Avis juridique important

|

31996L0071

Europa-Parlamentet OG Rådets Direktiv 96/71/EF af 16. december 1996 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser

EF-Tidende nr. L 018 af 21/01/1997 s. 0001 - 0006

EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDETS DIREKTIV 96/71/EF af 16. december 1996 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 57, stk. 2, og artikel 66,under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg (2),i henhold til fremgangsmåden i traktatens artikel 189 B (3), ogud fra følgende betragtninger:(1) I henhold til traktatens artikel 3, litra c), er fjernelse af hindringerne for den frie bevægelighed for personer og tjenesteydelser et af Fællesskabets mål;(2) med hensyn til udvekslingen af tjenesteydelser skal restriktioner, der er begrundet i nationalitet eller bopælskrav, ifølge traktaten være afskaffet ved overgangsperiodens udløb;(3) gennemførelsen af det indre marked skaber et dynamisk miljø for udveksling af tjenesteydelser over grænserne ved at tilskynde et stigende antal virksomheder til midlertidigt at udstationere deres arbejdstagere med henblik på udførelse af arbejde i en anden medlemsstat end den, hvor de normalt er beskæftiget;(4) tjenesteydelsen kan bestå i, at et arbejde udføres af en virksomhed på dennes vegne og under dens ledelse i henhold til en aftale mellem denne virksomhed og modtageren af tjenesteydelsen, eller i, at der stilles arbejdstagere til rådighed for en virksomhed på grundlag af en offentlig eller en privat kontrakt;(5) en sådan fremme af tjenesteydelser over grænserne forudsætter fair konkurrence og forholdsregler, der garanterer, at arbejdstagernes rettigheder respekteres;(6) et grænseoverskridende ansættelsesforhold rejser problemer med hensyn til, hvilken lovgivning der skal anvendes på ansættelsesforholdet, og det er i parternes interesse at fastsætte de arbejds- og ansættelsesvilkår, der skal gælde for det pågældende ansættelsesforhold;(7) Rom-konventionen af 19. juni 1980 om, hvilken lov der skal anvendes på kontraktlige forpligtelser (4), blev underskrevet af tolv medlemsstater og trådte den 1. april 1991 i kraft i de fleste af medlemsstaterne;(8) med artikel 3 i nævnte konvention indføres parternes frie lovvalg som en generel regel; i mangel af et lovvalg er arbejdsaftalen i henhold til artikel 6, stk. 2, undergivet loven i det land, hvor arbejdstageren ved opfyldelsen af aftalen sædvanligvis udfører sit arbejde, selv om han midlertidigt er beskæftiget i et andet land, eller, hvis arbejdstageren ikke sædvanligvis udfører sit arbejde i et bestemt land, loven i det land, hvor det forretningssted, som har antaget arbejdstageren, er beliggende, medmindre det af omstændighederne som helhed fremgår, at aftalen har en nærmere tilknytning til et andet land, i hvilket fald loven i dette land finder anvendelse;(9) ifølge konventionens artikel 6, stk. 1, kan parternes lovvalg ikke medføre, at arbejdstageren berøves den beskyttelse, der tilkommer ham i medfør af ufravigelige regler i den lov, som i henhold til stk. 2 i nævnte artikel ville finde anvendelse i mangel af et lovvalg;(10) ifølge konventionens artikel 7 kan ufravigelige regler i en anden lovgivning, især lovgivningen i den medlemsstat hvor en arbejdstager midlertidigt er udstationeret, under visse betingelser finde anvendelse sideordnet med den lovgivning, der ellers skal anvendes;(11) ifølge princippet om forrang for fællesskabsretten, således som fastsat i konventionens artikel 20, berører denne konvention ikke anvendelsen af bestemmelser, som på særlige områder fastsætter lovvalgsregler vedrørende kontraktlige forpligtelser, og som er eller bliver optaget i retsakter fra De Europæiske Fællesskabers institutioner eller i nationale love, der er harmoniserede til gennemførelse af sådanne retsakter;(12) fællesskabsretten afskærer ikke medlemsstaterne fra at anvende deres lovgivning eller kollektive aftaler, der er indgået mellem arbejdsmarkedets parter, på enhver person, som er beskæftiget, selv midlertidigt, på deres område, selv om arbejdsgiveren er etableret i en anden medlemsstat; fællesskabsretten forbyder ikke medlemsstaterne at sikre overholdelsen af disse regler med passende midler;(13) der bør ske en koordinering af medlemsstaternes lovgivning, således at der kan fastsættes en kerne af ufravigelige regler for minimumsbeskyttelse, som skal overholdes i værtslandet af arbejdsgivere, som sætter arbejdstagere til at udføre midlertidigt arbejde på den medlemsstats område, hvor ydelserne præsteres; en sådan koordinering kan kun ske ved hjælp af fællesskabsretten;(14) tjenesteyderen bør overholde en kerne af klart definerede beskyttelsesregler uanset varigheden af arbejdstagerens udstationering;(15) det bør fastsættes, at bestemmelserne om mindsteløn og det mindste antal betalte feriedage pr. år ikke finder anvendelse i visse afgrænsede tilfælde i forbindelse med montering og/eller installation af et gode;(16) der bør i øvrigt sikres en vis fleksibilitet i anvendelsen af bestemmelserne om mindsteløn og det mindste antal betalte feriedage pr. år; hvis udstationeringen ikke overstiger en måned, kan medlemsstaterne på visse betingelser indrømme undtagelser fra bestemmelserne om mindsteløn eller give mulighed for undtagelser gennem kollektive aftaler; er der tale om arbejde af ringe omfang, kan medlemsstaterne indrømme undtagelser fra bestemmelserne om mindsteløn og det mindste antal betalte feriedage pr. år;(17) de ufravigelige regler om minimumsbeskyttelse, der gælder i værtslandet, må ikke være til hinder for, at der anvendes arbejds- og ansættelsesvilkår, som er mere favorable for arbejdstagerne;(18) princippet om, at virksomheder med hjemsted uden for Det Europæiske Fællesskab ikke må behandles mere gunstigt end virksomheder med hjemsted i en medlemsstat, skal overholdes;(19) medmindre andet er fastsat i andre bestemmelser i fællesskabsretten, medfører dette direktiv ikke en forpligtelse til at anerkende vikarbureauer juridisk, og det forhindrer heller ikke, at medlemsstaterne anvender deres egne love om tilrådighedsstillelse af arbejdskraft og om vikarbureauer på virksomheder, der ikke er etableret på deres område, men arbejder dér i forbindelse med udveksling af tjenesteydelser;(20) dette direktiv berører hverken de aftaler, der er indgået mellem Fællesskabet og tredjelande, eller medlemsstaternes love om adgang til deres område for tjenesteydere fra tredjelande; dette direktiv berører heller ikke nationale love, der vedrører indrejse, bopæl og adgang til beskæftigelse for arbejdstagere fra tredjelande;(21) bestemmelserne om sociale sikringsydelser og -bidrag er fastsat i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (5);(22) dette direktiv berører ikke retstilstanden i medlemsstaterne for så vidt angår retten til kollektive kampskridt;(23) de kompetente instanser i de forskellige medlemsstater samarbejder med hinanden i forbindelse med anvendelsen af dette direktiv; medlemsstaterne sørger for at indføre passende bestemmelser til imødegåelse af manglende overholdelse af dette direktiv;(24) det er vigtigt at sikre en korrekt gennemførelse af dette direktiv, og at der i dette øjemed finder et nært samarbejde sted mellem Kommissionen og medlemsstaterne;(25) senest fem år efter vedtagelsen af dette direktiv undersøger Kommissionen, hvorledes dette direktiv er blevet gennemført, og foreslår eventuelt nødvendige ændringer til det -UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:Artikel 1Anvendelsesområde 1. Dette direktiv finder anvendelse på virksomheder, som i forbindelse med levering af tjenesteydelser over grænserne udstationerer arbejdstagere på en medlemsstats område i henhold til stk. 3.2. Dette direktiv finder ikke anvendelse på virksomheder inden for handelsflåden for så vidt angår besætningen.3. Dette direktiv finder anvendelse, dersom en af de i stk. 1 anførte virksomheder træffer en af følgende grænseoverskridende foranstaltninger:a) for egen regning og under egen ledelse udstationerer en arbejdstager på en medlemsstats område i henhold til en aftale mellem den udstationerende virksomhed og modtageren af tjenesteydelsen, der driver virksomhed i denne medlemsstat, dersom der i udstationeringsperioden består et ansættelsesforhold mellem den udstationerende virksomhed og arbejdstageren; ellerb) i en medlemsstat udstationerer en arbejdstager på et forretningssted eller i en virksomhed, der tilhører koncernen, dersom der i udstationeringsperioden består et ansættelsesforhold mellem den udstationerende virksomhed og arbejdstageren; ellerc) i sin egenskab af vikarbureau eller i sin egenskab af virksomhed, der stiller en arbejdstager til rådighed, udstationerer en arbejdstager i en brugervirksomhed, der er etableret eller har et forretningssted i en medlemsstat, dersom der inden udstationeringsperioden er indgået en ansættelseskontrakt mellem vikarbureauet eller den virksomhed, som stiller en arbejdstager til rådighed, og arbejdstageren.4. Virksomheder, der er etableret i en ikke-medlemsstat, må ikke behandles mere gunstigt end virksomheder, der er etableret i en medlemsstat.Artikel 2Definition 1. Med henblik på anvendelsen af dette direktiv forstås ved en udstationeret arbejdstager enhver arbejdstager, der i en bestemt periode udfører arbejde på en anden medlemsstats område end den, hvor arbejdstageren sædvanligvis udfører sit arbejde.2. Med henblik på anvendelsen af dette direktiv fortolkes begrebet arbejdstager som i lovgivningen i den medlemsstat, på hvis område arbejdstageren er udstationeret.Artikel 3Arbejds- og ansættelsesvilkår 1. Medlemsstaterne påser, at de i artikel 1, stk. 1, omhandlede virksomheder, uanset hvilken lovgivning der finder anvendelse på ansættelsesforholdet, på nedennævnte områder sikrer de arbejdstagere, der er udstationeret på deres område, de arbejds- og ansættelsesvilkår, som i den medlemsstat, på hvis område arbejdet udføres, er fastsat:- ved lov eller administrative bestemmelser, og/eller- ved kollektive aftaler eller voldgiftskendelser, der finder generel anvendelse, jf. stk. 8, for så vidt de vedrører de i bilaget nævnte aktiviteter:a) maksimal arbejdstid og minimal hviletidb) mindste antal betalte feriedage pr. årc) mindsteløn, herunder overtidsbetaling; dette gælder ikke for erhvervstilknyttede tillægspensionsordningerd) betingelserne for at stille arbejdstagere til rådighed, især via vikarbureauere) sikkerhed, sundhed og hygiejne på arbejdspladsenf) beskyttelsesforanstaltninger med hensyn til arbejds- og ansættelsesvilkår for gravide kvinder og kvinder, der lige har født, samt for børn og ungeg) ligebehandling af mænd og kvinder samt andre bestemmelser vedrørende ikke-forskelsbehandling.I forbindelse med dette direktiv defineres begrebet mindsteløn, jf. stk. 1, litra c), i overensstemmelse med national lovgivning og/eller praksis i den medlemsstat, på hvis område arbejdstageren er udstationeret.2. For så vidt angår sådant arbejde i forbindelse med første montering og/eller første installation af et gode, som udgør en integrerende del af en leveringsaftale, er nødvendigt for idrifttagning af det leverede gode og udføres af kvalificerede og/eller specialiserede arbejdstagere fra leverandørvirksomheden, finder stk. 1, første afsnit, litra b) og c), ikke anvendelse, hvis udstationeringen højst varer otte dage.Denne bestemmelse finder ikke anvendelse på de i bilaget omhandlede byggeaktiviteter.3. Medlemsstaterne kan efter samråd med arbejdsmarkedets parter i overensstemmelse med skik og brug i de enkelte medlemsstater i de i artikel 1, stk. 3, litra a) og b), nævnte tilfælde undlade at anvende stk. 1, første afsnit, litra c), i nærværende artikel, hvis udstationeringen højst varer en måned.4. Medlemsstaterne kan i overensstemmelse med national lovgivning og/eller praksis fastsætte, at der kan gøres undtagelse fra stk. 1, andet afsnit, litra c), i de tilfælde, der er nævnt i artikel 1, stk. 3, litra a) og b), samt fra en afgørelse truffet af en medlemsstat i henhold til stk. 3 i nærværende artikel, gennem kollektive aftaler som omhandlet i stk. 8 i nærværende artikel for et eller flere aktivitetsområder, hvis udstationeringen højst varer en måned.5. Medlemsstaterne kan indrømme en undtagelse fra stk. 1, første afsnit, litra b) og c), i de tilfælde, der er nævnt i artikel 1, stk. 3, litra a) og b), på grund af arbejdets ringe omfang.De medlemsstater, der gør brug af muligheden i første afsnit, fastsætter de nærmere regler, som det pågældende arbejde skal opfylde, for at det kan betragtes som værende af »ringe omfang«.6. Udstationeringens varighed beregnes ud fra en referenceperiode på et år fra dens begyndelse.Ved beregningen af denne periode medregnes alle forudgående perioder, hvor en anden arbejdstager eventuelt har været udstationeret til det pågældende arbejde.7. Stk. 1-6 er ikke til hinder for anvendelse af arbejds- og ansættelsesvilkår, der er mere favorable for arbejdstagerne.Ydelser, der specifikt vedrører udstationeringen, betragtes som en del af mindstelønnen, hvis de ikke udbetales som godtgørelse af udgifter, der reelt er afholdt i forbindelse med udstationeringen, såsom udgifter til rejse, kost og logi.8. Ved kollektive aftaler eller voldgiftskendelser, der finder generel anvendelse, forstås kollektive aftaler og voldgiftskendelser, der skal overholdes af alle virksomheder inden for den pågældende sektor eller erhvervsgren i det pågældende geografiske område.Hvis der ikke findes en ordning til konstatering af, at kollektive aftaler eller voldgiftskendelser finder generel anvendelse, jf. første afsnit, kan medlemsstaten beslutte at lægge følgende til grund:- de kollektive aftaler eller voldgiftskendelser, der er alment gældende for alle tilsvarende virksomheder i det berørte geografiske område og i den pågældende sektor eller erhvervsgren, og/eller- de kollektive aftaler, der indgås af de mest repræsentative arbejdsmarkedsparter på nationalt plan, og som gælder på hele det nationale områdesåfremt deres anvendelse på de i artikel 1, stk. 1, omhandlede virksomheder på de områder, der er nævnt i stk. 1, første afsnit, i nærværende artikel, ikke medfører forskelsbehandling mellem disse virksomheder og de øvrige virksomheder, der er nævnt i dette afsnit, og som befinder sig i en tilsvarende situation.Efter denne artikel foreligger der ligebehandling, når nationale virksomheder, som befinder sig i en tilsvarende situation:- på arbejdsstedet eller i den pågældende sektor er underkastet samme forpligtelser på de i stk. 1, første afsnit, nævnte områder som udstationeringsvirksomhederne, og- skal opfylde disse forpligtelser med de samme virkninger.9. Medlemsstaterne kan bestemme, at de i artikel 1, stk. 1, omhandlede virksomheder skal sikre arbejdstagere efter artikel 1, stk. 3, litra c), de samme vilkår, som dem, der gælder for vikarer i den medlemsstat, på hvis område arbejdet udføres.10. Dette direktiv er ikke til hinder for, at medlemsstaterne under iagttagelse af traktaten uden forskel pålægger nationale virksomheder og andre staters virksomheder:- arbejds- og ansættelsesvilkår på andre områder end dem, der er nævnt i stk. 1, første afsnit, for så vidt der er tale om grundlæggende retsprincipper (ordre public)- arbejds- og ansættelsesvilkår, som er fastsat i kollektive aftaler eller voldgiftskendelser, jf. stk. 8, vedrørende andre aktiviteter end dem, der er omhandlet i bilaget.Artikel 4Samarbejde om information 1. Med henblik på gennemførelsen af dette direktiv udpeger medlemsstaterne i overensstemmelse med national lovgivning og/eller praksis et eller flere forbindelseskontorer eller en eller flere nationale kompetente instanser.2. Medlemsstaterne sørger for samarbejde mellem de offentlige myndigheder, som i henhold til den nationale lovgivning har kompetence til at overvåge de i artikel 3 omhandlede arbejds- og ansættelsesvilkår. Dette samarbejde består bl.a. i, at de pågældende offentlige myndigheder besvarer begrundede forespørgsler fra hinanden om oplysninger vedrørende grænseoverskridende tilrådighedsstillelse af arbejdstagere, herunder angående åbenlyst misbrug eller grænseoverskridende aktiviteter, der anses for ulovlige.Kommissionen og de i første afsnit nævnte offentlige myndigheder arbejder nært sammen med henblik på at undersøge de vanskeligheder, der kan opstå i forbindelse med gennemførelsen af artikel 3, stk. 10.Den gensidige administrative bistand er gratis.3. Hver medlemsstat træffer passende foranstaltninger til, at oplysningerne om arbejds- og ansættelsesvilkår, jf. artikel 3, generelt er alment tilgængelige.4. Hver medlemsstat giver de øvrige medlemsstater og Kommissionen meddelelse om de forbindelseskontorer og/eller de kompetente instanser, der er omhandlet i stk. 1.Artikel 5Foranstaltninger Medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger i tilfælde af manglende overholdelse af dette direktiv.De sørger især for, at arbejdstagerne og/eller deres repræsentanter råder over egnede procedurer med henblik på gennemførelse af forpligtelserne i dette direktiv.Artikel 6Retlig kompetence For at gøre retten til de i artikel 3 sikrede arbejds- og ansættelsesvilkår gældende kan der anlægges retssag i den medlemsstat, på hvis område arbejdstageren er eller har været udstationeret, uden at dette i givet fald berører adgangen til at anlægge retssag i en anden stat i overensstemmelse med de internationale konventioner om retternes kompetence.Artikel 7Gennemførelse Medlemsstaterne vedtager de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv senest den 16. december 1999. De underretter straks Kommissionen herom.Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.Artikel 8Fornyet undersøgelse foretaget af Kommissionen Senest den 16. december 2001 foretager Kommissionen en fornyet undersøgelse af gennemførelsesbestemmelserne til dette direktiv med henblik på om nødvendigt at foreslå Rådet de fornødne ændringer.Artikel 9Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.Udfærdiget i Bruxelles, den 16. december 1996.På Europa-Parlamentets vegneK. HÄNSCHFormandPå Rådets vegneI. YATESFormand(1) EFT nr. C 225 af 30. 8. 1991, s. 6, ogEFT nr. C 187 af 9. 7. 1993, s. 5.(2) EFT nr. C 49 af 24. 2. 1992, s. 41.(3) Europa-Parlamentets udtalelse af 10. februar 1993 (EFT nr. C 72 af 15. 3. 1993, s. 78), Rådets fælles holdning af 3. juni 1996 (EFT nr. C 220 af 29. 7. 1996, s. 1) og Europa-Parlamentets afgørelse af 18. september 1996 (EFT nr. C 320 af 28. 10. 1996, s. 73). Rådets afgørelse af 24. september 1996.(4) EFT nr. L 266 af 9. 10. 1980, s. 1.(5) EFT nr. L 149 af 5. 7. 1971, specialudgave 1971 (II), s. 366. Forordningen er senest ændret ved forordning (EF) nr. 3096/95 (EFT nr. L 335 af 30. 12. 1995, s. 10).BILAG De i artikel 3, stk. 1, andet led, nævnte aktiviteter omfatter alle de aktiviteter inden for byggeri, der vedrører opførelse, istandsættelse, vedligeholdelse, ombygning eller nedrivning af bygninger, og navnlig følgende arbejder:1. Udgravning2. Jordarbejder3. Byggeri4. Montering og demontering af præfabrikerede elementer5. Indretning6. Modernisering7. Renovering8. Reparation9. Demontering10. Nedrivning11. Vedligeholdelse12. Istandsættelse - Maler- og rengøringsarbejder13. Sanering


Avis juridique important

|

31996L0035

Rådets direktiv 96/35/EF af 3. juni 1996 om udpegelse af og faglige kvalifikationer for sikkerhedsrådgivere for transport med jernbane eller ad vej eller indre vandveje af farligt gods

EF-Tidende nr. L 145 af 19/06/1996 s. 0010 - 0015

RÅDETS DIREKTIV 96/35/EF af 3. juni 1996 om udpegelse af og faglige kvalifikationer for sikkerhedsrådgivere for transport med jernbane eller ad vej eller indre vandveje af farligt gods RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 75,under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg (2),i henhold til fremgangsmåden i traktatens artikel 189 C (3), ogud fra følgende betragtninger:National og international transport af farligt gods er i årenes løb steget betragteligt, hvilket medfører øget risiko for ulykker;visse ulykker i forbindelse med transport af farligt gods kan tilskrives utilstrækkeligt kendskab til de risici, der er forbundet med denne transport;i forbindelse med det indre markeds virkeliggørelse på transportområdet er det nødvendigt at træffe foranstaltninger til at sikre en bedre forebyggelse af de risici, der er forbundet med denne type transport;Rådets direktiv 89/391/EØF af 12. juni 1989 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet (4) indeholder ingen bestemmelser om beskyttelse mod risici i forbindelse med transport af farligt gods;det bør kræves af virksomheder, der transporterer farligt gods, samt af virksomheder, der foretager læsning og aflæsning i forbindelse med transport af sådant gods, at de overholder reglerne for forebyggelse af de risici, der er forbundet med transport med jernbane eller ad vej eller indre vandveje af farligt gods, uanset hvilken transportform der benyttes; for lettere at nå dette mål bør der udpeges sikkerhedsrådgivere, som har modtaget en passende erhvervsuddannelse, for transport af farligt gods;formålet med denne erhvervsuddannelse er at bibringe rådgiverne et kendskab til de væsentligste love og administrative bestemmelser, der gælder for transport af farligt gods;det er nødvendigt, at medlemsstaterne udarbejder en fælles minimumsramme for erhvervsuddannelsen, og denne skal afsluttes med en eksamen;det er nødvendigt, at medlemsstaterne udsteder et bevis for rådgivernes erhvervsuddannelse efter fællesskabsmodellen, således at en indehaver af et sådant bevis kan udøve sin aktivitet i hele Fællesskabet;sikkerhedsrådgivernes faglige kvalifikationer bidrager til at forbedre kvaliteten af den ydede service i brugernes interesse; de bidrager endvidere til at minimere risikoen for ulykker, som kan bevirke uoprettelig forringelse af miljøet og alvorlig fysisk skade på personer, som måtte komme i kontakt med farligt gods -UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:Artikel 1 Formål Medlemsstaterne træffer i overensstemmelse med de i dette direktiv fastsatte betingelser de nødvendige foranstaltninger til, at virksomheder, hvis aktiviteter omfatter transport af farligt gods med jernbane eller ad vej eller indre vandveje eller læsning eller aflæsning i forbindelse med sådanne transporter, senest den 31. december 1999 udpeger en eller flere sikkerhedsrådgivere for transport af farligt gods, der skal bistå med forebyggelse af de risici for personer, værdier eller miljøet, som er forbundet med disse aktiviteter.Artikel 2 Definitioner I dette direktiv forstås ved:a) »virksomhed«: enhver fysisk person, enhver juridisk person, der arbejder med eller uden gevinst for øje, enhver sammenslutning eller gruppe af personer uden status som juridisk person, der arbejder med eller uden gevinst for øje, samt ethvert organ, der henhører under en offentlig myndighed, hvad enten det selv har status som juridisk person eller er undergivet en myndighed, der har sådan status, og som udfører transport, læsning eller aflæsning af farligt godsb) »sikkerhedsrådgiver for transport af farligt gods«, i det følgende benævnt »rådgiver«: enhver person, som er udpeget af virksomhedslederen til at udføre de opgaver og varetage de hverv, der er anført i artikel 4, og som er indehaver af det i artikel 5 omhandlede uddannelsesbevisc) »farligt gods«: det som sådant i bilag A til Rådets direktiv 94/55/EF af 21. november 1994 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om transport af farligt gods ad vej (5) definerede godsd) »berørte aktiviteter«: transport af farligt gods med jernbane eller ad vej eller indre vandveje, bortset fra nationale indre vandveje, der ikke er forbundet med indre vandveje i de andre medlemsstater, samt læsning eller aflæsning i forbindelse med sådanne transporter.Artikel 3 Fritagelser Medlemsstaterne kan fastsætte, at dette direktiv ikke omfatter virksomheder:a) hvis berørte aktiviteter vedrører transport af farligt gods, som udføres af køretøjer, der tilhører de væbnede styrker, eller som disse er ansvarlige for, ellerb) hvis berørte aktiviteter vedrører begrænsede mængder pr. enkelttransport, som ikke overstiger de tærskler, der er fastsat i randnummer 10010 og 10011 i bilag B til direktiv 94/55/EF, ellerc) der ikke som hoved- eller bibeskæftigelse udfører transport af farligt gods eller læsning eller aflæsning i forbindelse med sådanne transporter, men som lejlighedsvis udfører nationale transporter af farligt gods eller læsning eller aflæsning i forbindelse med sådanne transporter, når der kun foreligger en minimal fare eller forureningsrisiko.Artikel 4 Sikkerhedsrådgiverens rolle og udpegelse 1. Under virksomhedslederens ansvar har sikkerhedsrådgiveren til hovedopgave, inden for rammerne af de berørte aktiviteter i virksomheden, at anvende alle midler og fremme alle foranstaltninger for at lette udførslen af disse aktiviteter i overensstemmelse med gældende forskrifter og under de bedst mulige sikkerhedsbetingelser. Rådgiverens opgaver, der tilpasses efter virksomhedens aktiviteter, er fastlagt i bilag I.2. Hvervet som rådgiver kan også varetages af virksomhedslederen, af en person, der udfører andre opgaver i virksomheden, eller af en person, der ikke hører til virksomheden, forudsat at vedkommende reelt er i stand til at bestride hvervet.3. Alle berørte virksomheder meddeler, når de anmodes herom, den kompetente myndighed eller den i dette øjemed udpegede instans i hver medlemsstat, hvem de har udpeget som rådgiver.Artikel 5 Uddannelsesbevis 1. Rådgiveren skal være indehaver af et erhvervsuddannelsesbevis efter fællesskabsmodellen, i det følgende benævnt »bevis«, der er gyldigt for den eller de pågældende transportformer. Beviset udstedes af den kompetente myndighed eller af den i dette øjemed udpegede instans i hver medlemsstat.2. For at opnå beviset skal kandidaten modtage undervisning og bestå en eksamen, der er godkendt af medlemsstatens kompetente myndighed.3. Undervisningens væsentligste formål er at bibringe kandidaten tilstrækkelige oplysninger om de risici, der er forbundet med transport af farligt gods, og tilstrækkeligt kendskab til love og administrative bestemmelser vedrørende de berørte transportformer samt til de i bilag I omhandlede opgaver.4. Kandidaten eksamineres i det mindste i de emner, der er omhandlet i listen i bilag II.5. Beviset udfærdiges i overensstemmelse med modellen i bilag III.6. Beviset anerkendes af samtlige medlemsstater.Artikel 6 Bevisets gyldighed Gyldighedsperioden for det i artikel 5 omhandlede bevis er fem år. Bevisets gyldighedsperiode forlænges automatisk for yderligere femårsperioder, hvis bevisets indehaver i løbet af det sidste år forud for udløbet af bevisets gyldighedsperiode har fulgt efteruddannelseskurser eller bestået en kontrolprøve, der er godkendt af den kompetente myndighed.Artikel 7 Ulykkesrapport Sker der under en transport eller læsning eller aflæsning foretaget af den pågældende virksomhed en ulykke, som påfører personer, værdier eller miljøet skade, skal rådgiveren indhente alle relevante oplysninger og forestå udarbejdelsen af en ulykkesrapport til forelæggelse for virksomhedens ledelse eller eventuelt en lokal offentlig myndighed.Rapporten kan ikke træde i stedet for rapporter udarbejdet af virksomhedens ledelse, der måtte være påbudt i medlemsstaterne ifølge anden international eller national lovgivning eller fællesskabslovgivning.Artikel 8 Tilpasning af direktivet De ændringer, der er nødvendige for at tilpasse dette direktiv til den videnskabelige og tekniske udvikling på de områder, der er omfattet af dets anvendelsesområde, vedtages i overensstemmelse med proceduren artikel 9.Artikel 9 1. Kommissionen bistås af det udvalg for transport af farligt gods, der er nedsat ved artikel 9 i direktiv 94/55/EF, i det følgende benævnt »udvalget«; det består af repræsentanter for medlemsstaterne og har Kommissionens repræsentant som formand.2. Kommissionens repræsentant forelægger udvalget et udkast til de foranstaltninger, der skal træffes. Udvalget afgiver en udtalelse om dette udkast inden for en frist, som formanden kan fastsætte under hensyn til, hvor meget det pågældende spørgsmål haster. Udvalget udtaler sig med det flertal, der er fastsat i traktatens artikel 148, stk. 2, for vedtagelse af de afgørelser, som Rådet skal træffe på forslag af Kommissionen. Ved afstemninger i udvalget tillægges de stemmer, der afgives af repræsentanterne for medlemsstaterne, den vægt, der er fastlagt i nævnte artikel. Formanden deltager ikke i afstemningen.3. a) Kommissionen vedtager de påtænkte foranstaltninger, når de er i overensstemmelse med udvalgets udtalelse.b) Er de påtænkte foranstaltninger ikke i overensstemmelse med udvalgets udtalelse, eller er der ikke afgivet nogen udtalelse, forelægger Kommissionen straks Rådet et forslag til de foranstaltninger, der skal træffes. Rådet træffer afgørelse med kvalificeret flertal.Har Rådet ved udløbet af en frist på tre måneder regnet fra forslagets forelæggelse for Rådet ikke truffet nogen afgørelse, vedtages de foreslåede foranstaltninger af Kommissionen.Artikel 10 Dette direktiv berører ikke bestemmelserne vedrørende arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet, jf. direktiv 89/391/EØF, og de særlige gennemførelsesdirektiver dertil.Artikel 11 1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 31. december 1999. De underretter straks Kommissionen herom.Når medlemsstaterne vedtager disse love og administrative bestemmelser, skal de indeholde en henvisning til dette direktiv, eller de skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for denne henvisning fastsættes af medlemsstaterne.2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.Artikel 12 Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.Udfærdiget i Luxembourg, den 3. juni 1996.På Rådets vegneT. TREUFormand(1) EFT nr. C 185 af 17. 7. 1991, s. 5, og EFT nr. C 233 af 11. 9. 1992, s. 5.(2) Udtalelsen er afgivet den 27. november 1991 (EFT nr. C 40 af 17. 2. 1992, s. 46).(3) Europa-Parlamentets udtalelse af 15. maj 1992 (EFT nr. C 150 af 15. 6. 1992, s. 332), Rådets fælles holdning af 6. oktober 1995 (EFT nr. C 297 af 10. 11. 1995, s. 13) og Europa-Parlamentets afgørelse af 17. januar 1996 (EFT nr. C 32 af 5. 2. 1996, s. 49).(4) EFT nr. L 183 af 29. 6. 1989, s. 1.(5) EFT nr. L 319 af 12. 12. 1994, s. 7.BILAG I LISTE OVER DE OPGAVER, DER PÅHVILER RÅDGIVEREN IFØLGE ARTIKEL 4, STK. 1 Rådgiveren har navnlig følgende opgaver:- at kontrollere, at reglerne for transport af farligt gods overholdes- at rådgive virksomheden i forbindelse med transport af farligt gods- at forestå udarbejdelsen af en årsrapport til virksomhedens ledelse eller eventuelt en lokal offentlig myndighed om virksomhedens aktiviteter i forbindelse med transport af farligt gods. Rapporterne opbevares i fem år og stilles til rådighed for de nationale myndigheder på deres anmodning.Rådgiverens opgaver omfatter derudover især undersøgelse af følgende praksis og procedurer vedrørende virksomhedens aktiviteter i forbindelse med transport af farligt gods:- fremgangsmåder med henblik på overholdelse af reglerne om identifikation af transporteret farligt gods- virksomhedens praksis med henblik til ved køb af transportmidler at tilgodese særlige behov i forbindelse med transporteret farligt gods- fremgangsmåden ved kontrol af det materiel, der anvendes til transport af farligt gods eller til læsning og aflæsning- det forhold, at det berørte personale i virksomheden har modtaget en passende uddannelse, og at denne uddannelse er blevet registreret i vedkommende personers personaledata- iværksættelse af passende nødforanstaltninger ved eventuelle ulykker eller hændelser, der kan true sikkerheden under transport, læsning eller aflæsning af farligt gods- anvendelse af analyser og, om nødvendigt, udarbejdelse af rapporter vedrørende ulykker, hændelser eller alvorlige overtrædelser, der konstateres under transport, læsning eller aflæsning af farligt gods- indførelse af passende foranstaltninger for at undgå gentagelse af ulykker, hændelser eller alvorlige overtrædelser- hensyntagen til retsregler og særlige behov i forbindelse med transport af farligt gods ved valg og anvendelse af underleverandører eller andre parter- sikring af, at det personale, der er beskæftiget med transport, læsning eller aflæsning af farligt gods, har fået nøje instrukser om, hvordan arbejdet skal udføres- iværksættelse af initiativer, der skal skærpe opmærksomheden omkring risici i forbindelse med transport, læsning eller aflæsning af farligt gods- indførelse af kontrolprocedurer for at sikre, at der på transportmidlerne findes de dokumenter og det sikkerhedsudstyr, der skal ledsage transporterne, og at disse dokumenter og dette udstyr er i overensstemmelse med reglerne- indførelse af kontrolprocedurer for at sikre overholdelse af reglerne for læsning og aflæsning.BILAG II LISTE OVER DE EMNER, DER OMHANDLES I ARTIKEL 5, STK. 4 De kundskaber, der skal tages i betragtning ved udstedelsen af beviset, skal i det mindste omfatte følgende emner:I. Generelle forebyggelses- og sikkerhedsforanstaltninger:- kendskab til de forskellige konsekvenser, som en ulykke med farligt gods kan få- kendskab til de vigtigste ulykkesårsager.II. Reglerne for den benyttede transportform i national lovgivning, EF-normer, internationale konventioner og aftaler, særlig vedrørende:1. Klassificering af farligt gods- fremgangsmåden for klassificering af opløsninger og blandinger- strukturen i stofopregningen- klasser af farligt gods og principperne for klassificering heraf- de transporterede farlige stoffers og genstandes art- de fysiske/kemiske og toksikologiske egenskaber2. Generelle emballeringsvilkår, herunder vilkår for tanke og tankcontainere- emballagetyper samt kodificering og mærkning- krav til emballagen og regler for testning af emballage- emballagens tilstand og periodisk kontrol3. Farepåskrifter og -mærkater- teksten på faremærkaterne- påsættelse og fjernelse af faremærkater- advarselsmærkning og etikettering4. Angivelser i transportdokumentet- oplysningerne i transportdokumentet- afsenderens overensstemmelseserklæring5. Afsendelsesform, forsendelsesbegrænsninger- hele forsendelsen- bulktransport- bulktransport i store beholdere- containertransport- transport i faste eller aftagelige tanke6. Personbefordring7. Forbud mod og forsigtighedsregler i forbindelse med sammenlæsning8. Separation af stoffer9. Begrænsning af de transporterede mængder og fritagne mængder10. Håndtering og stuvning- læsning og aflæsning (fyldningsgrad)- stuvning og separation11. Rengøring og/eller afgasning før læsning og efter aflæsning12. Personale- erhvervsuddannelse13. Dokumenter, der skal ledsage transporten- transportdokument- skriftlige instrukser- godkendelsescertifikat for køretøjet- uddannelsesbevis for køretøjets fører- attest for uddannelse med henblik på transport ad indre vandveje- kopi af alle undtagelser- andre dokumenter14. Sikkerhedsinstrukser- anvendelse af instrukserne og chaufførens beskyttelsesudstyr15. Overvågningsforpligtelser- parkering16. Regler og restriktioner vedrørende kørsel eller sejlads17. Forsætligt eller uforsætligt udslip af forurenende stoffer18. Krav til transportmateriellet.BILAG III >START GRAFIK>MODEL FOR DET I ARTIKEL 5, STK. 5, OMHANDLEDE BEVISEF-uddannelsesbevis for sikkerhedsrådgivere for transport af farligt godsBevis nr.: ............................................Kendemærke for den medlemsstat, der har udstedt beviset:  ...............Navn: ............................................Fornavn(e): ...................................... Født den: ........................................ Nationalitet: .................................... Indehaverens underskrift: ........................ Gyldigt indtil......................... (dato) for virksomheder, der udfører transport af farligt gods, samt for virksomheder, der udfører læsning eller aflæsning i forbindelse med sådan transport:ad vejmed jernbanead indre vandvejeUdstedt af: ............................................. Dato: ...................................................Underskrift: ............................................ Fornyet indtil: ......................................... Af: ..................................................... Dato: ...................................................Underskrift: ............................................ >SLUT GRAFIK>


title: Kommissionens direktiv 2008/78/EF af 25. juli 2008 om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/8/EF med henblik på at optage propiconazol som et aktivt stof i bilag I hertil (EØS-relevant tekst)

text:
               26.7.2008

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 198/44

      KOMMISSIONENS DIREKTIV 2008/78/EF
   af 25. juli 2008
   om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/8/EF med henblik på at optage propiconazol som et aktivt stof i bilag I hertil
   (EØS-relevant tekst)
   KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —
   under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
   under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/8/EF af 16. februar 1998 om markedsføring af biocidholdige produkter (1), særlig artikel 16, stk. 2, andet afsnit, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               I Kommissionens forordning (EF) nr. 1451/2007 af 4. december 2007 om den anden fase af det tiårs arbejdsprogram, der er omhandlet i artikel 16, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/8/EF om markedsføring af biocidholdige produkter (2) er der opstillet en liste over aktive stoffer, som skal vurderes med henblik på eventuel optagelse i bilag I, I A eller I B til direktiv 98/8/EF. Denne liste omfatter propiconazol.

               (2)

               I henhold til forordning (EF) nr. 1451/2007 er propiconazol vurderet i overensstemmelse med artikel 11, stk. 2, i direktiv 98/8/EF til anvendelse i produkttype 8, træbeskyttelsesmidler, jf. bilag V til direktiv 98/8/EF.

               (3)

               Finland blev udpeget som rapporterende medlemsstat og sendte den kompetente myndigheds rapport sammen med en henstilling til Kommissionen den 5. april 2006 i overensstemmelse med artikel 14, stk. 4 og 6, i forordning (EF) nr. 1451/2007.

               (4)

               Medlemsstaterne og Kommissionen har gennemgået den kompetente myndigheds rapport. I overensstemmelse med artikel 15, stk. 4, i forordning (EF) nr. 1451/2007 er resultaterne af vurderingen indføjet i en vurderingsrapport i det stående udvalg for biocidholdige produkter den 29. november 2007.

               (5)

               Vurderingen af propiconazol afdækkede ingen uafklarede spørgsmål eller problemer, som skulle behandles af Den Videnskabelige Komité for Sundheds- og Miljørisici (VKSM).

               (6)

               Det fremgår af de forskellige undersøgelser, at biocidholdige produkter, der anvendes som træbeskyttelsesmidler og indeholder propiconazol, kan forventes at opfylde kravene i artikel 5 i direktiv 98/8/EF. Propiconazol bør derfor optages i bilag I for produkttype 8 for at sikre, at der i alle medlemsstater kan gives, ændres eller tilbagekaldes godkendelser af biocidholdige produkter, der anvendes som træbeskyttelsesmidler og indeholder propiconazol, i overensstemmelse med artikel 16, stk. 3, i direktiv 98/8/EF. Der blev dog afdækket uacceptable risici for in situ-behandling af træ udendøre og for behandlet træ, der er udsat for vejrlig. Godkendelse til disse anvendelsesformål vil forudsætte, at der forelægges data som belæg for, at produkterne kan anvendes uden uacceptable miljørisici.

               (7)

               I lyset af resultaterne i vurderingsrapporten bør der i overensstemmelse med artikel 10, stk. 2, nr. i), litra d), i direktiv 98/8/EF stilles krav om, at der ved brug af produkter, som indeholder propiconazol og anvendes som træbeskyttelsesmidler, altid benyttes de fornødne personlige værnemidler, at der træffes risikobegrænsende foranstaltninger til beskyttelse af jordbunden og vandområder, og at den fornødne instruktion gives.

               (8)

               Det er vigtigt at anvende dette direktivs bestemmelser samtidigt i alle medlemsstaterne for at sikre ligebehandling af biocidholdige produkter indeholdende det aktive stof propiconazol på markedet og også lette den korrekte funktion af markedet for biocidholdige produkter generelt.

               (9)

               Før et aktivt stof optages i bilag I, bør medlemsstaterne og de berørte parter have en rimelig frist til at forberede sig, så de kan opfylde de nye krav, optagelsen medfører, og for at sikre, at ansøgere, der har udarbejdet dossierer, fuldt ud kan udnytte databeskyttelsesperioden på ti år, der i henhold til artikel 12, stk. 1, litra c), nr. ii), i direktiv 98/8/EF indledes på datoen for optagelsen.

               (10)

               Efter optagelsen bør medlemsstaterne have en rimelig frist til at gennemføre bestemmelserne i artikel 16, stk. 3, i direktiv 98/8/EF og især til at give, ændre eller tilbagekalde godkendelser af biocidholdige produkter i produkttype 8 indeholdende propiconazol med henblik på at sikre, at direktiv 98/8/EF er opfyldt.

               (11)

               Direktiv 98/8/EF bør derfor ændres i overensstemmelse hermed.

               (12)

               Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelse fra Det Stående Udvalg for Biocidholdige Produkter —

         UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
   Artikel 1
   Bilag I til direktiv 98/8/EF ændres som angivet i bilaget til nærværende direktiv.
   Artikel 2
   Gennemførelse
   1.   Medlemsstaterne vedtager og offentliggør senest den 31. marts 2009 de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv. De tilsender straks Kommissionen disse bestemmelser med en sammenligningstabel, som viser sammenhængen mellem de pågældende bestemmelser og dette direktiv.
   De anvender disse bestemmelser fra den 1. april 2010.
   Bestemmelserne skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
   2.   Medlemsstaterne tilsender Kommissionen de vigtigste nationale bestemmelser, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
   Artikel 3
   Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
   Artikel 4
   Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 25. juli 2008.

            På Kommissionens vegne

         Stavros DIMAS

            Medlem af Kommissionen

      (1)  EFT L 123 af 24.4.1998, s. 1. Senest ændret ved direktiv 2008/31/EF (EUT L 81 af 20.3.2008, s. 57).

      (2)  EUT L 325 af 11.12.2007, s. 3.

      BILAG
      Følgende »nr. 8« indsættes i tabellen i bilag I til direktiv 98/8/EF:

                     Nr.

                     Almindeligt anvendt navn

                     IUPAC-navn
                     Identifikationsnr.

                     Minimumsrenhed af det biocidholdige produkts aktive stof i den form, det markedsføres

                     Optagelsesdato

                     Frist for overensstemmelse med artikel 16, stk. 3
                     (undtagen for produkter, som indeholder mere end ét aktivt stof — her er fristen for overholdelse af artikel 16, stk. 3, den frist, der fastsættes i den sidste af beslutningerne om optagelse angående dets aktive stof)

                     Udløbsdato for optagelsen

                     Produkttype

                     Særlige bestemmelser (1)

                     »8

                     Propiconazol

                     1-[[2-(2,4-dichlorphenyl)-4-propyl-1,3-dioxolan-2-yl]methyl]-1H-1,2,4-triazol
                     EF-nr.: 262-104-4
                     CAS-nr. 60207-90-1

                     930 g/kg

                     1. april 2010

                     31. marts 2012

                     31. marts 2020

                     8

                     Medlemsstaterne sikrer, at godkendelser gives på følgende betingelser:
                     I lyset af de antagelser, der er gjort i forbindelse med risikovurderingen, må produkter, som er godkendt til industriel brug og/eller brug af fagfolk, kun anvendes med passende personlige værnemidler, medmindre det godtgøres i ansøgningen om godkendelse af et produkt, at risiciene for industrielle brugere og/eller fagfolk kan begrænses til et acceptabelt niveau med andre midler.
                     Som følge af de risici, der er peget på for jordbunden og vandområder, skal der træffes hensigtsmæssige risikobegrænsende foranstaltninger til beskyttelse af disse områder Det skal blandt andet for produkter, der er godkendt til industribrug, fremgå af etiketter og/eller sikkerhedsdatablade, at nylig behandlet træ efter behandlingen skal henstilles overdækket eller på et hårdt og uigennemtrængeligt underlag for at forebygge direkte spild ned i jord eller vand, og at eventuelle spild skal opsamles til genbrug eller bortskaffelse
                     Desuden er det ikke muligt at godkende produkter til in situ-behandling af træ udendøre eller til træ, der vil blive udsat for vejrlig, medmindre der forelægges data til godtgørelse af, at produktet opfylder kravene i artikel 5 og bilag VI, om nødvendigt med anvendelse af hensigtsmæssige risikobegrænsende foranstaltninger.«

         (1)  Med henblik på gennemførelsen af de fælles principper i bilag VI findes indholdet og konklusionerne af vurderingsrapporterne på Kommissionens websted: http://ec.europa.eu/comm/environment/biocides/index.htm