Avis juridique important

|

31973L0082

Rådets direktiv 73/82/EØF af 26. marts 1973 om gennemførelse af artikel 18 i direktiv af 4. marts 1969 om harmonisering af lovgivning om aktiv forædling

EF-Tidende nr. L 106 af 20/04/1973 s. 0007 - 0008 den græske specialudgave: Kapitel 02 bind 1 s. 0200

++++   ( 1 ) EFT nr . L 58 af 8 . 3 . 1969 , s . 1 .  RAADETS DIREKTIV  af 26 . marts 1973  om gennemfoerelse af artikel 18 i direktiv af 4 . marts 1969 om harmonisering af lovgivning om aktiv foraedling   ( 73/82/EOEF )  RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR  under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab ,  under henvisning til Raadets direktiv af 4 . marts 1969 ( 1 ) om harmonisering af lovgivning om aktiv foraedling , saerlig artikel 18 ,  under henvisning til forslag fra Kommissionen , og  ud fra foelgende betragtninger :  De processer , der foretages efter proceduren for aktiv foraedling , kan have til foelge , at der paa Faellesskabets toldomraade overgaar fabrikationsspild og -affald til fri omsaetning , naar betingelserne i artiklerne 14 og 15 i grunddirektivet for denne overgang til fri omsaetning er opfyldt ;  i tilfaelde af en saadan overgang til fri omsaetning af spild og affald kan anvendelsen af bestemmelserne i artiklerne 16 og 17 i ovennaevnte direktiv medfoere , at den oekonomiske fordel ved de processer , for hvilke der er ydet adgang til aktiv foraedling , bringes i fare , og dermed forhindre gennemfoerelsen af maalet med foraedlingsproceduren , som er at skabe de gunstigst mulige betingelser for udfoersel af foraedlingsproduktet ;  under de nuvaerende omstaendigheder foretager visse medlemsstater afgiftsansaettelse af spild og affald ved i henhold til artikel 35 i ovennaevnte direktiv at paalaegge den told , de afgifter med tilsvarende virkning og de landbrugsimportafgifter , der gaelder for disse produkter , hvorimod andre medlemsstater maa anvende de afgiftsansaettelsesregler , der er fastsat i artiklerne 16 og 17 i ovennaevnte direktiv ;  der boer saaledes paa faellesskabsplan fastsaettes ensartede afgiftsansaettelsesregler for overgang til fri omsaetning af fabrikationsspild og -affald ;  ved ansaettelse i henhold til de saerlige betingelser i artikel 18 i ovennaevnte direktiv kan desuden de administrative regler for fastsaettelsen og beregningen af stoerrelsen af told , afgifter med tilsvarende virkning og landbrugsimportafgifter i forbindelse med saadant spild og affald forenkles ;  dette problem boer derfor loeses , uden at den foreslaaede loesning for naervaerende griber ind i anvend af andre bestaaende bestemmelser paa nationalt plan , hvis midlertidige bevarelse er forudset i artikel 35 i ovennaevnte direktiv ,  UDSTEDT FOELGENDE DIREKTIV :  Artikel 1  1 . Overgaar spild og affald fra forarbejdning foretaget efter proceduren for aktiv foraedling til fri omsaetning paa betingelserne i artiklerne 14 og 15 i Raadets direktiv af 4 . marts 1969 om harmonisering af lovgivning om aktiv foraedling , sker ansaettelsen ved paalaeggelse af den told , de afgifter med tilsvarende virkning og de landbrugsimportafgifter , der gaelder for disse produkter paa det tidspunkt , hvor de overgaar til fri omsaetning .  2 . Den ansaettelse , der naevnes i stk . 1 , foretages maksimalt for en spild - og affaldsdel , som forholdsmaessigt svarer til den eksporterede del af de oevrige foraedlingsprodukter . Den , der nyder fordel af proceduren for aktiv foraedling , kan dog anmode om ansaettelse for dette spild og affald paa betingelserne i artiklerne 16 og 17 i det i stk . 1 naevnte direktiv .  Artikel 2  Medlemsstaterne ivaerksaetter de noedvendige foranstaltninger for senest den 1 . juli 1973 , at efterkomme dette direktiv .  Artikel 3  Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne .  Udfaerdiget i Bruxelles , den 26 . marts 1973 .  Paa Raadets vegne  A . LAVENS  Formand


Avis juridique important

|

31993L0117

Kommissionens tolvte direktiv 93/117/EF af 17. december 1993 om fastsættelse af fællesskabsanalysemetoder til den officielle kontrol med foderstoffer

EF-Tidende nr. L 329 af 30/12/1993 s. 0054 - 0062 den finske specialudgave: kapitel 3 bind 54 s. 0186  den svenske specialudgave: kapitel 3 bind 54 s. 0186

KOMMISSIONENS TOLVTE DIREKTIV 93/117/EF af 17. december 1993 om fastsaettelse af faellesskabsanalysemetoder til den officielle kontrol med foderstoffer  KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR - under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab,  under henvisning til Raadets direktiv 70/373/EOEF af 20. juli 1970 om indfoerelse af faellesskabsproeveudtagningsmaader og -analysemetoder for saa vidt angaar den officielle kontrol med foderstoffer (1), senest aendret ved forordning (EOEF) nr. 3768/85 (2),  saerlig artikel 2, og ud fra foelgende betragtninger:  Ved direktiv 90/373/EOEF er det fastsat, at den officielle kontrol med foderstoffer til konstatering af, om de betingelser, der er fastsat paa grundlag af administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om foderstoffernes beskaffenhed og sammensaetning  er opfyldt, foretages efter faellesskabsproeveudtagningsmaader og -analysemetoder;  for at det kan kontrolleres, om betingelserne for at anvende robenidin og methylbenzoquat i foderstoffer overholdes, boer der fastsaettes en faellesskabsanalysemtode for dette tilsaetningsstof;  de i dette direktiv fastsatte foranstaltninger er i overensstemmelse med udtalelse fra Den Staaende Foderstofkomité - UDSTEDT FOELGENDE DIREKTIV:   Artikel 1  Medlemsstaterne foreskriver, at analyserne i forbindelse med den officielle kontrol af foderstoffer, for saa vidt angaar deres indhold af robenidin og methylbenzoquat, skal foretages efter den metode, der er beskrevet i bilaget.   Artikel 2  Medlemsstaterne saetter senest den 30. november 1994 de noedvendige ved lov aller administrativt fastsatte bestemmelser i kraft for at efterkomme bestemmelserne i dette direktiv. De underretter straks Kommissionen herom.  Naar medlemsstaterne vedtager disse bestemmelser, henvises der deri til dette direktiv, eller de ledsages ved offentliggoerelsen af en saadan henvisning. De naermere regler for denne henvisning fastsaettes af medlemsstaterne.   Artikel 3  Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.  Dette direktiv traeder i kraft paa tredjedagen for dets offentliggoerelse i De Europaeiske Faellesskabers Tidende.  Udfaerdiget i Bruxelles, den 17. december 1993.  Paa Kommissionens vegne René STEICHEN Medlem af Kommissionen  (1) EFT nr. L 170 af 3. 8. 1970, s. 2.  (2) EFT nr. L 362 af 31. 12. 1985, s. 8.     BILAG   1. BESTEMMELSE AF ROBENIDIN  1,3-Bis((4-chlorobenzyliden)amino) guanidinhydrochlorid 1. Formaal og anvendelsesomraade  Dette er en metode til bestemmelse af robenidin i foderstoffer. Den nedre bestemmelsesgraense er 5 mg/kg.  2. Princip  Proeven ekstraheres med sur methanol. Ekstraktet toerres, og en alikvot maengde renses i en soejle indeholdende aluminiumoxid. Robenidinet elueres fra soejlen med koncentreret methanol, og rumfanget oeges i passende grad ved tilsaetning af mobil fase.  Indholdet af robenidin bestemmes ved omvendt-fase HPLC ved anvendelse af en UV-detektor.  3. Reagenser 3.1. Methanol 3.2. Sur methanol  4,0 ml saltsyre (P20 ca. 1,18 g/ml) overfoeres til en 500 ml maalekolbe, hvorefter der fyldes op til maerket med methanol (3.1) og blandes. Denne oploesning tilberedes umiddelbart foer brug.  3.3. Acetonitril, HPLC-kvalitet 3.4. Molekularsieve  Type 3A, 8-12 mesh (1,6-2,5 mm kugler, krystallinsk aluminiumsilikat, porediameter 0,3 nm).  3.5. Aluminiumoxid: sur, aktivitetsgrad I foer soejlekromatografi  100 g aluminiumoxid overfoeres til en egnet beholder, og der tilsaettes 2,0 ml vand. Beholderen tilproppes og omrystes i ca. 20 minutter. Vaesken opbevares i en godt tilproppet beholder.  3.6. Kaliumhydrogenphosphatoploesning, c = 0,025 mol/l  3,40 g kaliumdihydrogenphosphat oploeses i vand (HPLC-kvalitet) i en 1 000 ml maalekolbe, hvorefter der fyldes op til maerket og blandes.  3.7. Dinatriumhydrogenphosphatoploesning, c = 0,025 mol/l  3,55 g vandfri (eller 4,45 dihydrat eller 8,95 g dodecahydrat) dinatriumhydrogenphosphat oploeses i vand (HPLC-kvalitet) i en 1 000 ml maalekolbe, hvorefter der fyldes op til maerket og blandes.  3.8. HPLC mobil fase  Foelgende reagenser blandes:   650 ml acetonitril (3.3)  250 ml vand (HPLC-kvalitet)  50 ml kaliumdihydrogenphosphatoploesning (3.6)  50 ml dinatriumhydrogenphosphatoploesning (3.7)  Der filtreres gennem et 0,22 mm filter (4.6), og oploesningen udluftes (f.eks. ved ultralydsbehandling i ti minutter).  3.9. Standard  Ren robenidin: 1.3-Bis((4-chlorobenzyliden)amino)guanidinhydrochlorid E 758 3.9.1. Robenidinstamoploesning: 300 mg/ml  Med en noejagtighed paa 0,1 mg afvejes 30 mg robenidinstandard (3.9) og oploeses i syrnet methanol (3.2) i en 100 ml maalekolbe, hvorefter der fyldes op til maerket med samme oploesning og blandes. Kolben omvikles med aluminiumfolie og opbevares i moerke.  3.9.2. Robenidinstandardoploesning: 12 mg/ml  10,0 ml af stamoploesningen (3.9.1) overfoeres til en 250 ml maalekolbe, hvorefter der fyldes til maerket med mobil fase (3.8) og blandes. Kolben omvikles med aluminiumfolie og opbevares i moerke.  3.9.3. Kalibreringsoploesninger  Til en raekke 50 ml maalekolber overfoeres henholdsvis 5,0, 10,0, 15,0, 20,0 og 25,0 ml af standardoploesningen (3.9.2). Der fyldes op til maerket med mobil fase (3.8) og blandes. Disse oploesninger svarer til henholdsvis 1,2, 2,4, 3,6, 4,8 og 6,0 mg/ml  robenidin pr. ml. Disse oploesninger tilberedes umiddelbart foer brug.  4. Apparatur 4.1. Glassoejle  Fremstillet af brunt glas og forsynet med stophane og med et rumfang paa ca. 150 ml, indvendig diameter 10-15 mm, laengde 250 mm.  4.2. Laboratorie »wrist-action« ryster 4.3. Rotationsinddamper 4.4. HPLC-udstyr med UV-detektor med variabel boelgelaengde eller diodearraydetektor, som arbejder inden for omraadet 250-400 nm 4.4.1. Vaeskekromatografisoejle: 300 mm × 4 mm, C18, 10 mm pakning eller tilsvarende 4.5. Glasfiberfiltrerpapir (Whatman GF/A eller tilsvarende) 4.6. Membranfiltre, 0,22 mm 4.7. Membranfiltre, 0,45 mm 5. Fremgangsmaade  NB: Robenidin er lysfoelsomt. Der boer anvendes brunt glasmateriel ved alle operationer.  5.1. Generelt 5.1.1. En blindproeve analyseres for at kontrollere, at der hverken er robenidin eller andre interfererende stoffer til stede.  5.1.2. Genfindelsen kontrolleres ved at analysere blindproeven (5.1.1), der tilsaettes robenidin i en maengde svarende til analyseproevens indhold. For at tilsaette 60 mg/kg, tilsaettes 3,0 ml af stamoploesningen (3.9.1) til en 250 ml konisk kolbe. Oploesningen  inddampes til ca. 0,5 ml i en stroem af nitrogen. Tilsaet 15 g af blindproeven, bland og vent ti minutter foer der fortsaettes med ekstraktion (5.2).   Fodnote: Til denne metode anvendes en blindproeve, af samme type som analyseproeven, og som ved analyse viser sig ikke at indeholde robenidin.  5.2. Ekstraktion  Med en noejagtighed paa 0,01 g afvejes ca. 15 g af den tilberedte proeve, overfoeres til en 250 ml konisk kolbe og tilsaettes 100,0 ml sur methanol (3.2), hvorefter kolben tilproppes og rystes i en time paa shakeren (4.2). Oploesningen filtreres gennem et  glasfiberfiltrerpapir (4.5), og hele filtratet opsamles i en 150 ml konisk kolbe. Der tilsaettes 7,5 mg molecularsieve (3.4), tilproppes og omrystes i fem minutter. Derefter filtreres omgaaende gennem et glasfiberfiltrerpapir. Denne oploesning anvendes til  oprensningsprocessen (5.3).  5.3. Oprensning 5.3.1. Forberedelse af aluminiumoxid-soejlen  En lille prop af glasuld anbringes i den nederste ende af en glassoejle (4.1) og skubbes helt ned med en glasstang. 11,0 g af den forberedte aluminiumoxid (3.5) afvejes og overfoeres til soejlen. Man maa omhyggeligt passe paa at mindske luftens adgang under  dette stadium. Der bankes let paa soejlens nederste ende for at faa aluminiumoxidet til at saette sig.  5.3.2. Oprensning af proeven  Med pipette overfoeres 5,0 ml af det under (5.2) forberedte proeveekstrakt til soejlen. Man holder spidsen af pipetten naer soejlevaeggen og lader oploesningen absorberes af aluminiumoxidet. Robenidin elueres fra soejlen under anvendelse af 100 ml methanol  (3.1) med en gennemstroemningshastighed paa 2-3 ml/min., og eluatet opsamles i en 250 ml rundbundet kolbe. Methanoloploesningen inddampes til toerhed under nedsat tryk ved 40 °C ved hjaelp af en rotationsinddamper (4.3). Remanensen oploeses i 3-4 ml mobil  fase (3.8) og overfoeres kvantitativt til en 10 ml maalekolbe. Kolben skylles med flere portioner paa 1-2 ml mobil fase, som overfoeres til maalekolben. Der fyldes op til maerket med samme oploesningsmiddel og blandes. En alikvot maengde filtreres gennem et  0,45 mm filter (4.7). Denne oploesning gemmes til HPLC-bestemmelsen (5.4).  5.4. HPLC-bestemmelse 5.4.1. Parametre  Foelgende betingelser er vejledende. Andre betingelser kan bruges, saafremt de giver de samme resultater:   HPLC-kolonne (4.4.1)  HPLC mobil fase (3.8)  Flowhastighed: 1,5-2 ml/min.   Detektorboelgelaengde: 317 nm  Injektionsvolumen: 20-50 ml.   Kromatografisystemets stabilitet kontrolleres ved, at der flere gange injiceres kalibreringsoploesning (3.9.3) med 3,6 mg/ml, indtil der er opnaaet konstante tophoejder og retentionstider.  5.4.2. Kalibreringskurve  Hver kalibreringsoploesning (3.9.3) injiceres flere gange, og hoejden af toppene (arealerne) for hver koncentration maales. Der plottes en kalibreringskurve ved brug af kalibreringsoploesningernes middeltophoejder eller -arealer som ordinat og de  tilsvarende koncentrationer i mg/ml som abscisse.  5.4.3. Proeveoploesning  Proeveekstraktet (5.3.2) injiceres flere gange, idet der benyttes samme maengde som til kalibreringsoploesningerne, og middeltophoejden (arealet) af robenidintoppene bestemmes.  6. Beregning af resultaterne  Ud fra middeltophoejden (arealet) af proeveoploesningens robenidintoppe bestemmes proeveoploesningens koncentration i mg/ml ved benyttelse af kalibreringskurven (5.4.2).   Proevens indhold af robenidin w (mg/kg) beregnes efter ved foelgende formel:    hvor:   c = proeveoploesningens robenindinkoncentration i mg/ml  m = proeveportionens masse i gram.  7. Evaluering af resultaterne 7.1. Identitet  Stoffets identitet kan bekraeftes ved co-kromatografi eller ved at benytte en diodearraydetektor, hvorved proevekstraktets og kalibreringsoploesningens (3.9.3) spektre indeholdende 6 mg/ml sammenlignes.  7.1.1. Co-kromatografi  Et proeveekstrakt adderes ved tilsaetning af en passende maengde kalibreringsoploesning (3.9.3). Den tilsatte maengde robenidin skal vaere af samme stoerrelse som den skoennede maengde robenidin, der er fundet i proeveekstraktet.   Kun hoejden af robenidintoppen maa oeges, efter at der er taget hensyn til baade den tilsatte maengde og fortyndingen af ekstraktet. Toppens bredde skal, ved den halve hoejde, ligge inden for ± 10 % af den oprindelige bredde.  7.1.2. Diodearraydetektion  Resultaterne evalueres efter nedenstaaende kriterier:   a) Den maksimale apsorbtionsboelgelaengde af proevens og standardens spektre, maalt ved toppens spids paa kromatogrammet, skal vaere den samme inden for en margen, der afhaenger af detektorsystemets oploesningsevne. Ved dioderarraydetektion er den typisk ± 2  nm.   b) Mellem 250 og 400 nm maa proevens og standardtoppens spektre maalt i toppens spids paa kromatogrammet ikke vaere forskellige for de dele af spektret, der ligger inden for 10-100 % relativ absorbans. Dette kriterium er opfyldt, hvis de samme maksima er  til stede, og afvigelsen mellem de to spektre paa intet observeret punkt overstiger 15 % af standardstoffets absorbans.   c) Mellem 250 og 400 nm maa spektrene intet sted paa proeveekstraktets top vaere forskellige fra hinanden i de dele af spektret, der ligger inden for 10-100 % relativ absorbans. Dette kriterium er opfyldt, hvis de samme maksima er til stede, og afvigelsen  mellem spektrene paa intet observeret punkt overstiger 15 % af spektrets absorbans i spidsen.   Hvis et af disse kriterier ikke er opfyldt, er stoffets tilstedevaerelse ikke bekraeftet.  7.2. Repeterbarhed  Forskellen mellem resultaterne af to parallelbestemmelser foretaget paa samme proeve maa ikke overstige 10 % af det hoejeste resultat for robenidinindhold paa over 15 mg/kg.  7.3. Genfindelse  Genfindelsen for den tilsatte blindproeve boer vaere mindst 85 %.  8. Resultaterne af en ringanalyse  Der blev af EF arrangeret en ringanalyse, hvorved fire proever af fjerkrae- og kaninfoder i form af mel eller piller blev analyseret af tolv laboratorier. Der blev foretaget en dobbeltanalyse af hver proeve. Resultaterne fremgaar af foelgende skema:   "" ID="1">Middel mg/kg> ID="2">27,0 > ID="3">27,99> ID="4">43,6 > ID="5">40,1 "> ID="1">Sr (mg/kg)> ID="2">1,46> ID="3">1,26> ID="4">1,44> ID="5">1,66"> ID="1">CVr (%)> ID="2">5,4> ID="3">4,5> ID="4">3,3> ID="5">4,1"> ID="1">Sr (mg/kg)>  ID="2">4,36> ID="3">3,36> ID="4">4,61> ID="5">3,91"> ID="1">CVR (%)> ID="2">16,1 > ID="3">12,0 > ID="4">10,6 > ID="5">9,7"> ID="1">genf. (%)> ID="2">90,0 > ID="3">93,3 > ID="4">87,2 > ID="5">80,2 ""   Sr = standardafvigelse for repeterbarhed CVr = variationskoefficient for repeterbarhed SR = standardafvigelse for reproducerbarhed CVR = variationskoefficient for reproducerbarhed.  > 2. BESTEMMELSE AF METHYLBENZOQUAT 7-benzyloxy-6-butyl-3-methoxycarbonyl-4-quinolon 1. Formaal og anvendelsesomraade  Dette er en metode til bestemmelse af methylbenzoquat i foderstoffer. Den nedre bestemmelsesgraense er 1 mg/kg.  2. Princip  Methylbenzoquat ekstraheres fra proeven med en oploesning af methansulfonsyre i methanol. Ekstraktet renses med dichlormethan, ved ionbytningskromatografi og derefter igen med dichlormethan. Methylbenzoquatindholdet bestemmes ved omvendt-fase HPLC med en  UV-detektor.  3. Reagenser 3.1. Dichlormethan 3.2. Methanol, HPLC-kvalitet 3.3. HPLC mobil fase  Blanding af methanol (3.2) og vand (HPLC-kvalitet) 75 + 25 (V + V).   Der filtreres gennem et 0,22 mm filter (4.5), og oploesningen udluftes (f.eks. ved ultralydsbehandling i ti minutter).  3.4. Methansulfonsyreoploesning, s = 2 %  20,0 ml methansulfonsyre oploeses i methanol (3.2) til 1 000 ml.  3.5. Saltsyreoploesning, s = 10 %  100 ml saltsyre (p20 ca. 1,18 g/ml) oploeses i vand til 1 000 ml.  3.6. Kationbytterresin Amberlite CG-120 (Na), 100-200 mesh  Resinen forbehandles inden brug: 100 g resin opslemmes med 500 ml saltsyreoploesning (3.5) og opvarmes paa en varmeplade til kogning under fortsat omroering. Man lader opslemningen afkoele og dekanterer syren. Derefter filtreres gennem et filtrerpapir  under vakuum. Resinen vaskes to gange med vand i portioner paa 500 ml og derefter med 250 ml methanol (3.2). Resinen skylles med yderligere 250 ml methanol og toerres ved at sende luft gennem filterkagen. Den toerrede resin opbevares i en tilproppet  flaske.  3.7. Standard: ren methylbenzoquat (7-benzyloxy-6-butyl-3-methoxycarbonyl-4-quinolon) 3.7.1. Methylbenzoquatstamoploesning, 500 mg/ml  Med en noejagtighed paa 0,1 mg afvejes 50 mg standard (3.7), som oploeses i methansulfonsyreoploesning (3.4) i en 100 ml maalekolbe, hvorefter der fyldes op til maerket og blandes.  3.7.2. Methylbenzoquatstandardoploesning, 50 mg/ml  5,0 ml af methylbenzoquatstamoploesningen (3.7.1) overfoeres til en 50 ml maalekolbe, hvorefter der fyldes op til maerket med methanol (3.2) og blandes.  3.7.3. Kalibreringsoploesninger  Til en raekke 25 ml maalekolber overfoeres henholdsvis 1,0, 2,0, 3,0, 4,0 og 5,0 ml methylbenzoquatstandardoploesning (3.7.2). Der fyldes op til maerket med mobil fase (3.3) og blandes. Disse oploesninger har koncentrationer paa henholdsvis 2,0, 4,0, 6,0, 8,0  og 10,0 mg methylbenzoquat pr. ml. Disse oploesninger skal tilberedes umiddelbart foer brug.  4. Apparatur 4.1. Rysteapparat 4.2. Rotationsinddamper 4.3. Glassoejle (250 mm × 15 mm), forsynet med stophane og med en kapacitet paa ca. 200 ml 4.4. HPLC-udstyr med en UV-detektor med variabel boelgelaengde eller en diodearraydetektor 4.4.1. Vaeskekromatografikolonne: 300 mm × 4 mm, C18, 10 mm pakning eller tilsvarende 4.5. Membranfiltre, 0,22 mm 4.6. Membranfiltre, 0,45 mm 5. Fremgangsmaade 5.1. Generelt 5.1.1. En blindproeve analyseres for at kontrollere, at der hverken er methylbenzoquat eller andre interfererende stoffer til stede.  5.1.2. Genfindelsen kontrolleres ved at analysere blindproeven, der tilsaettes methylbenzoquat i en maengde svarende til analyseproevens indhold. For at tilsaette 15 mg/kg, tilsaettes 600 ml af stamoploesningen (3.7.1) til en 20 g blindproeve. Bland og vent ti  minutter foer der fortsaettes med ekstraktion (5.2).   Fodnote: Til denne metode anvendes en blindproeve, af samme type som analyseproeven, og som ved analyse viser sig ikke at indeholde methylbenzoquat.  5.2. Ekstraktion  Med en noejagtighed paa 0,01 g afvejes ca. 20 g af den forberedte proeve og overfoeres til en 250 ml konisk kolbe. Der tilsaettes 100,0 ml methanolsulfonsyreoploesning (3.4) og omrystes mekanisk (4.1) i 30 minutter. Oploesningen filtreres gennem filtrerpapir,  og filtratet gemmes til vaeske-vaeskefordelingen (5.3).  5.3. Vaeske-vaeskefordelingen  25,0 ml af det under (5.2) opnaaede filtrat overfoeres til en 500 ml skilletragt indeholdende 100 ml saltsyreoploesning (3.5). Der tilsaettes 100 ml dichlormethan (3.1) til tragten og omrystes i et minut. Man lader de to lag faa tid til at skilles og  aftapper det nederste (dichlormethan) lag i en 500 ml rundbundet kolbe. Ekstraktionen af vandfasen gentages med yderligere to portioner dichlormethan paa hver 40 ml, og disse kombineres med det foerste ekstrakt i den rundbundede kolbe.  Dichlormethanekstraktet inddampes til toerhed paa rotationsinddamperen (4.2) ved 40 °C under reduceret tryk. Remanensen oploeses i 20-25 ml methanol (3.2), hvorefter kolben tilproppes, og hele ekstraktet gemmes til ionbytningskromatografi (5.4).  5.4. Ionbytningskromatografi 5.4.1. Forberedelse af kationsbyttersoejlen  En prop af glasuld anbringes i den nederste ende af en glassoejle (4.3). Der tilberedes en opslemning paa 5,0 g af den behandlede kationbytterresin (3.6) med 50 ml saltsyre (3.5), som haeldes i glassoejlen, hvorefter man lader den faa tid til at saette sig.  Man lader den overskydende syre loebe ud, indtil den staar lige over resinoverfladen, og soejlen vaskes med vand, indtil vaskevandet er neutralt over for lakmuspapir. Der overfoeres 50 ml methanol (3.2) til soejlen, som man lader sive ned til  resinoverfladen.  5.4.2. Soejlekromatografi  Det under (5.3) opnaaede ekstrakt overfoeres med en pipette forsigtigt til soejlen. Den rundbundede kolbe skylles med to portioner paa 5-10 ml methanol (3.2), og dette overfoeres til soejlen. Man lader ekstraktet loebe ned til resinoverfladen, og soejlen  vaskes med 50 ml methanol, idet man sikrer sig at gennemstroemningshastigheden ikke overstiger 5 ml pr. minut. Den eluerede methanol bortkastes. Methylbenzoquat elueres fra soejlen under anvendelse af 150 ml methansulfonsyreoploesning (3.4), og eluatet fra  soejlen opsamles i en 250 ml konisk kolbe.  5.5. Vaeske-vaeskefordeling  Det under (5.4.2) opnaaede eluat overfoeres til en 1 liter skilletragt. Den koniske kolbe skylles med 5-10 ml methanol (3.2), og skyllevaeskerne kombineres med indholdet i skilletragten. Der tilsaettes 300 ml saltsyreoploesning (3.5) og 130 ml dichlormethan  (3.1) og omrystes i et minut. Man lader de to faser faa tid til at skilles og aftapper det nederste (dichlormethan) lag i en 500 ml rundbundet kolbe. Ekstraktionen af vandfasen gentages med yderligere to portioner dichlormethan paa hver 70 ml, og disse  kombineres med det foerste ekstrakt i den rundbundede kolbe.   Dichlormethanekstraktet inddampes til toerhed paa rotationsinddamperen (4.2) ved 40 °C under reduceret tryk. Remanensen oploeses i kolben med ca. 5 ml methanol (3.2), og denne oploesning overfoeres kvantitativt til en 10 ml maalekolbe. Den rundbundede kolbe  skylles med yderligere to portioner 1-2 ml methanol, som overfoeres til maalekolben. Der fyldes op til maerket med methanol og blandes. En alikvot maengde filtreres gennem et membranfilter (4.6). Denne oploesning gemmes til HPLC-bestemmelsen (5.6).  5.6. HPLC-bestemmelse 5.6.1. Parametre  Foelgende betingelser er vejledende. Andre betingelser kan bruges, saafremt de giver de samme resultater.   HPLC-kolonne (4.4.1)  HPCL mobil fase: Blanding af methanol og vand (3.3)  Flowhastighed: 1-1,5 ml/min.   Detektorboelgelaengde: 265 nm  Injektionsvolumen 20-50 ml.   Kromatografisystemets stabilitet kontrolleres ved, at der flere gange injiceres kalibreringsoploesning (3.7.3) med 4 mg/ml, indtil der er opnaaet konstante tophoejder eller arealer og retentionstider.  5.6.2. Kalibreringskurve  Hver kalibreringsoploesning (3.7.3) injiceres flere gange, og hoejden af toppene (arealerne) for hver koncentration maales. Der plottes en kalibreringskurve ved brug af kalibreringsoploesningernes middeltophoejder eller -arealer som ordinater og de  tilsvarende koncentrationer i mg/ml som abscisser.  5.6.3. Proeveoploesning  Proeveekstraktet (5.5) injiceres flere gange, idet der benyttes samme maengde som til kalibreringsoploesningerne, og middeltophoejden (arealet) af methylbenzoquattoppene bestemmes.  6. Beregning af resultaterne  Ud fra middeltophoejden (arealet) af proeveoploesningens methylbenzoquattoppe bestemmes proeveoploesningens koncentration i mg/ml ved benyttelse af kalibreringskurven (5.6.2).   Proevens indhold af methylbenzoquat w (mg/kg) beregnes efter foelgende formel:    hvor:   c = proeveoploesningens methylbenzoquatkoncentration i mg/ml  m = proeveportionens masse i gram.  7. Evaluering af resultaterne 7.1. Identitet  Stoffets identitet kan bekraeftes ved co-kromatografi eller ved at benytte en diodearraydetektor, hvorved spektrene af proevekstraktet og kalibreringsoploesningen (3.7.3) indeholdende 10 mg/ml sammenlignes.  7.1.1. Co-kromatografi  Et proeveekstrakt adderes ved tilsaetning af en passende maengde mellemstandardoploesning (3.7.2). Den tilsatte maengde methylbenzoquat skal vaere af samme stoerrelse som den skoennede maengde methylbenzoquat i proeveekstraktet.   Kun hoejden af methylbenzoquattoppen maa oeges, efter at der er taget hensyn til baade den tilsatte maengde og fortyndingen af ekstraktet. Toppens bredde skal, ved den halve hoejde, ligge inden for ± 10 % af den oprindelige bredde.  7.1.2. Diodearraydetektion  Resultaterne evalueres efter nedenstaaende kriterier:   a) Den maksimale absorptionsboelgelaengde af proevens og standardens spektre, maalt ved toppens spids paa kromatogrammet, skal vaere den samme inden for en margen, der afhaenger af detektorsystemets oploesningsevne. Ved dioderarraydetektion er den typisk ± 2  nm.   b) Mellem 220 og 350 nm maa proevens og standardtoppens spektre maalt i toppens spids paa kromatogrammet ikke vaere forskellige for de dele af spektret, der ligger inden for 10-100 % relativ absorbans. Dette kriterium er opfyldt, hvis de samme maksima er  til stede, og afvigelsen mellem to spektre paa intet observeret punkt overstiger 15 % af standardstoffets absorbans.   c) Mellem 220 og 350 nm maa spektrene intet sted paa proeveekstraktets top vaere forskellige fra hinanden i de dele af spektret, der ligger inden for 10-100 % relativ absorbans. Dette kriterium er opfyldt, hvis de samme maksima er til stede, og afvigelsen  mellem spektrene paa intet observeret punkt overstiger 15 % af spektrets absorbans i spidsen.   Hvis et af disse kriterier ikke er opfyldt, er stoffets tilstedevaerelse ikke bekraeftet.  7.2. Repeterbarhed  Forskellen mellem resultaterne af to parallelbestemmelser foretaget paa samme proeve maa ikke overstige 10 % af det hoejeste resultat for methylbenzoquatindhold paa mellem 4 og 20 mg/kg.  7.3. Genfindelse  Genfindelsen for den tilsatte maengde i blindproeven boer vaere mindst 90 %.  8. Resultaterne af en ringanalyse  Fem proever blev analyseret af ti laboratorier. Der blev foretaget en dobbeltanalyse af hver proeve.  Resultater "" ID="1">Middel (mg/kg) Fundet niveau> ID="2">n.d.> ID="3">4,50> ID="4">4,50> ID="5">8,90> ID="6">8,70"> ID="1">Sr (mg/kg)> ID="2">-> ID="3">0,30> ID="4">0,20> ID="5">0,60> ID="6">0,50"> ID="1">CVr (%)> ID="2">-> ID="3">6,70> ID="4">4,40>  ID="5">6,70> ID="6">5,70"> ID="1">SR (mg/kg)> ID="2">-> ID="3">0,40> ID="4">0,50> ID="5">0,90> ID="6">1,00"> ID="1">CVR (%)> ID="2">-> ID="3">8,90> ID="4">11,10> ID="5">10,10> ID="6">11,50"> ID="1">genf. (%)> ID="2">-> ID="3">92,00> ID="4">93,00>  ID="5">92,00> ID="6">89,00""    Sr = standardafvigelse for repeterbarhed CVr = variationskoefficient for repeterbarhed SR = standardafvigelse for reproducerbarhed CVR = variationskoefficient for reproducerbarhed.  >


title: Kommissionens Direktiv 2005/12/EF af 18. februar 2005 om ændring af bilag I og II til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/25/EF om særlige stabilitetskrav til ro-ro-passagerskibeEØS-relevant tekst.

text:
               19.2.2005

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 48/19

      KOMMISSIONENS DIREKTIV 2005/12/EF
   af 18. februar 2005
   om ændring af bilag I og II til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/25/EF om særlige stabilitetskrav til ro-ro-passagerskibe
   (EØS-relevant tekst)
   KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —
   under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
   under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/25/EF af 14. april 2003 om særlige stabilitetskrav til ro-ro-passagerskibe (1), særlig artikel 10, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Direktiv 2003/25/EF finder anvendelse på alle ro-ro-passagerskibe, der sejler i fast international rutefart til og fra en havn i en medlemsstat, uanset hvilket flag de fører.

               (2)

               Artikel 6 i direktiv 2003/25/EF kræver, at ro-ro-passagerskibe opfylder de særlige stabilitetskrav, der er anført i bilag I til direktivet, og at medlemsstaterne følger retningslinjerne i bilag II, når de anvender kravene i bilag I.

               (3)

               Ifølge artikel 10 i direktiv 2003/25/EF kan bilagene til direktivet ændres efter proceduren i artikel 11, stk. 2, for at tage hensyn til den internationale udvikling, især inden for IMO (Den Internationale Søfartsorganisation).

               (4)

               Der er ved IMO-resolution MSC 141(76) af 5. december 2002 indført en revideret metode for afvikling af modelforsøg og dertil hørende retningslinjer i henhold til resolution 14 fra Solas (Sikkerhed for Menneskeliv på Søen) 1995-konferencen. Resolution 14 omhandler regionale aftaler om særlige stabilitetskrav for ro-ro-passagerskibe.

               (5)

               Den reviderede metode for afvikling af modelforsøg bør afløse den tidligere anvendte metode, der er fastsat i direktiv 2003/25/EF. Skibe, der er godkendt ifølge den tidligere metode for afvikling af modelforsøg, behøver ikke at underkastes fornyet prøvning.

               (6)

               Direktiv 2003/25/EF bør derfor ændres.

               (7)

               Foranstaltningerne i dette direktiv er i overensstemmelse med udtalelse fra det udvalg for sikkerhed til søs og forebyggelse af forurening fra skibe, der er nedsat ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2099/2002 (2) —

         UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
   Artikel 1
   Direktiv 2003/25/EF ændres som følger:

               1)

               Bilag I ændres som følger:

                           a)

                           Punkt 2.3 affattes således:

                                       »2.3.

                                       Vandtætheden af tværskibs- og langskibsskotter, som tages i betragtning som effektive til at begrænse det antagne akkumulerede søvand i det pågældende rum på det skadede ro-ro-dæk, skal vurderes sammen med det anvendte lænsesystem og skal kunne modstå det hydrostatiske tryk i overensstemmelse med resultaterne af skadesberegningerne. Sådanne skotter skal være mindst 4 m høje, medmindre vandhøjden er mindre end 0,5 m. I sådanne tilfælde kan højden af skotterne beregnes i overensstemmelse med følgende:

                                                   Bh = 8hw
                                                   hvor:

                                                               hvor Bh er skothøjden, og

                                                               hw er vandhøjden.

                                             Minimumshøjden på skottet må i intet tilfælde være mindre end 2,2 m. Hvor det drejer sig om et skib med hængedæk for biler, skal minimumshøjden på skottet dog ikke være mindre end højden til undersiden af hængedækket, når det er i nedsænket position.«

                           b)

                           Tillægget med titlen »Metode for afvikling af modelforsøg« affattes som anført i bilag I til dette direktiv.

               2)

               Bilag II, del II, der bærer titlen »Modelforsøg«, affattes som anført i bilag II til dette direktiv.

         Artikel 2
   1.   Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv inden et år efter dets ikrafttræden. De tilsender straks Kommissionen disse bestemmelser med en sammenligningstabel, som viser sammenhængen mellem de pågældende bestemmelser og dette direktiv.
   Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
   2.   Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
   Artikel 3
   Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
   Artikel 4
   Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 18. februar 2005.

            På Kommissionens vegne

         Jacques BARROT

            Næstformand

      (1)  EFT L 123 af 17.5.2003, s. 22.

      (2)  EFT L 324 af 29.11.2002, s. 1. Ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 415/2004 (EUT L 68 af 6.3.2004, s. 10).

      BILAG I

            »Tillæg
            Metode for afvikling af modelforsøg
            1.   Målsætninger
            Denne reviderede metode for afvikling af modelforsøg er en revision af den metode, der er beskrevet i tillægget til bilaget til resolution 14 fra Solas 1995-konferencen. Siden Stockholm-aftalen trådte i kraft, er der udført en række modelforsøg ifølge den metode, der hidtil har været gældende. Under forsøgene har man fundet frem til, at metoden kan forbedres på en række punkter. Denne nye metode for afvikling af modelforsøg indeholder disse forbedringer og skulle sammen med de tilhørende retningslinjer give en mere robust metode til vurdering af et skadet ro-ro-passagerskibs overlevelsesevne i søgang. Ved modelforsøgene, der er foreskrevet i punkt 1.4 i stabilitetskravene i bilag I, skal skibet kunne modstå en søtilstand, som defineret i punkt 4, samtidig med at de værst tænkelige skadesforhold tages i betragtning.
            2.   Definitioner

                        LBP

                        er længden mellem perpendikulærerne

                        HS

                        er den signifikante bølgehøjde

                        B

                        er skibets største bredde på spant

                        TP

                        er peakperioden

                        TZ

                        er nulopkrydsningsperioden

                  3.   Skibsmodel
            3.1.   Modellen skal være en kopi af det aktuelle skib, både med hensyn til den ydre form og det indvendige arrangement — dette gælder især alle beskadigede områder, som har indflydelse på vandfyldningen og vandets bevægelser. Intakt dybgang, trim, krængning og det højst tilladte operationelle tyngdepunkt KG svarende til det værst tænkelige skadestilfælde skal benyttes. Endvidere skal de tilfælde, der undersøges, repræsentere de(t) værst tænkelige skadestilfælde, som defineret i regel II-1/ 8.2.3.2 i Solas 90 med hensyn til det samlede areal under den positive GZ-kurve, og centerlinjen for skadesåbningen skal være inden for følgende område:
            3.1.1.   ± 35 % LBP fra midtskibs
            3.1.2.   der skal udføres et supplerende forsøg for værst tænkelige tilfælde inden for ± 10 % LBP fra midtskibs, hvis skadetilfældet i punkt 1 ligger uden for ± 10 % LBP fra midtskibs.
            3.2.   Modellen skal være i overensstemmelse med følgende:
            3.2.1.   længden mellem perpendikulærerne (LBP) skal være mindst 3 meter, dog således at målestoksforholdet er mindst 1:40, og den lodrette højde skal være på mindst tre gange standardhøjden af overbygninger over skotdækket (fribordsdækket)
            3.2.2.   skrogtykkelsen i vandfyldte rum må højst være 4 mm
            3.2.3.   i både ubeskadiget og beskadiget stand skal modellen stemme overens med de korrekte deplacements- og dybgangsmærker (TA, TM, TF, bagbord og styrbord) inden for en tolerance på højst + 2 mm. Dybgangsmærker for og agter skal anbringes så nær ved FP og AP som praktisk muligt
            3.2.4.   alle skadede rum og rum på ro-ro-dækket skal være opbygget med den korrekte arealmæssige og volumenmæssige permeabilitet (faktiske værdier og fordeling), således at massen og massefordelingen af det indstrømmede vand repræsenteres korrekt
            3.2.5.   det faktiske skibs karakteristika for bevægelse skal modelleres korrekt, idet der tages særligt hensyn til tolerancen på intakt GM og korrekt skalering af gyrationsradius for rulning og duvning. Begge radier måles i luft og skal ligge mellem 0,35B og 0,4B for rulning og mellem 0,2LOA og 0,25LOA for duvning
            3.2.6.   væsentlige konstruktionsdetaljer, såsom vandtætte skotter, luftkanaler etc. over og under skotdækket, som kan forårsage usymmetrisk vandfyldning, skal, så vidt det er praktisk muligt, udføres korrekt i modellen for at kunne repræsentere den virkelige situation. Ventilations og krydsfyldningsarrangementer skal have et mindste tværsnit på 500 mm2;
            3.2.7.   formen på skadesåbningen skal være som følger:

                        1)

                        trapezoidalt profil med 15o sidehældning i forhold til lodret og bredde i konstruktionsvandlinjen i henhold til Solas-regel II-1/8.4.1

                        2)

                        ligebenet trekantsprofil i det vandrette plan med en dybde lig med B/5 i henhold til Solas-regel II-1/8.4.2. Hvis der er sidecasinger inden for B/5, skal den skadede længde ved sådanne casinger være mindst 25 mm

                        3)

                        uanset bestemmelserne i punkt 3.2.7.1 og 3.2.7.2 skal alle rum, der ved beregning af de(t) værst tænkelige skadestilfælde i punkt 3.1 anses for skadet, være vandfyldt ved modelforsøgene.

                  3.3.   Modellen i vandfyldt ligevægtstilstand krænges med yderligere en vinkel, som ville frembringes af et krængningsmoment Mh = max (Mpass; Mlaunch)-Mwind, dog således at den endelige krængningsvinkel ikke bliver mindre end 1o mod skaden. Mpass, Mlaunch and Mwind er som fastlagt i Solas-regel II-1/8.2.3.4. For eksisterende skibe kan vinklen sættes til 1o.
            4.   Fremgangsmåde ved modelforsøget
            4.1.   Modellen skal udsættes for en langkammet, uregelmæssig søtilstand defineret ved et JONSWAP-bølgespektrum med en signifikant bølgehøjde HS, en forstærkningsfaktor γ = 3,3 og en peakperiode . HS er den signifikante bølgehøjde i fartsområdet, som ikke overskrides med en sandsynlighed på mere end 10 % på årsbasis, dog højst 4 m.
            Det gælder endvidere
            4.1.1.   at bassinet skal være så bredt, at modellen ikke kommer i berøring med bassinkanten eller på anden måde påvirkes af den; der anbefales en bredde på mindst LBP + 2 m
            4.1.2.   at bassinet skal være tilstrækkelig dybt til, at bølgerne modelleres korrekt, dog mindst 1 m
            4.1.3.   at der inden forsøget skal foretages målinger på tre forskellige steder inden for det område, hvor modellen kan drive hen, således at der kan benyttes en repræsentativ bølgerealisering
            4.1.4.   at den bølgesonde, der er tættest på bølgegeneratoren, skal befinde sig på det sted, hvor modellen anbringes ved forsøgets begyndelse
            4.1.5.   at variationen i HSog TPskal ligge inden for ± 5 % ffor alle tre steder, og
            4.1.6.   at der under et forsøg til godkendelsesformål skal tillades en tolerance på + 2,5 % for HS, ± 2,5 % for TP og ± 5 % for TZ i forhold til sonden tættest på bølgegeneratoren.
            4.2.   Modellen skal kunne drive frit og være anbragt i en tværsø (90° i forhold til sejlretningen) med hullet, der udgør skaden, vendt mod bølgerne, uden at have noget permanent fortøjningssystem. For at fastholde en tværsø på ca. 90o under forsøget skal følgende krav begge være opfyldt:
            4.2.1.   liner til at holde sejlretningen, som kun er til mindre justeringer, skal være anbragt i centerlinjen mellem bov og agterstavn på symmetrisk måde, i et niveau mellem KG's placering og den skadede vandlinje
            4.2.2.   målevognen skal køre med samme hastighed som den, modellen faktisk driver med, idet hastigheden om nødvendigt tilpasses.
            4.3.   Der skal udføres mindst ti forsøg. Hvert forsøg skal have en sådan varighed, at der opnås stationær tilstand, dog ikke mindre end 30 minutter regnet i fuldskala. Forskellige realiseringer af bølgetog skal anvendes ved hvert forsøg.
            5.   Overlevelseskriterium
            Modellen skal betragtes som ikke forlist, hvis en stationær tilstand er opnået ved de skiftende forsøg, som er krævet i henhold til punkt 4.3. Modellen skal anses for kæntret, hvis der forekommer rulningsvinkler på mere end 30o i forhold til lodret eller en stabil (gennemsnitlig) krængning på mere end 20o i mere end 3 minutter regnet i fuldskala, også selv om der er opnået en stationær tilstand.
            6.   Dokumentation af forsøget
            6.1.   Modelforsøgsprogrammet skal forhåndsgodkendes af administrationen.
            6.2.   Forsøget skal dokumenteres ved hjælp af en rapport og en video eller anden visuel dokumentation, som indeholder alle relevante oplysninger om modellen og forsøgsresultaterne, som skal godkendes af administrationen. Heri skal mindst indgå dels de til en repræsentativ bølgerealisering hørende teoretiske og målte bølgespektre samt bølgeelevationsparametre (HS, TP, TZ) ved de tre forskellige placeringer i bassinet, dels resultaterne af forsøgene med modellen i form af tidsserier for hovedparametrene for den målte bølgeelevation i nærheden af bølgegeneratoren og registrering af modellens rulnings-, sætnings- og duvningsbevægelser og den hastighed, den driver med.«

      BILAG II

         »DEL II
         MODELFORSØG
         Formålet med disse retningslinjer er at sikre, at der anvendes ensartede metoder ved konstruktion og verifikation af modellen, og at forsøgene udføres og analyseres ensartet.
         Punkt 1 og 2 i tillægget til bilag I anses ikke at kræve nærmere forklaring.
         Punkt 3 — Skibsmodel
         3.1.   Hvilket materiale modellen er fremstillet af, har ikke i sig selv nogen betydning, forudsat at modellen er så stiv, både i ubeskadiget og beskadiget stand, at den har samme hydrostatiske egenskaber som det faktiske skib, og at skrogets bøjning i bølger er forsvindende.
         Det er ligeledes vigtigt at sikre, at modellen af de skadede rum er så nøjagtig som praktisk muligt, således at den indstrømmede vandmængde bliver korrekt.
         Da indtrængen af selv små mængder vand i den intakte del af modellen indvirker på dens opførsel, må der træffes forholdsregler mod sådan indtrængen.
         I modelforsøg med de værste Solas-skader i nærheden af skibets ender er det konstateret, at fortsat vandfyldning ikke er mulig, da vandet på dækket har tendens til at akkumuleres i nærheden af skadesåbningen og derfra strømme ud. Sådanne modeller kan overleve i meget kraftig sø, mens de kæntrer i meget mindre sø, hvis de har mindre alvorlige Solas-skader, der ikke er i nærheden af nogen af enderne; 35 %-grænsen er indført for at imødegå dette.
         Omfattende forskning med henblik på udarbejdelse af egnede kriterier for nye skibe har tydeligt vist, at GM og fribord er parametre af stor betydning for passagerskibes overlevelsesevne, men at også arealet under kurven for reststabilitet er en vigtig faktor. Derfor skal man som den værste Solas-skade med henblik på opfyldelse af kravene i punkt 3.1 vælge den skade, der giver det mindste areal under kurven for reststabilitet.
         3.2.   Detaljer ved modellen
         3.2.1.   I erkendelse af, at skalaeffekter har stor betydning for modellens opførsel under forsøgene, er det vigtigt at sikre, at sådanne effekter bliver så små som praktisk muligt. Modellen skal være så stor som muligt, da detaljer i skadede rum lettere kan konstrueres og skalaeffekterne er mindre i store modeller. Det kræves derfor, at modellen har et målestoksforhold på mindst 1:40 og længde på mindst 3 m.
         Det er ved forsøg fundet, at modellens lodrette udstrækning kan indvirke på resultaterne af de dynamiske forsøg. Det kræves derfor, at skibsmodellen opbygges til mindst tre gange standardhøjden af overbygninger over skotdækket (fribordsdækket), således at de store bølger ikke bryder over modellen.
         3.2.2.   Modellen skal ved skadestedet være så tynd som praktisk muligt, således at mængden af indstrømmet vand og dets tyngdepunkt bliver repræsenteret korrekt. Skrogets tykkelse bør ikke være over 4 mm. Det erkendes, at det kan være umuligt at konstruere modellens skrog og primære og sekundære inddelingselementer tilstrækkelig detaljeret ved skadestedet, og at det som følge af denne begrænsning kan være umuligt at foretage en nøjagtig beregning af rummets antagne fyldningsgrad.
         3.2.3.   Det er vigtigt, at ikke blot dybgangen i ubeskadiget stand kontrolleres, men også at den skadede models dybgang måles nøjagtigt, så den kan sammenholdes med den dybgang, der er fundet ved beregning af lækstabiliteten. Af praktiske grunde accepteres der en tolerance på + 2 mm på alle dybgangsværdier.
         3.2.4.   Når dybgangen efter havari er målt, kan det vise sig nødvendigt at justere fyldningsgraden i de skadede rum, enten ved at indsætte ikke-vandfyldte rum eller ved at tilføje vægte. Det er vigtigt samtidig at sikre, at det indstrømmede vands tyngdepunkt er repræsenteret korrekt. I sådanne tilfælde skal eventuelle justeringer altid ske i retning af større sikkerhed.
         Hvis modellen kræves forsynet med barrierer på dækket og barriererne er lavere end de nedenfor anførte skothøjder, skal der i modellen installeres tv-kameraer til overvågning af, om vandet skyller over, eller om der akkumuleres vand på den ikke-skadede del af dækket. I så fald indgår en videooptagelse af forsøget som en del af resultatmaterialet.
         Tværskibs- og langskibsskotter, som tages i betragtning som effektive til at begrænse det antagne akkumulerede søvand i det pågældende rum på det skadede ro-ro-dæk, skal være mindst 4 m høje, medmindre vandhøjden er mindre end 0,5 m. I sådanne tilfælde kan højden af skotterne beregnes i overensstemmelse med følgende:

                     Bh = 8hw

                     hvor Bh er skothøjden, og

                     hw er vandhøjden.

               Minimumshøjden på skottet må i intet tilfælde være mindre end 2,2 m. Hvor det drejer sig om et skib med hængedæk for biler, må minimumshøjden på skottet dog ikke være mindre end højden til undersiden af hængedækket, når det er i nedsænket position.
         3.2.5.   For at sikre, at modellens bevægelseskarakteristika svarer til det faktiske skibs, er det vigtigt, at modellen udsættes for både krængning og rulning i ubeskadiget stand, således at den intakte GM-værdi og massefordeling kontrolleres. Massefordelingen måles i luft. Det faktiske skibs tværskibs gyrationsradius skal ligge mellem 0,35B og 0,4B og dets langskibs gyrationsradius mellem 0,2L og 0,25L.

            Anm.: Krængning og rulning af modellen i beskadiget stand kan accepteres som kontrol af kurven for reststabilitet, men sådanne forsøg kan ikke accepteres som erstatning for forsøg i ubeskadiget stand.
         3.2.6.   Det forudsættes, at ventilatorerne i det skadede rum i det faktiske skib hverken hindrer vandfyldningen eller det indstrømmede vands bevægelser. Når ventilationsarrangementerne på det faktiske skib forsøges nedskaleret, kan der imidlertid optræde uønskede skalaeffekter i modellen. For at sikre, at det ikke bliver tilfældet, anbefales det, at ventilationssystemerne udføres i en anden skala end modellen, således at man er sikker på, at dette ikke påvirker vandets bevægelser på vogndækket.
         3.2.7.   Det er anset for hensigtsmæssigt at benytte en skadesform, der repræsenterer tværsnittet af det kolliderende skibs bovende. Vinklen på 15o er fastlagt på grundlag af en undersøgelse af tværsnittet af et repræsentativt udsnit af skibe af forskellig type og størrelse i en afstand af B/5 fra boven.
         Den prismeformede skadesåbnings ligebenede trekantsprofil ligger ud for lastevandlinjen.
         Er skibet forsynet med sidecasinger med en bredde på mindre end B/5, skal skadens længde ved sådanne sidecasinger være mindst 25 mm; således undgår man desuden skalaeffekter.
         3.3.   I den oprindelige metode for afvikling af modelforsøg i resolution 14 fra Solas 1995-konferencen var der ikke taget hensyn til krængningsvirkningen fra det største af momenterne som følge af sammenstimling af passagerer, udsætning af overlevelsesfartøjer eller vindtryk og drejning, omend denne virkning indgik i Solas. En undersøgelse har imidlertid vist, at det vil være klogt at tage højde for disse virkninger og i praksis fastsætte en krængning på mindst 1o mod skaden. Det skal bemærkes, at krængning som følge af drejning ikke blev anset for relevant.
         3.4.   I de tilfælde, hvor der er en margen mellem GM for den faktiske lastekondition og GM-grænsekurven (som bestemt ved Solas 90), kan administrationen acceptere, at der drages fordel af denne margen i modelforsøget. I sådanne tilfælde skal GM-grænsekurven justeres. Justeringen kan foretages således:

         d = dS-0,6 (dS-dLS)
         hvor dS er inddelingsdybgangen og dLS er letskibsdybgangen.
         Den justerede kurve er en ret linje, der forbinder den GM-værdi, der benyttes i modelforsøget ved inddelingsdybgangen, og skæringspunktet mellem den oprindelige Solas 90-kurve og dybgangen d.
         Punkt 4 — Fremgangsmåde ved modelforsøget
         4.1.   Bølgespektre
         JONSWAP-spektret skal benyttes, da det beskriver en søtilstand, der er begrænset af det frie stræk og varigheden, hvilket svarer til forholdene over det meste af kloden. Det er i denne forbindelse vigtigt, at ikke blot bølgetogets peakperiode kontrolleres, men også at nulopkrydsningsperioden er korrekt.
         Det kræves, at bølgespektret registreres og dokumenteres for hvert forsøg. Målingerne til denne registrering foretages ved den sonde, der er nærmest bølgegeneratoren.
         Det kræves tillige, at modellen udstyres med sådanne instrumenter, at både dens bevægelser (rulning, sætning og duvning) og dens orientering (krængning, nedtrykning og trim) overvåges og registreres under hele forsøget.
         Det er fundet, at det ikke er praktisk at fastsætte absolutte grænser for signifikante bølgehøjder, peak-perioder og nulopkrydsningsperioder i modellens bølgespektre. Derfor er der indført en acceptabel margen.
         4.2.   For at undgå interferens mellem fortøjningssystemet og skibets dynamik skal målevognen (som fortøjningssystemet er fastgjort til) følge med modellen med samme hastighed som den, modellen faktisk driver med. I en sø med uregelmæssige bølger driver modellen ikke med konstant hastighed; hvis målevognen kører med konstant hastighed, vil der opstå lavfrekvente svingninger med stor amplitude, hvilket kan påvirke modellens opførsel.
         4.3.   Der skal udføres tilstrækkelig mange forsøg med forskellige bølgetog for at sikre den statistiske pålidelighed, idet målet er at afsløre med høj konfidensgrad, at et ikke sikkert skib vil kæntre under de givne omstændigheder. For at opnå en rimelig konfidensgrad anses ti enkeltforsøg for at være minimum.
         Punkt 5 — Overlevelseskriterium
         Dette punkt kræver ingen nærmere forklaring.
         Punkt 6 — Godkendelse af forsøg
         Rapporten til administrationen skal indeholde følgende dokumentation:

                     a)

                     beregninger af lækstabilitet i værste Solas-tilfælde og værste skade midtskibs (hvis de er forskellige)

                     b)

                     modellens generalarrangement med konstruktionsdetaljer og nærmere oplysninger om instrumentering

                     c)

                     krængningsforsøg og målinger af gyrationsradier

                     d)

                     nominelle og målte bølgespektre (ved de tre forskellige placeringer til den repræsentative bølgerealisering, og for forsøgene med modellen fra sonden nærmest modellen)

                     e)

                     repræsentative data for modellens bevægelser, orientering og drift

                     f)

                     relevante videooptagelser.

               Anm.:
         Alle forsøg skal bevidnes af administrationen.«