title: Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/65/EF af  26. oktober 2005  om bedre havnesikring   (EØS-relevant tekst)

text:
               25.11.2005

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 310/28

      EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 2005/65/EF
   af 26. oktober 2005
   om bedre havnesikring
   (EØS-relevant tekst)
   EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 80, stk. 2,
   under henvisning til forslag fra Kommissionen,
   under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
   under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget (2),
   efter proceduren i traktatens artikel 251 (3), og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Sikringsrelaterede hændelser som følge af terrorisme hører til blandt de alvorligste trusler mod idealerne om demokrati, frihed og fred, der udgør selve essensen af Den Europæiske Union.

               (2)

               Personer, infrastruktur og udstyr i havne bør beskyttes mod sikringsrelaterede hændelser og deres ødelæggende virkninger. En sådan beskyttelse vil være til fordel for både brugerne af transport, økonomien og samfundet som helhed.

               (3)

               Den 31. marts 2004 vedtog Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union forordning (EF) nr. 725/2004 af 31. marts 2004 om bedre sikring af skibe og havnefaciliteter (4). De foranstaltninger til maritim sikring, som forordningen indfører, er kun en del af de foranstaltninger, der er nødvendige for at opnå et forsvarligt sikringsniveau i hele søfartstransportkæden. Forordningen omhandler kun sikringsforanstaltninger om bord på skibe og ved grænsefladen mellem skib og havn.

               (4)

               Af hensyn til den bedst mulige beskyttelse af søfarts- og havnevirksomheder bør der træffes foranstaltninger til sikring af havne, der omfatter hver enkelt havn inden for de afgrænsninger, der er fastlagt af de pågældende medlemsstater, således at de sikringsforanstaltninger, der træffes i medfør af forordning (EF) nr. 725/2004, understøttes af bedre sikkerhed i områder med havneaktivitet. Foranstaltningerne bør indføres i alle havne, hvori der findes en eller flere havnefaciliteter, der er omfattet af forordning (EF) nr. 725/2004.

               (5)

               Sikringsmålene i dette direktiv bør nås ved, at der vedtages passende foranstaltninger, uden at medlemsstaternes regler inden for national sikkerhed og foranstaltninger, som måtte blive vedtaget med hjemmel i EU-traktatens afsnit VI, tilsidesættes.

               (6)

               Medlemsstaterne bør ved hjælp af detaljerede sårbarhedsvurderinger fastlægge den nøjagtige afgrænsning af de havneområder, der skal sikres, og hvilke forskellige foranstaltninger der er nødvendige for at opnå den ønskede havnesikringsgrad. Sådanne foranstaltninger bør afhænge af det aktuelle sikringsniveau og afspejle den relevante risikoprofil i de forskellige delområder af havnen.

               (7)

               Medlemsstaterne bør godkende havnesikringsplaner, hvori sårbarhedsvurderingen af havnen er indarbejdet. Effektivt fungerende sikringsforanstaltninger forudsætter desuden, at der er en klar fordeling af opgaverne mellem de berørte parter, og at foranstaltningerne regelmæssigt gennemgås ved øvelser. At opgavefordelingen og øvelsesprocedurerne indgår i havnesikringsplanen, anses for at bidrage meget væsentligt til, at både forebyggende og afhjælpende havnesikringsforanstaltninger bliver effektive.

               (8)

               Ro-ro-skibe er særlig sårbare over for sikringsrelaterede hændelser, især hvis de både medfører passagerer og last. Der bør på grundlag af risikovurderinger træffes de fornødne foranstaltninger til sikring af, at person- og lastbiler, der skal befordres med ro-ro-skib på indenlandske og internationale ruter, hverken rummer nogen risiko for skibet eller dets passagerer, besætning eller last. Foranstaltningerne bør træffes på en sådan måde, at ombordkørslen forløber så let som muligt.

               (9)

               Medlemsstaterne bør kunne nedsætte udvalg for havnesikring, hvis opgave skal være at give praktisk vejledning i de havne, der er omfattet af dette direktiv.

               (10)

               Medlemsstaterne bør sørge for, at alle involverede parter er klar over ansvarsfordelingen inden for havnesikring. Medlemsstaterne bør føre tilsyn med, at sikringsreglerne overholdes, udpege en myndighed, der er ansvarlig for alle havne, godkende alle sårbarhedsvurderinger og sikringsplaner for havnene, fastsætte sikringsniveauer og informere efter behov herom samt sørge for, at der gives fyldestgørende meddelelse om foranstaltningerne, og at de gennemføres og koordineres korrekt.

               (11)

               Medlemsstaterne bør godkende vurderinger og planer og føre tilsyn med, at de gennemføres i deres havne. For i mindst muligt omfang at afbryde forbindelsen til havnene og pålægge inspektionsorganerne administrative byrder bør Kommissionen føre tilsyn med gennemførelsen af dette direktiv samtidig med inspektionerne i henhold til artikel 9, stk. 4, i forordning (EF) nr. 725/2004.

               (12)

               Medlemsstaterne bør sørge for, at forbindelsen mellem Kommissionen og medlemsstaterne forestås af et kontaktpunkt. De bør på baggrund af de gennemførte sårbarhedsvurderinger underrette Kommissionen om, hvilke havne der er omfattet af direktivet.

               (13)

               En effektiv og ensartet gennemførelse af foranstaltningerne som led i denne havnesikringspolitik rejser vigtige finansieringsmæssige spørgsmål. Finansieringen af ekstra sikringsforanstaltninger bør ikke føre til konkurrencefordrejning. Kommissionen bør senest den 30. juni 2006 forelægge Europa-Parlamentet og Rådet resultaterne af en undersøgelse af omkostningerne i forbindelse med foranstaltninger truffet i medfør af dette direktiv med særlig vægt på den måde, omkostningerne fordeles mellem de offentlige myndigheder, havnemyndighederne og operatørerne.

               (14)

               I dette direktiv overholdes de grundlæggende rettigheder og de principper, som anerkendes i bl.a. Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

               (15)

               De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af dette direktiv bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbestemmelser, der tillægges Kommissionen (5).

               (16)

               Der bør indføres en procedure for tilpasning af dette direktiv med henblik på dels at tage hensyn til udviklingen i de internationale instrumenter, dels, i lyset af de indhøstede erfaringer, at tilpasse detaljer i bilagets enkelte bestemmelser eller supplere dem, uden at direktivets anvendelsesområde udvides.

               (17)

               Målene for dette direktiv, som er at indføre hensigtsmæssige foranstaltninger inden for søtransport- og havnepolitikken på velafbalanceret måde, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af direktivets europæiske dimension bedre gennemføres på fællesskabsplan; Fællesskabet kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 5. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går direktivet ikke ud over hvad der er nødvendigt for at nå disse mål.

               (18)

               Da dette direktiv vedrører søhavne, finder forpligtelserne heri ikke anvendelse på Østrig, Den Tjekkiske Republik, Ungarn, Luxembourg og Slovakiet —

         UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
   Artikel 1
   Formål
   1.   Hovedformålet med dette direktiv er at indføre og iværksætte fællesskabsforanstaltninger med henblik på at forbedre sikringen af havne mod truslen om sikringsrelaterede hændelser.
   Direktivet skal endvidere garantere, at sikringsforanstaltninger, der træffes i medfør af forordning (EF) nr. 725/2004, understøttes af bedre havnesikring.
   2.   Foranstaltningerne i stk. 1 består i følgende:

               a)

               fælles grundlæggende regler for havnesikringsforanstaltninger

               b)

               en mekanisme for reglernes anvendelse

               c)

               hensigtsmæssige mekanismer til kontrol med overholdelse.

         Artikel 2
   Anvendelsesområde
   1.   Dette direktiv fastlægger sikringsforanstaltninger, som skal overholdes i havne. Medlemsstaterne kan anvende direktivets bestemmelser på havnerelaterede områder.
   2.   Foranstaltningerne i dette direktiv anvendes på alle havne inden for en medlemsstats område, hvor der findes en eller flere havnefaciliteter, der er omfattet af en godkendt sikringsplan for havnefaciliteter i henhold til forordning (EF) nr. 725/2004. Dette direktiv omfatter ikke militære installationer i havne.
   3.   Medlemsstaterne fastlægger for hver havn den afgrænsning, der skal anvendes i dette direktiv, under behørig hensyntagen til oplysningerne fra havnesårbarhedsvurderingen.
   4.   Såfremt afgrænsningen af en havnefacilitet, som defineret i forordning (EF) nr. 725/2004, er fastlagt af en medlemsstat på en sådan måde, at havnen reelt er omfattet heraf, viger bestemmelserne i dette direktiv for bestemmelserne i forordning (EF) nr. 725/2004.
   Artikel 3
   Definitioner
   I dette direktiv forstås ved:

               1)

               »havn«: ethvert specifikt land- og vandområde, som de pågældende medlemsstater har afgrænset, bestående af anlæg og udstyr, som tjener til at lette kommerciel søtransport

               2)

               »grænseflade mellem skib og havn«: det samspil, der opstår, når et skib direkte og umiddelbart inddrages i overførslen mellem skib og havn af personer eller gods eller udførelsen af havnetjenesteydelser

               3)

               »havnefacilitet«: et sted, hvor grænsefladen mellem skib og havn forekommer; dette omfatter områder som ankerpladser, ventepladser og ankomstfaciliteter fra søsiden

               4)

               »kontaktpunkt for havnesikring«: det organ, som hver medlemsstat udpeger som kontaktpunkt for Kommissionen og andre medlemsstater og som ansvarlig for at fremme, følge og informere om anvendelsen af de foranstaltninger til havnesikring, der er fastsat i dette direktiv

               5)

               »havnesikringsmyndighed«: den myndighed, der er ansvarlig for sikkerhedsanliggender i en given havn.

         Artikel 4
   Koordinering med foranstaltninger, der træffes i medfør af forordning (EF) nr. 725/2004
   Medlemsstaterne sørger for, at havnesikringsforanstaltninger, der indføres i medfør af dette direktiv, koordineres nøje med foranstaltninger, der træffes i medfør af forordning (EF) nr. 725/2004.
   Artikel 5
   Havnesikringsmyndighed
   1.   Medlemsstaterne udpeger en havnesikringsmyndighed for hver af de havne, der er omfattet af dette direktiv. En havnesikringsmyndighed kan udpeges for mere end én havn.
   2.   Havnesikringsmyndigheden er ansvarlig for udarbejdelse og gennemførelse af havnesikringsplaner, der bygger på resultatet af havnesårbarhedsvurderinger.
   3.   Medlemsstaterne kan udpege en »kompetent maritim sikringsmyndighed«, jf. forordning (EF) nr. 725/2004, som havnesikringsmyndighed.
   Artikel 6
   Havnesårbarhedsvurdering
   1.   Medlemsstaterne sørger for, at der udføres havnesårbarhedsvurderinger af de havne, der er omfattet af dette direktiv. I sådanne vurderinger tages der behørigt hensyn til de særlige kendetegn ved forskellige afsnit af den enkelte havn samt, hvor den relevante myndighed i den pågældende medlemsstat finder det hensigtsmæssigt, ved de tilstødende områder, hvis disse har indvirkning på sikkerheden i havnen, samt til de vurderinger af havnefaciliteter inden for deres grænser, som er udført i medfør af forordning (EF) nr. 725/2004.
   2.   Havnesårbarhedsvurderinger udføres således, at der som minimum tages hensyn til de detaljerede krav i bilag I.
   3.   Havnesårbarhedsvurderinger kan udføres af en anerkendt sikringsorganisation, jf. artikel 11.
   4.   Havnesårbarhedsvurderinger skal godkendes af medlemsstaten.
   Artikel 7
   Havnesikringsplan
   1.   På baggrund af havnesårbarhedsvurderingerne sørger medlemsstaterne for, at der udarbejdes havnesikringsplaner, som vedligeholdes og ajourføres. I havnesikringsplanen skal de særlige kendetegn ved de forskellige afsnit af havnen være behandlet fyldestgørende, og de sikringsplaner for havnefaciliteter inden for deres grænser, som er udarbejdet i medfør af forordning (EF) nr. 725/2004, skal være indarbejdet i havnesikringsplanen.
   2.   I havnesikringsplaner skal der for hvert af de i artikel 8 omhandlede sikringsniveauer være anført:

               a)

               hvilke procedurer der skal følges

               b)

               hvilke foranstaltninger der skal gennemføres

               c)

               hvilke handlinger der er nødvendige.

         3.   Havnesikringsplaner skal som minimum tage hensyn til de detaljerede krav i bilag II. Hvor og i det omfang, det er relevant, indeholder havnesikringsplanerne navnlig sikkerhedsforanstaltninger med henblik på passagerer og køretøjer, der skal til at køre om bord på skibe, der medfører passagerer og køretøjer. I forbindelse med international søtransport samarbejder de berørte medlemsstater om sårbarhedsvurderingen.
   4.   Havnesikringsplaner kan udarbejdes af en anerkendt sikringsorganisation, jf. artikel 11.
   5.   Havnesikringsplaner godkendes af hver medlemsstat inden gennemførelsen.
   6.   Medlemsstaterne sørger for, at gennemførelsen af havnesikringsplaner kontrolleres. Kontrollen skal koordineres med andre kontrolaktiviteter i havnen.
   7.   Medlemsstaterne sørger for, at der gennemføres passende øvelser, under hensyntagen til de grundlæggende krav til sikkerhedsuddannelse i bilag III.
   Artikel 8
   Sikringsniveauer
   1.   Medlemsstaterne indfører et system med sikringsniveauer for havne eller dele af havne.
   2.   Der skal være følgende 3 sikringsniveauer, jf. forordning (EF) nr. 725/2004:

               —

               Sikringsniveau 1 er det niveau, hvor hensigtsmæssige, minimale beskyttelses-/sikringsforanstaltninger skal opretholdes til enhver tid

               —

               Sikringsniveau 2 er det niveau, hvor hensigtsmæssige, supplerende beskyttelses-/sikringsforanstaltninger skal opretholdes i en periode på grund af forhøjet risiko for en sikringsrelateret hændelse

               —

               Sikringsniveau 3 er det niveau, hvor yderligere, specifikke beskyttelses-/sikringsforanstaltninger skal opretholdes i en begrænset periode, hvis en sikringsrelateret hændelse er sandsynlig eller overhængende, selv om det måske ikke er muligt at udpege det specifikke mål.

         3.   Medlemsstaterne fastlægger det sikringsniveau, der gælder for de enkelte havne eller dele af havne. På hvert sikringsniveau kan en medlemsstat på grundlag af havnesårbarhedsvurderingen bestemme, at der skal anvendes andre sikringsforanstaltninger i andre dele af havnen.
   4.   Medlemsstaterne giver den eller de relevante personer underretning om, hvilket sikringsniveau der gælder for den enkelte havn eller del af en havn, samt om eventuelle ændringer heraf.
   Artikel 9
   Havnesikringsofficer
   1.   Hver medlemsstat godkender en sikringsofficer for hver enkelt havn. Hver havn har, når dette er muligt, sin egen havnesikringsofficer, men kan, hvis det er hensigtsmæssigt, have fælles sikringsofficer.
   2.   Havnesikringsofficeren fungerer som kontaktpunkt i spørgsmål vedrørende havnesikringen.
   3.   Hvis havnesikringsofficeren og havnefacilitetens sikringsofficer, jf. forordning (EF) nr. 725/2004, ikke er den samme person, skal der sørges for nært samarbejde mellem dem.
   Artikel 10
   Revision
   1.   Medlemsstaterne sørger for, at havnenes sårbarhedsvurderinger og sikringsplaner revideres, når det er relevant. De revideres mindst hvert femte år.
   2.   Revisionen skal omfatte det i artikel 6 eller 7 anførte.
   Artikel 11
   Anerkendt sikringsorganisation
   Medlemsstaterne kan udpege anerkendte sikringsorganisationer til at udføre de opgaver, der er omhandlet i dette direktiv. Anerkendte sikringsorganisationer skal opfylde betingelserne i bilag IV.
   Artikel 12
   Kontaktpunkt for havnesikring
   Medlemsstaterne udpeger et kontaktpunkt for havnesikring. Medlemsstaterne kan som kontaktpunkt for havnesikring udpege det kontaktpunkt, der er udpeget i henhold til forordning (EF) nr. 725/2004. Kontaktpunktet for havnesikring sender Kommissionen en liste over de havne, der er omfattet af dette direktiv, og underretter den om samtlige ændringer heraf.
   Artikel 13
   Gennemførelse og efterlevelseskontrol
   1.   Medlemsstaterne opretter et system, hvormed der kan føres det fornødne regelmæssige tilsyn med havnesikringsplaner og deres gennemførelse.
   2.   Kommissionen fører i samarbejde med de i artikel 12 omtalte kontaktpunkter tilsyn med, at medlemsstaterne har gennemført dette direktiv.
   3.   Tilsynet føres samtidig med inspektionerne i henhold til artikel 9, stk. 4, i forordning (EF) nr. 725/2004.
   Artikel 14
   Ændringer
   Efter proceduren i artikel 15, stk. 2, kan der foretages ændringer af bilag I-IV, som ikke udvider direktivets anvendelsesområde.
   Artikel 15
   Udvalgsprocedure
   1.   Kommissionen bistås af det udvalg, der er nedsat ved forordning (EF) nr. 725/2004.
   2.   Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 og 7 i afgørelse 1999/468/EF, jf. dennes artikel 8.
   Perioden i artikel 5, stk. 6, i afgørelse 1999/468/EF, fastsættes til én måned.
   3.   Udvalget vedtager selv sin forretningsorden.
   Artikel 16
   Klassificerede oplysninger og formidling af oplysninger
   1.   Ved anvendelsen af dette direktiv sikrer Kommissionen ved passende foranstaltninger i overensstemmelse med afgørelse 2001/844/EF, EKSF, Euratom (6), at klassificerede oplysninger, som den har adgang til, eller som meddeles den af medlemsstaterne, beskyttes.
   Medlemsstaterne træffer tilsvarende foranstaltninger i overensstemmelse med relevant national lovgivning.
   2.   Enhver medarbejder, der udfører sikringsinspektioner eller behandler klassificerede oplysninger i forbindelse med dette direktiv, skal godkendes til et passende sikkerhedsniveau på grundlag af en undersøgelse, der foretages af den medlemsstat, hvor den pågældende person er statsborger.
   Artikel 17
   Sanktioner
   Medlemsstaterne sørger for, at der for overtrædelse af de nationale bestemmelser til gennemførelse af dette direktiv indføres sanktioner, der er effektive, står i rimeligt forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkning.
   Artikel 18
   Gennemførelse
   1.   Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 15 juni 2007. De underretter straks Kommissionen herom.
   Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
   2.   Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
   Artikel 19
   Evalueringsrapport
   Senest den 15 december 2008 og derefter hvert femte år forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet en evalueringsrapport på grundlag af bl.a. de oplysninger, der er fremkommet i medfør af artikel 13. I rapporten analyserer Kommissionen medlemsstaternes efterlevelse af direktivet og effektiviteten af de trufne foranstaltninger. Den fremsætter om nødvendigt forslag om supplerende foranstaltninger.
   Artikel 20
   Ikrafttræden
   Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
   Artikel 21
   Adressater
   Dette direktiv er rettet til de medlemsstater, der har havne, jf. artikel 2, stk. 2.

      Udfærdiget i Strasbourg, den 26. oktober 2005.

            På Europa-Parlamentets vegne

         J. BORRELL FONTELLES

            Formand

            På Rådets vegne

         D. ALEXANDER

            Formand

      (1)  EUT C 120 af 20.5.2005, s. 28.

      (2)  EUT C 43 af 18.2.2005, s. 26.

      (3)  Europa-Parlamentets udtalelse af 10.5.2005 (endnu ikke offentliggjort i EUT) og Rådets afgørelse af 6.10.2005.

      (4)  EUT L 129 af 29.4.2004, s. 6.

      (5)  EFT L 184 af 17.7.1999, s. 23.

      (6)  EFT L 317 af 3.12.2001, s. 1. Senest ændret ved afgørelse 2005/94/EF, Euratom (EUT L 31 af 4.2.2005, s. 66).

      BILAG I
      HAVNESÅRBARHEDSVURDERING
      Havnesårbarhedsvurderingen danner grundlag for arbejdet med havnesikringsplanen og dens iværksættelse. Havnesårbarhedsvurderingen skal mindst berøre følgende:

                  —

                  identificering og evaluering af vigtig ejendom og infrastruktur, som det er vigtigt at beskytte

                  —

                  identificering af mulige trusler mod ejendom og infrastruktur og sandsynligheden for, at de bliver en realitet, med det formål at fastsætte og prioritere sikringsforanstaltninger

                  —

                  identifikation, udvælgelse og prioritering af modforholdsregler og ændringer i procedurer og deres effektivitet i forhold til at nedbringe sårbarheden samt

                  —

                  udpegelse af svagheder, herunder menneskelige faktorer i infrastruktur, politik og procedurer.

            Med dette for øje skal vurderingen mindst:

                  —

                  udpege alle områder, der er relevante for sikring af havnen, herunder havnens grænser. Dette gælder også for havnefaciliteter, der allerede er omfattet af forordning (EF) nr. 725/2004, idet der tages udgangspunkt i disses risikovurdering

                  —

                  udpege sikringsspørgsmål, der affødes af grænsefladen mellem havnefacilitet og andre havnesikringsforanstaltninger

                  —

                  fastlægge, hvilket havnepersonale der skal være genstand for baggrundstjek og/eller sikkerhedsgodkendelse på grund af deres forbindelser til højrisikoområder

                  —

                  hvis det er hensigtsmæssigt, underinddele havnen efter sandsynligheden for sikringsrelaterede hændelser. Områder skal ikke blot vurderes ud fra deres egen profil som potentielt mål, men også efter muligheden for, at de bliver benyttet som adgangsvej til et tilstødende område, som er det egentlige mål

                  —

                  udpege variationer i risikoen, f.eks. sæsonbestemte

                  —

                  udpege de enkelte delområders specifikke kendetegn, f.eks. placering, adgangsforhold, elforsyning, kommunikationssystem, ejerforhold, brugere samt andre sikringsrelevante forhold

                  —

                  identificere potentielle trusselsscenarier for havnen. Hele havnen eller specifikke dele af dens infrastruktur, fragt, bagage, personer og transportudstyr i havnen kan være et direkte mål for en påvist trussel

                  —

                  udpege de specifikke følger af et trusselsscenarie. Følgerne kan berøre et eller flere delområder. Både direkte og indirekte følger bør beskrives. Der bør især fokuseres på risikoen for personskader

                  —

                  beskrive muligheden for, at sikringsrelaterede hændelser har cluster-virkninger

                  —

                  udpege sårbare elementer i hvert delområde

                  —

                  udpege alle organisatoriske aspekter af havnens samlede sikring, herunder de sikringsrelaterede myndigheders opdeling samt gældende regler og procedurer

                  —

                  udpege sårbare elementer i havnens samlede sikring, som har relation til organisatoriske, retlige og proceduremæssige aspekter

                  —

                  udpege foranstaltninger, procedurer og handlinger, der tager sigte på at reducere kritiske sårbare elementer. Der bør især fokuseres på behovet og mulighederne for adgangskontrol eller ‐begrænsning til hele havnen eller bestemte dele af den, herunder identifikation af passagerer, ansatte i havnen og andre arbejdstagere, besøgende og besætningsmedlemmer, krav til overvågning af områder eller aktiviteter samt kontrol af gods og bagage. Foranstaltninger, procedurer og handlinger bør afstemmes efter risikoopfattelsen, som kan variere fra område til område

                  —

                  beskrive, hvordan foranstaltninger, procedurer og handlinger vil blive skærpet, hvis sikringsniveauet skal øges

                  —

                  udarbejde specifikationer for, hvordan velkendte sikringsproblemer behandles, herunder mistænkeligt gods, bagage, bunkers, forsyninger eller personer, ukendte pakker og kendte farer (f.eks. en bombe). Sådanne specifikationer skal omfatte kriterier for, hvornår neutraliseringen helst skal ske på stedet, og hvornår den foretrækkes udført senere på et sikret område

                  —

                  udpege foranstaltninger, procedurer og handlinger, der tager sigte på at begrænse og afbøde følgevirkninger

                  —

                  præcisere, hvilken opgavefordeling der fører til hensigtsmæssig og korrekt iværksættelse af foranstaltninger, procedurer og handlinger

                  —

                  være opmærksom på eventuel sammenhæng med andre sikringsplaner (f.eks. havnefaciliteternes sikringsplaner) og andre bestående sikringsforanstaltninger. Man bør ligeledes være opmærksom på sammenhæng med andre beredskabsplaner (f.eks. for olieforurening, katastrofesituationer og nukleare ulykker)

                  —

                  præcisere, hvilke kommunikationsbehov der skal være opfyldt for, at foranstaltninger og procedurer kan iværksættes

                  —

                  gøre opmærksom på, hvilke foranstaltninger der kan beskytte sikringsfølsomme oplysninger mod at blive almindeligt kendt.

                  —

                  præcisere »need-to-know«-behovene hos alle involverede og hos offentligheden, hvis det er relevant.

      BILAG II
      HAVNESIKRINGSPLAN
      Havnesikringsplanen indeholder havnens sikringsordninger. Den baseres på havnesårbarhedsvurderingen. Den indeholder en klar detaljeret beskrivelse af foranstaltninger. Den rummer en kontrolmekanisme, der i det nødvendige omfang giver mulighed for korrigerende forholdsregler.
      Havnesikringsplanen skal baseres på følgende generelle aspekter:

                  —

                  udpege alle områder af relevans for havnens sikring. Afhængigt af havnesårbarhedsvurderingen kan foranstaltninger, procedurer og handlinger variere fra delområde til delområde. Faktisk kan nogle delområder kræve strengere forebyggelse end andre. Der bør lægges særlig vægt på grænsefladerne mellem delområder som beskrevet i havnesårbarhedsvurderingen

                  —

                  koordinere sikringsforanstaltningerne i områder, der er sikringsmæssigt forskellige

                  —

                  fastlægge foranstaltninger, der om nødvendigt kan variere for forskellige dele af havnen, ved forskellige sikringsniveauer og som følge af specifikke efterretningsoplysninger

                  —

                  fastlægge en organisationsstruktur, der understøtter en bedre havnesikring.

            Med udgangspunkt i disse generelle aspekter skal der i havnesikringsplanen være tildelt arbejdsopgaver og fastlagt arbejdsplaner inden for følgende områder:

                  —

                  adgangskrav. I nogle områder finder kravene først anvendelse, når sikringsniveauet kommer over en vis tærskel. Alle krav og tærskler skal være nøje specificeret i havnesikringsplanen

                  —

                  krav til kontrol af legitimation, bagage og gods. Kravene gælder ikke nødvendigvis for alle delområder og heller ikke altid i fuldt omfang. Personer, der bevæger sig ind i eller opholder sig i et delområde, kan blive kontrolleret. Havnesikringsplanen skal svare til havnesårbarhedsvurderingen, der er det værktøj, hvormed sikringskravene til de enkelte delområder er fastsat for hvert sikringsniveau. Hvis der indføres særlige ID-kort med henblik på sikring af havnen, bør der foreligge klare procedurer for udstedelse, anvendelse/kontrol og aflevering af sådanne kort. I procedurerne bør der være mulighed for særlige foranstaltninger for nogle af havnens brugergrupper, således at de mærker mindst muligt til de negative virkninger af adgangskontrollen. Brugerkategorierne skal mindst omfatte søfarende, ansatte hos myndigheder, personer, der regelmæssigt arbejder i eller besøger havnen, faste beboere i havnen og personer, der lejlighedsvis arbejder i eller besøger havnen

                  —

                  samarbejde med de myndigheder, der forestår kontrol af gods, bagage og passagerer. Hvor det er nødvendigt, er det planen at etablere forbindelse til disse myndigheders informations- og godkendelsessystemer, herunder eventuelle »pre-arrival clearance«-systemer

                  —

                  procedurer og foranstaltninger for behandling af mistænkeligt gods, bagage, bunkers, forsyninger eller personer, herunder udpegning af et sikret område, og ved andre sikringsmæssige problemer og brud på havnesikringen

                  —

                  krav til overvågning af delområder eller aktiviteter i delområder. Både behovet herfor og de mulige tekniske løsninger kan udledes af havnesårbarhedsvurderingen

                  —

                  skiltning. Områder med adgangs- og/eller kontrolkrav skal være tydeligt skiltet. I kontrol- og adgangskrav skal der være taget behørigt hensyn til al relevant gældende lovgivning og praksis. Hvis aktiviteter er under overvågning, skal det angives tydeligt, hvis den nationale lovgivning kræver det

                  —

                  kommunikation og sikringsgodkendelse. Alle relevante sikringsoplysninger skal videregives korrekt i overensstemmelse med sikringsgodkendelsesstandarderne i planen. Da nogle oplysninger kan være følsomme, følges »need-to-know«-princippet ved videregivelsen, men der skal om nødvendigt også være procedurer for videregivelse af meddelelser til offentligheden. Sikringsgodkendelsesstandarderne indgår i planen og har til formål at beskytte sikringsfølsomme oplysninger mod uautoriseret udbredelse

                  —

                  rapportering af sikringsrelaterede hændelser. Med henblik på hurtig reaktion skal der i havnesikringsplanen være klare krav til rapportering af alle sikringsrelaterede hændelser til havnens sikringsofficer og/eller havnesikringsmyndigheden

                  —

                  integration med andre forebyggende planer eller aktiviteter. Planen bør eksplicit omhandle integrationen med andre igangværende forebyggelses- og kontrolaktiviteter i havnen

                  —

                  integration med andre beredskabsplaner og/eller indarbejdelse af specifikke beredskabsforanstaltninger, -procedurer og -handlinger. I planen skal der være en nærmere beskrivelse af interaktion og koordination med andre beredskabs- og katastrofeplaner. Eventuelle konflikter og mangler afhjælpes

                  —

                  krav til uddannelse og øvelser

                  —

                  havnesikringsorganisationens operationelle del og dens arbejdsprocedurer. I havnesikringsplanen skal havnesikringsorganisationen, fordelingen af dens arbejdsopgaver og dens arbejdsprocedurer være nærmere beskrevet. Også koordineringen med havnefaciliteternes og skibenes sikringsofficerer skal være beskrevet, hvis det er relevant. Hvis der findes et udvalg for havnesikring, opregnes dets arbejdsopgaver

                  —

                  procedurer for ændring og ajourføring af havnesikringsplanen.

      BILAG III
      GRUNDLÆGGENDE KRAV TIL SIKKERHEDSUDDANNELSE
      Forskellige typer uddannelsesøvelser, der kan omfatte deltagelse af havnefacilitetens sikringsofficer, i samarbejde med medlemsstaternes relevante myndigheder, rederiets sikringsofficer eller skibets sikringsofficer, hvis sådanne findes, skal gennemføres mindst en gang hvert kalenderår, idet der ikke må gå mere end 18 måneder mellem uddannelsesøvelserne. Ved fremsættelse af anmodninger om, at rederiets sikringsofficerer eller skibets sikringsofficerer deltager i fælles uddannelsesøvelser, skal man holde sig for øje, hvilke sikkerhedsmæssige og arbejdsmæssige følger dette vil have for skibet. Uddannelsesøvelserne skal teste kommunikation, koordinering, ressourcetilgængelighed og reaktioner. Disse uddannelsesøvelser kan gennemføres:

                  1)

                  i fuld skala eller »live«

                  2)

                  som skrivebordssimulering eller seminarer, eller

                  3)

                  kombineret med andre øvelser, der afholdes, såsom nødberedskab eller andre øvelser, der gennemføres af havnestatens myndigheder.

      BILAG IV
      BETINGELSER, SOM EN ANERKENDT SIKRINGSORGANISATION SKAL OPFYLDE
      En anerkendt sikringsorganisation skal kunne godtgøre:

                  1)

                  ekspertise inden for relevante aspekter af havnesikring

                  2)

                  passende kendskab til havneoperationer, herunder kendskab til havnekonstruktion og ‐bygning

                  3)

                  passende kendskab til andre sikringsrelevante operationer, der kan indvirke på havnesikringen

                  4)

                  evne til at vurdere de sandsynlige havnesikringsrisici

                  5)

                  evne til at opretholde og forbedre dens personales ekspertise inden for havnesikring

                  6)

                  evne til at overvåge dens personales fortsatte pålidelighed

                  7)

                  evne til at opretholde passende forholdsregler for at undgå uautoriseret udbredelse af eller adgang til sikkerhedsfølsomt materiale

                  8)

                  kendskab til relevante nationale og internationale lovgivnings- og sikkerhedskrav

                  9)

                  kendskab til aktuelle sikringstrusler og -mønstre

                  10)

                  kendskab til genkendelse og sporing af våben, farlige stoffer og anordninger

                  11)

                  kendskab til ikke-diskriminerende genkendelse af de særlige kendetegn ved og adfærdsmønstre hos personer, der muligvis truer sikkerheden

                  12)

                  kendskab til teknikker, der anvendes til at omgå sikringsforanstaltninger

                  13)

                  kendskab til sikrings- og overvågningsudstyr og sikrings- og overvågningssystemer og deres operationelle begrænsninger.

            En anerkendt havnesikringsorganisation, som har udført en havnesårbarhedsvurdering eller en revision af en sådan vurdering for en havn, må ikke udarbejde eller revidere havnesikringsplanen for den samme havn.


Avis juridique important

|

31972L0161

Rådets direktiv 72/161/EØF af 17. april 1972 om social og erhvervsmæssig vejledning og om faglige kvalifikationer hos de personer, som arbejder i landbruget

EF-Tidende nr. L 096 af 23/04/1972 s. 0015 - 0020 den danske specialudgave: serie I kapitel 1972(II) s. 0326  den engelske specialudgave: serie I kapitel 1972(II) s. 0339  den græske specialudgave: Kapitel 03 bind 7 s. 0187  den spanske specialudgave: Kapitel 03 bind 5 s. 0191  den portugisiske specialudgave: Kapitel 03 bind 5 s. 0191

++++  RAADETS DIREKTIV  af 17 . april 1972  om social og erhvervsmaessig vejledning og om faglige kvalifikationer hos de personer , som arbejder i landbruget   ( 72/161/EOEF )  RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR  under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab , saerlig artikel 43 ,  under henvisning til forslag fra Kommissionen ,  under henvisning til udtalelse fra Det europaeiske Parlament , og  ud fra foelgende betragtninger :  De maal for den faelles landbrugspolitik , som er naevnt i traktatens artikel 39 , stk . 1 , litra a ) og b ) kan ikke naas uden en aendring af landbrugsstrukturerne ;  denne aendring af strukturerne er et grundelement i udviklingen af den faelles landbrugspolitik ; den boer derfor bygge paa en opfattelse , som er raadende i Faellesskabet , og paa faellesskabskriterier forskellighederne i aarsagerne til og arten og vaegten af de strukturelle problemer i landbruget kan kraeve loesninger , som kan goeres forskellige efter omraaderne , og som kan tilpasses fra tid til anden ; det er noedvendigt at medvirke ved den samlede oekonomiske og sociale udvikling i hvert enkelt omraade ; den bedste virkning kan opnaas , hvis medlemsstaterne selv paa grundlag af de opfattelser , som er raadende i Faellesskabet , og faellesskabskriterier kan ivaerksaette en faelles foranstaltning paa grundlag af deres egne administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser , og hvis de silv , paa de betingelser , som Faellesskabet har fastsat , bestemmer i hvilken udstraekning denne foranstaltning kan goeres mere intensiv eller koncentreret i visse omraader ;  omlaegningen af landbrugsstrukturerne kan kun ske for saa vidt et stort antal personer , som udoever landbrugsvirksomhed , foretager vidtgaaende aendringer med hensyn til arten af deres virksomhed ;  det valg , som forudsaettes foer enhver aendring i karakteren af virksomheden inden for landbruget eller foer enhver overgang til andre virksomhedssektorer , maa traeffes med fuldt kendskab til de eksisterende muligheder og til foelgerne af dette valg ;  dette valg er for tiden i talrige omraader af Faellessmarkedet vanskeligt som foelge af manglen paa social og erhvervsmaessig vejledning paa landbrugsomraadet ;  udviklingen og specialiseringen af landbruget kraever en betydelig hoejnelse af de almindelige , det tekniske og det oekonomiske uddannelsesniveau hos den aktive landbrugsbefolkning , isaer i tilfaelde af aendringer i driftsledelsen , i produktionen eller i afsaetningsmetoderne , som er blever paakraevet som foelge af det tekniske fremskridt og markedets krav ;  utilstraekkeligheden af de til raadighed staaende midler for faglig uddannelse og videreuddannelse i adskillige omraader haemmer de bestraebelser , der skal goeres for , at landbrugsbedrifternes ledere kan blive virkelige ledere i moderne virksomheder , og for i det hele at sikre den faglige kvalifikation hos driftslederne , loenarbejderne og familiemedhjaelperne inden for landbruget ;  for at imoedekomme behovene i et landbrug i udvikling boer de faglige uddannelses - og videreuddannelsescentrer fastlaegge og tilpasse deres programmer samt niveauet og arten af kvalifikationerne hos laererstaben efter mindstekriterier , som fastsaettes af medlemsstaterne ;  naar personer , som arbejder i landbruget , maa forlade denne sektor , er de i almindelighed noedt til at tilegne sig nye faglige kvalifikationer ; det kan de kun , hvis der sikres dem en indtaegt i den periode , de skal anvende til omskolingskurser ;  alle de paataenkte foranstaltninger er af interesse for Faellesskabet og har til formaal at virkeliggoere de maal , som er anfoert i traktatens artikel 39 , stk . 1 , litra a ) , herunder de strukturelle aendringer , som er noedvendige for , at det faelles marked kan fungere bedst muligt ;  disse foranstaltninger udgoer saaledes en faelles foranstaltning efter artikel 6 i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 729/70 af 21 . april 1970 om finansiering af den faelles landbrugspolitik ( 1 ) ;  da Faellesskabet medvirker til finansieringen af denne faelles foranstaltning , boer det vaere i stand til at sikre sig , at de bestemmelser , der af medlemsstaterne traeffes til dens gennemfoerelse , bidrager til at virkeliggoere dens maal ;  der boer derfor fastsaettes en fremgangsmaade , ved hvilken der indfoeres et snaevert samarbejde mellem medlemsstaterne og Kommissionen inden for Den staaende Landbrugsstrukturkomité , der er nedsat ved artikel 1 i Raadets beslutning af 4 . december 1962 om samordning af landbrugsstrukturpolitiken ( 2 ) ;  denne fremgangsmaade indebaerer endvidere for de finansielle aspekters vedkommende hoering af EUGFL-Kometéen , som bestemt i artikel 11-15 i forordning ( EOEF ) nr . 729/70 ;  at Parlamentet og Raadet boer en gang om aaret paa grundlag af en rapport , som fremlaegges af Kommissionen , kunne gennemgaa resultaterne af Faellesskabets og af de nationale foranstaltninger , som er ivaerksat , for at kunne vurdere noedvendigheden af eventuelt at supplere eller tilpasse den indfoerte ordning ,  UDSTEDT FOELGENDE DIREKTIV :  AFSNIT I  Social og erhvervsmaessig vejledning af landbrugsbefolkningen  Artikel 1  1 . For at goere det muligt for de personer , som arbejder i landbruget med det fornoedne kendskab til forholdene , at traeffe en beslutning om deres egen og deres boerns erhvervsmaessige fremtid , indfoerer medlemsstaterne en ordning , som har til formaal at udvikle den sociale og erhvervsmaessige vejledning af driftslederne af loenarbejderne og af landbrugets familiemedhjaelpere .  2 . Medlemsstaterne kan inden for rammerne af de almindelige bestemmelser , som vedtages af Raadet efter fremgangsmaaden i traktatens artikel 43   - variere de i stk . 1 naevnte stoetteforanstaltninger efter omraaderne ;   - undlade at anvende alle eller visse af de i artikel 2 fastsatte foranstaltninger i visse omraader .  Artikel 2  Den ordning , som er omtalt i art . 1 , omfatter :  a ) oprettelse eller udvikling enten af sociale og erhvervsmaessige vejledningstjenester , som kan vaere offentlige , eller som af medlemsstaterne udtrykkeligt udpeges og godkendes til dette formaal , eller af specialiserede sociale og oekonomiske oplysningsafdelinger inden for allerede bestaaende tjenestegrene ;  b ) overtagelse af udgifterne ved uddannelse og videreuddannelse af konsulenter paa det sociale og erhvervsmaessige omraade , herunder eventuel ydelse af praemier eller erstatninger for at deltage i kurser eller praktisk oplaering .  Artikel 3  De tjenestegrene eller specialiserede afdelinger , der er naevnt i artikel 2 , litra a ) varetager den sociale og erhvervsmaessige vejledning ved virksomhed , som udtrykkeligt har til formaal :  a ) at give landbrugsbefolkningen en almindelig vejledning om de muligheder , som frembyder sig for dem , for at forbedre deres sociale og erhvervsmaessige kaar ;  b ) at gennemgaa og undersoege individuelle sager med henblik paa en tilpasning til nye forhold ;  c ) at formidle kontakt mellem personer , der har interesse i en omlaegning af deres virksomhed og vedkommende oplysningsinstanser ;  d ) at oplyse og raade interesserede med henblik paa   - fortsaettelse af virksomhed inden for landbruget ,   - valg af virksomhed uden for landbruget ,   - endeligt ophoer med deres erhvervsvirksomhed ;  e ) at goere dem bekendt med de bestaaende muligheder for videreuddannelse af personer , som arbejder inden for landbruget , og om de fremtidsudsigter , som tilbydes deres boern inden for landbruget og i anden virksomhed ;  f ) at henvise dem til vedkommende saerlige tjenestegrene i overensstemmelse med de paataenkte eller trufne beslutninger .  Artikel 4  1 . Uddannelse og videreuddannelse af de konsulenter paa det sociale og erhvervsmaessige omraade , der er naevnt i artikel 2 , litra b ) , skal goere det muligt for personer , som allerede har modtaget en passende grunduddannelse , og som har en tilstraekkelig erfaring inden for landbrugsomraadet at supplere deres tekniske kundskaber , at opnaa tilstraekkelige kundskaber eller forbedre dem , som de allerede har , med hensyn til :   - oekonomiske og menneskelige problemer ,   - de problemer , som bestaar i det omraade , hvor de skal udoeve deres virksomhed ,   - de juridiske og sociale muligheder , som tilbyder sig for dem .  2 . De mindstekrav , som skal opfyldes af de kurser og den praktiske oplaering , der er naevnt i artikel 2 , litra b ) , for at de kan godkendes , fastsaettes af medlemsstaterne , som navnlig fastlaegger :  a ) adgangsbetingelserne ,  b ) mindstekravene til uddannelse og videreuddannelse af konsulenterne ,  c ) kursernes mindste varighed ,  d ) godkendelse af den modtagne uddannelse ,  e ) ledelsen vurderet ud fra uddannelsens kvalitet og ud fra et kvantitativt og finansielt synspunkt .  AFSNIT II  Faglige kvalifikationer hos de personer , som arbejder i landbruget  Artikel 5  1 . For at goere det muligt for personer , som arbejder inden for landbruget , og som er over 18 aar , at tilegne sig nye kvalifikationer inden for landbrugserhvervet eller at forbedre dem , som de har , saaledes at de kan indpasses i et moderne landbrug , indfoerer medlemsstaterne en ordning til fremme af driftslederes , loenarbejderes og familiehjaelperes faglige videreuddannelse og tilpasning .  Denne ordning daekker ikke de normale skoleafsnit af den landbrugsundervisning , som finder sted inden for rammerne af den hoejere undervisning .  2 . Medlemsstaterne kan inden for rammerne af almindelige bestemmelser , som vil blive fastsat af Raadet efter fremgangsmaaden i traktatens artikel 43   - lade de i stk . 1 naevnte stoetteforanstaltninger vaere forskellig efter omraaderne ,   - undlade at anvende alle eller visse af de i artikel 6 fastsatte foranstaltninger i visse egne .  Artikel 6  1 . Den ordning , som er omhandlet i artikel 5 , vedroerer de foranstaltninger , som har til formaal at give de personer , som arbejder i landbruget , en videreuddannelse , som paa samme tid har et almindeligt , teknisk og oekonomisk sigte .  Disse foranstaltninger skal udfoeres af faglige uddannelses - og videreuddannelscentre eller -kurser , som kan vaere offentlige , eller som af medlemsstaterne udtrykkeligt udpeges eller godkendes til dette formaal .  2 . De mindstekrav , som disse uddannelses - og videreuddannelsescentre eller -kurser skal opfylde for , at de kan godkendes , fastsaettes af medlemsstaterne , som navnlig fastlaegger  a ) adgangsbetingelserne ,  b ) mindstekravene og isaer den betydning , som skal tillaegges den tekniske uddannelse og den oekonomiske uddannelse ,  c ) varigheden af kurserne efter deres art og i overensstemmelse med de formaal , som er omtalt i artikel 5 ,  d ) ledelsen vurderet ud fra uddannelsens kvalitet og ud fra et kvantitativt og finansielt synspunkt .  3 . Til gennemfoerelse af den foranstaltning , som er naevnt i stk . 1 traeffer medlemsstaterne alle noedvendige foranstaltninger for   - oprettelse og udvikling af centre eller kurser ,   - ydelse af praemier eller godtgoerelser for at komme paa disse centre aller kurser .  AFSNIT III  Faglig omskoling af personer , som arbejder i landbruget , og som oensker at udoeve virksomhed uden for landbruget  Artikel 7  1 . Indtil ikrafttraedelsen af den afgoerelse , som skal traeffes af Raadet i medfoer af Raadets afgoerelse af 1 . februar 1971 om reformen af Den europaeiske Socialfond ( 3 ) , ved hvilken Fonden vil faa mulighed for at gribe ind til fordel for personer , som arbejder i landbruget , og for at goere det muligt for saadanne blandt disse personer , som oensker at udoeve virksomhed uden for landbruget , at deltage i kurser med faglig omskoling , indfoerer medlemsstaterne en ordning , som sikrer disse personer dels en indtaegt , saa laenge deres omskolingskursus varer , dels ret eller fortsat ret til ydelser fra den sociale sikring . Dog kan denne stoette ikke daekke selve socialydelserne .  2 . Raadet fastsaetter paa forslag af Kommissionen og efter afstemningsmaaden i traktatens artikel 43 , stk . 2 , betingelser og kriterier for gennemfoerelsen af stk . 1 .  AFSNIT IV  Finansielle og generelle bestemmelser  Artikel 8  Alle foranstaltninger , der er fastsat i dette direktiv , udgoer en faelles foranstaltning efter artikel 6 , stk . 1 , i forordning ( EOEF ) nr . 729/70 .  Artikel 9  1 . Den planlagte varighed for gennemfoerelsen af den faelles foranstaltning er 10 aar .  2 . Efter udloebet af et tidsrum paa 5 aar efter , at dette direktiv faar virkning , vil dets bestemmelser blive gjort til genstand for en fornyet gennemgang efter forslag fra Kommissionen .  3 . Den samlede anslaaede omkostning ved den faelles foranstaltning for EUGFL's regning beloeber sig til 110 millioner regningsenheder for de foerste 5 aar .  4 . De i artikel 6 , stk . 5 , i forordning ( EOEF ) nr . 729/70 fastsatte bestemmelser finder anvendelse for dette direktiv .  Artikel 10  1 . Medlemsstaterne meddeler Kommissionen foelgende :   - forslag til administrative bestemmelser eller lovbestemmelser , som de paataenker at vedtage til gennemfoerelse af dette direktiv ,   - bestemmelser , som kan tjene til gennemfoerelse af dette direktiv , og som er udstedt foer dets ivaerksaettelse .  2 . Naar medlemslandene indsender forslag til administrative bestemmelser eller lovbestemmelser samt saadanne i stk . 1 omtalte bestemmelser , der allerede er gaeldende , goer de rede for den forbindelse , som findes paa regionalt plan , mellem de foranstaltninger , det drejer sig om , og den oekonomiske situation og landbrugsstrukturens kendetegn .  3 . For forslag , der fremsendes i henhold til stk . 1 , foerste led , undersoeger Kommissionen , om betingelserne for Faellesskabets finansielle deltagelse i den foranstaltning , som er naevnt i artikel 8 , er til stede som foelge af deres overensstemmelse med dette direktiv , idet der tages hensyn til formaalet med direktivet og til den noedvendige forbindelse mellem de forskellige foranstaltninger . Inden 2 maaneder efter meddelelsen afgiver Kommissionen en udtalelse herom efter hoering af Den staaende Landbrugsstrukturkomitè .  4 . Medlemsstaterne giver Kommissionen underretning om de administrative bestemmelser og lovbestemmelser , som er naevnt i stk . 3 , saa snart de er vedtaget .  Artikel 11  1 . Med hensyn til de bestemmelser , om hvilke der er givet underretning i overensstemmelse med artikel 10 , stk . 1 , andet led , og stk . 4 undersoeger Kommissionen , om betingelserne for Faellesskabets finansielle deltagelse i den foranstaltning , som er omtalt i artikel 8 , er til stede som foelge af bestemmelsernes overensstemmelse med dette direktiv og under hensyntagen til formaalet med dette og til den noedvendige forbindelse mellem de forskellige foranstaltninger . Inden to maaneder efter meddelelsen forelaegger Kommissionens repraesentant Den staaende Landbrugsstrukturkomitè et forslag til beslutning herom efter hoering af Fondskomiteen om de finansielle aspekter .  2 . Komiteen afgiver sin udtalelse inden for en frist , som formanden kan fastsaette under hensyntagen til , hvor meget de forelagte spoergsmaal haster . Udtalelsen vedtages med et flertal af tolv stemmer , idet der tillaegges medlemsstaternes stemmer vaegt i henhold til traktatens artikel 148 , stk . 2 . Formanden deltager ikke i afstemningen .  3 . Kommissionen vedtager beslutningen . Saafremt denne imidlertid ikke er i overensstemmelse med Komiteens udtalelse , meddeles beslutningen straks til Raadet . I dette tilfaelde kan Kommissionen udsaette anvendelsen af beslutningen i hoejst en maaned fra denne meddelelse .  Raadet , kan efter afstemningsmaaden i traktatens artikel 43 , stk . 2 , traeffe en anden afgoerelse inden for en frist af en maaned .  Artikel 12  1 . De udgifter , som er afholdt af medlemsstaterne inden for rammerne af de foranstaltninger som er naevnt i artikel 2 , i artikel 6 , stk . 3 og i artikel 7 , kan refunderes af EUGFL , udviklingssektionen , inden for de graenser , som er anfoert i stk . 2 .  2 . EUGFL , udviklingssektionen , refunderer medlemsstaterne :   - 25 % af et fikseret beloeb paa 7.500 regningsenheder for hver nyansat konsulent , som opfylder betingelserne i artikel 4 . Udskiftning af en saadan konsulent under forloebet af den faelles foranstaltning berettiger ikke til refusion af EUGFL ,   - 25 % af de faktisk afholdte udgifter inden for rammerne af de foranstaltninger , som er naevnt i artikel 2 , litra b ) . Disse udgifter kommer i betragtning op til et samlet beloeb af 4.500 regningsenheder for hver uddannet eller videreuddannet konsulent ,   - 25 % af de faktisk afholdte udgifter inden for rammerne af bestemmelserne i artikel 6 , stk . 3 . Disse udgifter kommer i betragtning op til et samlet beloeb paa 1.500 regningsenheder for hver landbruger , som har deltaget i en fuldstaendig kursusraekke med henblik paa faglig uddannelse og videreuddannelse .   - 25 % af de faktisk afholdte udgifter inden for rammerne af de foranstaltninger , som er naevnt i artikel 7 . Denne bestemmelse finder kun anvendelse indtil ikrafttraedelsen af den beslutning , som skal traeffes af Raadet i medfoer af artikel 4 , i Raadets afgoerelse af 1 . februar 1971 om reformen af Den europaeiske Socialfond , ved hvilken Fonden vil faa mulighed for at gribe ind til fordel for personer , som arbejder i landbruget , og som oensker at udoeve virksomhed uden for landbruget .  3 . Gennemfoerelsesbestemmelserne til stk . 2 vedtages efter den fremgangsmaade , som er fastsat i artikel 13 , i forordning ( EOEF ) nr . 729/70 .  Artikel 13  1 . De foranstaltninger , som er vedtaget af medlemsstaterne kan kun komme i betragtning med hensyn til finansiel deltagelse fra Faellesskabets side , saafremt der efter artikel 11 er vedtaget en positiv beslutning med hensyn til de paagaeldende bestemmelser .  2 . Faellesskabets finansielle deltagelse vedroerer udgifter , der kan godtgoeres og som skyldes stoette , naar ydelse af denne stoette er besluttet efter den dato , hvor dette direktiv faar virkning .  Artikel 14  1 . Begaeringer om refusion vedroerer udgifter , som af medlemsstaterne er afholdt i loebet af et kalenderaar , og som indgives til Kommissionen foer den 1 . juli det foelgende aar .  2 . Afgoerelse om Fondens deltagelse traeffes i overensstemmelse med artikel 7 , stk . 1 , i forordning  ( EOEF ) nr . 729/70 .  3 . Kommissionen kan godkende a conto udbetalinger .  4 . Gennemfoerelsesbestemmelserne til denne artikel vedtages efter fremgangsmaaden i artikel 13 i forordning  ( EOEF ) nr . 729/70 .  Artikel 15  Dette direktiv beroerer ikke medlemsstaternes adgang til inden for dette direktivs omraade at traeffe supplerende stoetteforanstaltninger , hvis betingelser eller vilkaar afviger fra de i direktivet fastsatte , paa betingelse af at disse foranstaltninger traeffes i overensstemmelse med de bestemmelser , som er fastsat i traktatens artikel 92 - 94 .  Artikel 16  Foer den 1 . august hvert aar gennemgaas Faellesskabets og de nationale foranstaltninger , som er i kraft , og som vedroerer dette direktiv inden for rammerne af en aarlig rapport , som Kommissionen forelaegger for Parlamentet og Raadet , og hvortil medlemsstaterne meddeler Kommissionen alle noedvendige oplysninger . Raadet vurderer resultaterne af disse foranstaltninger under hensyn til tempoet for den strukturelle udvikling , som er noedvendig for at virkeliggoere maalene for den faelles landbrugspolitik , til deres indvirkning paa en harmonisk udvikling af Faellesskabets omraader samt til de finansielle foelger af disse foranstaltninger . I paakommende tilfaelde vedtager Raadet efter fremgangsmaaden i traktatens artikel 43 de noedvendige bestemmelser .  Artikel 17  Medlemsstaterne kan vedtage supplerende betingelser for gennemfoerelsen af de stoetteforanstaltninger , som er omhandlet i dette direktiv .  Artikel 18  Medlemsstaterne traeffer de noedvendige foranstaltninger for at efterkomme dette direktiv inden et aar efter dets meddelelse .  Artikel 19  Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne .  Udfaerdiget i Bruxelles , den 17 . april 1972 .  Paa Raadets vegne  J . P . BUCHLER  Formand  ( 1 ) EFT nr . L 94 af 28 . 4 . 1970 , s . 13 .  ( 2 ) EFT nr . 136 af 17 . 12 . 1962 , s . 2892/62 .  ( 3 ) EFT nr . L 28 af 4 . 2 . 1971 , s . 15 .


Avis juridique important

|

32001L0044

Rådets direktiv 2001/44/EF af 15. juni 2001 om ændring af direktiv 76/308/EØF om gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer i forbindelse med foranstaltninger, der er finansieret af Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, samt af landbrugsafgifter og told og i forbindelse med merværdiafgift og visse punktafgifter

EF-Tidende nr. L 175 af 28/06/2001 s. 0017 - 0020

Rådets direktiv 2001/44/EFaf 15. juni 2001om ændring af direktiv 76/308/EØF om gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer i forbindelse med foranstaltninger, der er finansieret af Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, samt af landbrugsafgifter og told og i forbindelse med merværdiafgift og visse punktafgifterRÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 93 og 94,under henvisning til forslag fra Kommissionen(1),under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet(2),under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg(3), ogud fra følgende betragtninger:(1) Det er nødvendigt at ændre de gældende ordninger vedrørende gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer som omhandlet i direktiv 76/308/EØF(4), for at imødegå den trussel, som svig i stigende omfang udgør mod Fællesskabets og medlemsstaternes finansielle interesser og mod det indre marked.(2) Inden for rammerne af det indre marked bør man beskytte Fællesskabets og medlemsstaternes finansielle interesser, som i stadig højere grad trues af svig, med henblik på bedre at sikre konkurrenceevnen og det indre markeds fiskale neutralitet.(3) Med henblik på en bedre beskyttelse af medlemsstaternes finansielle interesser og det indre markeds neutralitet bør anvendelsesområdet for den i direktiv 76/308/EØF omhandlede gensidige bistand udvides til at omfatte fordringer vedrørende visse indkomst- og formueskatter, og beskatning af forsikringspræmier.(4) Med henblik på en mere effektiv inddrivelse af fordringer, for hvilke der er fremsat anmodning om inddrivelse, bør det dokument, som hjemler ret til eksekution, i princippet betragtes som et dokument i den medlemsstat, hvori den myndighed, som anmodes om bistand, befinder sig.(5) Benyttelse af gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer kan kun under særlige omstændigheder være baseret på finansielle fordele eller en andel i de opnåede resultater, men medlemsstaterne bør være i stand til at aftale godtgørelsesregler, hvis inddrivelsen giver anledning til særlige vanskeligheder.(6) De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af dette direktiv bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen(5).(7) Direktiv 76/308/EØF bør derfor ændres i overensstemmelse hermed -UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:Artikel 1Direktiv 76/308/EØF ændres således:1) Titlen affattes således: "Rådets direktiv 76/308/EØF af 15. marts 1976 om gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer i forbindelse med visse bidrag, afgifter, skatter og andre foranstaltninger."2) Artikel 2 affattes således: "Artikel 2Dette direktiv finder anvendelse på alle fordringer vedrørende:a) restitutioner, interventioner og andre foranstaltninger, der helt eller delvis finansieres af Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, herunder de beløb, der opkræves som led i disse foranstaltningerb) bidrag og andre afgifter, som opkræves i medfør af den fælles markedsordning for sukkerc) importafgifterd) eksportafgiftere) merværdiafgiftf) punktafgifter på:- forarbejdet tobak- alkohol og alkoholholdige drikkevarer- mineralolierg) indkomst- og formueskatterh) beskatning af forsikringspræmieri) renter, administrative sanktioner og bøder samt omkostninger i forbindelse med de fordringer, der er anført i litra a) til h), dog med undtagelse af strafferetlige sanktioner efter gældende lovgivning i den medlemsstat, hvori den myndighed, som anmodes om bistand, befinder sig."3) I artikel 3 indsættes følgende led: "- 'importafgifter' omfatter toldafgifter og andre afgifter, som har samme indvirkning på importen, samt afgifter på importen, som er pålagt inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik eller som led i særlige ordninger, der er gældende for visse varer, som er frembragt ved forarbejdning af landbrugsprodukter- 'eksportafgifter' omfatter toldafgifter og andre afgifter, som har samme indvirkning på eksporten, samt afgifter på eksporten, som er pålagt inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik eller som led i særlige ordninger, der er gældende for visse varer, som er frembragt ved forarbejdning af landbrugsprodukter- 'indkomst- og formueskat', hermed menes de skatter, som er opført i artikel 1, stk. 3, i direktiv 77/799/EØF(6) sammenholdt med artikel 1, stk. 4, i samme direktiv- 'afgifter på forsikringspræmier'>TABELPOSITION>Dette direktiv gælder ligeledes krav i forbindelse med afgifter af identisk eller tilsvarende art, som måtte supplere de i sjette led omhandlede afgifter på forsikringspræmier, eller træde i stedet for disse. Medlemsstaternes kompetente myndigheder meddeler hinanden og Kommissionen datoen for sådanne afgifters ikrafttræden."4) I artikel 4, stk. 2, ændres "navn og adresse på" til "navn, adresse og alle andre relevante oplysninger til identifikation, der sædvanligvis er tilgængelige for den myndighed, der anmoder om bistand".5) I artikel 5, stk. 2, ændres "navn og adresse" til "navn, adresse og alle andre relevante oplysninger til identifikation, der sædvanligvis er tilgængelige for den myndighed, der anmoder om bistand".6) Artikel 7, 8, 9 og 10 affattes således: "Artikel 71. En anmodning om inddrivelse af en fordring, som den myndighed, der anmoder om bistand, retter til den myndighed, der anmodes om bistand, skal ledsages af et officielt eksemplar eller en bekræftet kopi af det dokument, der hjemler ret til eksekution, og som er udstedt i den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der anmoder om bistand, befinder sig, og i givet fald af originaldokumentet eller en bekræftet kopi af andre dokumenter, der er nødvendige for inddrivelsen.2. Den myndighed, der anmoder om bistand, kan kun fremsætte en anmodning om inddrivelse:a) såfremt fordringen eller det dokument, der hjemler ret til eksekution, ikke anfægtes i den medlemsstat, i hvilken den befinder sig undtagen i tilfælde, hvor artikel 12, stk. 2, andet afsnit, finder anvendelseb) når den i den medlemsstat, i hvilken den befinder sig, har iværksat de inddrivelsesforretninger, der kan indledes på grundlag af det i stk. 1 nævnte dokument, og når de trufne foranstaltninger ikke fører til betaling af hele fordringen.3. I anmodningen om inddrivelse anføres:a) navn og adresse og alle andre oplysninger til identifikation af den pågældende person og/eller tredjemand, som er i besiddelse af dennes aktiverb) navn, adresse og alle andre oplysninger til identifikation af den myndighed, som anmoder om bistandc) en henvisning til det dokument, som hjemler ret til eksekution, og som er udstedt i den medlemsstat, hvori den myndighed, som anmoder om bistand, befinder sigd) fordringens art, beløbets størrelse, herunder hovedstol, renter og bøder samt øvrige skyldige beløb anført i valutaerne i de medlemsstater, hvor de to myndigheder befinder sige) det tidspunkt, hvor den myndighed, der anmoder om bistand, og/eller den myndighed, der anmodes om bistand, underretter modtageren om fordringenf) tidspunktet, fra hvilket, og perioden i løbet af hvilken tvangsfuldbyrdelse er mulig i henhold til de love, der er gældende i den medlemsstat, hvori den myndighed, der anmoder om bistand, befinder sigg) alle andre relevante oplysninger.4. Anmodningen om inddrivelse skal desuden indeholde en erklæring fra den myndighed, der anmoder om bistand, hvori det bekræftes, at betingelserne i stk. 2 er opfyldt.5. Den myndighed, der anmoder om bistand, fremsender til den myndighed, der anmoder om bistand, alle nødvendige oplysninger, som vedrører den sag, der har begrundet anmodningen om inddrivelse, så snart den har fået kendskab til disse oplysninger.Artikel 81. Det dokument, der hjemler ret til eksekution af fordringen, anerkendes uden videre og behandles automatisk som et dokument, der hjemler ret til eksekution i den medlemsstat, hvori den myndighed, som anmodes om bistand, befinder sig.2. Uanset stk. 1 kan det dokument, der hjemler ret til eksekution af fordringen i givet fald og i overensstemmelse med de gældende bestemmelser i den medlemsstat, hvori den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig, stadfæstes som, anerkendes som, suppleres med eller erstattes med et dokument, der hjemler ret til eksekution på denne medlemsstats område.Senest tre måneder efter modtagelsen af anmodningen om inddrivelse bestræber medlemsstaterne sig på at fuldføre en sådan stadfæstelse, anerkendelse, supplering eller erstatning af dokumentet, med undtagelse af de tilfælde, hvor tredje afsnit finder anvendelse. Dette kan ikke afslås, når det dokument, der hjemler ret til eksekution, er formelt korrekt. Den myndighed, der anmodes om bistand, informerer den myndighed, der anmoder om bistand, om baggrunden for overskridelse af perioden på tre måneder.Når opfyldelsen af en af disse formaliteter medfører indsigelse vedrørende fordringen og/eller det dokument, der hjemler ret til eksekution, og som er udstedt af den myndighed, der anmoder om bistand, finder artikel 12 anvendelse.Artikel 91. Inddrivelse finder sted i den valuta, der anvendes i den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig. Hele det beløb, som er inddrevet af den myndighed, som anmodes bistand, overføres af den myndighed, der anmodes om bistand, til den myndighed, som anmoder om bistand.2. Såfremt de love og administrative bestemmelser og den administrative praksis, der gælder i den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig, tillader det, kan denne efter aftale med den myndighed, der anmoder om bistand, indrømme den betalingspligtige betalingsfrist eller tillade betaling i rater. Renter, der opkræves af den myndighed, der anmodes om bistand, som følge af denne betalingsfrist, skal også overføres til den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der anmoder om bistand, befinder sig.Fra det tidspunkt, hvor det dokument, der hjemler ret til eksekution af fordringen, er direkte stadfæstet eller anerkendt, stadfæstet, suppleret eller erstattet i overensstemmelse med artikel 8, påløber der morarenter i henhold til de love og administrative bestemmelser og den administrative praksis, der gælder i den medlemsstat, hvori den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig, og de overføres også til den medlemsstat, hvori den myndighed, der anmoder om bistand, befinder sig.Artikel 10Uanset artikel 6, stk. 2, nyder fordringer til inddrivelse ikke nødvendigvis samme fortrinsstilling som lignende fordringer, der er opstået i den medlemsstat, hvori den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig."7) Artikel 12, stk. 2, ændres som følger:a) Efter første punktum tilføjes følgende: ", medmindre den myndighed, der anmoder om bistand, anmoder om andet i overensstemmelse med andet afsnit."b) Følgende afsnit tilføjes: "Uanset stk. 2, stk. 1, kan den myndighed, der anmoder om bistand i henhold til de love og administrative bestemmelser og den administrative praksis, der gælder i medlemsstaten, hvori den befinder sig, anmode den myndighed, der anmodes om bistand, om at inddrive en anfægtet fordring for så vidt en sådan handling er tilladt efter de love og administrative bestemmelser og den administrative praksis, der gælder i den medlemsstat, hvor den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig. Hvis indsigelsesspørgsmålet senere afgøres til fordel for skyldneren, tilbagebetaler den myndighed, som anmoder om bistand, eventuelt inddrevne beløb med tillæg af eventuel erstatning i overensstemmelse med de love og bestemmelser, som er gældende i den medlemsstat, hvori den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig."8) Artikel 14, stk. 1, affattes således: "Den myndighed, der anmodes om bistand, er ikke forpligtet til:a) at yde den af artikel 6 til 13 omfattede bistand, hvis inddrivelse af fordringen på grund af skyldnerens situation kan give anledning til alvorlige, økonomiske eller sociale vanskeligheder i den medlemsstat, hvori myndigheden befinder sig, for så vidt de love og administrative bestemmelser og den administrative praksis, der gælder i den medlemsstat, hvori den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig, tillader det for lignende, nationale fordringerb) at yde den af artikel 4 til 13 omfattede bistand, hvis den oprindelige anmodning efter artikel 4, 5 eller 6, vedrører fordringer, der er over fem år gamle at regne fra det tidspunkt, hvor det dokument, der hjemler ret til eksekution, er oprettet i overensstemmelse med de love og administrative bestemmelser og den administrative praksis, der gælder i den medlemsstat, hvori den myndighed, der anmoder om bistand, befinder sig, frem til tidspunktet for fremsættelse af anmodningen. Såfremt der imidlertid gøres indsigelse mod fordringen eller dokumentet, løber tidsfristen fra det tidspunkt, hvor den medlemsstat, der anmoder om bistand, fastslår, at der ikke længere kan gøres indsigelse mod fordringen eller det dokument, der hjemler ret til eksekution."9) I artikel 17 ændres "og de dertil benyttede bilag" til "og det dokument, som hjemler ret til eksekution og andre relevante dokumenter".10) Artikel 18 affattes således: "Artikel 181. Den myndighed, som anmodes om bistand, inddriver og tilbageholder endvidere alle omkostninger i forbindelse med inddrivelse af fordringen i overensstemmelse med de love og bestemmelser i den medlemsstat, hvori myndigheden befinder sig, som er gældende for tilsvarende fordringer.2. Medlemsstaterne giver indbyrdes afkald på godtgørelse af omkostninger i forbindelse med deres gensidige bistand i medfør af dette direktiv.3. Ved inddrivelser, der enten frembyder særlige vanskeligheder, dvs. som er forbundet med meget store omkostninger eller falder inden for rammerne af bekæmpelsen af organiseret kriminalitet, kan de myndigheder, som anmoder om og anmodes om bistand, aftale særlige godtgørelsesregler for de pågældende tilfælde.4. Den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der anmoder om bistand, befinder sig, forbliver dog ansvarlig over for den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig, for godtgørelse af eventuelle omkostninger og tab som følge af foranstaltninger, som erklæres ubegrundede, og som er indledt for at fastslå gyldigheden af fordringen eller af det dokument, der er udstedt af den myndighed, der anmoder om bistand."11) Artikel 20 affattes således: "Artikel 201. Kommissionen bistås af et inddrivelsesudvalg, i det følgende benævnt 'udvalget', bestående af repræsentanter fra medlemsstaterne og med Kommissionens repræsentant som formand.2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 og 7 i afgørelse 1999/468/EF.Fristen i artikel 5, stk. 6, i afgørelse 1999/468/EF fastsættes til tre måneder.3. Udvalget vedtager selv sin forretningsorden."12) Artikel 22 affattes således: "Artikel 22De detaljerede regler for gennemførelse af artikel 4, stk. 2 og 4, artikel 5, stk. 2 og 3, artikel 7, 8, 9, 11, artikel 12, stk. 1 og 2, artikel 14, artikel 18, stk. 3, og artikel 25 og for, hvilke kommunikationsmidler og omregningsregler myndighederne skal benytte, for overførsel af inddrevne beløb og for fastsættelse af minimumsbeløb for fordringer, som danner grundlag for anmodning om bistand, vedtages i overensstemmelse med proceduren i artikel 20, stk. 2."13) Følgende stykke føjes til artikel 25: "Hver medlemsstat underretter hvert år Kommissionen om antallet af anmodninger om oplysninger, meddelelser og inddrivelse, der afsendes og modtages hvert år, fordringernes størrelse og de inddrevne beløb. Kommissionen rapporterer hvert andet år til Europa-Parlamentet og Rådet om anvendelsen af disse ordninger og om de opnåede resultater."Artikel 21. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 30. juni 2002. De underretter straks Kommissionen herom.Disse bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv, eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, som er omfattet af dette direktiv, og fremsender endvidere en sammenligningstabel mellem dette direktiv og de udstedte nationale retsforskrifter.Artikel 3Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.Artikel 4Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.Udfærdiget i Göteborg, den 15. juni 2001.På Rådets vegneB. RingholmFormand(1) EFT C 269 af 28.8.1998, s. 16, ogEFT C 179 af 24.6.1999, s. 6.(2) EFT C 150 af 28.5.1999, s. 621, og udtalelse afgivet den 16.5.2001 (endnu ikke offentliggjort i EFT).(3) EFT C 101 af 12.4.1999, s. 26.(4) EFT L 73 af 19.3.1976, s. 18. Senest ændret ved tiltrædelsesakten af 1994.(5) EFT L 184 af 17.7.1999, s. 23.(6) Rådets direktiv 77/799/EØF af 19. december 1977 om gensidig bistand mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder inden for området direkte skatter (EFT L 336 af 27.12.1977, s. 15). Senest ændret ved tiltrædelsesakten af 1994.


Avis juridique important

|

32004L0056

Rådets direktiv 2004/56/EF af 21. april 2004 om ændring af direktiv 77/799/EØF om gensidig bistand mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder inden for området direkte skatter, visse punktafgifter og afgiftsbelastning af forsikringspræmier

EU-Tidende nr. L 127 af 29/04/2004 s. 0070 - 0072

Rådets direktiv 2004/56/EFaf 21. april 2004om ændring af direktiv 77/799/EØF om gensidig bistand mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder inden for området direkte skatter, visse punktafgifter og afgiftsbelastning af forsikringspræmierRÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 93 og 94,under henvisning til forslag fra Kommissionen,under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet(1),under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg(2), ogud fra følgende betragtninger:(1) I Rådets direktiv 77/799/EØF af 19. december 1977 om gensidig bistand mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder inden for området direkte skatter, visse punktafgifter og afgiftsbelastning af forsikringspræmier(3) fastlægges de grundlæggende regler for administrativt samarbejde og udveksling af oplysninger mellem medlemsstater med henblik på at afsløre og forhindre skatteunddragelse og skattesvig og sætte medlemsstaterne i stand til at foretage en korrekt skatteansættelse. Det er afgørende, at disse regler forbedres, udbygges og moderniseres.(2) Når en medlemsstat foretager undersøgelser med henblik på at tilvejebringe de oplysninger, der er nødvendige for at imødekomme en anmodning om bistand, bør den betragtes, som om den handlede på egne vegne. På den måde vil man kun have brug for et sæt regler for tilvejebringelse af oplysninger, og undersøgelsen vil ikke blive undergravet af forsinkelser.(3) Hvis bekæmpelsen af skattesvig skal være effektiv, er det ikke hensigtsmæssigt, at en medlemsstat, som har fået oplysninger af en anden medlemsstat, derefter er nødsaget til at anmode om tilladelse til at referere disse under åbne retsmøder eller i domme.(4) Det bør gøres klart, at en medlemsstat på ingen måde har pligt til at foretage undersøgelser for at få de oplysninger, der er nødvendige for at imødekomme en anmodning om bistand, hvis enten dens lovgivning eller administrative praksis ikke tillader medlemsstatens kompetente myndighed at foretage undersøgelser eller indsamle sådanne oplysninger.(5) Det bør være muligt for den kompetente myndighed i en medlemsstat at afslå at tilvejebringe oplysninger eller yde bistand, hvis den medlemsstat, der fremsætter anmodningen, ikke selv kan tilvejebringe den samme slags oplysninger, hvad enten det beror på faktiske eller retlige grunde.(6) Der er i nogle medlemsstater lovkrav om, at en skatteyder skal informeres om beslutninger og instrumenter, der vedrører hans skattepligt, og om de vanskeligheder, som skattemyndighederne kan få, bl.a. hvis skatteyderen er flyttet til en anden medlemsstat. Det er derfor ønskeligt, at myndighederne i sådanne tilfælde kan anmode de kompetente myndigheder i den medlemsstat, hvortil skatteyderen er flyttet, om bistand.(7) Da den skattemæssige situation for en eller flere skattepligtige personer, der er etableret i flere medlemsstater, ofte er af fælles eller komplementær interesse, bør det være muligt, at to eller flere medlemsstater kan foretage samtidig kontrol i forbindelse med sådanne personer efter indbyrdes aftale og på frivilligt grundlag, hvis en sådan kontrol forekommer mere effektiv end kontrol foretaget af én medlemsstat alene.(8) Kommissionen forelagde sit direktivforslag på grundlag af artikel 95 i traktaten. Rådet fandt, at direktivforslaget vedrører harmonisering af lovgivning vedrørende både direkte skatter og indirekte skatter, og at retsakten derfor bør vedtages på grundlag af artikel 93 og 94 i traktaten. Ved skrivelse af 12. november 2003 hørte Rådet Europa-Parlamentet og orienterede det om, at det agtede at ændre retsgrundlaget.(9) Direktiv 77/799/EØF bør derfor ændres i overensstemmelse hermed -UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:Artikel 1I direktiv 77/799/EØF foretages følgende ændringer:1) I artikel 1, stk. 5, foretages følgende ændringer:a) Følgende anføres under "i Italien":"Il Capo del Dipartimento per le Politiche Fiscali eller en befuldmægtiget stedfortræder"b) Følgende anføres under "i Sverige":"Chefen för Finansdepartementet eller en befuldmægtiget stedfortræder"2) I artikel 2, stk. 2, indsættes følgende afsnit:"For at tilvejebringe de ønskede oplysninger forholder den myndighed, til hvilken ansøgningen er rettet, eller den administrative myndighed, som førstnævnte forelægger sagen for, sig på samme måde, som hvis den handlede på egne vegne eller efter anmodning fra en anden myndighed i sin egen medlemsstat."3) Artikel 7, stk. 1, affattes således:"1. Alle oplysninger, som en medlemsstat får kendskab til i medfør af dette direktiv, skal hemmeligholdes i den pågældende stat på samme måde som oplysninger indhentet i henhold til denne stats nationale lovgivning. Under alle omstændigheder må sådanne oplysninger:- kun stilles til rådighed for personer, som er direkte beskæftiget med afgiftsfastsættelsen eller den administrative kontrol hermed- endvidere kun bringes frem ved en retlig procedure eller en administrativ procedure, der medfører sanktioner, iværksat med henblik på eller i forbindelse med afgiftsfastsættelsen eller kontrollen hermed og kun over for personer, som er direkte inddraget i disse procedurer; disse oplysninger kan dog videregives under åbne retsmøder eller i domme, såfremt den kompetente myndighed i den medlemsstat, der afgiver oplysningerne, ikke modsætter sig dette- i intet tilfælde anvendes til andet end skattemæssige formål eller i forbindelse med en retlig procedure eller administrativ procedure, der medfører sanktioner, iværksat med henblik på eller i forbindelse med afgiftsfastsættelsen eller kontrollen hermed.Endvidere kan medlemsstater beslutte, at oplysningerne anvendes ved ansættelse af andre skatter, toldafgifter og afgifter, der er omfattet af artikel 2 i direktiv 76/308/EØF(4)."4) Artikel 8 ændres således:a) Stk. 1 affattes således:"1. Dette direktiv forpligter ikke en medlemsstat, som er blev anmodet om oplysninger, til at foretage undersøgelser eller videregive oplysninger, hvis det ville være i strid med lovgivningen eller den administrative praksis for den kompetente myndighed i den pågældende stat at foretage sådanne undersøgelser eller indhente de efterspurgte oplysninger."b) Stk. 3 affattes således:"3. En medlemsstats kompetente myndighed kan afslå at videregive oplysninger, hvis den medlemsstat, der fremsætter anmodningen, af retlige eller faktiske grunde ikke er i stand til at stille samme type oplysninger til rådighed."5) Følgende artikler indsættes:"Artikel 8aMeddelelse1. Efter anmodning fra den kompetente myndighed i en medlemsstat meddeler den kompetente myndighed i en anden medlemsstat i overensstemmelse med reglerne for meddelelse af lignende instrumenter i den medlemsstat, anmodningen rettes til, adressaten alle instrumenter og beslutninger fra de administrative myndigheder i den medlemsstat, der fremsætter anmodningen, som vedrører anvendelsen på dens område af skattelovgivning, der er omfattet af dette direktiv.2. I anmodninger om meddelelse skal det være angivet, hvad der er genstand for det instrument eller den beslutning, der skal meddeles, adressatens navn og adresse og enhver anden oplysning, der kan bidrage til at identificere adressaten.3. Den myndighed, anmodningen rettes til, informerer straks den myndighed, der har fremsat anmodningen, om sit svar på meddelelsesanmodningen og oplyser navnlig datoen for, hvornår adressaten fik meddelelse om beslutningen eller instrumentet.Artikel 8bSamtidig kontrol1. Hvis en eller flere skattepligtige personer er i en skattemæssig situation af fælles eller komplementær interesse for to eller flere medlemsstater, kan disse medlemsstater aftale at foretage samtidig kontrol på deres eget område med henblik på at udveksle de således tilvejebragte oplysninger, hvis det forekommer mere effektivt end en kontrol gennemført af én medlemsstat alene.2. Den enkelte medlemsstats kompetente myndighed identificerer på uafhængig vis de skattepligtige personer, den ønsker at gøre til genstand for samtidig kontrol. Den underretter de respektive kompetente myndigheder i de øvrige medlemsstater, der berøres af sager, som efter dens opfattelse bør gøres til genstand for samtidig kontrol. Den skal så vidt muligt begrunde sit valg ved at videregive de oplysninger, der førte til beslutningen. Den anfører, hvornår en sådan kontrol bør foretages.3. Den kompetente myndighed i hver af de berørte medlemsstater beslutter, om den ønsker at deltage i den samtidige kontrol. Ved modtagelsen af et forslag om samtidig kontrol skal den kompetente myndighed meddele den anden myndighed, at den accepterer at deltage i kontrollen, eller give den et begrundet afslag.4. De enkelte kompetente myndigheder i de berørte medlemsstater udpeger en repræsentant med ansvar for overvågning og koordinering af kontrollen."Artikel 2Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv inden den 1. januar 2005. De meddeler straks Kommissionen teksten til disse bestemmelser samt en sammenligningstabel mellem disse love og bestemmelser og dette direktiv.Disse bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.Artikel 3Dette direktiv træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.Artikel 4Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.Udfærdiget i Luxembourg, den 21. april 2004.På Rådets vegneJ. WalshFormand(1) Udtalelse af 15.1.2004 (endnu ikke offentliggjort i EUT).(2) EUT C 32 af 5.2.2004, s. 94.(3) EFT L 336 af 27.12.1977, s. 15. Senest ændret ved direktiv 2003/93/EF (EUT L 264 af 15.10.2003, s. 23).(4) EFT L 73 af 19.3.1976, s. 18.