title: Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/1159 af 20. juni 2019 om ændring af direktiv 2008/106/EF om minimumsuddannelsesniveauet for søfartserhverv og om ophævelse af direktiv 2005/45/EF om gensidig anerkendelse af sønæringsbeviser, som er udstedt af medlemsstaterne (EØS-relevant tekst.)

text:
                  12.7.2019

                  DA

                  Den Europæiske Unions Tidende

                  L 188/94

         EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV (EU) 2019/1159
         af 20. juni 2019
         om ændring af direktiv 2008/106/EF om minimumsuddannelsesniveauet for søfartserhverv og om ophævelse af direktiv 2005/45/EF om gensidig anerkendelse af sønæringsbeviser, som er udstedt af medlemsstaterne
         (EØS-relevant tekst)
         EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
         under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 100, stk. 2,
         under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
         efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
         under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
         efter høring af Regionsudvalget,
         efter den almindelige lovgivningsprocedure (2), og
         ud fra følgende betragtninger:

                     (1)

                     For at opretholde et højt niveau af sikkerhed til søs og forebyggelse af forurening til søs og tilstræbe at forbedre det er det altafgørende at opretholde og om muligt forbedre EU-søfarendes kundskabs- og færdighedsniveau ved at udvikle uddannelsen og udstedelsen af beviser inden for det maritime område i overensstemmelse med de internationale regler og de teknologiske fremskridt samt at træffe yderligere foranstaltninger for at styrke den europæiske færdighedsbase inden for det maritime område.

                     (2)

                     Uddannelsen af og udstedelsen af beviser til søfarende er på internationalt niveau reguleret ved Den Internationale Søfartsorganisations internationale konvention af 1978 om uddannelse af søfarende, om sønæring og om vagthold med senere ændringer (»STCW-konventionen«), der var genstand for en omfattende revision i 2010. I 2015 blev der vedtaget ændringer af STCW-konventionen vedrørende uddannelses- og kvalifikationskravene til søfarende, som arbejder om bord på skibe, der er underlagt den internationale kode for sikkerhed for skibe, der benytter gas eller andre brændstoffer med lavt flammepunkt (»IGF-koden«). I 2016 blev der vedtaget ændringer af STCW-konventionen for så vidt angår uddannelse og kvalifikation for søfarende, som arbejder om bord på passagerskibe og om bord på skibe, som opererer i polare farvande.

                     (3)

                     Ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/106/EF (3) indarbejdes STCW-konventionen i EU-retten. Alle medlemsstater er signatarer af STCW-konventionen, og der skal derfor opnås en harmoniseret gennemførelse af deres internationale forpligtelser gennem afstemning af EU-reglerne om uddannelse af og udstedelse af beviser til søfarende med STCW-konventionen. Flere bestemmelser i direktiv 2008/106/EF bør derfor ændres for at afspejle de seneste ændringer af STCW-konventionen for så vidt angår uddannelse og kvalifikation for søfarende, som arbejder om bord på skibe, der henhører under IGF-koden, om bord på passagerskibe og om bord på skibe, som opererer i polare farvande.

                     (4)

                     Koden om uddannelse af søfarende, om sønæring og om vagthold, som vedtaget ved STCW-partskonferencens resolution nr. 2 i 1995, i dens opdaterede affattelse (»STCW-koden«) indeholder allerede vejledning angående forebyggelse af træthed (afsnit B-VIII/1) og egnethed til tjeneste (afsnit A-VIII/1). Af sikkerhedshensyn er det absolut nødvendigt, at kravene i artikel 15 i direktiv 2008/106/EF håndhæves og efterleves uden undtagelse, og at der tages behørigt hensyn til denne vejledning.

                     (5)

                     Et af målene for den fælles transportpolitik på søtransportområdet er at lette bevægeligheden blandt søfarende i Unionen. En sådan bevægelighed bidrager bl.a. til at gøre Unionens søtransportsektor attraktiv for fremtidige generationer for derved at undgå en situation, hvor den europæiske maritime klynge kommer til at opleve mangel på kompetent arbejdskraft med den rette kombination af færdigheder og kompetencer. Gensidig anerkendelse af søfarendes beviser, som er udstedt af medlemsstaterne, er afgørende for at lette bevægeligheden blandt søfarende. I lyset af retten til god forvaltning bør medlemsstaternes afgørelser vedrørende accept af kvalifikationsbeviser, der er udstedt til søfarende af andre medlemsstater til brug for udstedelse af nationale sønæringsbeviser, være baseret på forhold, som den pågældende søfarende kan verificere.

                     (6)

                     Direktiv 2008/106/EF indeholder desuden et centraliseret system til anerkendelse af søfarendes beviser, som er udstedt af tredjelande. Evalueringen af programmet for målrettet og effektiv regulering (Refit) viste, at der var opnået betydelige omkostningsbesparelser for medlemsstaterne, siden det centraliserede system blev indført. Evalueringen afslørede imidlertid også, at medlemsstaterne i forbindelse med nogle af de anerkendte tredjelande kun udstedte et meget begrænset antal påtegninger, der attesterer anerkendelsen af beviser for så vidt angår sønæringsbeviser eller kvalifikationsbeviser, som er udstedt af disse tredjelande. For at bruge de tilgængelige menneskelige og finansielle ressourcer på en mere effektiv måde bør proceduren for anerkendelse af tredjelande derfor baseres på en analyse af behovet for sådan anerkendelse, herunder, men ikke begrænset til, angivelse af det anslåede antal skibsførere, officerer og radiooperatører fra det pågældende land, som forventes at gøre tjeneste om bord på skibe, der fører medlemsstaternes flag. Denne analyse bør forelægges Udvalget for Sikkerhed til Søs og Forebyggelse af Forurening fra Skibe (USS) til behandling.

                     (7)

                     I lyset af den erfaring, der blev opnået ved at anvende proceduren for anerkendelse af tredjelande, afslørede Refitevalueringen, at den aktuelle tidsramme på 18 måneder ikke tager hensyn til processens kompleksitet, der omfatter en inspektion på stedet foretaget af Det Europæiske Agentur for Søfartssikkerhed. De nødvendige diplomatiske foranstaltninger til at planlægge og foretage en sådan inspektion kræver mere tid. Desuden er tidsrammen på 18 måneder ikke tilstrækkelig, når tredjelandet skal træffe korrigerende foranstaltninger og foretage juridiske ændringer i sit system for at opfylde kravene i STCW-konventionen. På det grundlag bør fristen for vedtagelsen af en kommissionsafgørelse forlænges fra 18 til 24 måneder, og hvis tredjelandet skal træffe betydelige korrigerende foranstaltninger, herunder ændringer af juridiske bestemmelser, bør fristen forlænges til 36 måneder. Derudover bør den anmodende medlemsstats mulighed for foreløbigt at anerkende tredjelandets system med standarder for uddannelse af søfarende, om sønæring og om vagthold bevares for at opretholde fleksibiliteten i anerkendelsesproceduren.

                     (8)

                     For at sikre alle søfarendes ret til menneskeværdig beskæftigelse og for at begrænse konkurrenceforvridning i det indre marked bør der ved fremtidig anerkendelse af tredjelande tages hensyn til, om disse tredjelande har ratificeret konventionen fra 2006 om søfarendes arbejdsforhold.

                     (9)

                     For at øge effektiviteten ved det centraliserede system til anerkendelse af tredjelande yderligere bør genvurderingen af tredjelande, som leverer et lille antal søfarende til skibe, der fører medlemsstaternes flag, foretages med længere mellemrum, som bør øges til ti år. Dette længere tidsrum for genvurdering af de pågældende tredjelandes system bør imidlertid kombineres med prioritetskriterier, som tager hensyn til sikkerhedsspørgsmål og afvejer behovet for effektivitet og en effektiv beskyttelsesmekanisme i tilfælde af en forringelse af kvaliteten af søfarendes uddannelse i de relevante tredjelande.

                     (10)

                     Oplysninger om de søfarende, der er ansat fra tredjelande, er blevet tilgængelige på EU-niveau, idet medlemsstaterne stiller de relevante oplysninger i deres nationale registre over udstedte beviser og påtegninger til rådighed. Disse oplysninger bør bruges til statistik- og politikformuleringsformål, navnlig med henblik på at gøre det centraliserede system til anerkendelse af tredjelande mere effektivt. På grundlag af de oplysninger, der meddeles af medlemsstaterne, bør anerkendelsen af tredjelande, der ikke har leveret søfarende til skibe, der fører medlemsstaternes flag, i et tidsrum på mindst otte år, undersøges på ny. Den fornyede undersøgelsesproces bør omfatte muligheden for at fastholde anerkendelsen af det pågældende tredjeland eller trække den tilbage. Desuden bør de oplysninger, der meddeles af medlemsstaterne, også bruges for at prioritere genvurderingen af de anerkendte tredjelande.

                     (11)

                     For at tage hensyn til udviklinger på internationalt niveau og sikre den rettidige tilpasning af EU-reglerne til de pågældende udviklinger bør beføjelsen til at vedtage retsakter delegeres til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 290 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde for så vidt angår indarbejdelse af ændringer af STCW-konventionen og del A i STCW-koden ved at opdatere de tekniske krav til uddannelse af og udstedelse af beviser til søfarende og ved at afstemme alle de relevante bestemmelser i direktiv 2008/106/EF vedrørende digitale beviser til søfarende. Det er navnlig vigtigt, at Kommissionen gennemfører relevante høringer under sit forberedende arbejde, herunder på ekspertniveau, og at disse høringer gennemføres i overensstemmelse med principperne i den interinstitutionelle aftale af 13. april 2016 om bedre lovgivning (4). For at sikre lige deltagelse i forberedelsen af delegerede retsakter modtager Europa-Parlamentet og Rådet navnlig alle dokumenter på samme tid som medlemsstaternes eksperter, og deres eksperter har systematisk adgang til møder i Kommissionens ekspertgrupper, der beskæftiger sig med forberedelse af delegerede retsakter.

                     (12)

                     For at sikre ensartede betingelser for gennemførelsen af bestemmelserne i dette direktiv om anerkendelsen af tredjelande bør Kommissionen tillægges gennemførelsesbeføjelser. Disse beføjelser bør udøves i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 (5).

                     (13)

                     Bestemmelserne om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF (6) finder ikke anvendelse for så vidt angår anerkendelse af sønæringsbeviser i henhold til direktiv 2008/106/EF. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/45/EF (7) regulerede den gensidige anerkendelse af søfarendes beviser, som er udstedt af medlemsstaterne. De definitioner af søfarendes beviser, som er omhandlet i direktiv 2005/45/EF, er imidlertid blevet forældede efter ændringerne i 2010 af STCW-konventionen. Ordningen om gensidig anerkendelse af søfarendes beviser, som er udstedt af medlemsstaterne, bør derfor ændres for at afspejle de internationale ændringer og definitionerne af søfarendes beviser i direktiv 2008/106/EF. Desuden bør søfarendes helbredsattester, som er udstedt under medlemsstaternes myndighed, også indgå i ordningen om gensidig anerkendelse. For at fjerne tvetydighed og risikoen for uoverensstemmelser mellem direktiv 2005/45/EF og 2008/106/EF bør den gensidige anerkendelse af søfarendes beviser kun reguleres af direktiv 2008/106/EF. Desuden bør der for at mindske den administrative byrde for medlemsstaterne indføres et elektronisk system til fremlæggelse af søfarendes kvalifikationer, når de relevante ændringer af STCW-konventionen er vedtaget.

                     (14)

                     Digitalisering af data er en fast bestanddel af teknologiske fremskridt på området indsamling og meddelelse af data med henblik på at bidrage til omkostningsbesparelser og gøre effektiv brug af menneskelige ressourcer. Kommissionen bør overveje foranstaltninger til at øge effektiviteten af havnestatskontrol, herunder bl.a. en evaluering af gennemførligheden af og merværdien ved oprettelse og forvaltning af en central database over søfarendes beviser, som skal være forbundet med den inspektionsdatabase, der er omhandlet i artikel 24 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/16/EF (8), og som alle medlemsstaterne vil være forbundet til. Denne centrale database bør indeholde alle de i bilag V til direktiv 2008/106/EF fastsatte oplysninger om sønæringsbeviser og påtegninger, der attesterer anerkendelse af kvalifikationsbeviser udstedt i overensstemmelse med reglement V/1-1 og V/1-2 i STCW-konventionen.

                     (15)

                     Uddannelsen af europæiske søfarende til skibsførere og officerer bør støttes gennem udveksling af studerende mellem søfartsuddannelsesinstitutioner i Unionen. For at dyrke og udvikle færdighederne og kvalifikationerne hos søfarende, der sejler under et europæisk flag, er det nødvendigt at udveksle god praksis mellem medlemsstaterne. Uddannelsen af søfarende bør drage fuld nytte af de muligheder, som programmet Erasmus+ giver.

                     (16)

                     Kommissionen bør etablere en dialog med arbejdsmarkedets parter og medlemsstaterne for at udvikle søfartsuddannelsesinitiativer, der supplerer det internationalt fastlagte minimumsuddannelsesniveau for søfartserhverv, og som kan anerkendes gensidigt af medlemsstaterne som europæiske beviser for søfartsuddannelse på højt niveau. Disse initiativer bør bygge på og udvikles i overensstemmelse med anbefalingerne fra de igangværende pilotprojekter og strategier, der er anført i Kommissionens plan for sektorsamarbejde om færdigheder.

                     (17)

                     For at skabe større juridisk klarhed og sammenhæng bør direktiv 2005/45/EF ophæves.

                     (18)

                     Direktiv 2008/106/EF bør ændres i overensstemmelse hermed —

               VEDTAGET DETTE DIREKTIV:

            Artikel 1
            Ændringer af direktiv 2008/106/EF
            I direktiv 2008/106/EF foretages følgende ændringer:

                        1)

                        I artikel 1 tilføjes følgende numre:
                        »43)   »værtsmedlemsstat«: den medlemsstat, hvor søfarende søger accept eller anerkendelse af deres sønæringsbeviser, kvalifikationsbeviser eller dokumentation
                        44)   »IGF-kode«: den internationale kode for sikkerhed for skibe, der bruger gas eller andre brændstoffer med lavt flammepunkt, som defineret i SOLAS 74 reglement II-1/2.29
                        45)   »polarkode«: den internationale kode for skibe, som opererer i polare farvande, som defineret i SOLAS 74 reglement XIV/1.1
                        46)   »polare farvande«: arktiske farvande og/eller Antarktisområdet, som defineret i SOLAS 74 reglement XIV/1.2 til XIV/1.4.«

                        2)

                        I artikel 2 foretages følgende ændringer:

                                    a)

                                    I det eneste stykke affattes indledningen således:

                                       »1.   Dette direktiv finder anvendelse på søfarende, som omhandlet i dette direktiv, der gør tjeneste om bord på søgående skibe, der fører en medlemsstats flag, med undtagelse af:«.

                                    b)

                                    Følgende stykke tilføjes:

                                       »2.   Artikel 5b finder anvendelse på søfarende, der er i besiddelse af et bevis, som er udstedt af en medlemsstat, uanset deres nationalitet.«

                        3)

                        I artikel 5 foretages følgende ændringer:

                                    a)

                                    Stk. 10 affattes således:

                                       »10.   Med forbehold af bestemmelserne i artikel 19, stk. 7, skal de beviser, der kræves i henhold til nærværende direktiv, forefindes i original om bord på det skib, hvor indehaveren er tjenstgørende, i papirform eller elektronisk form, idet deres ægthed og gyldighed kan verificeres efter proceduren i denne artikels stk. 12, litra b).«

                                    b)

                                    Stk. 13 affattes således:

                                       »13.   Når de relevante ændringer af STCW-konventionen og del A i STCW-koden vedrørende digitale beviser for søfarende træder i kraft, tillægges Kommissionen beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 27a for at ændre dette direktiv ved at afstemme alle de relevante bestemmelser deri med de pågældende ændringer med henblik på at digitalisere søfarendes beviser og påtegninger.«

                        4)

                        Artikel 5a affattes således:

                           »Artikel 5a
                           Oplysninger til Kommissionen
                           Med henblik på artikel 20, stk. 8, og artikel 21, stk. 2, og udelukkende til brug for medlemsstaterne og Kommissionen i forbindelse med politikformulering og til statistiske formål indsender medlemsstaterne hvert år de oplysninger, som er angivet i bilag V til dette direktiv, om sønæringsbeviser og påtegninger, der attesterer anerkendelse af sønæringsbeviserne, til Kommissionen. De kan også på frivilligt grundlag fremlægge oplysninger om de kvalifikationsbeviser, der er udstedt til menige i overensstemmelse med kapitel II, III og VII i bilaget til STCW-konventionen, såsom de oplysninger, der er angivet i bilag V til dette direktiv.«

                        5)

                        Følgende artikel indsættes:

                           »Artikel 5b
                           Gensidig anerkendelse af søfarendes beviser, som er udstedt af medlemsstaterne

                              1.   Enhver medlemsstat accepterer kvalifikationsbeviser og dokumentation, som er udstedt af en anden medlemsstat eller under dennes myndighed, i papirform eller elektronisk form, med henblik på at tillade søfarende at gøre tjeneste på skibe, der fører dens flag.

                              2.   Enhver medlemsstat anerkender sønæringsbeviser, som er udstedt af en anden medlemsstat, eller kvalifikationsbeviser, som er udstedt af en anden medlemsstat, til skibsførere og officerer i henhold til reglement V/1-1 og V/1-2 i bilag I til dette direktiv ved at påtegne disse beviser for at attestere deres anerkendelse. Påtegningen, som attesterer anerkendelsen, begrænses til de stillinger, funktioner og kompetence- eller kvalifikationsniveauer, der er foreskrevet heri. Påtegningen udstedes kun, hvis alle krav i STCW-konventionen er opfyldt i henhold til reglement I/2, stk. 7, i STCW-konventionen. Den anvendte påtegningsform er den, der er gengivet i afsnit A-I/2, stk. 3, i STCW-koden.

                              3.   Enhver medlemsstat accepterer med henblik på at tillade søfarende at gøre tjeneste på skibe, der fører dens flag, helbredsattester, som er udstedt under en anden medlemsstats myndighed i henhold til artikel 11.

                              4.   Værtsmedlemsstaterne sikrer, at de i stk. 1, 2 og 3 omhandlede afgørelser træffes inden for en rimelig frist. Værtsmedlemsstaterne sikrer også, at søfarende i overensstemmelse med national lovgivning og nationale procedurer har ret til at påklage afgørelser, hvorved der nægtes påtegning eller accept af et gyldigt bevis, og klage over manglende svar, og at søfarende ydes tilstrækkelig rådgivning og bistand i forbindelse med sådanne klager i overensstemmelse med fastlagt national lovgivning og fastlagte nationale procedurer.

                              5.   Uanset denne artikels stk. 2 kan en værtsmedlemsstats kompetente myndigheder indføre yderligere begrænsninger med hensyn til stillinger, funktioner og kompetence- eller kvalifikationsniveauer, der vedrører kystfart, som omhandlet i artikel 7 eller alternative beviser, der er udstedt i henhold til reglement VII/1 i bilag I.

                              6.   Uanset stk. 2 kan en værtsmedlemsstat om fornødent tillade en søfarende at gøre tjeneste i et tidsrum på ikke over tre måneder om bord på et skib, der fører medlemsstatens flag, med et behørigt og gyldigt bevis, som er udstedt og påtegnet af en anden medlemsstat, men som endnu ikke er blevet påtegnet af den pågældende værtsmedlemsstat.
                              Der skal foreligge dokumentation for, at der er blevet indsendt en ansøgning om påtegning til de kompetente myndigheder.

                              7.   En værtsmedlemsstat sikrer, at søfarende, som med henblik på anerkendelse fremlægger beviser for funktioner på lederniveau, har tilstrækkeligt kendskab til den del af den pågældende medlemsstats søfartslovgivning, som er relevant for de funktioner, de har ret til at udføre.«

                        6)

                        I artikel 12 foretages følgende ændringer:

                                    a)

                                    Stk. 1 affattes således:

                                       »1.   Skibsførere, officerer og radiooperatører med et bevis, der er udstedt af eller anerkendt i henhold til kapitlerne i bilag I, bortset fra reglement V/3 i kapitel V eller kapitel VI, som gør tjeneste til søs eller har til hensigt at vende tilbage til søen efter en periode i land, skal med henblik på fortsat fartstid til søs med mellemrum på højst fem år:

                                                   a)

                                                   opfylde kravene til sundhedsmæssig egnethed i artikel 11, og

                                                   b)

                                                   bevise, at de fortsat er i besiddelse af deres faglige kvalifikationer i henhold til afsnit A-I/11 i STCW-koden.«

                                    b)

                                    Følgende stykke indsættes:

                                       »2b.   Skibsførere eller officerer skal med henblik på fortsat fartstid til søs om bord på skibe, som opererer i polare farvande, opfylde kravene i stk. 1 og med mellemrum på højst fem år bevise, at de fortsat er i besiddelse af deres faglige kvalifikationer til skibe, som opererer i polare farvande, i henhold til afsnit A-I/11, stk. 4, i STCW-koden.«

                                    c)

                                    Stk. 3 affattes således:

                                       »3.   Medlemsstaterne sammenligner de uddannelses- og kvalifikationskrav, som kræves for udstedelse af sønæringsbeviser og/eller kvalifikationsbeviser indtil den 1. januar 2017, med specifikationerne for de pågældende sønærings- og/eller kvalifikationsbeviser i del A i STCW-koden og fastsætter, hvorvidt indehaverne af sådanne sønærings- og/eller kvalifikationsbeviser skal gennemgå relevant genopfrisknings- og ajourføringsuddannelse eller underkastes bedømmelse.«

                                    d)

                                    Følgende stykke indsættes:

                                       »3a.   Medlemsstaterne sammenligner de uddannelses- og kvalifikationskrav, der kræves for personer, som gør tjeneste på gasdrevne skibe før den 1. januar 2017, med uddannelses- og kvalifikationskravene i afsnit A-V/3 i STCW-koden og fastsætter, hvorvidt disse personer skal ajourføre sine kvalifikationer.«

                        7)

                        Artikel 19, stk. 2 og 3, affattes således:

                           »2.   En medlemsstat, som tilsigter ved påtegning at anerkende de sønæringsbeviser eller kvalifikationsbeviser som omhandlet i denne artikels stk. 1, der er udstedt af et tredjeland til en skibsfører, officer eller radiooperatør med henblik på tjeneste på skibe, der fører dens flag, indsender en anmodning til Kommissionen om anerkendelse af det pågældende tredjeland ledsaget af en foreløbig analyse af tredjelandets opfyldelse af kravene i STCW-konventionen ved at indsamle de oplysninger, der er omhandlet i bilag II til dette direktiv. I denne foreløbige analyse giver medlemsstaten yderligere oplysninger om årsagerne til anerkendelse af tredjelandet til støtte for sin anmodning.
                           Efter en medlemsstat har indsendt en sådan anmodning, behandler Kommissionen straks denne anmodning og træffer afgørelse efter undersøgelsesproceduren i artikel 28, stk. 2, om indledning af vurderingen af uddannelses- og bevisudstedelsessystemet i tredjelandet inden for rimelig tid under behørig hensyntagen til den frist, der er fastsat i denne artikels stk. 3.
                           Når der er vedtaget en positiv afgørelse om at indlede vurderingen, indsamler Kommissionen med bistand fra Det Europæiske Agentur for Søfartssikkerhed og i påkommende fald med deltagelse af den medlemsstat, der har indsendt anmodningen, og eventuelle andre interesserede medlemsstater de i bilag II til dette direktiv nævnte oplysninger og foretager en vurdering af uddannelses- og bevisudstedelsessystemerne i det tredjeland, som anerkendelsesanmodningen vedrører, for at verificere, at det pågældende land opfylder alle kravene i STCW-konventionen, og at der er truffet tilstrækkelige foranstaltninger til at hindre svig med beviser, og tage hensyn til, om det har ratificeret konventionen fra 2006 om søfarendes arbejdsforhold.

                           3.   Hvis Kommissionen som følge af den i denne artikels stk. 2 omhandlede vurdering konkluderer, at alle disse krav er opfyldt, vedtager den gennemførelsesretsakter, der fastsætter dens afgørelse om anerkendelse af et tredjeland. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 28, stk. 2, inden for 24 måneder fra en medlemsstat har indsendt anmodningen som omhandlet i nærværende artikels stk. 2.
                           Hvis det pågældende tredjeland skal træffe større korrigerende foranstaltninger, herunder ændringer af dets lovgivning samt dets uddannelses- og bevisudstedelsessystem for at opfylde kravene i STCW-konventionen, vedtages de gennemførelsesretsakter, der er omhandlet i dette stykkes første afsnit, inden for 36 måneder fra en medlemsstat har indsendt anmodningen som omhandlet i stk. 2 i denne artikel.
                           Den medlemsstat, der har indsendt denne anmodning, kan ensidigt beslutte at anerkende et tredjeland, indtil der er vedtaget en gennemførelsesretsakt i henhold til dette stykke. I tilfælde af en sådan ensidig anerkendelse meddeler medlemsstaten Kommissionen antallet af de påtegninger, der attesterer anerkendelsen, og som er udstedt for så vidt angår de i stk. 1 omhandlede sønæringsbeviser og kvalifikationsbeviser, som er udstedt af tredjelandet, indtil gennemførelsesretsakten vedrørende anerkendelsen af nævnte tredjeland vedtages.«

                        8)

                        I artikel 20 tilføjes følgende stykke:

                           »8.   Hvis der ikke er nogen påtegninger, der attesterer den anerkendelse, som er udstedt af en medlemsstat for så vidt angår de i artikel 19, stk. 1, omhandlede sønæringsbeviser eller kvalifikationsbeviser, som er udstedt af et tredjeland i en periode på mere end otte år, skal anerkendelsen af dette lands beviser undersøges på ny. Kommissionen vedtager gennemførelsesretsakter, der fastsætter dens afgørelse efter denne fornyede undersøgelse. Disse gennemførelsesretsakter vedtages efter undersøgelsesproceduren i artikel 28, stk. 2, efter underretning af medlemsstaterne samt det pågældende tredjeland mindst seks måneder i forvejen.«

                        9)

                        Artikel 21, stk. 1 og 2, affattes således:

                           »1.   De tredjelande, der er blevet anerkendt efter proceduren i artikel 19, stk. 3, første afsnit, herunder de tredjelande, der henvises til i artikel 19, stk. 6, genvurderes regelmæssigt og mindst hvert tiende år af Kommissionen med bistand fra Det Europæiske Agentur for Søfartssikkerhed for at verificere, at de opfylder de relevante kriterier i bilag II, og om der er truffet tilstrækkelige foranstaltninger til at hindre svig med beviser.

                           2.   Kommissionen foretager med bistand fra Det Europæiske Agentur for Søfartssikkerhed genvurderingen af tredjelandene baseret på prioritetskriterier. Disse prioritetskriterier omfatter følgende:

                                       a)

                                       resultaterne af havnestatskontrollen i henhold til artikel 23

                                       b)

                                       antallet af de påtegninger, der attesterer anerkendelsen, for så vidt angår sønæringsbeviser, eller kvalifikationsbeviser, der er udstedt i overensstemmelse med reglement V/1-1 og V/1-2 i STCW-konventionen, og som er udstedt af tredjelandet

                                       c)

                                       antallet af søfartsuddannelsesinstitutioner, som er akkrediteret af tredjelandet

                                       d)

                                       antallet af programmer for uddannelse og faglig udvikling af søfarende, som er godkendt af tredjelandet

                                       e)

                                       datoen for Kommissionens sidste vurdering af tredjelandet og antallet af mangler i kritiske processer, der er identificeret under denne vurdering

                                       f)

                                       alle væsentlige ændringer i tredjelandets søfartsuddannelses- og bevisudstedelsessystem

                                       g)

                                       det samlede antal søfarende, der har modtaget bevis fra tredjelandet, og som gør tjeneste om bord på skibe, der fører medlemsstaternes flag, og disse søfarendes uddannelses- og kvalifikationsniveau

                                       h)

                                       oplysninger om uddannelsesstandarderne i tredjelandet fra berørte myndigheder eller andre interessenter, hvis sådanne foreligger.

                                 Hvis et tredjeland ikke opfylder kravene i STCW-konventionen i overensstemmelse med dette direktivs artikel 20, har genvurderingen af nævnte tredjeland prioritet i forbindelse med de øvrige tredjelande.«

                        10)

                        Artikel 25a, stk. 1, affattes således:

                           »1.   Medlemsstaterne meddeler de oplysninger, der er omhandlet i bilag V, til Kommissionen med henblik på artikel 20, stk. 8, og artikel 21, stk. 2, samt til brug af medlemsstaterne og Kommissionen ved politikformulering.«

                        11)

                        Artikel 26 affattes således:

                           »Artikel 26
                           Evalueringsrapport
                           Senest den 2. august 2024 forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet en evalueringsrapport, herunder forslag til opfølgende foranstaltninger, der skal træffes i lyset af denne evaluering. I denne evalueringsrapport undersøger Kommissionen gennemførelsen af ordningen om gensidig anerkendelse af søfarendes beviser, som er udstedt af medlemsstaterne, og enhver udvikling vedrørende digitale beviser til søfarende på internationalt plan. Kommissionen evaluerer desuden enhver udvikling vedrørende en fremtidig overvejelse af de europæiske beviser for søfartsuddannelse på højt niveau, som understøttes af anbefalingerne fra arbejdsmarkedets parter.«

                        12)

                        Artikel 27 affattes således:

                           »Artikel 27
                           Ændring

                              1.   Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 27a om ændring af bilag I til dette direktiv og de tilhørende bestemmelser i dette direktiv for at afstemme nævnte bilag og disse bestemmelser med ændringerne i STCW-konventionen og del A i STCW-koden.

                              2.   Kommissionen tillægges beføjelser til at vedtage delegerede retsakter i overensstemmelse med artikel 27a om ændring af bilag V til dette direktiv vedrørende specifikt og relevant indhold og detaljer vedrørende de oplysninger, der skal indberettes af medlemsstaterne, forudsat at de pågældende retsakter er begrænset til at tage hensyn til ændringerne i STCW-konventionen og del A i STCW-koden og overholder forholdsreglerne om databeskyttelse. Sådanne delegerede retsakter må ikke ændre bestemmelserne om anonymisering af oplysninger som fastsat i artikel 25a, stk. 3.«

                        13)

                        Artikel 27a affattes således:

                           »Artikel 27a
                           Udøvelse af de delegerede beføjelser

                              1.   Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter tillægges Kommissionen på de i denne artikel fastlagte betingelser.

                              2.   Beføjelsen til at vedtage delegerede retsakter, jf. artikel 5, stk. 13, og artikel 27, tillægges Kommissionen for en periode på fem år fra den 1. august 2019. Kommissionen udarbejder en rapport vedrørende delegationen af beføjelser senest ni måneder inden udløbet af femårsperioden. Delegationen af beføjelser forlænges stiltiende for perioder af samme varighed, medmindre Europa-Parlamentet eller Rådet modsætter sig en sådan forlængelse senest tre måneder inden udløbet af hver periode.

                              3.   Den i artikel 5, stk. 13, og artikel 27 omhandlede delegation af beføjelser kan til enhver tid tilbagekaldes af Europa-Parlamentet eller Rådet. En afgørelse om tilbagekaldelse bringer delegationen af de beføjelser, der er angivet i den pågældende afgørelse, til ophør. Den får virkning dagen efter offentliggørelsen af afgørelsen i Den Europæiske Unions Tidende eller på et senere tidspunkt, der angives i afgørelsen. Den berører ikke gyldigheden af delegerede retsakter, der allerede er i kraft.

                              4.   Inden vedtagelsen af en delegeret retsakt hører Kommissionen eksperter, som er udpeget af hver enkelt medlemsstat, i overensstemmelse med principperne i den interinstitutionelle aftale om bedre lovgivning af 13. april 2016.

                              5.   Så snart Kommissionen vedtager en delegeret retsakt, giver den samtidigt Europa-Parlamentet og Rådet meddelelse herom.

                              6.   En delegeret retsakt, der er vedtaget i henhold til artikel 5, stk. 13, og artikel 27, træder kun i kraft, hvis hverken Europa-Parlamentet eller Rådet har gjort indsigelse inden for en frist på to måneder fra meddelelsen af den pågældende retsakt til Europa-Parlamentet og Rådet, eller hvis Europa-Parlamentet og Rådet inden udløbet af denne frist begge har underrettet Kommissionen om, at de ikke agter at gøre indsigelse. Fristen forlænges med to måneder på Europa-Parlamentets eller Rådets initiativ.«

                        14)

                        Bilag I til direktiv 2008/106/EF ændres som anført i bilaget til dette direktiv.

            Artikel 2
            Ophævelse
            Direktiv 2005/45/EF ophæves.

            Artikel 3
            Gennemførelse

               1.   Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 2. august 2021. De underretter straks Kommissionen herom.
               Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.

               2.   Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.

            Artikel 4
            Ikrafttræden
            Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.

            Artikel 5
            Adressater
            Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.

            Udfærdiget i Bruxelles, den 20. juni 2019.

                  På Europa-Parlamentets vegne

               A. TAJANI

                  Formand

                  På Rådets vegne

               G. CIAMBA

                  Formand

            (1)  EUT C 110 af 22.3.2019, s. 125.

            (2)  Europa-Parlamentets holdning af 4.4.2019 (endnu ikke offentliggjort i EUT) og Rådets afgørelse af 6.6.2019.

            (3)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/106/EF af 19. november 2008 om minimumsuddannelsesniveauet for søfartserhverv (EUT L 323 af 3.12.2008, s. 33).

            (4)  EUT L 123 af 12.5.2016, s. 1.

            (5)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 182/2011 af 16. februar 2011 om de generelle regler og principper for, hvordan medlemsstaterne skal kontrollere Kommissionens udøvelse af gennemførelsesbeføjelser (EUT L 55 af 28.2.2011, s. 13).

            (6)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (EUT L 255 af 30.9.2005, s. 22).

            (7)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/45/EF af 7. september 2005 om gensidig anerkendelse af sønæringsbeviser, som er udstedt af medlemsstaterne, og om ændring af direktiv 2001/25/EF (EUT L 255 af 30.9.2005, s. 160).

            (8)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/16/EF af 23. april 2009 om havnestatskontrol (EUT L 131 af 28.5.2009, s. 57).

            BILAG
            I bilag I til direktiv 2008/106/EF, kapitel V, foretages følgende ændringer:

                        1)

                        Reglement V/2 affattes således:
                        »Reglement V/2

                           Obligatoriske minimumskrav til uddannelse og kvalifikationer for skibsførere, officerer, menige og andet personale på passagerskibe

                                    1.

                                    Dette reglement gælder for skibsførere, officerer, menige og andet personale om bord på passagerskibe i udenrigsfart. Medlemsstaterne fastsætter, hvorvidt disse krav gælder for personale på passagerskibe i indenrigsfart.

                                    2.

                                    Alle personer, som gør tjeneste på et passagerskib, skal, før de tildeles pligter om bord, opfylde kravene i afsnit A-VI/1, stk. 1 i STCW-koden.

                                    3.

                                    Skibsførere, officerer, menige og andet personale, som gør tjeneste om bord på passagerskibe, skal gennemføre den i punkt 5-9 krævede uddannelse og orientering i henhold til deres stilling, pligter og ansvar.

                                    4.

                                    Skibsførere, officerer, menige og andet personale, som skal gennemgå den obligatoriske uddannelse i henhold til punkt 7-9, skal mindst hvert femte år gennemgå relevant genopfriskningsuddannelse eller kunne fremlægge bevis for at have opnået det krævede kvalifikationsniveau inden for de foregående fem år.

                                    5.

                                    Personale, som gør tjeneste om bord på passagerskibe, skal gennemføre den orientering vedrørende nødsituationer om bord på passagerskibe, der er relevant for deres stilling, pligter og ansvar som specificeret i afsnit A-V/2, stk. 1, i STCW-koden.

                                    6.

                                    Personale, som direkte betjener passagerer i passagerområderne om bord på passagerskibe, skal gennemføre sikkerhedsuddannelse som specificeret i afsnit A-V/2, stk. 2, i STCW-koden.

                                    7.

                                    Skibsførere, officerer og menige med kvalifikationer i henhold til kapitel II, III og VII i dette bilag, samt andet personale, som på mønstringsrullen er udpeget til at assistere passagerer i nødsituationer om bord på passagerskibe, skal gennemføre uddannelse i vejledning af passagererne i nødsituationer (»crowd management«) som specificeret i afsnit A-V/2, stk. 3, i STCW-koden.

                                    8.

                                    Skibsførere, maskinmestre, overstyrmænd, førstemaskinmestre og enhver person, der ifølge mønstringsrullen har ansvaret for passagerernes sikkerhed i nødsituationer om bord på passagerskibe, skal gennemføre godkendt uddannelse i krisestyring (»crisis management«) og menneskelig adfærd som specificeret i afsnit A-V/2, stk. 4, i STCW-koden.

                                    9.

                                    Skibsførere, maskinmestre, overstyrmænd, førstemaskinmestre og enhver person, der har umiddelbart ansvar for indskibning og udskibning af passagerer, for losning, lastning eller sikring af lasten eller for lukning af åbninger i skroget om bord på ro-ro-passagerskibe, skal gennemføre godkendt uddannelse i passagersikkerhed, lastsikkerhed og skrogintegritet som specificeret i afsnit A-V/2, stk. 5, i STCW-koden.

                                    10.

                                    Medlemsstaterne sikrer, at alle, der gennemfører uddannelsen, og som er kvalificeret i henhold til punkt 6-9 i dette reglement, modtager dokumentation herfor.«

                        2)

                        Følgende reglement tilføjes:
                        »Reglement V/3

                           Obligatoriske minimumskrav til uddannelse og kvalifikationer for skibsførere, officerer, menige og andet personale på skibe, som er omfattet af IGF-koden

                                    1.

                                    Dette reglement gælder for skibsførere, officerer, menige og andet personale om bord på skibe, som er omfattet af IGF-koden.

                                    2.

                                    Søfarende skal, før de tildeles pligter om bord på skibe, som er omfattet af IGF-koden, have gennemført den i punkt 4-9 krævede uddannelse i henhold til deres stilling, pligter og ansvar.

                                    3.

                                    Alle søfarende, der gør tjeneste om bord på skibe, som er omfattet af IGF-koden, skal, før de tildeles pligter om bord, modtage relevant skibs- og udstyrsspecifik orientering som specificeret i artikel 14, stk. 1, litra d), i dette direktiv.

                                    4.

                                    Søfarende med ansvar for udpegede sikkerhedsopgaver i forbindelse med behandlingen af, brugen af eller beredskabet vedrørende brændstoffer om bord på skibe, som er omfattet af IGF-koden, skal være i besiddelse af et bevis for grundlæggende uddannelse i tjeneste på skibe, som er omfattet af IGF-koden.

                                    5.

                                    Alle, der ansøger om et bevis for grundlæggende uddannelse i tjeneste på skibe, som er omfattet af IGF-koden, skal have gennemført den grundlæggende uddannelse i henhold til bestemmelserne i afsnit A-V/3, stk. 1, i STCW-koden.

                                    6.

                                    Søfarende med ansvar for udpegede sikkerhedsopgaver i forbindelse med behandlingen af, brugen af eller beredskabet vedrørende brændstoffer om bord på skibe, som er omfattet af IGF-koden, og som har kvalifikationer og et bevis i henhold til reglement V/1-2, punkt 2 og 5, eller reglement V/1-2, punkt 4 og 5, om gastankskibe, anses for at have opfyldt de krav, der er specificeret i afsnit A-V/3, stk. 1, i STCW-koden for grundlæggende uddannelse i tjeneste på skibe, som er omfattet af IGF-koden.

                                    7.

                                    Skibsførere, maskinofficerer og alt personale med direkte ansvar for behandlingen og brugen af brændstoffer og brændstofsystemer på skibe, som er omfattet af IGF-koden, skal være i besiddelse af et bevis for videregående uddannelse i tjeneste på skibe, som er omfattet af IGF-koden.

                                    8.

                                    Alle, der ansøger om et bevis for videregåede uddannelse i tjeneste på skibe, som er omfattet af IGF-koden, skal ud over at være i besiddelse af sønæringsbeviset, der er beskrevet i punkt 4:

                                                8.1.

                                                have gennemført godkendt videregående uddannelse i tjeneste på skibe, som er omfattet af IGF-koden, og opfylde de uddannelses- og kvalifikationskrav, der er specificeret i afsnit A-V/3, stk. 2, i STCW-koden, og

                                                8.2.

                                                have gennemført mindst én måneds godkendt fartstid til søs, som omfatter mindst tre bunkringsoperationer om bord på skibe, som er omfattet af IGF-koden. To af de tre bunkringsoperationer kan erstattes med godkendt simulatortræning i bunkringsoperationer som del af uddannelsen i punkt 8.1 ovenfor.

                                    9.

                                    Skibsførere, maskinofficerer og enhver person, der har direkte ansvar for behandlingen og brugen af brændstoffer på skibe, som er omfattet af IGF-koden, og som har kvalifikationer og et bevis i henhold til de uddannelses- og kvalifikationskravene, der er specificeret i afsnit A-V/1-2, stk. 2, i STCW-koden vedrørende tjeneste på gastankskibe, anses for at have opfyldt de krav, der er specificeret i afsnit A-V/3, stk. 2, i STWC-koden for videregående uddannelse i skibe, som er omfattet af IGF-koden, forudsat at de også:

                                                9.1.

                                                opfylder kravene i punkt. 6

                                                9.2.

                                                opfylder kravene i punkt 8.2 vedrørende bunkring eller har deltaget i lastarbejde tre gange om bord på gastankskibet og

                                                9.3.

                                                har tre måneders fartstid til søs inden for de foregående fem år om bord på:

                                                            9.3.1.

                                                            skibe, som er omfattet af IGF-koden

                                                            9.3.2.

                                                            tankskibe, der som last transporterer brændstoffer, der falder ind under IGF-koden, eller

                                                            9.3.3.

                                                            skibe, der bruger gas eller brændstoffer med lavt flammepunkt som brændstof.

                                    10.

                                    Medlemsstaterne sikrer, at der udstedes et kvalifikationsbevis til søfarende med kvalifikationer i henhold til punkt 4 eller 7 alt efter omstændighederne.

                                    11.

                                    Søfarende med kvalifikationsbeviser i henhold til punkt 4 eller 7 ovenfor skal mindst hvert femte år gennemgå relevant genopfriskningsuddannelse eller kunne fremlægge bevis for at have opnået det krævede kvalifikationsniveau inden for de foregående fem år.

                           Reglement V/4

                           Obligatoriske minimumskrav til uddannelse og kvalifikationer for skibsførere eller dæksofficerer på skibe, som opererer i polare farvande

                                    1.

                                    Skibsførere, overstyrmænd og vagthavende navigatører på skibe, som opererer i polare farvande, skal være i besiddelse af et bevis for grundlæggende uddannelse i skibe, som opererer i polare farvande, jf. polarkoden.

                                    2.

                                    Alle, der ansøger om et bevis for grundlæggende uddannelse i skibe, som opererer i polare farvande, skal have gennemført en godkendt grundlæggende uddannelse i skibe, som opererer i polare farvande, og opfylde de uddannelses- og kvalifikationskrav, der er specificeret i afsnit A-V/4, stk. 1, i STCW-koden.

                                    3.

                                    Skibsførere og overstyrmænd på skibe, som opererer i polare farvande, skal være i besiddelse af et bevis for videregående uddannelse i skibe, som opererer i polare farvande, jf. polarkoden.

                                    4.

                                    Alle, der ansøger om et bevis for videregående uddannelse i skibe, der opererer i polare farvande, skal:

                                                4.1.

                                                opfylde kravene for erhvervelse af bevis for grundlæggende uddannelse i skibe i polare farvande

                                                4.2.

                                                have mindst to måneders godkendt fartstid til søs på dækket, på lederniveau eller under varetagelse af vagttjeneste på operatørniveau, i polare farvande eller anden tilsvarende godkendt fartstid til søs og

                                                4.3.

                                                have gennemført godkendt videregående uddannelse i skibe, som opererer i polare farvande, og opfylde de uddannelses- og kvalifikationskrav, der er specificeret i afsnit A-V/4, stk. 2, i STCW-koden.

                                    5.

                                    Medlemsstaterne sikrer, at der udstedes et kvalifikationsbevis til søfarende med kvalifikationer i henhold til punkt 2 eller 4 alt efter omstændighederne.

                                    6.

                                    Indtil den 1. juli 2020 skal søfarende, som har påbegyndt godkendt fartstid til søs i polare farvande før den 1. juli 2018, kunne dokumentere, at de opfylder kravene i punkt 2, ved:

                                                6.1.

                                                at de har gennemført godkendt fartstid til søs om bord på et skib, som opererer i polare farvande, eller tilsvarende godkendt fartstid til søs i form af dæktjeneste på operatør- eller lederniveau i en periode på mindst tre måneder i alt inden for de foregående fem år, eller

                                                6.2.

                                                at de med positivt resultat har gennemført et uddannelseskursus, der er tilrettelagt i henhold til den uddannelsesvejledning, som Den Internationale Søfartsorganisation har udarbejdet for skibe, som opererer i polare farvande.

                                    7.

                                    Indtil den 1. juli 2020 skal søfarende, som har påbegyndt godkendt fartstid til søs i polare farvande før den 1. juli 2018, kunne dokumentere, at de opfylder kravene i punkt 4, ved:

                                                7.1.

                                                de har gennemført godkendt fartstid til søs om bord på et skib, som opererer i polare farvande, eller tilsvarende godkendt fartstid til søs i form af dæktjeneste på lederniveau i en periode på mindst tre måneder i alt inden for de foregående fem år, eller

                                                7.2.

                                                at de med positivt resultat har gennemført et uddannelseskursus i overensstemmelse med den uddannelsesvejledning, som Den Internationale Søfartsorganisation har fastlagt for skibe, som opererer i polare farvande, og har gennemført godkendt fartstid til søs om bord på et skib, som opererer i polare farvande, eller tilsvarende godkendt fartstid til søs i form af dækshverv på lederniveau i en periode på mindst to måneder i alt inden for de foregående fem år.«


title: Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/1160 af 20. juni 2019 om ændring af direktiv 2009/65/EF og 2011/61/EU for så vidt angår grænseoverskridende distribution af kollektive investeringsinstitutter (EØS-relevant tekst.)

text:
                  12.7.2019

                  DA

                  Den Europæiske Unions Tidende

                  L 188/106

         EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV (EU) 2019/1160
         af 20. juni 2019
         om ændring af direktiv 2009/65/EF og 2011/61/EU for så vidt angår grænseoverskridende distribution af kollektive investeringsinstitutter
         (EØS-relevant tekst)
         EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
         under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 53, stk. 1,
         under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
         efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
         under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
         efter den almindelige lovgivningsprocedure (2), og
         ud fra følgende betragtninger:

                     (1)

                     Blandt de fælles mål for Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/65/EF (3) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/61/EU (4) er at sikre lige vilkår blandt kollektive investeringsinstitutter og afskaffe restriktionerne for den fri bevægelighed for andele og aktier i kollektive investeringsinstitutter i Unionen, samtidig med at der sikres en mere ensartet beskyttelse for investorer. Skønt disse mål i vid udstrækning er nået, er der stadig visse hindringer, der hæmmer fondsforvalteres mulighed for fuldt ud at drage fordel af det indre marked.

                     (2)

                     Dette direktiv suppleres af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/1156 (5). Nævnte forordning fastsætter supplerende regler og procedurer vedrørende institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter) og forvaltere af alternative investeringsfonde (FAIF'er). Forordningen og dette direktiv bør tilsammen yderligere samordne betingelserne for fondsforvaltere, der opererer i det indre marked, og lette grænseoverskridende distributionen af de fonde, de forvalter.

                     (3)

                     Det er nødvendigt at udfylde det lovgivningsmæssige tomrum og bringe proceduren for anmeldelse til de kompetente myndigheder af ændringer vedrørende investeringsinstitutter i overensstemmelse med anmeldelsesproceduren i direktiv 2011/61/EU.

                     (4)

                     Forordning (EU) 2019/1156 indebærer en yderligere styrkelse af de principper, der finder anvendelse på markedsføringsmateriale, der er omfattet af direktiv 2009/65/EF, og udvider anvendelsen af disse principper, så de også gælder for FAIF'er, hvilket resulterer i en høj standard for investorbeskyttelse, uanset typen af investor. De tilsvarende bestemmelser i direktiv 2009/65/EF vedrørende markedsføringsmateriale og tilgængelighed af nationale love og regler, der er relevante for ordningen for markedsføring af andele i et investeringsinstitut, er derfor ikke længere nødvendige og de bør udgå.

                     (5)

                     Bestemmelserne i direktiv 2009/65/EF, som kræver, at investeringsinstitutter stiller faciliteter til rådighed for investorer, således som de er gennemført i visse nationale retssystemer, har vist sig at være byrdefulde. Endvidere benyttes de lokale faciliteter sjældent af investorer, på den måde som direktivet tilsigter. Den foretrukne kontaktmetode har ændret sig til direkte interaktion mellem investorer og fondsforvaltere, enten elektronisk eller telefonisk, hvorimod betalinger og indløsning udføres via andre kanaler. De pågældende lokale faciliteter anvendes i øjeblikket til administrative formål såsom grænseoverskridende inddrivelse af lovbestemte gebyrer, men sådanne problemstillinger bør håndteres ved hjælp af andre metoder, herunder samarbejde mellem kompetente myndigheder. Der bør derfor fastlægges regler, der moderniserer og præciserer kravene om at stille faciliteter til rådighed for detailinvestorer, og medlemsstater bør ikke kræve en lokal fysisk tilstedeværelse for tilrådighedsstillelsen af sådanne faciliteter. Under alle omstændigheder bør der være regler, der sikrer, at investorer har adgang til de oplysninger, de har ret til.

                     (6)

                     For at sikre en konsekvent behandling af detailinvestorer er det nødvendigt, at kravene vedrørende faciliteter også gælder for FAIF'er, hvis medlemsstaterne tillader dem at markedsføre andele eller kapitalandele i alternative investeringsfonde (AIF'er) til detailinvestorer på deres område.

                     (7)

                     Manglen på klare og ensartede betingelser for ophør af markedsføring af andele eller aktier i et investeringsinstitut eller en AIF i et værtsland skaber økonomisk og retlig usikkerhed for fondsforvaltere. Derfor bør direktiv 2009/65/EF og 2011/61/EU fastsætte klare betingelser for, hvornår der kan indgives en anmeldelse af ophør af de aftaler, der er indgået med henblik på markedsføring af nogle eller alle andelene eller aktierne. Disse betingelser bør skabe balance mellem på den ene side de kollektive investeringsinstitutters eller deres forvalteres mulighed for at bringe deres aftaler vedrørende markedsføring af andele eller aktier til ophør, når de fastsatte betingelser er opfyldt, og på den anden side investorernes interesser i sådanne selskaber.

                     (8)

                     Muligheden for at ophøre med at markedsføre investeringsinstitutter eller AIF'er i en given medlemsstat bør hverken medføre omkostninger for investorer eller mindske beskyttelsen af dem i henhold til direktiv 2009/65/EF eller 2011/61/EU, navnlig med hensyn til deres ret til at få nøjagtige oplysninger om de pågældende fondes fortsatte aktiviteter.

                     (9)

                     Der er tilfælde, hvor en FAIF, der ønsker at afprøve investorinteressen for en bestemt investeringsidé eller investeringsstrategi oplever en forskelligartet behandling af præmarkedsføringsaktiviteter i forskellige nationale retssystemer. Definitionen af præmarkedsføring og de betingelser, hvorunder den er tilladt, varierer betydeligt mellem de medlemsstater, hvor det er tilladt, mens begrebet præmarkedsføring slet ikke eksisterer i andre medlemsstater. For at imødegå disse forskelle bør der fastlægges en harmoniseret definition af præmarkedsføring og betingelserne for, hvordan en EU-FAIF kan foretage præmarkedsføring.

                     (10)

                     For at præmarkedsføring kan anerkendes som sådan i henhold til direktiv 2011/61/EU, bør den være henvendt til potentielle professionelle investorer og vedrøre en investeringsidé eller investeringsstrategi for at teste deres interesse i en AIF eller en afdeling, som endnu ikke er etableret, eller som er etableret, men om hvilken der endnu ikke er indgivet anmeldelse om markedsføring i overensstemmelse med nævnte direktiv. I løbet af præmarkedsføringsperioden bør det således ikke være muligt for investorerne at tegne andele eller kapitalandele i en AIF, og distribution af tegningsformularer eller lignende dokumenter til potentielle professionelle investorer, uanset om det er i udkast eller i endelig form, bør ikke være tilladt. EU-FAIF'er bør sikre, at investorer ikke erhverver andele eller kapitalandele i en AIF gennem præmarkedsføring, og at investorer, der kontaktes som led i præmarkedsføring, kun kan erhverve andele eller kapitalandele i den pågældende AIF efter markedsføring, som er tilladt i henhold til direktiv 2011/61/EU.
                     Enhver tegning fra professionelle investorers side inden for 18 måneder efter, at EU-FAIF'en har påbegyndt præmarkedsføring af andele eller kapitalandele i en AIF, som der er henvist til i de udleverede oplysninger i forbindelse med præmarkedsføring, eller i en AIF etableret som et resultat af præmarkedsføring, bør betragtes som værende et resultat af markedsføring og være underlagt de gældende anmeldelsesprocedurer som omhandlet i direktiv 2011/61/EU. For at sikre, at de nationale kompetente myndigheder kan udøve kontrol med præmarkedsføring i deres medlemsstat, bør en EU-FAIF, senest to uger efter at have påbegyndt præmarkedsføring, sende en uformel skrivelse, i papirform eller elektronisk form, til de kompetente myndigheder i sit hjemland med angivelse af, bl.a. i hvilke medlemsstater den foretager eller har foretaget præmarkedsføring, de perioder, hvor præmarkedsføringen finder eller fandt sted, og herunder, hvor det er relevant, en liste over dens AIF'er og afdelinger af AIF'er, der er eller var genstand for præmarkedsføring. De kompetente myndigheder i EU-FAIF'ens hjemland bør straks underrette de kompetente myndigheder i de medlemsstater, hvor EU-FAIF'en foretager eller har foretaget en sådan præmarkedsføring.

                     (11)

                     EU-FAIF'er bør sikre, at deres præmarkedsføring er tilstrækkeligt dokumenteret.

                     (12)

                     Nationale love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktiv 2011/61/EU, og navnlig harmoniserede regler om præmarkedsføring, bør på ingen måde stille EU-FAIF'er ringere i forhold til ikke-EU-FAIF'er. Dette gælder både i den nuværende situation, hvor ikke-EU-FAIF'er ikke har ret til at anvende markedsføringspas, og i den situation, hvor bestemmelserne om sådanne markedsføringspas i direktiv 2011/61/EU kommer til at finde anvendelse.

                     (13)

                     For at sikre retssikkerheden er det nødvendigt at synkronisere anvendelsesdatoen for nationale love og administrative bestemmelser, der gennemfører dette direktiv og forordning (EU) 2019/1156 for så vidt angår de relevante bestemmelser om markedsføringsmateriale og præmarkedsføring.

                     (14)

                     I henhold til den fælles politiske erklæring af 28. september 2011 fra medlemsstaterne og Kommissionen om forklarende dokumenter (6) har medlemsstaterne forpligtet sig til i tilfælde, hvor det er berettiget, at lade meddelelsen af gennemførelsesforanstaltninger ledsage af et eller flere dokumenter, der forklarer forholdet mellem et direktivs bestanddele og de tilsvarende dele i de nationale gennemførelsesinstrumenter. I forbindelse med dette direktiv finder lovgiver, at fremsendelse af sådanne dokumenter er berettiget —

               VEDTAGET DETTE DIREKTIV:

            Artikel 1
            Ændringer af direktiv 2009/65/EF
            I direktiv 2009/65/EF foretages følgende ændringer:

                        1)

                        I artikel 17, stk. 8, tilføjes følgende afsnit:
                        »Hvis administrationsselskabet efter en ændring som omhandlet i første afsnit ikke længere ville overholde dette direktiv, underretter de kompetente myndigheder i administrationsselskabets hjemland inden for 15 arbejdsdage efter modtagelsen af alle de oplysninger, der er omhandlet i første afsnit, administrationsselskabet om, at det ikke må iværksætte ændringen. I så fald underretter de kompetente myndigheder i administrationsselskabets hjemland de kompetente myndigheder i administrationsselskabets værtsland om, at ændringen ikke vil blive gennemført.
                        Hvis en ændring som omhandlet i første afsnit gennemføres, efter oplysningerne er blevet meddelt i overensstemmelse med andet afsnit, og administrationsselskabet efter ændringen ikke længere overholder dette direktiv, skal de kompetente myndigheder i administrationsselskabets hjemland træffe alle behørige foranstaltninger i overensstemmelse med artikel 98 og omgående underrette de kompetente myndigheder i administrationsselskabets værtsland om de foranstaltninger, der er truffet.«

                        2)

                        Artikel 77 udgår.

                        3)

                        Artikel 91, stk. 3, udgår.

                        4)

                        Artikel 92 affattes således:

                           »Artikel 92

                              1.   Medlemsstaterne sikrer, at et investeringsinstitut i hver af de medlemsstater, hvor det har til hensigt at markedsføre sine andele, stiller faciliteter til rådighed til udførelse af følgende opgaver:

                                          a)

                                          at behandle tegnings-, tilbagekøbs- og indløsningsordrer og foretage andre udbetalinger til deltagerne i forbindelse med andele i investeringsinstituttet i overensstemmelse med de betingelser, der er fastsat i de dokumenter, der kræves i henhold til kapitel IX

                                          b)

                                          at give investorer oplysninger om, hvordan ordrer, der er omhandlet i litra a), kan foretages, og hvordan tilbagekøb og indløsning betales

                                          c)

                                          at lette håndteringen af oplysninger og adgang til procedurer og ordninger som omhandlet i artikel 15 om investorers udøvelse af deres rettigheder som følge af deres investeringer i investeringsinstituttet i den medlemsstat, hvor investeringsinstituttet markedsføres

                                          d)

                                          at stille de oplysninger og dokumenter, der kræves i henhold til kapitel IX, til rådighed for investorerne på de i artikel 94 fastsatte betingelser med henblik på nærmere undersøgelse og rekvirering af eksemplarer heraf

                                          e)

                                          at give investorerne oplysninger af relevans for de opgaver, faciliteterne udfører, på et varigt medium, og

                                          f)

                                          at fungere som kontaktpunkt for kommunikation med de kompetente myndigheder.

                              2.   Medlemsstaterne må ikke kræve, at et investeringsinstitut har en fysisk tilstedeværelse i værtslandet eller har udpeget en tredjepart med henblik på stk. 1.

                              3.   Investeringsinstituttet sikrer, at faciliteterne til udførelse af de opgaver, der er omhandlet i stk. 1, herunder elektronisk, stilles til rådighed:

                                          a)

                                          på det officielle sprog eller et af de officielle sprog i den medlemsstat, hvor investeringsinstituttet markedsføres, eller på et sprog, der er godkendt af denne medlemsstats kompetente myndigheder

                                          b)

                                          af investeringsinstituttet selv, af en tredjepart, der er underlagt regulering og tilsyn vedrørende de opgaver, der skal varetages, eller af begge.

                                    For så vidt angår litra b), og hvis opgaverne skal varetages af en tredjepart, skal udpegelsen af den pågældende tredjepart dokumenteres ved en skriftlig aftale, der præciserer, hvilke af de i stk. 1 omhandlede opgaver der ikke udføres af investeringsinstituttet, og at tredjeparten modtager alle relevante oplysninger og dokumenter fra investeringsinstituttet.«

                        5)

                        Artikel 93 ændres således:

                                    a)

                                    I stk. 1 tilføjes følgende afsnit:
                                    »Anmeldelsen skal også indeholde de oplysninger, herunder adressen, der er nødvendige for fremsendelse af fakturaer eller meddelelser fra værtslandets kompetente myndigheder om eventuelle gældende lovbestemte gebyrer og afgifter og oplysning om faciliteterne til udførelse af de i artikel 92, stk. 1, omhandlede opgaver.«

                                    b)

                                    Stk. 8 erstattes af følgende:

                                       »8.   I tilfælde af en ændring af oplysningerne i den anmeldelse, der er fremsendt som omhandlet i stk. 1, eller en ændring vedrørende de aktiekategorier, der skal markedsføres, giver investeringsinstituttet skriftlig meddelelse til de kompetente myndigheder både i investeringsinstituttets hjemland og værtsland, mindst en måned før ændringen iværksættes.
                                       Hvis investeringsinstituttet efter en ændring som omhandlet i første afsnit ikke længere ville overholde dette direktiv, skal de kompetente myndigheder i investeringsinstituttets hjemland inden for 15 arbejdsdage efter modtagelsen af alle de oplysninger, der er omhandlet i første afsnit, underrette investeringsinstituttet om, at det ikke må iværksætte ændringen. I så fald underretter de kompetente myndigheder i investeringsinstituttets hjemland de kompetente myndigheder i investeringsinstituttets værtsland om, at ændringen ikke vil blive gennemført.
                                       Hvis en ændring som omhandlet i første afsnit gennemføres, efter oplysningerne er blevet meddelt i overensstemmelse med andet afsnit, og investeringsinstituttet efter ændringen ikke længere overholder dette direktiv, træffer de kompetente myndigheder i investeringsinstituttets hjemland alle behørige foranstaltninger i overensstemmelse med artikel 98, herunder om nødvendigt et udtrykkeligt forbud mod markedsføring af investeringsinstituttet, og underretter uden unødigt ophold de kompetente myndigheder i investeringsinstituttets værtsland om de foranstaltninger, der er truffet.«

                        6)

                        Som artikel 93a indsættes følgende:

                           »Artikel 93a

                              1.   Medlemsstaterne sikrer, at et investeringsinstitut kan indgive anmeldelse om ophør af aftaler, der er indgået med henblik på markedsføring af andele, herunder eventuelt hvad angår aktiekategorier, i en medlemsstat, for hvilken det har indgivet en anmeldelse i overensstemmelse med artikel 93, hvis alle følgende betingelser er opfyldt:

                                          a)

                                          Der er fremsat et generelt tilbud om tilbagekøb eller indløsning, uden nogen gebyrer eller fradrag, af alle sådanne andele, der besiddes af investorer i den pågældende medlemsstat, som er offentligt tilgængeligt i mindst 30 arbejdsdage og det er stilet individuelt — enten direkte eller via finansielle formidlere — til alle investorer i den pågældende medlemsstat, hvis identitet er kendt

                                          b)

                                          Hensigten om at opsige aftaler, der er indgået med henblik på markedsføring af sådanne andele i den pågældende medlemsstat, offentliggøres via et offentligt tilgængeligt medium, herunder ad elektronisk vej, der sædvanligvis anvendes til markedsføring af investeringsinstitutter og er egnet for en typisk investor i investeringsinstitutter

                                          c)

                                          Eventuelle aftaler med finansielle formidlere eller delegerede ændres eller opsiges med virkning fra datoen for anmeldelsen af ophøret med henblik på at forhindre eventuel ny eller yderligere direkte eller indirekte udbydelse eller placering af de andele, der er angivet i den i stk. 2 omhandlede anmeldelse.

                                    De oplysninger, der er omhandlet i første afsnit, litra a) og b), skal klart beskrive, hvilke konsekvenser det får for investorer, hvis de ikke accepterer tilbuddet om at indløse eller tilbagekøbe deres andele.
                              De oplysninger, der er omhandlet i første afsnit, litra a) og b), skal stilles til rådighed på det officielle sprog eller et af de officielle sprog i den medlemsstat, hvortil investeringsinstituttet har indgivet en anmeldelse i overensstemmelse med artikel 93, eller på et sprog, der er godkendt af den pågældende medlemsstats kompetente myndigheder. Fra og med den dato, der er omhandlet i første afsnit, litra c), skal investeringsinstituttet ophøre med enhver ny eller yderligere direkte eller indirekte udbydelse eller placering af sine andele, der var genstand for anmeldelse om ophør i nævnte medlemsstat.

                              2.   Investeringsinstituttet skal til sit hjemlands kompetente myndigheder fremsende en anmeldelse, der indeholder de oplysninger, der er omhandlet i stk. 1, første afsnit, litra a), b) og c).

                              3.   De kompetente myndigheder i investeringsinstituttets hjemland kontrollerer, om investeringsinstituttets anmeldelse i overensstemmelse med stk. 2 er fuldstændig. De kompetente myndigheder i investeringsinstituttets hjemland videresender senest 15 arbejdsdage efter modtagelsen af en fuldstændig anmeldelse den pågældende anmeldelse til de kompetente myndigheder i medlemsstaten, der er angivet i anmeldelsen omhandlet i stk. 2, og til ESMA.
                              Efter at have videresendt anmeldelsen, jf. første afsnit, underretter de kompetente myndigheder i investeringsinstituttets hjemland straks investeringsinstituttet herom.

                              4.   Investeringsinstituttets skal give investorer, der vedbliver med at investere i investeringsinstituttet, såvel som de kompetente myndigheder i investeringsinstituttets hjemland de oplysninger, der kræves i henhold til artikel 68-82 og artikel 94.

                              5.   De kompetente myndigheder i investeringsinstituttets hjemland fremsender til de kompetente myndigheder i medlemsstaten, der er angivet i anmeldelsen omhandlet i denne artikels stk. 2, oplysninger om eventuelle ændringer i de i artikel 93, stk. 2, omhandlede dokumenter.

                              6.   De kompetente myndigheder i medlemsstaten, der er angivet i anmeldelsen omhandlet i denne artikels stk. 2, har samme rettigheder og forpligtelser som de kompetente myndigheder i investeringsinstituttets værtsland som omhandlet i artikel 21, stk. 2, artikel 97, stk. 3, og artikel 108. Uden at det berører andre overvågningsaktiviteter og tilsynsbeføjelser som omhandlet i artikel 21, stk. 2, og artikel 97, skal de kompetente myndigheder i medlemsstaten, der er angivet i anmeldelsen omhandlet i denne artikels stk. 2, fra og med datoen for fremsendelsen i henhold til denne artikels stk. 5 ikke kræve, at det pågældende investeringsinstitut påviser overensstemmelse med nationale love og administrative bestemmelser vedrørende markedsføringskrav som omhandlet i artikel 5 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/1156 (*1).

                              7.   Medlemsstaterne tillader anvendelse af eventuelle elektroniske eller andre midler til fjernkommunikation med henblik på stk. 4, under forudsætning af at informations- og kommunikationsmidlerne er tilgængelige for investorer på det officielle sprog eller et af de officielle sprog i den medlemsstat, hvor investoren befinder sig, eller på et sprog, der er godkendt af denne medlemsstats kompetente myndigheder.

                           (*1)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/1156 af 20. juni 2019 om lettere grænseoverskridende distribution af kollektive investeringsinstitutter og om ændring af forordning (EU) nr. 345/2013, (EU) nr. 346/2013 og (EU) nr. 1286/2014 (EUT L 188 af 12.7.2019, s. 55).«"

                        7)

                        Artikel 95, stk. 1, litra a), udgår.

            Artikel 2
            Ændringer af direktiv 2011/61/EU
            I direktiv 2011/61/EU foretages følgende ændringer:

                        1)

                        I artikel 4, stk. 1, indsættes følgende litra:
                        »aea)   »præmarkedsføring«: udlevering af oplysninger eller meddelelser, direkte eller indirekte, om investeringsstrategier eller -idéer fra en EU-FAIF, eller på dennes vegne, til potentielle professionelle investorer, som er hjemmehørende eller har deres vedtægtsmæssige hjemsted i Unionen, for at afprøve deres interesse i en AIF eller en afdeling, der endnu ikke er etableret, eller som er etableret, men om hvilken der endnu ikke er indgivet anmeldelse om markedsføring i overensstemmelse med artikel 31 eller 32 i den pågældende medlemsstat, hvor de potentielle investorer er hjemmehørende eller har deres vedtægtsmæssige hjemsted, og som i det enkelte tilfælde ikke udgør det samme som et udbud til eller en placering hos den potentielle investor med henblik på at investere i andelene eller kapitalandelene i den pågældende AIF eller afdeling.«

                        2)

                        I begyndelsen af kapitel VI indsættes følgende artikel:

                           »Artikel 30a
                           Betingelser for en EU-FAIF's præmarkedsføring i Unionen

                              1.   Medlemsstaterne sikrer, at en EU-FAIF, som har fået meddelt tilladelse, kan foretage præmarkedsføring i Unionen, undtagen hvis de oplysninger, der gives til potentielle professionelle investorer:

                                          a)

                                          er tilstrækkelige til at sætte investorerne i stand til at forpligte sig til at erhverve andele eller kapitalandele i en bestemt AIF

                                          b)

                                          udgør det samme som tegningsformularer eller lignende dokumenter, i udkast eller i endelig form, eller

                                          c)

                                          udgør det samme som stiftelsesdokumenter, et prospekt eller udbudsdokumenter for en endnu ikke etableret AIF i endelig form.

                                    I de tilfælde, hvor der udleveres et udkast til prospekt eller udbudsdokumenter, må disse ikke indeholde tilstrækkelige oplysninger, der gør det muligt for investorerne at træffe en investeringsbeslutning, og det skal fremgå tydeligt, at:

                                          a)

                                          de ikke udgør et tilbud om eller en invitation til at tegne andele eller kapitalandele i en AIF, og

                                          b)

                                          oplysningerne deri ikke kan gøres gældende, da de er ufuldstændige og kan blive ændret.

                                    Medlemsstaterne sikrer, at en EU-FAIF ikke har pligt til at underrette de kompetente myndigheder om indholdet eller adressaterne for præmarkedsføring eller til at opfylde andre betingelser eller krav end dem, der er fastsat i denne artikel, inden den foretager præmarkedsføring.

                              2.   EU-FAIF'er skal sikre, at investorer ikke erhverver andele eller kapitalandele i en AIF gennem præmarkedsføring, og at investorer, der kontaktes i forbindelse med præmarkedsføring, kun må erhverve andele eller kapitalandele i den pågældende AIF efter markedsføring, som er tilladt i henhold til artikel 31 eller 32.
                              Professionelle investorers eventuelle tegning inden for 18 måneder efter, at EU-FAIF'en er begyndt at foretage præmarkedsføring, af andele eller kapitalandele i en AIF, som der henvises til i den information, der er udleveret i forbindelse med præmarkedsføringen, eller i en AIF, der er etableret som et resultat af præmarkedsføring, betragtes som værende et resultat af markedsføring, og vil være underlagt de gældende anmeldelsesprocedurer, jf. artikel 31 og 32.
                              Medlemsstaterne sikrer, at en EU-FAIF inden for to uger efter, at den har påbegyndt præmarkedsføring, sender en uformel skrivelse i papir eller elektronisk form til de kompetente myndigheder i sit hjemland. I skrivelsen angives, i hvilke medlemsstater og hvilke perioder der er foregår eller er foregået præmarkedsføring, en kort beskrivelse af præmarkedsføringen med oplysninger om de fremlagte investeringsstrategier og, hvis det er relevant, en liste over de AIF'er og afdelinger af AIF'er, der var genstand for præmarkedsføringen. De kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland underretter straks de kompetente myndigheder i de medlemsstater, hvor FAIF'en foretager eller har foretaget en sådan præmarkedsføring. De kompetente myndigheder i en medlemsstat, hvor der finder eller har fundet præmarkedsføring sted, kan anmode de kompetente myndigheder i EU-FAIF'ens hjemland om at fremlægge yderligere oplysninger om den præmarkedsføring, der finder eller har fundet sted på dens område.

                              3.   En tredjepart må kun foretage præmarkedsføring på vegne af en godkendt EU-FAIF, hvis den pågældende er godkendt som investeringsselskab i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/65/EU (*2), som kreditinstitut i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU ( (*3)), som administrationsselskab for et investeringsinstitut i overensstemmelse med direktiv 2009/65/EF, som FAIF i overensstemmelse med nærværende direktiv eller fungerer som tilknyttet agent i overensstemmelse med direktiv 2014/65/EU. En sådan tredjepart er underlagt de betingelser, der er fastsat i denne artikel.

                              4.   En EU-FAIF skal sikre, at præmarkedsføring er tilstrækkeligt dokumenteret.

                           (*2)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/65/EU af 15. maj 2014 om markeder for finansielle instrumenter og om ændring af direktiv 2002/92/EF og direktiv 2011/61/EU (EUT L 173 af 12.6.2014, s. 349)."

                           (*3)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/36/EU af 26. juni 2013 om adgang til at udøve virksomhed som kreditinstitut og om tilsyn med kreditinstitutter og investeringsselskaber, om ændring af direktiv 2002/87/EF og om ophævelse af direktiv 2006/48/EF og 2006/49/EF (EUT L 176 af 27.6.2013, s. 338).«"

                        3)

                        Artikel 32, stk. 7, anden, tredje og fjerde afsnit affattes således:
                        »Hvis FAIF'ens forvaltning af AIF'en i henhold til en planlagt ændring ikke længere ville være i overensstemmelse med dette direktiv, eller hvis FAIF'en i øvrigt ikke længere ville opfylde dette direktiv, informerer de relevante kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland inden for 15 arbejdsdage efter modtagelsen af alle de oplysninger, der er omhandlet i første afsnit, FAIF'en om, at den ikke må iværksætte ændringen. I så fald underretter de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland straks de kompetente myndigheder i FAIF'ens værtsland om, at ændringen ikke vil blive gennemført.
                        Hvis en planlagt ændring iværksættes på trods af første og andet afsnit, eller hvis der har fundet en uforudset ændring sted, hvorved FAIF'ens forvaltning af AIF'en ikke længere ville være i overensstemmelse med dette direktiv, eller hvis FAIF'en i øvrigt ikke længere opfylder dette direktiv, træffer de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland alle behørige foranstaltninger i overensstemmelse med artikel 46, herunder om nødvendigt et udtrykkeligt forbud mod markedsføring af AIF'en, og underretter straks de kompetente myndigheder i FAIF'ens værtsland herom.
                        Hvis ændringerne ikke påvirker overholdelsen af dette direktiv for så vidt angår FAIF'ens forvaltning af AIF'en eller FAIF'ens overholdelse af dette direktiv i øvrigt, underretter de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland inden for en måned de kompetente myndigheder i FAIF'ens værtsland om de pågældende ændringer.«

                        4)

                        Som artikel 32a indsættes følgende:

                           »Artikel 32a
                           Anmeldelse af ophør af aftaler, der er indgået med henblik på markedsføring af andele eller kapitalandele i nogle eller alle EU-AIF'er i andre medlemsstater end FAIF'ens hjemland

                              1.   Medlemsstaterne sikrer, at en EU-AIF kan indgive anmeldelse om ophør af aftaler, der er indgået med henblik på markedsføring, for så vidt angår nogle af eller alle sine andele eller kapitalandele i en medlemsstat, for hvilke den har indgivet en anmeldelse i overensstemmelse med artikel 32, hvis alle følgende betingelser er opfyldt:

                                          a)

                                          Der er, undtagen for AIF'er af den lukkede type og fonde, der reguleres ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2015/760 (*4), fremsat et generelt tilbud om tilbagekøb eller indløsning, uden nogen gebyrer eller fradrag, af alle sådanne andele eller kapitalandele i AIF'er, der besiddes af investorer i den pågældende medlemsstat, som er offentligt tilgængeligt i mindst 30 arbejdsdage og er stilet individuelt, enten direkte eller via finansielle formidlere, til alle investorer i den pågældende medlemsstat, hvis identitet er kendt.

                                          b)

                                          Hensigten om at opsige aftaler, der er indgået med henblik på markedsføring af andele eller kapitalandele i nogle eller alle AIF'er på den pågældende medlemsstats område, offentliggøres via et offentligt tilgængeligt medium, herunder ad elektronisk vej, der sædvanligvis anvendes til markedsføring af AIF'er og er egnet for en typisk AIF-investor.

                                          c)

                                          Eventuelle aftaler med finansielle formidlere eller delegerede ændres eller opsiges med virkning fra datoen for anmeldelsen af ophøret med henblik på at forhindre eventuel ny eller yderligere direkte eller indirekte udbydelse eller placering af de andele eller kapitalandele, der er angivet i den i stk. 2 omhandlede anmeldelse.

                                    Fra og med den dato, der er omhandlet i første afsnit, litra c), skal FAIF'en ophøre med enhver ny eller yderligere direkte eller indirekte udbydelse eller placering af sine andele eller kapitalandele i den AIF, den forvalter i den medlemsstat, for hvilken den har indgivet en anmeldelse i overensstemmelse med stk. 2.

                              2.   FAIF'en skal til sit hjemlands kompetente myndigheder fremsende en anmeldelse, der indeholder de oplysninger, der er omhandlet i stk. 1, første afsnit, litra a), b) og c).

                              3.   De kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland kontrollerer, om FAIF'ens anmeldelse i overensstemmelse med stk. 2 er fuldstændig. De kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland videresender senest 15 arbejdsdage efter modtagelsen af en fuldstændig anmeldelse den pågældende anmeldelse til de kompetente myndigheder i medlemsstaten, der er angivet i anmeldelsen omhandlet i stk. 2, og til ESMA.
                              Efter at have videresendt anmeldelsen, jf. første afsnit, underretter de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland straks FAIF'en herom.
                              I en periode på 36 måneder fra den i stk. 1, første afsnit, litra c), omhandlede dato må FAIF'en ikke foretage præmarkedsføring af andele eller kapitalandele i de EU-AIF'er, der er angivet i anmeldelsen, eller i forbindelse med lignende investeringsstrategier eller investeringsidéer, i medlemsstaten, der er angivet i anmeldelsen omhandlet i stk. 2.

                              4.   FAIF'en skal give investorer, der vedbliver med at investere i EU-AIF'en, og de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland de oplysninger, der kræves i henhold til artikel 22 og 23.

                              5.   De kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland fremsender til de kompetente myndigheder i medlemsstaten, der er angivet i anmeldelsen omhandlet i stk. 2, oplysninger om eventuelle ændringer i den dokumentation og de oplysninger, der er omhandlet i bilag IV, litra b)-f).

                              6.   De kompetente myndigheder i medlemsstaten, der er angivet i anmeldelsen omhandlet i stk. 2, har samme rettigheder og forpligtelser som de kompetente myndigheder i FAIF'ens værtsland som omhandlet i artikel 45.

                              7.   Uden at det berører andre tilsynsbeføjelser som omhandlet i artikel 45, stk. 3, skal de kompetente myndigheder i medlemsstaten, der er angivet i anmeldelsen omhandlet i stk. 2, fra og med datoen for fremsendelsen i henhold til denne artikels stk. 5 ikke kræve, at den pågældende FAIF påviser overensstemmelse med nationale love og administrative bestemmelser vedrørende markedsføringskrav som omhandlet i artikel 5 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/1156 (*5).

                              8.   Medlemsstaterne tillader anvendelse af eventuelle elektroniske eller andre midler til fjernkommunikation med henblik på stk. 4.

                           (*4)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2015/760 af 29. april 2015 om europæiske langsigtede investeringsfonde (EUT L 123 af 19.5.2015, s. 98)."

                           (*5)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/1156 af 20. juni 2019 om lettere grænseoverskridende distribution af kollektive investeringsinstitutter og om ændring af forordning (EU) nr. 345/2013, (EU) nr. 346/2013 og (EU) nr. 1286/2014 (EUT L 188 af 12.7.2019, s. 55).«"

                        5)

                        Artikel 33, stk. 6, affattes andet og tredje afsnit således:
                        »Hvis FAIF'ens forvaltning af AIF'en i henhold til en planlagt ændring ikke længere ville være i overensstemmelse med dette direktiv, eller hvis FAIF'en i øvrigt ikke længere ville opfylde dette direktiv, informerer de relevante kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland inden for 15 arbejdsdage efter modtagelsen af alle de oplysninger, der er omhandlet i første afsnit, FAIF'en om, at den ikke må iværksætte ændringen.
                        Hvis en planlagt ændring iværksættes på trods af første og andet afsnit, eller hvis en uforudset ændring har fundet sted, hvorved FAIF'ens forvaltning af AIF'en ikke længere ville være i overensstemmelse med dette direktiv, eller hvis FAIF'en i øvrigt ikke længere ville opfylde dette direktiv, træffer de kompetente myndigheder i FAIF'ens hjemland alle behørige foranstaltninger i overensstemmelse med artikel 46 og underretter straks de kompetente myndigheder i FAIF'ens værtsland herom.«

                        6)

                        Som artikel 43a indsættes følgende:

                           »Artikel 43a
                           Faciliteter til rådighed for detailinvestorer

                              1.   Uden at artikel 26 i forordning (EU) 2015/760 derved tilsidesættes, sikrer medlemsstaterne, at en FAIF i hver medlemsstat, hvor den har til hensigt at markedsføre andele eller kapitalandele i en AIF til detailinvestorer, stiller faciliteter til rådighed til at udføre følgende opgaver:

                                          a)

                                          at behandle investorers tegnings-, betalings-, tilbagekøbs- og indløsningsordrer i forbindelse med andele eller kapitalandele i AIF'en i overensstemmelse med de betingelser, der er fastsat i AIF'ens dokumenter

                                          b)

                                          at give investorer oplysninger om, hvordan ordrer, der er omhandlet i litra a), kan foretages, og hvordan tilbagekøb og indløsning betales

                                          c)

                                          at lette håndteringen af oplysninger om udøvelsen af investorernes rettigheder som følge af deres investeringer i AIF'en i den medlemsstat, hvor AIF'en markedsføres

                                          d)

                                          at give investorer adgang til oplysninger og dokumenter i henhold til artikel 22 og 23 med henblik på nærmere undersøgelse og rekvirering af eksemplarer heraf

                                          e)

                                          at give investorerne oplysninger af relevans for de opgaver, som faciliteterne varetager, på et varigt medium som defineret i artikel 2, stk. 1, litra m), i direktiv 2009/65/EF, og

                                          f)

                                          at fungere som kontaktpunkt for kommunikation med de kompetente myndigheder.

                              2.   Medlemsstaterne må ikke kræve, at en FAIF har en fysisk tilstedeværelse i værtslandet eller har udpeget en tredjepart med henblik på stk. 1.

                              3.   FAIF'en sikrer, at faciliteterne til udførelse af de opgaver, der er omhandlet i stk. 1, herunder elektronisk, stilles til rådighed:

                                          a)

                                          på det officielle sprog eller et af de officielle sprog i den medlemsstat, hvor AIF'en markedsføres, eller på et sprog, der er godkendt af denne medlemsstats kompetente myndigheder

                                          b)

                                          af FAIF'en selv, af en tredjepart, der er underlagt regulering og tilsyn vedrørende de opgaver, der skal varetages, eller af begge.

                                    For så vidt angår litra b), og hvis opgaverne skal varetages af en tredjepart, skal udpegelsen af den pågældende tredjepart dokumenteres ved en skriftlig aftale, der præciserer, hvilke af de i stk. 1 omhandlede opgaver der ikke udføres af FAIF'en, og at tredjeparten modtager alle relevante oplysninger og dokumenter fra FAIF'en.«

                        7)

                        Følgende artikel indsættes:

                           »Artikel 69a
                           Evaluering af ordningen med markedsføringspas
                           Inden ikrafttrædelsen af de delegerede retsakter, der er omhandlet i artikel 67, stk. 6, i henhold til hvilke bestemmelserne i artikel 35 og artikel 37-41 får virkning, forelægger Kommissionen en rapport for Europa-Parlamentet og Rådet under hensyntagen til resultatet af en evaluering af ordningen med markedsføringspas i dette direktiv, herunder udvidelsen af ordningen til ikke-EU-FAIF'er. Rapporten ledsages om fornødent af et lovgivningsforslag.«

                        8)

                        I bilag IV tilføjes følgende litraer:

                                    »i)

                                    de oplysninger og den adresse, der er nødvendige for, at de kompetente myndigheder i værtslandet kan fakturere eller meddele eventuelt gældende lovbestemte gebyrer eller afgifter

                                    j)

                                    oplysninger om de faciliteter, der er nødvendige for at udføre de opgaver, der er omhandlet i artikel 43a.«

            Artikel 3
            Gennemførelse

               1.   Medlemsstaterne vedtager og offentliggør senest 2. august 2021 de nationale love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv. De underretter straks Kommissionen herom.
               De anvender disse bestemmelser fra den 2. august 2021.
               Disse bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. Medlemsstaterne fastsætter de nærmere regler for henvisningen.

               2.   Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.

            Artikel 4
            Evaluering
            Kommissionen skal senest den 2. august 2024 foretage en evaluering af anvendelsen af dette direktiv efter en offentlig høring og på baggrund af drøftelser med ESMA og de kompetente myndigheder. Senest den 2. august 2025 forelægger Kommissionen en rapport om anvendelsen af dette direktiv.

            Artikel 5
            Revision
            Senest den 2. august 2023 forelægger Kommissionen en rapport med en vurdering af bl.a. fordelene ved at harmonisere de bestemmelser, der gælder for investeringsinstitutters administrationsselskaber, der afprøver investorernes interesse for en bestemt investeringsidé eller investeringsstrategi, og hvorvidt det med henblik herpå er nødvendigt med ændringer af direktiv 2009/65/EF.

            Artikel 6
            Ikrafttræden
            Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.

            Artikel 7
            Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.

            Udfærdiget i Bruxelles, den 20. juni 2019.

                  På Europa-Parlamentet

               A. TAJANI

                  Formand

                  På Rådets vegne

               G. CIAMBA

                  Formand

            (1)  EUT C 367 af 10.10.2018, s. 50.

            (2)  Europa-Parlamentets holdning af 16.4.2019 (endnu ikke offentliggjort i EUT) og Rådets afgørelse af 14.6.2019.

            (3)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/65/EF af 13. juli 2009 om samordning af love og administrative bestemmelser om visse institutter for kollektiv investering i værdipapirer (investeringsinstitutter) (EUT L 302 af 17.11.2009, s. 32).

            (4)  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/61/EU af 8. juni 2011 om forvaltere af alternative investeringsfonde og om ændring af direktiv 2003/41/EF og 2009/65/EF samt forordning (EF) nr. 1060/2009 og (EU) nr. 1095/2010 (EUT L 174 af 1.7.2011, s. 1).

            (5)  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2019/1156 af 20. juni 2019 om lettere grænseoverskridende distribution af kollektive investeringsinstitutter og om ændring af forordning (EU) nr. 345/2013, (EU) nr. 346/2013 og (EU) nr. 1286/2014 (se side 55 i denne EUT).

            (6)  EUT C 369 af 17.12.2011, s. 14.