title: Rådets direktiv 2011/96/EU af 30. november 2011 om en fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater

text:
               29.12.2011

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 345/8

         RÅDETS DIREKTIV 2011/96/EU
   af 30. november 2011
   om en fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater
   (omarbejdning)
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 115,
   under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
   efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
   under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (1),
   under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (2),
   efter en særlig lovgivningsprocedure, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Rådets direktiv 90/435/EØF af 23. juli 1990 om en fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater (3) er blevet ændret væsentligt ved flere lejligheder (4). Da der skal foretages yderligere ændringer, bør dette direktiv af hensyn til klarheden omarbejdes.

               (2)

               I lyset af Domstolens dom af 6. maj 2008 i sag C-133/06 (5) anses det for nødvendigt at omformulere ordlyden af artikel 4, stk. 3, andet afsnit, i direktiv 90/435/EØF med henblik på at præcisere, at de i denne bestemmelse nævnte regler vedtages af Rådet i overensstemmelse med proceduren i traktaten. Bilagene til nævnte direktiv bør desuden ajourføres.

               (3)

               Formålet med dette direktiv er at fritage udbytte og andre udlodninger af overskud, som datterselskaber betaler til deres moderselskaber, for kildeskat, og at afskaffe dobbeltbeskatning af sådanne indkomster på moderselskabets niveau.

               (4)

               Sammenslutninger af selskaber fra forskellige medlemsstater kan være nødvendige for at tilvejebringe forhold i Unionen, der svarer til forholdene på et indre marked, og dermed sikre, at et sådant indre marked kommer til at fungere bedst muligt. Sådanne sammenslutninger bør ikke hæmmes af særlige restriktioner, forskelsbehandlinger eller fordrejninger som følge af medlemsstaternes beskatningsregler. Det er derfor vigtigt at fastsætte konkurrenceneutrale beskatningsregler for disse sammenslutninger af selskaber fra forskellige medlemsstater, så virksomhederne får mulighed for at tilpasse sig det indre markeds krav, øge deres produktivitet og styrke deres konkurrencemæssige position på internationalt plan.

               (5)

               Sådanne sammenslutninger kan føre til, at der oprettes koncerner bestående af moder- og datterselskaber.

               (6)

               Inden direktiv 90/435/EØF trådte i kraft, varierede de beskatningsregler, der regulerer forbindelserne mellem moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater, betydeligt fra medlemsstat til medlemsstat, og de var generelt mindre fordelagtige end de regler, der gælder for forbindelserne mellem moder- og datterselskaber fra samme medlemsstat. Samarbejdet mellem selskaber fra forskellige medlemsstater var således undergivet ringere vilkår end samarbejdet mellem selskaber fra samme medlemsstat. Det var nødvendigt at fjerne denne forskelsbehandling gennem indførsel af en fælles ordning, hvorved det bliver lettere at sammenslutte selskaber på EU-plan.

               (7)

               Hvis et moderselskab som selskabsdeltager fra sit datterselskab modtager udbytte, skal den medlemsstat, hvor moderselskabet er hjemmehørende enten undlade at beskatte dette udbytte eller beskatte det, men give selskabet tilladelse til fra skattebeløbet at trække den del af datterselskabets skat, der vedrører dette udbytte.

               (8)

               For at sikre skattemæssig neutralitet bør det udbytte, som et datterselskab udlodder til sit moderselskab, fritages for kildeskat.

               (9)

               Overskud, der betales til og modtages som udbytte af et moderselskabs faste driftssted, bør have samme behandling som den, der finder anvendelse mellem et datterselskab og dets moderselskab. Dette gælder også den situation, hvor et moderselskab og dets datterselskab er beliggende i samme medlemsstat og det faste driftssted i en anden medlemsstat. På den anden side forekommer det, at i situationer, hvor det faste driftssted og datterselskabet er beliggende i samme medlemsstat, kan den pågældende medlemsstat, med forbehold af anvendelsen traktatens principper, behandle denne situation på grundlag af sin nationale lovgivning.

               (10)

               I forbindelse med behandlingen af faste driftssteder kan der opstå behov for, at medlemsstaterne fastsætter betingelser og vedtager retsakter for at beskytte den nationale skatteindtægt og forhindre omgåelse af nationale love i overensstemmelse med traktatens principper og under hensyntagen til internationalt anerkendte skattemæssige regler.

               (11)

               Når koncerner organiseres i kæder af selskaber, og overskud udloddes til moderselskabet gennem kæden af datterselskaber, bør dobbeltbeskatning afskaffes, enten gennem fritagelse eller skattegodtgørelse. I tilfælde af skattegodtgørelse bør moderselskabet kunne fradrage enhver skat, der er betalt af ethvert datterselskab i kæden, forudsat at de i nærværende direktiv fastsatte betingelser er opfyldt.

               (12)

               Nærværende direktiv bør ikke berøre medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til de i bilag II, del B, angivne frister for gennemførelse i national ret af direktiverne —

         VEDTAGET DETTE DIREKTIV:
   Artikel 1
   1.   Hver medlemsstat anvender dette direktiv:

               a)

               på overskud, som selskaber i denne medlemsstat modtager som udbytte fra deres datterselskaber i andre medlemsstater

               b)

               på overskud, som selskaber i denne medlemsstat udlodder til selskaber i andre medlemsstater, som de er datterselskaber af

               c)

               på overskud, som faste driftssteder, beliggende i denne medlemsstat, af selskaber i andre medlemsstater modtager som udbytte fra deres datterselskaber hjemmehørende i en anden medlemsstat end den, hvor det faste driftssted er beliggende

               d)

               på overskud, som selskaber i denne medlemsstat udlodder til faste driftssteder, beliggende i en anden medlemsstat, af selskaber i samme medlemsstat, som de er datterselskaber af.

         2.   Dette direktiv er ikke til hinder for anvendelsen af interne bestemmelser eller overenskomster, som er nødvendige for at hindre svig og misbrug.
   Artikel 2
   I dette direktiv forstås ved:
   a)   »selskab i en medlemsstat«: ethvert selskab
   b)   »fast driftssted«: et fast forretningssted beliggende i en medlemsstat, hvorigennem aktiviteterne i et selskab i en anden medlemsstat udføres helt eller delvis, for så vidt dette forretningssteds overskud er skattepligtigt i den medlemsstat, hvor det er beliggende, i henhold til den relevante bilaterale dobbeltbeskatningsoverenskomst eller, hvis der ikke er indgået en sådan overenskomst, i henhold til national lov.
   Artikel 3
   1.   I dette direktiv gælder følgende:

               a)

               Status som moderselskab skal tildeles:

                           i)

                           mindst et selskab i en medlemsstat, der opfylder betingelserne i artikel 2, og som har en andel i kapitalen i et selskab i en anden medlemsstat, der opfylder de samme betingelser, på mindst 10 %

                           ii)

                           på samme betingelser et selskab i en medlemsstat, som har en andel i kapitalen i et selskab i samme medlemsstat på mindst 10 %, der helt eller delvis besiddes af førstnævnte selskabs faste driftssted beliggende i en anden medlemsstat.

               b)

               Et »datterselskab« er et selskab, i hvis kapital et andet selskab har den andel, der er omhandlet i punkt a).

         2.   Uanset stk. 1 kan medlemsstaterne:

               a)

               ved bilateral aftale erstatte kapitalandelskriteriet med stemmerettighedskriteriet

               b)

               undlade at anvende dette direktiv på selskaber i denne medlemsstat, der ikke i en sammenhængende periode på mindst to år har besiddet en kapitalandel, der giver ret til betegnelsen moderselskab, eller på selskaber, i hvilke et selskab i en anden medlemsstat ikke i en sammenhængende periode på mindst to år har besiddet sådan kapitalandel.

         Artikel 4
   1.   Hvis et moderselskab eller dets faste driftssted som følge af moderselskabets forbindelse med sit datterselskab modtager overskud, der udloddes ved en anden lejlighed end i forbindelse med datterselskabets likvidation, skal moderselskabets medlemsstat og det faste driftssteds medlemsstat:

               a)

               enten undlade at beskatte dette overskud; eller

               b)

               beskatte dette overskud, men give moderselskabet og det faste driftssted tilladelse til fra det skyldige skattebeløb at trække den del af den af datterselskabet og ethvert datterselskab på lavere niveau betalte selskabsskat, der vedrører dette overskud, op til det tilsvarende skyldige skattebeløb, på den betingelse, at hvert selskab og dets datterselskab på lavere niveau er omfattet af definitionerne i artikel 2 og opfylder kravene i artikel 3 på ethvert niveau.

         2.   Intet i dette direktiv er til hinder for, at den medlemsstat, hvor moderselskabet er hjemmehørende, på grundlag af denne medlemsstats vurdering af datterselskabets juridiske karakteristika som følge af den lovgivning, hvorunder det er oprettet, betragter et datterselskab som skattemæssigt transparent og derfor beskatter moderselskabet på grundlag af dets andel af datterselskabets overskud, efterhånden som dette overskud opstår. I så fald skal den medlemsstat, hvor moderselskabet er hjemmehørende, undlade at beskatte overskud udloddet af datterselskabet.
   Når den medlemsstat, hvor moderselskabet er hjemmehørende, medregner moderselskabets andel af datterselskabets overskud, efterhånden som det opstår, skal den enten fritage dette overskud eller give moderselskabet tilladelse til fra det skyldige skattebeløb at trække den del af den af datterselskabet og ethvert datterselskab på lavere niveau betalte selskabsskat, der vedrører moderselskabets andel i overskuddet, op til det tilsvarende skyldige skattebeløb, på den betingelse, at hvert selskab og dets datterselskab på lavere niveau er omfattet af definitionerne i artikel 2 og opfylder kravene i artikel 3 på ethvert niveau.
   3.   Enhver medlemsstat bevarer muligheden for at fastsætte, at udgifter i forbindelse med kapitalandelen og kapitaltab, der er et resultat af udlodningen af datterselskabets udbytte, ikke kan fradrages i moderselskabets skattepligtige overskud.
   Hvis forvaltningsudgifterne i forbindelse med kapitalandelen i dette tilfælde fastsættes til et fast beløb, kan dette faste beløb ikke overstige 5 % af det udbytte, som datterselskabet udlodder.
   4.   Stk. 1 og 2 finder anvendelse indtil datoen for den faktiske iværksættelse af en fælles selskabsbeskatning.
   5.   Rådet skal med enstemmighed efter en særlig lovgivningsprocedure og efter høring af Europa-Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg, når tiden er inde, vedtage de bestemmelser, der skal gælde fra datoen for den faktiske iværksættelse af en fælles selskabsbeskatning.
   Artikel 5
   Det overskud, som et datterselskab udlodder til sit moderselskab, fritages for kildeskat.
   Artikel 6
   Den medlemsstat, hvor moderselskabet er hjemmehørende, kan ikke opkræve kildeskat af det udbytte, som dette selskab modtager fra datterselskabet.
   Artikel 7
   1.   Udtrykket »kildeskat«, således som det anvendes i dette direktiv, omfatter ikke den forskudsbetaling eller forudbetaling af selskabsskat, der foretages til den medlemsstat, hvor datterselskabet er hjemmehørende, i forbindelse med udlodning af udbytte til moderselskabet.
   2.   Dette direktiv berører ikke anvendelsen af interne bestemmelser eller bestemmelser i henhold til overenskomster, der har til formål at ophæve eller lempe økonomisk dobbeltbeskatning af udbytter, især bestemmelser om betaling af skattegodtgørelse til udbyttemodtagerne.
   Artikel 8
   1.   Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 18. januar 2012. De underretter straks Kommissionen herom.
   Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
   2.   Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv, samt en sammenligningstabel mellem disse retsforskrifter og dette direktiv.
   Artikel 9
   Direktiv 90/435/EØF, som ændret ved de direktiver, der er nævnt i bilag II, del A, ophæves, uden at dette berører medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til de i bilag II, del B, angivne frister for gennemførelse i national ret af direktiverne.
   Henvisninger til det ophævede direktiv gælder som henvisninger til nærværende direktiv og læses efter sammenligningstabellen i bilag III.
   Artikel 10
   Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
   Artikel 11
   Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 30. november 2011.

            På Rådets vegne

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

            Formand

      (1)  Udtalelse af 4.5.2011 (endnu ikke offentliggjort i EUT).

      (2)  EUT C 107 af 6.4.2011, s. 73.

      (3)  EFT L 225 af 20.8.1990, s. 6.

      (4)  Se bilag II, del A.

      (5)  Sml. 2008 I, s. 3189.

      BILAG I
      DEL A

         Liste over de selskaber, der er omhandlet i artikel 2, litra a), nr. i)

                  a)

                  De selskaber, der er registreret i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 2157/2001 af 8. oktober 2001 om statut for det europæiske selskab (SE) (1) og Rådets direktiv 2001/86/EF af 8. oktober 2001 om fastsættelse af supplerende bestemmelser til statut for det europæiske selskab (SE), for så vidt angår medarbejderindflydelse (2), og andelsselskaber, som er registreret i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 1435/2003 af 22. juli 2003 om statut for det europæiske andelsselskab (SCE) (3) og Rådets direktiv 2003/72/EF af 22. juli 2003 om supplerende bestemmelser til statutten for det europæiske andelsselskab, for så vidt angår medarbejderindflydelse (4).

                  b)

                  De selskaber, der i belgisk ret benævnes »société anonyme«/»naamloze vennootschap«, »société en commandite par actions«/»commanditaire vennootschap op aandelen«, »société privée à responsabilité limitée«/»besloten vennootschap met beperkte aansprakelijkheid«, »société coopérative à responsabilité limitée«/»coöperatieve vennootschap met beperkte aansprakelijkheid« og »société coopérative à responsabilité illimitée«/»coöperatieve vennootschap met onbeperkte aansprakelijkheid«, »société en nom collectif«/»vennootschap onder firma«, »société en commandite simple«/»gewone commanditaire vennootschap« samt offentlige foretagender, der har antaget en af de ovennævnte retlige former og andre selskaber oprettet i henhold til belgisk ret, der er omfattet af belgisk selskabsskat.

                  c)

                  De selskaber, der i bulgarsk ret benævnes »събирателно дружество«, »командитно дружество«, »дружество с ограничена отговорност«, »акционерно дружество«, »командитно дружество с акции«, »неперсонифицирано дружество«, »кооперации«, »кооперативни съюзи«, »държавни предприятия«, der er oprettet i henhold til bulgarsk ret og driver handelsvirksomhed.

                  d)

                  De selskaber, der i tjekkisk ret benævnes »akciová společnost«, »společnost s ručením omezeným«.

                  e)

                  De selskaber, der i dansk ret benævnes »aktieselskab« og »anpartsselskab«. Andre selskaber, der er skattepligtige i henhold til selskabsskatteloven, forudsat at deres skattepligtige indkomst beregnes og beskattes i henhold til de almindelige skatteregler, der gælder for »aktieselskaber«.

                  f)

                  De selskaber, der i tysk ret benævnes »Aktiengesellschaft«, »Kommanditgesellschaft auf Aktien«, »Gesellschaft mit beschränkter Haftung«, »Versicherungsverein auf Gegenseitigkeit«, »Erwerbs- und Wirtschaftsgenossenschaft« og »Betriebe gewerblicher Art von juristischen Personen des öffentlichen Rechts« og andre selskaber oprettet i henhold til tysk ret, der er omfattet af tysk selskabsskat.

                  g)

                  De selskaber, der i estisk ret benævnes »täisühing«, »usaldusühing«, »osaühing«, »aktsiaselts«, »tulundusühistu«.

                  h)

                  De selskaber, der er registreret eller virker i henhold til irsk ret, virksomheder registreret i henhold til Industrial and Provident Societies Act, »building societies« registreret i henhold til Building Societies Acts og »trustee savings banks« i henhold til Trustee Savings Banks Act, 1989.

                  i)

                  De selskaber, der i græsk ret benævnes »ανώνυμη εταιρεία«, »εταιρεία περιορισμένης ευθύνης (Ε.Π.Ε.)«, og andre selskaber oprettet i henhold til græsk ret, der er omfattet af græsk selskabsskat

                  j)

                  De selskaber, der i spansk ret benævnes »sociedad anónima«, »sociedad comanditaria por acciones« og »sociedad de responsabilidad limitada« samt offentligretlige enheder, der driver virksomhed under de privatretlige bestemmelser. Andre enheder oprettet i henhold til spansk ret, der er omfattet af spansk selskabsskat (»impuesto sobre sociedades«).

                  k)

                  De selskaber, der i fransk ret benævnes »société anonyme«, »société en commandite par actions«»société à responsabilité limitée«, »sociétés par actions simplifiées«, »sociétés d'assurances mutuelles«, »caisses d'épargne et de prévoyance«, »sociétés civiles«, som automatisk er omfattet af selskabsbeskatning, »coopératives« og»unions de coopératives« samt offentlige industri- og handelsvirksomheder og -foretagender og andre enheder oprettet i henhold til fransk ret, der er omfattet af fransk selskabsskat.

                  l)

                  De selskaber, der i italiensk ret benævnes »società per azioni«, »società in accomandita per azioni«, »società a responsabilità limitata«, »società cooperative« og »società di mutua assicurazione« samt offentlige og private virksomheder, der helt eller overvejende driver handelsvirksomhed.

                  m)

                  De selskaber, der i cypriotisk ret benævnes »εταιρείες« som defineret i indkomstskattelovgivningen.

                  n)

                  De selskaber, der i lettisk ret benævnes »akciju sabiedrība«, »sabiedrība ar ierobežotu atbildību«.

                  o)

                  Selskaber registreret i henhold til litauisk ret.

                  p)

                  De selskaber, der i luxembourgsk ret benævnes »société anonyme«, »société en commandite par actions«, »société à responsabilité limitée«, »société coopérative«, »société coopérative organisée comme une société anonyme«, »association d'assurances mutuelles«, »association d'épargne-pension« og »entreprise de nature commerciale, industrielle ou minière de l'Etat, des communes, des syndicats de communes, des établissements publics et des autres personnes morales de droit public« og andre selskaber oprettet i henhold til luxembourgsk ret, der er omfattet af luxembourgsk selskabsskat.

                  q)

                  De selskaber, der i ungarsk ret benævnes »közkereseti társaság«, »betéti társaság«, »közös vállalat«, »korlátolt felelősségű társaság«, »részvénytársaság«, »egyesülés«, »szövetkezet«.

                  r)

                  De selskaber, der i maltesisk ret benævnes »Kumpaniji ta’ Responsabilita' Limitata«, »Soċjetajiet en commandite li l-kapital tagħhom maqsum f'azzjonijiet«.

                  s)

                  De selskaber, der i nederlandsk ret benævnes »naamloze vennootschap«, »besloten vennootschap met beperkte aansprakelijkheid«, »Open commanditaire vennootschap«, »Coöperatie«, »onderlinge waarborgmaatschappij«, »Fonds voor gemene rekening«, »vereniging op coöperatieve grondslag«, »vereniging welke op onderlinge grondslag als verzekeraar of kredietinstelling optreedt« og andre selskaber oprettet i henhold til nederlandsk ret, der er omfattet af nederlandsk selskabsskat.

                  t)

                  De selskaber, der i østrigsk ret benævnes »Aktiengesellschaft«, »Gesellschaft mit beschränkter Haftung«, »Versicherungsvereine auf Gegenseitigkeit«, »Erwerbs- und Wirtschaftsgenossenschaften«, »Betriebe gewerblicher Art von Körperschaften des öffentlichen Rechts«, »Sparkassen« og andre selskaber oprettet i henhold til østrigsk ret, der er omfattet af østrigsk selskabsskat.

                  u)

                  De selskaber, der i polsk ret benævnes »spółka akcyjna«, »spółka z ograniczoną odpowiedzialnością«.

                  v)

                  De handelsselskaber eller almindelige, borgerlige selskaber i form af handelsselskaber samt kooperativer og offentlige virksomheder, der er registreret i henhold til portugisisk ret.

                  w)

                  De selskaber, der i rumænsk ret benævnes »societăți pe acțiuni«, »societăți în comandită pe acțiuni«, »societăți cu răspundere limitată«.

                  x)

                  De selskaber, der i slovensk ret benævnes »delniška družba«, »komanditna družba«, »družba z omejeno odgovornostjo«.

                  y)

                  De selskaber, der i slovakisk ret benævnes »akciová spoločnos«, »spoločnosť s ručením obmedzeným«, »komanditná spoločnosť«.

                  z)

                  De selskaber, der i finsk ret benævnes »osakeyhtiö«/»aktiebolag«, »osuuskunta«/»andelslag«, »säästöpankki«/»sparbank« og »vakuutusyhtiö«/»försäkringsbolag«.

                  aa)

                  De selskaber, der i svensk ret benævnes »aktiebolag«, »försäkringsaktiebolag«, »ekonomiska föreningar«, »sparbanker«, »ömsesidiga försäkringsbolag« og »försäkringsföreningar«.

                  ab)

                  De selskaber, der er registreret i henhold til Det Forenede Kongeriges ret.

            DEL B

         Liste over de former for skat, der er omhandlet i artikel 2, litra a), nr. iii)

                  —

                  impôt des sociétés/vennootschapsbelasting i Belgien

                  —

                  корпоративен данък i Bulgarien

                  —

                  daň z příjmů právnických osob i Den Tjekkiske Republik

                  —

                  selskabsskat i Danmark

                  —

                  Körperschaftssteuer i Tyskland

                  —

                  tulumaks i Estland

                  —

                  corporation tax i Irland

                  —

                  φόρος εισοδήματος νομικών προσώπων κερδοσκοπικού χαρακτήρα i Grækenland

                  —

                  impuesto sobre sociedades i Spanien

                  —

                  impôt sur les sociétés i Frankrig

                  —

                  imposta sul reddito delle società i Italien

                  —

                  φόρος εισοδήματος i Cypern

                  —

                  uzņēmumu ienākuma nodoklis i Letland

                  —

                  pelno mokestis i Litauen

                  —

                  impôt sur le revenu des collectivités i Luxembourg

                  —

                  társasági adó, osztalékadó i Ungarn

                  —

                  taxxa fuq l-income i Malta

                  —

                  vennootschapsbelasting i Nederlandene

                  —

                  Körperschaftssteuer i Østrig

                  —

                  podatek dochodowy od osób prawnych i Polen

                  —

                  imposto sobre o rendimento das pessoas colectivas i Portugal

                  —

                  impozit pe profit i Rumænien

                  —

                  davek od dobička pravnih oseb i Slovenien

                  —

                  daň z príjmov právnických osôb i Slovakiet

                  —

                  yhteisöjen tulovero/inkomstskatten för samfund i Finland

                  —

                  statlig inkomstskatt i Sverige

                  —

                  corporation tax i Det Forenede Kongerige.

         (1)  EFT L 294 af 10.11.2001, s. 1.

         (2)  EFT L 294 af 10.11.2001, s. 22.

         (3)  EUT L 207 af 18.8.2003, s. 1.

         (4)  EUT L 207 af 18.8.2003, s. 25.

      BILAG II
      DEL A

         Ophævet direktiv med oversigt over ændringer

      (jf. artikel 9)

                  Rådets direktiv 90/435/EØF
                  (EFT L 225 af 20.8.1990, s. 6)

                  Tiltrædelsesakten af 1994, bilag I, punkt XI.B.I.3
                  (EFT C 241 af 29.8.1994, s. 196)

                  Rådets direktiv 2003/123/EF
                  (EUT L 7 af 13.1.2004, s. 41)

                  Tiltrædelsesakten af 2003, bilag II, punkt 9.8
                  (EUT L 236 af 23.9.2003, s. 555)

                  Rådets direktiv 2006/98/EF
                  (EUT L 363 af 20.12.2006, s. 129)

                  Udelukkende bilag, punkt 7

            DEL B

         Liste over frister for gennemførelse i national ret

      (jf. artikel 9)

                  Direktiv

                  Gennemførelsesfrist

                  90/435/EØF

                  31. december 1991

                  2003/123/EF

                  1. januar 2005

                  2006/98/EF

                  1. januar 2007

      BILAG III

         Sammenligningstabel

                  Direktiv 90/435/EØF

                  Nærværende direktiv

                  Artikel 1, stk. 1, første til fjerde led

                  Artikel 1, stk. 1, litra a) til d)

                  Artikel 1, stk. 2

                  Artikel 1, stk. 2

                  Artikel 2, stk. 1, første del af indledende tekst

                  Artikel 2, indledende tekst

                  Artikel 2, stk. 1, anden del af indledende tekst

                  Artikel 2, litra a), indledende tekst

                  Artikel 2, stk. 1, litra a)

                  Artikel 2, litra a), nr. i)

                  Artikel 2, stk. 1, litra b)

                  Artikel 2, litra a), nr. ii)

                  Artikel 2, stk. 1, litra c), indledende tekst af første afsnit, og andet afsnit

                  Artikel 2, litra a), nr. iii)

                  Artikel 2, stk. 1, litra c), første afsnit, første til syvogtyvende led

                  Bilag I, del B, første til syvogtyvende led

                  Artikel 2, stk. 2

                  Artikel 2, litra b)

                  Artikel 3, stk. 1, indledende tekst

                  Artikel 3, stk. 1, indledende tekst

                  Artikel 3, stk. 1, litra a), første afsnit, indledende ord

                  Artikel 3, stk. 1, litra a), indledende tekst

                  Artikel 3, stk. 1, litra a), første afsnit, afsluttende ord

                  Artikel 3, stk. 1, litra a), nr. i)

                  Artikel 3, stk. 1, litra a) andet afsnit

                  Artikel 3, stk. 1, litra a), nr. ii)

                  Artikel 3, stk. 1, litra a), tredje afsnit

                  —

                  Artikel 3, stk. 1, litra a), fjerde afsnit

                  —

                  Artikel 3, stk. 1, litra b)

                  Artikel 3, stk. 1, litra b)

                  Artikel 3, stk. 2, første og andet led

                  Artikel 3, stk. 2, litra a) og b)

                  Artikel 4, stk. 1, første og andet led

                  Artikel 4, stk. 1, litra a) og b)

                  Artikel 4, stk. 1a

                  Artikel 4, stk. 2

                  Artikel 4, stk. 2, første punktum

                  Artikel 4, stk. 3, første afsnit

                  Artikel 4, stk. 2, andet punktum

                  Artikel 4, stk. 3, andet afsnit

                  Artikel 4, stk. 3, første afsnit

                  Artikel 4, stk. 4

                  Artikel 4, stk. 3, andet afsnit

                  Artikel 4, stk. 5

                  Artikel 5, 6 og 7

                  Artikel 5, 6 og 7

                  Artikel 8, stk. 1

                  —

                  Artikel 8, stk. 2

                  Artikel 8

                  —

                  Artikel 9

                  —

                  Artikel 10

                  Artikel 9

                  Artikel 11

                  Bilag

                  Bilag I, del A

                  —

                  Bilag II

                  —

                  Bilag III


title: Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/98/EU af 13. december 2011 om én enkelt ansøgningsprocedure for en kombineret tilladelse til tredjelandsstatsborgere til at opholde sig og arbejde på en medlemsstats område og om et sæt fælles rettigheder for arbejdstagere fra tredjelande, der har lovligt ophold i en medlemsstat

text:
               23.12.2011

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 343/1

         EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 2011/98/EU
   af 13. december 2011
   om én enkelt ansøgningsprocedure for en kombineret tilladelse til tredjelandsstatsborgere til at opholde sig og arbejde på en medlemsstats område og om et sæt fælles rettigheder for arbejdstagere fra tredjelande, der har lovligt ophold i en medlemsstat
   EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 79, stk. 2, litra a) og b),
   under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
   under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
   under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget (2),
   efter den almindelige lovgivningsprocedure (3), og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Med henblik på gradvis at indføre et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed skal der ifølge traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) vedtages foranstaltninger inden for asyl, indvandring og beskyttelse af tredjelandsstatsborgeres rettigheder.

               (2)

               Det Europæiske Råd anerkendte på sit særlige møde i Tammerfors den 15. og 16. oktober 1999, at der er behov for indbyrdes tilnærmelse af de nationale lovgivninger om betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold. I den forbindelse anførte Det Europæiske Råd navnlig, at Den Europæiske Union bør sikre en retfærdig behandling af tredjelandsstatsborgere, der har lovligt ophold på medlemsstaternes område, og at en mere effektiv integrationspolitik bør sigte mod at indrømme tredjelandsstatsborgere rettigheder og pålægge dem pligter, der kan sidestilles med dem, der gælder for Unionsborgere. Med henblik herpå anmodede Det Europæiske Råd Rådet om at vedtage de nødvendige retlige instrumenter på grundlag af forslag fra Kommissionen. Behovet for at nå de målsætninger, der blev opstillet i Tammerfors, blev bekræftet i Stockholmprogrammet, der blev vedtaget af Det Europæiske Råd på dets møde den 10.-11. december 2009.

               (3)

               Bestemmelserne vedrørende én enkelt ansøgningsprocedure, der fører til en kombineret tilladelse til både ophold og arbejde i ét enkelt administrativt dokument, bidrager til at forenkle og harmonisere de regler, der i øjeblikket finder anvendelse i medlemsstaterne. Flere medlemsstater har allerede indført en sådan proceduremæssig forenkling og en mere effektiv procedure både for indvandrere og for deres arbejdsgivere samt en lettere kontrol af lovligheden af deres ophold og beskæftigelse.

               (4)

               For at muliggøre den første indrejse på deres område bør medlemsstaterne kunne udstede en kombineret tilladelse, eller, hvis de udelukkende udsteder kombinerede tilladelser efter indrejse på deres område, et visum. Medlemsstaterne bør udstede sådanne kombinerede tilladelser eller visa i rette tid.

               (5)

               Der bør fastsættes regler for proceduren for gennemgang af ansøgninger om kombinerede tilladelser. Denne procedure bør være effektiv og kunne forvaltes inden for rammerne af medlemsstaternes forvaltningers normale arbejdsbyrde, og den bør være gennemsigtig og retfærdig for at sikre de berørte parter et passende retssikkerhedsniveau.

               (6)

               Dette direktivs bestemmelser bør ikke berøre medlemsstaternes kompetence til at regulere indrejse, herunder for omfanget af tredjelandsstatsborgeres indrejse med henblik på arbejde.

               (7)

               Tredjelandsstatsborgere, der er udstationeret, bør ikke være omfattet af dette direktiv. Dette bør ikke forhindre tredjelandsstatsborgere, der har lovligt ophold og lovligt arbejder i én medlemsstat, og som er udstationeret i en anden medlemsstat, i fortsat at have ret til ligebehandling med udsendelsesmedlemsstatens egne statsborgere under hele deres udstationering med hensyn til de arbejds- og ansættelsesvilkår, som ikke berøres af anvendelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/71/EF af 16. december 1996 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser (4).

               (8)

               På grund af deres mere privilegerede status og deres særlige opholdstilladelse som »fastboende udlænding — EU« bør tredjelandsstatsborgere, der har fået status som fastboende udlænding i overensstemmelse med Rådets direktiv 2003/109/EF af 25. november 2003 om tredjelandsstatsborgeres status som fastboende udlænding (5), ikke være omfattet af nærværende direktiv.

               (9)

               På grund af deres midlertidige status bør tredjelandsstatsborgere, der er indrejst på en medlemsstats område med henblik på sæsonarbejde, ikke være omfattet af dette direktiv.

               (10)

               Medlemsstaternes pligt til at bestemme, om en ansøgning skal fremsættes af tredjelandsstatsborgeren eller dennes arbejdsgiver, bør ikke berøre ordninger, der kræver, at begge deltager i proceduren. Medlemsstaterne bør afgøre, om ansøgningen om en kombineret tilladelse skal indgives i værtsmedlemsstaten eller fra et tredjeland. I de tilfælde, hvor en tredjelandsstatsborger ikke må indgive en ansøgning fra et tredjeland, bør medlemsstaterne sikre, at ansøgningen kan indgives af arbejdsgiveren i værtsmedlemsstaten.

               (11)

               Dette direktivs bestemmelser om én enkelt ansøgningsprocedure og om en kombineret tilladelse bør ikke berøre ensartede visa eller visa til længerevarende ophold.

               (12)

               Udpegelsen af den kompetente myndighed i henhold til dette direktiv bør ikke berøre andre myndigheders og eventuelt arbejdsmarkedsparternes roller og beføjelser for så vidt angår behandling af og afgørelser om ansøgninger.

               (13)

               Fristen for vedtagelse af en afgørelse om en ansøgning bør ikke omfatte den tid, der er nødvendig for anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, eller den tid, der er nødvendig for udstedelse af et visum. Dette direktiv bør ikke berøre de nationale procedurer for anerkendelse af eksamensbeviser.

               (14)

               En kombineret tilladelse bør udformes i overensstemmelse med Rådets forordning (EF) nr. 1030/2002 af 13. juni 2002 om ensartet udformning af opholdstilladelser til tredjelandsstatsborgere (6), således at medlemsstaterne får mulighed for at angive yderligere oplysninger, navnlig om hvorvidt den pågældende person har tilladelse til at arbejde. Medlemsstaten bør, bl.a. med henblik på en bedre kontrol med indvandring, ikke kun på den kombinerede tilladelse, men på alle udstedte opholdstilladelser, anføre oplysninger om arbejdstilladelsen, uanset hvilken type opholdstilladelse der har givet tredjelandsstatsborgeren mulighed for at indrejse og givet adgang til arbejdsmarkedet på den pågældende medlemsstats område.

               (15)

               Dette direktivs bestemmelser om opholdstilladelser til andre formål end arbejde bør kun finde anvendelse på udformningen af sådanne tilladelser og bør ikke berøre EU-regler eller nationale regler om indrejseprocedurer og procedurer for udstedelse af sådanne tilladelser.

               (16)

               Dette direktivs bestemmelser om den kombinerede tilladelse og om opholdstilladelser udstedt til andre formål end arbejde bør ikke være til hinder for, at medlemsstaterne kan udstede et supplerende papirdokument, der gør det muligt at give nærmere oplysninger om arbejdsforholdet, som opholdstilladelsens udformning ikke levner tilstrækkeligt plads til. Et sådant dokument kan tjene til at forhindre udnyttelse af tredjelandsstatsborgere og bekæmpe ulovlig beskæftigelse, men bør være valgfrit for medlemsstaterne og bør ikke fungere som en erstatning for en arbejdstilladelse og derved bringe begrebet kombineret tilladelse i fare. De tekniske muligheder, der gives i artikel 4 i forordning (EF) nr. 1030/2002 og litra a), punkt 16, i dens bilag, kan også anvendes til at lagre sådanne oplysninger i elektronisk format.

               (17)

               De betingelser og kriterier, på basis af hvilke en ansøgning om udstedelse, ændring eller forlængelse af en kombineret tilladelse kan afslås, eller på basis af hvilke den kombinerede tilladelse kan inddrages, bør være objektive og bør fastsættes i national lovgivning, herunder forpligtelsen til at overholde princippet om EU-præference ifølge navnlig de relevante bestemmelser i tiltrædelsesakterne af 2003 og 2005. Afgørelser om afslag og inddragelser bør være behørigt begrundede.

               (18)

               Tredjelandsstatsborgere, der er i besiddelse af et gyldigt rejsedokument og en kombineret tilladelse udstedt af en medlemsstat, der anvender Schengenreglerne fuldt ud, bør kunne indrejse og frit færdes på de medlemsstaters område, der anvender Schengenreglerne fuldt ud, i en periode på op til tre måneder i en given seksmånedersperiode i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 562/2006 af 15. marts 2006 om indførelse af en fællesskabskodeks for personers grænsepassage (Schengengrænsekodeks) (7) og artikel 21 i konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen af 14. juni 1985 mellem regeringerne for staterne i Den Økonomiske Union Benelux, Forbundsrepublikken Tyskland og Den Franske Republik om gradvis ophævelse af kontrollen ved de fælles grænser (8) (Schengenkonventionen).

               (19)

               Da der ikke findes horisontal EU-lovgivning, er tredjelandsstatsborgeres rettigheder forskellige afhængig af den medlemsstat, de arbejder i, og deres nationalitet. Med henblik på yderligere at udvikle en sammenhængende indvandringspolitik, mindske uligheden med hensyn til rettigheder for Unionsborgere og tredjelandsstatsborgere, der lovligt arbejder i en medlemsstat, og supplere de eksisterende regler for indvandring, bør der fastsættes et sæt rettigheder for at præcisere, på hvilke områder, sådanne tredjelandsstatsborgere, som endnu ikke har status som fastboende udlændinge, har ret til ligebehandling med medlemsstaternes egne statsborgere. Sådanne bestemmelser har til formål at skabe et minimum af lige konkurrencevilkår i Unionen, så det anerkendes, at sådanne tredjelandsstatsborgere bidrager til Unionens økonomi via deres arbejde og betaling af skat, og at mindske illoyal konkurrence mellem medlemsstaternes egne statsborgere og tredjelandsstatsborgere som følge af en eventuel udnyttelse af sidstnævnte. En arbejdstager fra et tredjeland bør i dette direktiv defineres som enhver tredjelandsstatsborger, der er indrejst på en medlemsstats område, har lovligt ophold og har tilladelse til at arbejde i et lønnet forhold i overensstemmelse med national lovgivning eller praksis, uden at det berører fortolkningen af begrebet ansættelsesforhold i andre bestemmelser i EU-retten.

               (20)

               Alle tredjelandsstatsborgere, der har lovligt ophold og lovligt arbejder i en medlemsstat, bør i det mindste have et sæt fælles rettigheder på grundlag af ligebehandling med værtsmedlemsstatens statsborgere, uanset det oprindelige formål med eller grundlag for indrejsetilladelsen. Retten til ligebehandling på de områder, der er præciseret i dette direktiv, bør ikke kun gælde tredjelandsstatsborgere, der er indrejst i en medlemsstat med henblik på arbejde, men også tredjelandsstatsborgere, der er indrejst af andre grunde, og som har fået adgang til arbejdsmarkedet i den pågældende medlemsstat i overensstemmelse med andre bestemmelser i EU-retten eller national lovgivning, herunder en arbejdstager fra et tredjelands familiemedlemmer, der er indrejst i den pågældende medlemsstat i overensstemmelse med Rådets direktiv 2003/86/EF af 22. september 2003 om ret til familiesammenføring (9), tredjelandsstatsborgere, der er indrejst på en medlemsstats område i overensstemmelse med Rådets direktiv 2004/114/EF af 13. december 2004 om betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold med henblik på studier, elevudveksling, ulønnet erhvervsuddannelse eller volontørtjeneste (10), og forskere, der er indrejst i overensstemmelse med Rådets direktiv 2005/71/EF af 12. oktober 2005 om en særlig indrejseprocedure for tredjelandsstatsborgere med henblik på videnskabelig forskning (11).

               (21)

               Retten til ligebehandling på bestemte områder bør være tæt knyttet til tredjelandsstatsborgerens lovlige ophold og adgang til arbejdsmarkedet i en medlemsstat, hvilket fremgår af den kombinerede tilladelse til at tage ophold og arbejde og af opholdstilladelser udstedt til andre formål, der indeholder oplysninger om arbejdstilladelse.

               (22)

               Udtrykket arbejdsvilkår som omhandlet i dette direktiv bør omfatte mindst løn og afskedigelse, sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, arbejdstid og ferie under hensyntagen til gældende kollektive overenskomster.

               (23)

               Medlemsstaterne bør anerkende erhvervsmæssige kvalifikationer, som en tredjelandsstatsborger erhverver i en anden medlemsstat, på samme måde som for Unionsborgere, og de bør tage hensyn til kvalifikationer erhvervet i et tredjeland i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (12). Den ret til ligebehandling, der indrømmes arbejdstagere fra tredjelande for så vidt angår anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre erhvervsmæssige kvalifikationer i overensstemmelse med de relevante nationale procedurer, bør ikke berøre medlemsstaternes kompetence med hensyn til at give sådanne arbejdstagere fra tredjelande adgang til deres arbejdsmarkeder.

               (24)

               Arbejdstagere fra tredjelande bør have ret til ligebehandling hvad angår social sikring. De sociale sikringsgrene er defineret i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger (13). Bestemmelserne om ligebehandling med hensyn til social sikring i dette direktiv gælder også for arbejdstagere, der får opholdstilladelse i en medlemsstat direkte fra et tredjeland. Ikke desto mindre bør dette direktiv ikke give arbejdstagere fra tredjelande flere rettigheder end de rettigheder, der allerede fremgår af gældende EU-retten hvad angår social sikring for tredjelandsstatsborgere, som er i situationer, hvor landegrænserne overskrides. Endvidere bør dette direktiv ikke indrømme rettigheder i forbindelse med situationer, der ligger uden for EU-rettens anvendelsesområde, f.eks. i forbindelse med familiemedlemmer, der opholder sig i et tredjeland. Dette direktiv bør udelukkende give rettigheder til de familiemedlemmer, der sammen med en arbejdstager fra et tredjeland flytter til en medlemsstat på grundlag af familiesammenføring, eller til familiemedlemmer, der allerede har lovligt ophold i den pågældende medlemsstat.

               (25)

               Medlemsstaterne bør i det mindste sikre ret til ligebehandling af de arbejdstagere fra tredjelande, der er i beskæftigelse, eller som efter at have været beskæftiget i en periode er registreret som arbejdsløse. Enhver begrænsning af retten til ligebehandling med hensyn til social sikring, der følger af dette direktiv, bør ikke berøre de rettigheder, der er tillagt i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1231/2010 af 24. november 2010 om udvidelse af forordning (EF) nr. 883/2004 og forordning (EF) nr. 987/2009 til at omfatte tredjelandsstatsborgere, der ikke allerede er omfattet af disse forordninger udelukkende på grund af deres nationalitet (14).

               (26)

               EU-retten begrænser ikke medlemsstaternes beføjelser til at tilrettelægge deres sociale sikringsordninger. Da der ikke er nogen harmonisering på EU-niveau, er det den enkelte medlemsstat, der fastsætter betingelserne for tilkendelse af sociale sikringsydelser samt ydelsernes størrelse og varighed. Medlemsstaterne bør dog udøve deres beføjelser på dette område i overensstemmelse med EU-retten.

               (27)

               Ligebehandling af arbejdstagere fra tredjelande bør ikke omfatte foranstaltninger vedrørende erhvervsuddannelse, der finansieres i henhold til sociale bistandsordninger.

               (28)

               Dette direktiv bør anvendes uden at det berører mere fordelagtige bestemmelser indeholdt i EU-retten og gældende internationale instrumenter.

               (29)

               Medlemsstaterne bør anvende bestemmelserne i dette direktiv uden forskelsbehandling på grund af køn, race, hudfarve, etnisk eller social oprindelse, genetiske karakteristika, sprog, religion eller tro, politisk eller anden anskuelse, tilhørsforhold til et nationalt mindretal, formueforhold, fødsel, handicap, alder eller seksuel orientering i overensstemmelse med Rådets direktiv 2000/43/EF af 29. juni 2000 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af alle uanset race eller etnisk oprindelse (15) og Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (16).

               (30)

               Målene for dette direktiv, nemlig fastsættelse af én enkelt procedure for ansøgning om en kombineret tilladelse til tredjelandsstatsborgere til at arbejde på en medlemsstats område og et fælles sæt rettigheder for arbejdstagere fra tredjelande, der har lovligt ophold i en medlemsstat, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af handlingens omfang og virkninger bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union (TEU). I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går dette direktiv ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå disse mål.

               (31)

               Dette direktiv overholder de grundlæggende rettigheder og principper, der er anerkendt i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, jf. artikel 6, stk. 1, i TEU.

               (32)

               I overensstemmelse med den fælles politiske erklæring fra medlemsstaterne og Kommissionen om forklarende dokumenter af 28. september 2011 har medlemsstaterne forpligtet sig til i begrundede tilfælde at lade meddelelsen af gennemførelsesforanstaltninger ledsage af et eller flere dokumenter, der forklarer forholdet mellem et direktivs bestanddele og de tilsvarende dele i de nationale gennemførelsesinstrumenter. Med hensyn til nærværende direktiv finder lovgiveren, at fremsendelsen af sådanne dokumenter er begrundet.

               (33)

               I medfør af artikel 1 og 2 i protokollen (nr. 21) om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling, der er knyttet som bilag til TEU og til TEUF, og med forbehold af artikel 4 i samme protokol, deltager disse medlemsstater ikke i vedtagelsen af dette direktiv, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Det Forenede Kongerige og Irland.

               (34)

               I medfør af artikel 1 og 2 i protokollen (nr. 22) om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til TEU og til TEUF, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af dette direktiv, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark —

         VEDTAGET DETTE DIREKTIV:
   KAPITEL I

      ALMINDELIGE BESTEMMELSER

   Artikel 1
   Genstand
   1.   Dette direktiv fastsætter:

               a)

               én enkelt ansøgningsprocedure for udstedelse af en kombineret tilladelse til tredjelandsstatsborgere til at tage ophold for at arbejde på en medlemsstats område med henblik på at forenkle indrejseproceduren og lette kontrollen af deres status og

               b)

               et sæt fælles rettigheder for arbejdstagere fra tredjelande, der har lovligt ophold i en medlemsstat, uanset formålet med den oprindelige indrejsetilladelse til denne medlemsstats område, baseret på ligebehandling med denne medlemsstats statsborgere.

         2.   Dette direktiv berører ikke medlemsstaternes kompetence med hensyn til at give tredjelandsstatsborgere adgang til deres arbejdsmarkeder.
   Artikel 2
   Definitioner
   I dette direktiv forstås ved:
   a)   »tredjelandsstatsborger«: enhver person, der ikke er unionsborger som omhandlet i artikel 20, stk. 1, i TEUF
   b)   »arbejdstager fra et tredjeland«: en tredjelandsstatsborger, der er indrejst på en medlemsstats område, har lovligt ophold og har tilladelse til at arbejde i et lønnet forhold i den pågældende medlemsstat i overensstemmelse med national lovgivning eller praksis
   c)   »kombineret tilladelse«: en opholdstilladelse udstedt af myndighederne i en medlemsstat, der giver en tredjelandsstatsborger ret til lovligt ophold på dens område med henblik på arbejde
   d)   »én enkelt ansøgningsprocedure«: enhver procedure, der på grundlag af én enkelt ansøgning fra en tredjelandsstatsborger eller dennes arbejdsgiver om tilladelse til at tage ophold og arbejde på en medlemsstats område, fører til en afgørelse om den pågældende ansøgning om en kombineret tilladelse.
   Artikel 3
   Anvendelsesområde
   1.   Dette direktiv finder anvendelse på:

               a)

               tredjelandsstatsborgere, der ansøger om tilladelse til ophold i en medlemsstat for at arbejde

               b)

               tredjelandsstatsborgere, som har fået indrejsetilladelse i en medlemsstat til andre formål end arbejde i henhold til EU-retten eller national lovgivning, har tilladelse til at arbejde og har opholdstilladelse i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 1030/2002, og

               c)

               tredjelandsstatsborgere, der har fået indrejsetilladelse i en medlemsstat for at arbejde i henhold til EU-retten eller national lovgivning.

         2.   Dette direktiv finder ikke anvendelse på tredjelandsstatsborgere:

               a)

               der er familiemedlemmer til Unionsborgere, der udøver eller har udøvet deres ret til fri bevægelighed i Unionen, jf. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område (17)

               b)

               der, sammen med deres familiemedlemmer og uanset nationalitet, i henhold til aftaler indgået enten mellem Unionen og medlemsstaterne eller mellem Unionen og tredjelande har en ret til fri bevægelighed, der svarer til Unionsborgeres

               c)

               der er udstationeret, så længe de er udstationeret

               d)

               der har ansøgt om eller fået indrejsetilladelse til en medlemsstats område for at arbejde som virksomhedsinternt udstationerede

               e)

               der har ansøgt om eller fået indrejsetilladelse til en medlemsstats område som sæsonarbejdere eller au pair

               f)

               der har tilladelse til ophold i en medlemsstat på grundlag af midlertidig beskyttelse, eller som har ansøgt om tilladelse til ophold der på dette grundlag og afventer, at der træffes afgørelse om deres status

               g)

               der er omfattet af international beskyttelse i henhold til Rådets direktiv 2004/83/EF af 29. april 2004 om fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som flygtninge eller som personer, der af anden grund behøver international beskyttelse, og indholdet af en sådan beskyttelse (18), eller som har ansøgt om international beskyttelse i henhold til nævnte direktiv, og hvis ansøgning der endnu ikke er truffet endelig afgørelse om

               h)

               der er omfattet af beskyttelse i overensstemmelse med en medlemsstats nationale lovgivning, internationale forpligtelser eller praksis eller har ansøgt om beskyttelse i overensstemmelse med en medlemsstats nationale lovgivning, internationale forpligtelser eller praksis, og hvis ansøgning der ikke er truffet endelig afgørelse om

               i)

               der er fastboende udlændinge i overensstemmelse med direktiv 2003/109/EF

               j)

               hvis udsendelse er suspenderet på grund af faktiske eller retlige omstændigheder

               k)

               der har ansøgt om eller har fået indrejsetilladelse til en medlemsstats område som selvstændige erhvervsdrivende

               l)

               der har ansøgt om eller fået indrejsetilladelse som søfolk med henblik på beskæftigelse eller arbejde i en hvilken som helst egenskab om bord på et skib, der er registreret i en medlemsstat eller sejler under en medlemsstats flag.

         3.   Medlemsstaterne kan beslutte, at kapitel II ikke finder anvendelse på tredjelandsstatsborgere, der enten har fået tilladelse til at arbejde på en medlemsstats område i en periode på højst seks måneder eller har fået indrejsetilladelse i en medlemsstat med henblik på studier.
   4.   Kapitel II finder ikke anvendelse på tredjelandsstatsborgere, der har tilladelse til at arbejde på grundlag af et visum.
   KAPITEL II

      ÉN ENKELT ANSØGNINGSPROCEDURE OG KOMBINERET TILLADELSE

   Artikel 4
   Én enkelt ansøgningsprocedure
   1.   En ansøgning om udstedelse, ændring eller forlængelse af en kombineret tilladelse indgives efter én enkelt ansøgningsprocedure. Medlemsstaterne bestemmer, om ansøgninger om en kombineret tilladelse skal indgives af tredjelandsstatsborgeren eller af vedkommendes arbejdsgiver. Medlemsstaterne kan også bestemme, at en ansøgning kan indgives af enten den ene eller den anden af disse to. Såfremt ansøgningen skal indgives af tredjelandsstatsborgeren, skal medlemsstaterne tillade, at ansøgningen indgives fra et tredjeland eller, hvis det er fastsat ved national lovgivning, fra den medlemsstats område, hvor den pågældende tredjelandsborger allerede har lovligt ophold.
   2.   Medlemsstaterne behandler en ansøgning indgivet efter stk. 1 og træffer afgørelse om at udstede, ændre eller forlænge den kombinerede tilladelse, hvis ansøgeren opfylder de krav, der er fastsat i EU-retten eller den nationale lovgivning. Afgørelsen om at udstede, ændre eller forlænge en kombineret tilladelse tager form af et enkelt administrativt dokument, der kombinerer opholds- og arbejdstilladelse.
   3.   Denne ansøgningsprocedure berører ikke den visumprocedure, som eventuelt kræves med henblik på den første indrejse.
   4.   Medlemsstaterne udsteder en kombineret tilladelse, når de fastsatte betingelser er opfyldt, til tredjelandsstatsborgere, der ansøger om indrejsetilladelse, og til tredjelandsstatsborgere, der allerede er indrejst og ansøger om at få forlænget eller ændret deres opholdstilladelse efter de nationale gennemførelsesbestemmelsers ikrafttræden.
   Artikel 5
   Kompetent myndighed
   1.   Medlemsstaterne udpeger den myndighed, der har kompetence til at modtage ansøgninger og udstede kombinerede tilladelser.
   2.   Den kompetente myndighed træffer afgørelse om den fuldstændige ansøgning så hurtigt som muligt og i alle tilfælde inden for fire måneder fra datoen for indgivelsen af ansøgningen.
   Den i første afsnit omhandlede frist kan forlænges i særlige tilfælde, hvis behandlingen af ansøgningen er kompliceret.
   Foreligger der ikke en afgørelse inden for den frist, der er fastsat i dette stykke, fastlægges enhver konsekvens heraf efter national lovgivning.
   3.   Den kompetente myndighed skal skriftligt meddele ansøgeren afgørelsen i overensstemmelse med de procedurer, der er fastlagt i den relevante nationale lovgivning.
   4.   Hvis de oplysninger eller dokumenter, der ligger til grund for ansøgningen, er ufuldstændige ifølge de kriterier, der er fastsat i national lovgivning, underretter den kompetente myndighed skriftligt ansøgeren om de supplerende oplysninger eller dokumenter, der kræves, og fastsætter en rimelig frist til at fremskaffe dem. Den i stk. 2 nævnte frist suspenderes, indtil de kompetente myndigheder eller andre relevante myndigheder har modtaget de krævede supplerende oplysninger. Hvis der ikke fremlægges supplerende oplysninger eller dokumenter inden fristens udløb, kan den kompetente myndighed afslå ansøgningen.
   Artikel 6
   Kombineret tilladelse
   1.   Medlemsstaterne udsteder en kombineret tilladelse i den ensartede udformning, der er fastsat i forordning (EF) nr. 1030/2002, og anfører oplysninger vedrørende arbejdstilladelsen i overensstemmelse med litra a), punkt 7.5-9, i forordningens bilag.
   Medlemsstaterne kan anføre yderligere oplysninger vedrørende tredjelandsstatsborgerens ansættelsesforhold (f.eks. arbejdsgiverens navn og adresse, arbejdssted, arbejdets art, arbejdstider, løn) i papirformat eller lagre sådanne oplysninger elektronisk, jf. artikel 4 i forordning (EF) nr. 1030/2002 og litra a), punkt 16, i forordningens bilag.
   2.   Når medlemsstaterne udsteder den kombinerede tilladelse, skal de undlade at udstede yderligere tilladelser som bevis for, at der er givet adgang til arbejdsmarkedet.
   Artikel 7
   Opholdstilladelser med andet formål end arbejde
   1.   Når medlemsstaterne udsteder opholdstilladelser i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 1030/2002, skal de anføre oplysninger om arbejdstilladelsen, uanset hvilken type tilladelse der er tale om.
   Medlemsstaterne kan angive yderligere oplysninger vedrørende tredjelandsstatsborgerens ansættelsesforhold (f.eks. arbejdsgiverens navn og adresse, arbejdssted, arbejdets art, arbejdstider, løn) i papirformat eller lagre sådanne oplysninger elektronisk, jf. artikel 4 i forordning (EF) nr. 1030/2002 og litra a), punkt 16, i forordningens bilag.
   2.   Når medlemsstaterne udsteder opholdstilladelser i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 1030/2002, skal de undlade at udstede yderligere tilladelser som bevis for, at der er givet adgang til arbejdsmarkedet.
   Artikel 8
   Proceduremæssige garantier
   1.   Hvis en ansøgning om en kombineret tilladelse afslås, den kombinerede tilladelse ikke ændres, ikke forlænges eller inddrages på grundlag af kriterier, der er fastsat i EU-retten eller national lovgivning, skal dette begrundes i den skriftlige meddelelse.
   2.   En afgørelse, hvorved ansøgningen om en kombineret tilladelse afslås, eller den kombinerede tilladelse ikke ændres, ikke forlænges eller inddrages, skal kunne anfægtes juridisk i den pågældende medlemsstat i overensstemmelse med national lovgivning. I den i stk. 1 omhandlede skriftlige meddelelse angives den domstol eller den kompetente administrative myndighed, hvortil den pågældende person kan indgive klage, og fristen for indgivelse deraf.
   3.   En ansøgning kan afvises på grund af antallet af indrejsetilladelser til tredjelandsstatsborgere, der kommer for at arbejde, og behøver på dette grundlag ikke blive behandlet.
   Artikel 9
   Adgang til oplysninger
   Medlemsstaterne giver på anmodning fra tredjelandsstatsborgeren og den kommende arbejdsgiver passende oplysninger om de dokumenter, der skal vedlægges, for at ansøgningen anses for fuldstændig.
   Artikel 10
   Gebyrer
   Medlemsstaterne kan opkræve gebyrer af ansøgerne, hvor det er relevant, for behandling af ansøgninger i henhold til dette direktiv. Sådanne gebyrers størrelse skal være forholdsmæssige, og de kan modsvare de tjenester, der rent faktisk er ydet i forbindelse med behandling af ansøgninger og udstedelse af tilladelser.
   Artikel 11
   Rettigheder som følge af den kombinerede tilladelse
   Hvis der er udstedt en kombineret tilladelse i overensstemmelse med national lovgivning, skal den i gyldighedsperioden mindst give indehaveren ret til at:

               a)

               indrejse og opholde sig på området i den medlemsstat, der har udstedt den kombinerede tilladelse, forudsat at indehaveren opfylder alle indrejsekrav i overensstemmelse med den nationale lovgivning

               b)

               færdes frit på hele området i den medlemsstat, der har udstedt den kombinerede tilladelse, inden for de begrænsninger, der er fastsat i den nationale lovgivning

               c)

               udøve den specifikke beskæftigelsesaktivitet, der er tilladt ifølge den kombinerede tilladelse, i overensstemmelse med den nationale lovgivning

               d)

               blive informeret om de rettigheder, der er knyttet til tilladelsen ifølge dette direktiv og/eller den nationale lovgivning.

         KAPITEL III

      RETTEN TIL LIGEBEHANDLING

   Artikel 12
   Retten til ligebehandling
   1.   Arbejdstagere fra tredjelande, jf. artikel 3, stk. 1, litra b) og c), skal have ret til ligebehandling med statsborgerne i den medlemsstat, hvor de har ophold, hvad angår:

               a)

               arbejdsvilkår, herunder løn og afskedigelse samt sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen

               b)

               foreningsfrihed og frihed til medlemskab af en arbejdstager- eller arbejdsgiverorganisation eller enhver organisation, hvis medlemmer har en bestemt beskæftigelse, herunder fordele som sådanne organisationer giver, uden at det berører de nationale bestemmelser om offentlig orden og offentlig sikkerhed

               c)

               uddannelse og erhvervsuddannelse

               d)

               anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre erhvervsmæssige kvalifikationer i overensstemmelse med de relevante nationale procedurer

               e)

               sociale sikringsgrene som defineret i forordning (EF) nr. 883/2004

               f)

               skattefordele, forudsat at arbejdstageren betragtes som skattemæssigt hjemmehørende i den pågældende medlemsstat

               g)

               adgang til varer og tjenester samt levering af varer og tjenester, der stilles til rådighed for offentligheden, herunder procedurer til opnåelse af boliger, jf. national lovgivning, uden at dette berører aftalefriheden i overensstemmelse med EU-retten og national lovgivning

               h)

               rådgivningstjenester fra arbejdsformidlingen.

         2.   Medlemsstaterne kan begrænse retten til ligebehandling:

               a)

               i henhold til stk. 1, litra c), ved:

                           i)

                           at begrænse anvendelsen heraf til de arbejdstagere fra tredjelande, der er eller har været i beskæftigelse, og som er registreret som arbejdsløse

                           ii)

                           at udelukke de arbejdstagere fra tredjelande, der har fået indrejsetilladelse til deres område i overensstemmelse med direktiv 2004/114/EF

                           iii)

                           at udelukke stipendier og lån til studier og underhold eller andre stipendier og lån

                           iv)

                           at indføre specifikke krav, herunder krav om sprogkundskaber og betaling af undervisningsgebyrer, i henhold til national lovgivning for at få adgang til universitetsuddannelser og videregående uddannelser og erhvervsuddannelser, der ikke hænger direkte sammen med den specifikke beskæftigelsesaktivitet

               b)

               ved at begrænse de rettigheder for arbejdstagere fra tredjelande, der følger af stk. 1, litra e), men kan ikke begrænse disse rettigheder for arbejdstagere fra tredjelande, der er i beskæftigelse, eller som har været beskæftiget i mindst seks måneder, og som er registreret som arbejdsløse.
               Medlemsstaterne kan endvidere beslutte, at stk. 1, litra e), for så vidt angår familieydelser ikke skal finde anvendelse på tredjelandsstatsborgere, som har fået tilladelse til arbejde på en medlemsstats område for et tidsrum på ikke over seks måneder, på tredjelandsstatsborgere, der har fået indrejsetilladelse med henblik på studier, eller på tredjelandsstatsborgere, der fået arbejdstilladelse på grundlag af et visum

               c)

               i henhold til stk. 1, litra f), med hensyn til skattefordele ved at begrænse dens anvendelse til situationer, hvor det registrerede eller sædvanlige opholdssted for familiemedlemmerne til en arbejdstager fra et tredjeland, som vedkommende ansøger om fordele for, ligger inden for den pågældende medlemsstats område.

               d)

               i henhold til stk. 1, litra g), ved:

                           i)

                           at begrænse anvendelsen heraf til de arbejdstagere fra tredjelande, der er i beskæftigelse

                           ii)

                           at begrænse adgangen til boliger

         3.   Retten til ligebehandling i stk. 1 berører ikke medlemsstatens ret til at inddrage eller nægte at forlænge en opholdstilladelse, der er udstedt i henhold til dette direktiv, en opholdstilladelse, der er udstedt til andre formål end arbejde, eller enhver anden tilladelse til at arbejde i en medlemsstat.
   4.   Arbejdstagere fra tredjelande, der flytter til et tredjeland, eller deres efterladte, der har ophold i et tredjeland og afleder deres rettigheder fra disse arbejdstagere, får udbetalt lovbestemte pensioner ved alderdom, invaliditet eller dødsfald, der er baseret på arbejdstagerens tidligere beskæftigelse og erhvervet i overensstemmelse med den lovgivning, der er omhandlet i artikel 3 i forordning (EF) nr. 883/2004, på samme vilkår og med samme satser som statsborgere i de pågældende medlemsstater, når de flytter til et tredjeland.
   KAPITEL IV

      AFSLUTTENDE BESTEMMELSER

   Artikel 13
   Gunstigere bestemmelser
   1.   Dette direktiv berører ikke gunstigere bestemmelser i:

               a)

               EU-retten, herunder bilaterale og multilaterale aftaler mellem Unionen eller Unionen og dens medlemsstater på den ene side og et eller flere tredjelande på den anden side og

               b)

               bilaterale eller multilaterale aftaler mellem en eller flere medlemsstater og et eller flere tredjelande.

         2.   Dette direktiv berører ikke medlemsstaternes ret til at vedtage eller opretholde bestemmelser, der er gunstigere for de personer, der er omfattet af direktivet.
   Artikel 14
   Oplysninger til offentligheden
   Hver medlemsstat stiller regelmæssigt ajourførte oplysninger til rådighed for den brede offentlighed om betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold på deres område med henblik på arbejde.
   Artikel 15
   Rapporter
   1.   Kommissionen aflægger regelmæssigt og første gang senest den 25. december 2016 rapport til Europa-Parlamentet og Rådet om anvendelsen af dette direktiv i medlemsstaterne og foreslår eventuelle nødvendige ændringer.
   2.   Medlemsstaterne sender hvert år og første gang senest den 25. december 2014 Kommissionen statistiske oplysninger om det antal tredjelandsstatsborgere, der har fået bevilget en kombineret tilladelse i det foregående kalenderår, i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 862/2007 af 11. juli 2007 om EF-statistikker over migration og international beskyttelse (19).
   Artikel 16
   Gennemførelse
   1.   Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 25. december 2013. De meddeler straks Kommissionen teksten til disse love og bestemmelser.
   Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
   2.   Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
   Artikel 17
   Ikrafttræden
   Dette direktiv træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
   Artikel 18
   Adressater
   Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne i overensstemmelse med traktaterne.

      Udfærdiget i Strasbourg, den 13. december 2011.

            På Europa-Parlamentets vegne

         J. BUZEK

            Formand

            På Rådets vegne

         M. SZPUNAR

            Formand

      (1)  EUT C 27 af 3.2.2009, s. 114.

      (2)  EUT C 257 af 9.10.2008, s. 20.

      (3)  Europa-Parlamentets holdning af 24.3.2011 (endnu ikke offentliggjort i EUT) og Rådets førstebehandlingsholdning af 24.11.2011 (endnu ikke offentliggjort i EUT). Europa-Parlamentets holdning af 13.12.2011 (endnu ikke offentliggjort i EUT).

      (4)  EFT L 18 af 21.1.1997, s. 1.

      (5)  EUT L 16 af 23.1.2004, s. 44.

      (6)  EFT L 157 af 15.6.2002, s. 1.

      (7)  EUT L 105 af 13.4.2006, s. 1.

      (8)  EFT L 239 af 22.9.2000, s. 19.

      (9)  EUT L 251 af 3.10.2003, s. 12.

      (10)  EUT L 375 af 23.12.2004, s. 12.

      (11)  EUT L 289 af 3.11.2005, s. 15.

      (12)  EUT L 255 af 30.9.2005, s. 22.

      (13)  EUT L 166 af 30.4.2004, s. 1.

      (14)  EUT L 344 af 29.12.2010, s. 1.

      (15)  EFT L 180 af 19.7.2000, s. 22.

      (16)  EFT L 303 af 2.12.2000, s. 16.

      (17)  EUT L 158 af 30.4.2004, s. 77.

      (18)  EUT L 304 af 30.9.2004, s. 12.

      (19)  EUT L 199 af 31.7.2007, s. 23.


Avis juridique important

|

31985L0157

Kommissionens otteogfyrretyvende direktiv 85/157/EØF af 6. februar 1985 om ændring af bilagene til direktiv 70/524/EØF om tilsætningsstoffer til foderstoffer

EF-Tidende nr. L 059 af 27/02/1985 s. 0027 - 0029

*****  KOMMISSIONENS  OTTEOGFYRRETYVENDE DIREKTIV  af 6. februar 1985  om aendring af bilagene til direktiv 70/524/EOEF om tilsaetningsstoffer til foderstoffer  (85/157/EOEF)  KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -  under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab,  under henvisning til Raadets direktiv 70/524/EOEF af 23. november 1970 om tilsaetningsstoffer til foderstoffer (1), senest aendret ved Kommissionens syvogfyrretyvende direktiv 84/107/EOEF (2), saerlig artikel 6, og  ud fra foelgende betragtninger:  Ifoelge direktiv 70/524/EOEF skal bilagenes indhold til stadighed tilpasses den videnskabelige og tekniske udvikling;  tilladelse til anvendelse af de vaekstfremmende stoffer »Carbadox« og »Olaquindox« boer forlaenges i en bestemt periode for de enkelte staters vedkommende, saaledes at man kan raade over resultaterne af igangvaerende undersoegelser i nogle medlemsstater;  de i dette direktiv fastsatte foranstaltninger er i overensstemmelse med udtalelse fra Den staaende Foderstofkomité -  UDSTEDT FOELGENDE DIREKTIV:  Artikel 1  I bilag II til direktiv 70/524/EOEF i del F »Vaekstfremmende faktorer« affattes position nr. 2 og 3 som foelger:  (1) EFT nr. L 270 af 14. 12. 1970, s. 1.  (2) EFT nr. L 297 af 15. 11. 1984, s. 40.  1.2.3.4.5.6.7.8.9 //    //   //   //   //   //   //   //  //   // »EOEF- nr.  // Tilsaetnings- stoffer  // Kemisk betegnelse, beskrivelse  // Dyreart  // Maksimums- alder  // Mindste indhold  // Stoerste indhold  // Bestemmelser i oevrigt  // Tilladelsens varighed 1.2.3.4.5.6,7.8 //   //   //  //   //   // ppm af fuldfoderet  //   //   //   //   //   //  //   //   //   //  1.2.3.4.5.6.7.8.9 // 2  // Carbadox  // Methyl-3-(2-quinoxalinylmethylen) carbazat- N, N'-dioxid mindste renhed: 96 %  // Svin  // 4 maaneder  // 20  // 50  // Anvendelse de sidste 4 uger foer slagtning er forbudt. Blanding med eller anvendelse samtidig med antibiotika er forbudt.  // 31. 5. 1985  //   //   // mindste stabilitet: 24 maaneder  //   //   //   //   // Maksimal maengde stoev afgivet under haandtering bestemt efter Stauber Heubach-metoden (1): 0,1 mg carbadox  //   // 3  // Olaquindox  // 2-(N-2'hydroxyethyl-carbamoyl) 3-methyl- quinoxalin-1,4-dioxid  // Svin  // 4 maaneder  // 15  // 50  // Anvendelse de sidste 4 uger foer slagtning er forbudt. Blanding med eller anvendelse samtidig med antibiotika er forbudt.  // 31. 5. 1985  //   //   // mindste renhed: 98 %  //   //   // 50  // 100  // Kun i maelkeerstatninger  // 31. 5. 1985  //   //   // mindste stabilitet: 24 maaneder  //   //  //   //   // Maksimal maengde stoev afgivet under haandtering bestemt efter Stauber Heubach-metoden (1): 1,0 mg olaquindox  //   //   //   //   //   //   //   //   //   //  (1) Referencer: Fresenius Z Anal Chem (1984) 318: 522-524 Springer Verlag 1984.«  Artikel  2  Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.  Udfaerdiget i Bruxelles, den 6. februar 1985.  Paa Kommissionens vegne  Frans ANDRIESSEN  Naestformand