title: Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/99/EF af 19. november 2008 om strafferetlig beskyttelse af miljøet (EØS-relevant tekst)

text:
               6.12.2008

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 328/28

      EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 2008/99/EF
   af 19. november 2008
   om strafferetlig beskyttelse af miljøet
   (EØS-relevant tekst)
   EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 175, stk. 1,
   under henvisning til forslag fra Kommissionen,
   under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
   efter høring af Regionsudvalget,
   efter proceduren i traktatens artikel 251 (2), og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               I henhold til traktatens artikel 174, stk. 2, skal Fællesskabets politik på miljøområdet tage sigte på et højt beskyttelsesniveau.

               (2)

               Fællesskabet ser med bekymring på den stigende miljøkriminalitet og virkningerne heraf, som i stadig højere grad rækker ud over grænserne i de lande, hvor de strafbare handlinger begås. Sådanne strafbare handlinger udgør en trussel mod miljøet og bør derfor imødegås på passende måde.

               (3)

               Erfaringerne viser, at de eksisterende sanktionsordninger ikke har været tilstrækkelige til at sikre fuldstændig overholdelse af miljøbeskyttelseslovgivningen. Overholdelsen heraf kan og bør styrkes ved hjælp af strafferetlige sanktioner, som er udtryk for social forkastelse af en kvalitativt helt anden karakter end administrative sanktioner eller civilretlige erstatningsordninger.

               (4)

               Fælles regler om lovovertrædelser giver mulighed for at bruge effektive metoder for efterforskning og bistand i og mellem medlemsstaterne.

               (5)

               For at sikre en effektiv miljøbeskyttelse er der et særligt behov for mere afskrækkende sanktioner for miljøskadelige aktiviteter, som typisk forårsager eller kan forårsage alvorlig skade på luften, herunder stratosfæren, jorden og vandet samt på dyr eller planter, herunder bevarelsen af arter.

               (6)

               Manglende efterlevelse af en retlig forpligtelse til at handle kan have den samme virkning som aktiv handlen og bør derfor også være underlagt tilsvarende sanktioner.

               (7)

               En sådan adfærd bør derfor betragtes som en strafbar handling i hele Fællesskabet, hvis den begås forsætligt eller ved grov uagtsomhed.

               (8)

               De retsakter, der er anført i bilagene til dette direktiv, indeholder bestemmelser, som bør være genstand for strafferetlige foranstaltninger for at sikre fuldt effektive regler om miljøbeskyttelse.

               (9)

               Forpligtelserne i henhold til dette direktiv vedrører kun de bestemmelser i de i bilagene til dette direktiv anførte retsakter, der pålægger medlemsstaterne en forpligtelse til at indføre forbudsforanstaltninger, når de gennemfører den pågældende lovgivning.

               (10)

               Dette direktiv pålægger medlemsstaterne en forpligtelse til at indføre strafferetlige sanktioner i deres nationale lovgivning for alvorlige overtrædelser af fællesskabsrettens bestemmelser om miljøbeskyttelse. Dette direktiv skaber ingen forpligtelser med hensyn til anvendelsen af sådanne sanktioner eller andre tilgængelige retshåndhævelsesordninger i konkrete sager.

               (11)

               Dette direktiv griber ikke ind i andre regler for ansvar for miljøskader i henhold til fællesskabsretten eller national ret.

               (12)

               Eftersom dette direktiv fastsætter minimumsregler, står det medlemsstaterne frit for at vedtage eller opretholde strengere foranstaltninger med henblik på en effektiv strafferetlig beskyttelse af miljøet. Sådanne foranstaltninger skal være forenelige med traktaten.

               (13)

               Medlemsstaterne bør indsende oplysninger til Kommissionen om gennemførelsen af dette direktiv for at sætte Kommissionen i stand til at vurdere direktivets virkning.

               (14)

               Målet for dette direktiv, nemlig en mere effektiv miljøbeskyttelse, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor bedre på grund af dette direktivs omfang og virkninger nås på fællesskabsplan; Fællesskabet kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 5. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går dette direktiv ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.

               (15)

               Når efterfølgende lovgivning på miljøområdet vedtages, bør det fremgå af den pågældende retsakt, at dette direktiv finder anvendelse. Hvor det er nødvendigt, bør artikel 3 ændres.

               (16)

               Dette direktiv overholder de grundlæggende rettigheder og de principper, som bl.a. anerkendes i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder —

         UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
   Artikel 1
   Formål
   Ved dette direktiv fastsættes strafferetlige foranstaltninger for at sikre en mere effektiv miljøbeskyttelse.
   Artikel 2
   Definitioner
   I dette direktiv forstås ved:

               a)

               »ulovlig«: overtrædelse af:

                           i)

                           de retsakter, der er vedtaget i henhold til EF-traktaten, og som er anført i bilag A, eller

                           ii)

                           de retsakter, der er vedtaget i henhold til Euratomtraktaten, og som er anført i bilag B for så vidt angår aktiviteter, der er omfattet af Euratomtraktaten, eller

                           iii)

                           en medlemsstats love, eller administrative bestemmelser eller afgørelser truffet af en kompetent myndighed i en medlemsstat til gennemførelse af de fællesskabsretsakter, der er omhandlet i nr. i) og ii)

               b)

               »beskyttede vilde dyre- og plantearter«:

                           i)

                           i forbindelse med artikel 3, litra f), dyr og planter, der er opført i:

                                       —

                                       bilag IV til Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (3)

                                       —

                                       bilag I til og omhandlet i artikel 4, stk. 2, i Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle (4)

                           ii)

                           i forbindelse med artikel 3, litra g), dyr og planter, der er opført i bilag A eller B til Rådets forordning (EF) nr. 338/97 af 9. december 1996 om beskyttelse af vilde dyr og planter ved kontrol af handelen hermed (5)

               c)

               »levested inden for et beskyttet område«: alle levesteder for arter, for hvilke et område er klassificeret som særligt beskyttet område i henhold til artikel 4, stk. 1 eller 2, i direktiv 79/409/EØF, eller alle naturtyper eller levesteder for arter, for hvilke en lokalitet er udpeget som særligt bevaringsområde i henhold til artikel 4, stk. 4, i direktiv 92/43/EØF

               d)

               »juridisk person«: enhver retlig enhed, der har denne status i henhold til gældende national ret, dog ikke stater eller offentlige organer under udøvelsen af offentligretlige beføjelser samt offentligretlige internationale organisationer.

         Artikel 3
   Strafbare handlinger
   Medlemsstaterne sikrer, at nedenstående adfærd udgør en strafbar handling, hvis den er ulovlig og begås forsætligt eller i det mindste ved grov uagtsomhed:

               a)

               udledning, emission eller tilførsel af et kvantum materialer eller af ioniserende stråling til luft, jord eller vand, der forårsager eller kan forårsage dødsfald eller alvorlig personskade eller betydelig skade på luftens, jordens eller vandets kvalitet samt på dyr eller planter

               b)

               indsamling, transport, nyttiggørelse eller bortskaffelse af affald, herunder virksomhedstilsyn i forbindelse hermed og efterbehandling af deponeringsanlæg, og herunder operationer, der overtages af forhandlere eller agenter (håndtering af affald), der forårsager eller kan forårsage dødsfald eller alvorlig personskade eller betydelig skade på luftens, jordens eller vandets kvalitet eller på dyr eller planter

               c)

               overførsel af affald, hvor denne aktivitet er omfattet af artikel 2, nr. 35), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1013/2006 af 14. juni 2006 om overførsel af affald (6) og sker i ikke-ubetydelige mængder, uanset om overførslen sker som en enkelt overførsel eller som flere overførsler, der forekommer at være forbundne

               d)

               drift af et fabriksanlæg, hvor der udføres en farlig aktivitet, eller hvor der oplagres eller benyttes farlige stoffer eller præparater, og som uden for dette fabriksanlæg forårsager eller kan forårsage dødsfald eller alvorlig personskade eller betydelig skade på luftens, jordens eller vandets kvalitet samt på dyr eller planter

               e)

               fremstilling, forarbejdning, håndtering, anvendelse, opbevaring, oplagring, transport, import, eksport eller bortskaffelse af nukleart materiale eller andre farlige radioaktive stoffer, der forårsager eller kan forårsage dødsfald eller alvorlig personskade eller betydelig skade på luftens, jordens eller vandets kvalitet samt på dyr eller planter

               f)

               drab på, destruktion, besiddelse eller indfangning/-samling af beskyttede vilde dyre- eller plantearter, medmindre adfærden vedrører et ubetydeligt antal af sådanne arter og kun har ubetydelig indvirkning på arternes bevaringsstatus

               g)

               handel med beskyttede vilde dyre- eller plantearter eller dele eller afstamninger heraf, medmindre adfærden vedrører ubetydelige mængder af sådanne arter og har en ubetydelig indvirkning på arternes bevaringsstatus

               h)

               enhver adfærd, der forårsager betydelig beskadigelse af levesteder inden for et beskyttet område

               i)

               fremstilling, import, eksport, omsætning eller brug af stoffer, der nedbryder ozonlaget.

         Artikel 4
   Tilskyndelse og medvirken
   Medlemsstaterne sikrer, at tilskyndelse og medvirken til den i artikel 3 omhandlede forsætlige adfærd udgør en strafbar handling.
   Artikel 5
   Sanktioner
   Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at de i artikel 3 og 4 omhandlede strafbare handlinger kan straffes med strafferetlige sanktioner, der er effektive, står i et rimeligt forhold til den strafbare handling og har en afskrækkende virkning.
   Artikel 6
   Juridiske personers ansvar
   1.   Medlemsstaterne sikrer, at juridiske personer kan drages til ansvar for de strafbare handlinger, der er omhandlet i artikel 3 og 4, og som begås til deres fordel af en person, der beklæder en ledende stilling hos den juridiske person, og som handler enten individuelt eller som en del af den juridiske persons organisation, på grundlag af:

               a)

               en bemyndigelse til at repræsentere den juridiske person

               b)

               en beføjelse til at træffe beslutninger på den juridiske persons vegne

               c)

               en beføjelse til at udøve kontrol inden for den juridiske person.

         2.   Medlemsstaterne sikrer også, at en juridisk person kan drages til ansvar, når manglende tilsyn eller kontrol fra den i stk. 1 omhandlede persons side har gjort det muligt for en person, der er underlagt den juridiske persons myndighed, at begå en af de i artikel 3 og 4 omhandlede strafbare handlinger til fordel for den juridiske person.
   3.   Juridiske personers ansvar i henhold til stk. 1 og 2 udelukker ikke strafferetlig forfølgning af fysiske personer, der begår, anstifter til eller medvirker i de i artikel 3 og 4 omhandlede strafbare handlinger.
   Artikel 7
   Sanktioner over for juridiske personer
   Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at juridiske personer, der drages til ansvar i henhold til artikel 6, kan straffes med sanktioner, der er effektive, står i et rimeligt forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkning.
   Artikel 8
   Gennemførelse
   1.   Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv inden den 26. december 2010.
   Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
   2.   Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv, samt en sammenligningstabel, som viser sammenhængen mellem de pågældende bestemmelser og dette direktiv.
   Artikel 9
   Ikrafttræden
   Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
   Artikel 10
   Adressater
   Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.

      Udfærdiget i Strasbourg, den 19. november 2008.

            På Europa-Parlamentets vegne

         H.-G. PÖTTERING

            Formand

            På Rådets vegne

         J.-P. JOUYET

            Formand

      (1)  EUT C 10 af 15.1.2008, s. 47.

      (2)  Europa-Parlamentets udtalelse af 21.5.2008 (endnu ikke offentliggjort i EUT) og Rådets afgørelse af 24.10.2008.

      (3)  EFT L 206 af 22.7.1992, s. 7.

      (4)  EFT L 103 af 25.4.1979, s. 1.

      (5)  EFT L 61 af 3.3.1997, s. 1.

      (6)  EUT L 190 af 12.7.2006, s. 1.

      BILAG A
      Liste over fællesskabslovgivning vedtaget i henhold til EF-traktaten — overtrædelser heraf betragtes som ulovlig adfærd, jf. dette direktivs artikel 2, litra a), nr. i)

                  —

                  Rådets direktiv 70/220/EØF af 20. marts 1970 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om foranstaltninger mod luftforurening forårsaget af emissioner fra motorkøretøjer (1)

                  —

                  Rådets direktiv 72/306/EØF af 2. august 1972 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om foranstaltninger mod emissionen af forurenende stoffer fra dieselmotorer til fremdrift af køretøjer (2)

                  —

                  Rådets direktiv 75/439/EØF af 16. juni 1975 om bortskaffelse af olieaffald (3)

                  —

                  Rådets direktiv 76/160/EØF af 8. december 1975 om kvaliteten af badevand (4)

                  —

                  Rådets direktiv 76/769/EØF af 27. juli 1976 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om begrænsning af markedsføring og anvendelse af visse farlige stoffer og præparater (5)

                  —

                  Rådets direktiv 77/537/EØF af 28. juni 1977 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om foranstaltninger mod emission af forurenende stoffer fra dieselmotorer til fremdrift af landbrugs- og skovbrugshjultraktorer (6)

                  —

                  Rådets direktiv 78/176/EØF af 20. februar 1978 om affald fra titandioxidindustrien (7)

                  —

                  Rådets direktiv 79/117/EØF af 21. december 1978 om forbud mod markedsføring og anvendelse af plantebeskyttelsesmidler indeholdende visse virksomme stoffer (8)

                  —

                  Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle (9)

                  —

                  Rådets direktiv 82/176/EØF af 22. marts 1982 om grænseværdier og kvalitetsmålsætninger for udledninger af kviksølv fra elektrolyse af alkaliske klorider (10)

                  —

                  Rådets direktiv 83/513/EØF af 26. september 1983 om grænseværdier og kvalitetsmålsætninger for udledninger af cadmium (11)

                  —

                  Rådets direktiv 84/156/EØF af 8. marts 1984 om grænseværdier og kvalitetsmålsætninger for udledninger af kviksølv fra andre sektorer end elektrolyse af alkalichlorider (12)

                  —

                  Rådets direktiv 84/360/EØF af 28. juni 1984 om bekæmpelse af luftforurening fra industrianlæg (13)

                  —

                  Rådets direktiv 84/491/EØF af 9. oktober 1984 om grænseværdier og kvalitetsmålsætninger for udledninger af hexachlorcyklohexan (14)

                  —

                  Rådets direktiv 85/203/EØF af 7. marts 1985 om luftkvalitetsnormer for så vidt angår nitrogendioxid (15)

                  —

                  Rådets direktiv 86/278/EØF af 12. juni 1986 om beskyttelse af miljøet, navnlig jorden, i forbindelse med anvendelse i landbruget af slam fra rensningsanlæg (16)

                  —

                  Rådets direktiv 86/280/EØF af 12. juni 1986 om grænseværdier og kvalitetsmålsætninger for udledninger af visse farlige stoffer, der er opført på liste I i bilaget til direktiv 76/464/EØF (17)

                  —

                  Rådets direktiv 87/217/EØF af 19. marts 1987 om forebyggelse af miljøforurening med asbest (18)

                  —

                  Rådets direktiv 90/219/EØF af 23. april 1990 om indesluttet anvendelse af genetisk modificerede mikroorganismer (19)

                  —

                  Rådets direktiv 91/271/EØF af 21. maj 1991 om rensning af byspildevand (20)

                  —

                  Rådets direktiv 91/414/EØF af 15. juli 1991 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler (21)

                  —

                  Rådets direktiv 91/676/EØF af 12. december 1991 om beskyttelse af vand mod forurening forårsaget af nitrater, der stammer fra landbruget (22)

                  —

                  Rådets direktiv 91/689/EØF af 12. december 1991 om farligt affald (23)

                  —

                  Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (24)

                  —

                  Rådets direktiv 92/112/EØF af 15. december 1992 om fastsættelse af nærmere regler for harmonisering af programmer for nedbringelse af forureningen fra affald fra titandioxidindustrien med henblik på at bringe den til ophør (25)

                  —

                  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/25/EF af 16. juni 1994 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om fritidsfartøjer: de ved direktiv 2003/44/EF (26) ændrede bestemmelser

                  —

                  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/62/EF af 20. december 1994 om emballage og emballageaffald (27)

                  —

                  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/63/EF af 20. december 1994 om forebyggelse af emissioner af flygtige organiske forbindelser (VOC) ved benzinoplagring og benzindistribution fra terminaler til servicestationer (28)

                  —

                  Rådets direktiv 96/49/EF af 23. juli 1996 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om jernbanebefordring af farligt gods (29)

                  —

                  Rådets direktiv 96/59/EF af 16. september 1996 om bortskaffelse af polychlorbiphenyler og polychlorterphenyler (PCB/PCT) (30)

                  —

                  Rådets direktiv 96/62/EF af 27. september 1996 om vurdering og styring af luftkvalitet (31)

                  —

                  Rådets direktiv 96/82/EF af 9. december 1996 om kontrol med risikoen for større uheld med farlige stoffer (32)

                  —

                  Rådets forordning (EF) nr. 338/97 af 9. december 1996 om beskyttelse af vilde dyr og planter ved kontrol af handelen hermed (33)

                  —

                  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/68/EF af 16. december 1997 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om foranstaltninger mod emission af forurenende luftarter og partikler fra forbrændingsmotorer til montering i mobile ikke-vejgående maskiner (34)

                  —

                  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/8/EF af 16. februar 1998 om markedsføring af biocidholdige produkter (35)

                  —

                  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/70/EF af 13. oktober 1998 om kvaliteten af benzin og dieselolie (36)

                  —

                  Rådets direktiv 98/83/EF af 3. november 1998 om kvaliteten af drikkevand (37)

                  —

                  Rådets direktiv 1999/13/EF af 11. marts 1999 om begrænsning af emissionen af flygtige organiske forbindelser fra anvendelse af organiske opløsningsmidler i visse aktiviteter og anlæg (38)

                  —

                  Rådets direktiv 1999/30/EF af 22. april 1999 om luftkvalitetsgrænseværdier for svovldioxid, nitrogendioxid og nitrogenoxider, partikler og bly i luften (39)

                  —

                  Rådets direktiv 1999/31/EF af 26. april 1999 om deponering af affald (40)

                  —

                  Rådets direktiv 1999/32/EF af 26. april 1999 om begrænsning af svovlindholdet i visse flydende brændstoffer (41)

                  —

                  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/53/EF af 18. september 2000 om udrangerede køretøjer (42)

                  —

                  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23. oktober 2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger (43)

                  —

                  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/69/EF af 16. november 2000 om grænseværdier for benzen og carbonmonoxid i luften (44)

                  —

                  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/76/EF af 4. december 2000 om forbrænding af affald (45)

                  —

                  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2037/2000 af 29. juni 2000 om stoffer, der nedbryder ozonlaget (46)

                  —

                  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/18/EF af 12. marts 2001 om udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer (47)

                  —

                  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/80/EF af 23. oktober 2001 om begrænsning af visse luftforurenende emissioner fra store fyringsanlæg (48)

                  —

                  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/3/EF af 12. februar 2002 om luftens indhold af ozon (49)

                  —

                  Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 2002/95/EF af 27. januar 2003 om begrænsning af anvendelsen af visse farlige stoffer i elektrisk og elektronisk udstyr (50)

                  —

                  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/96/EF af 27. januar 2003 om affald af elektrisk og elektronisk udstyr (WEEE) (51)

                  —

                  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/107/EF af 15. december 2004 om arsen, cadmium, kviksølv, nikkel og polycykliske aromatiske kulbrinter i luften (52)

                  —

                  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 648/2004 af 31. marts 2004 om vaske- og rengøringsmidler (53)

                  —

                  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 850/2004 af 29. april 2004 om persistente organiske miljøgifte (54)

                  —

                  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/55/EF af 28. september 2005 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om foranstaltninger mod emission af forurenende luftarter og partikler fra motorer med kompressionstænding til fremdrift af køretøjer og emission af forurenende luftarter fra køretøjsmotorer med styret tænding, som benytter naturgas eller autogas (LPG) som brændstof (55)

                  —

                  Kommissionens direktiv 2005/78/EF af 14. november 2005 om gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/55/EF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om foranstaltninger mod emission af forurenende gasser og partikler fra motorer med kompressionstænding til fremdrift af køretøjer og emission af forurenende gasser fra køretøjsmotorer med styret tænding, som benytter naturgas eller autogas (LPG) som brændstof og om ændring af bilag I, II, III, IV og VI hertil (56)

                  —

                  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/7/EF af 15. februar 2006 om forvaltning af badevandskvalitet (57)

                  —

                  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/11/EF af 15. februar 2006 om forurening, der er forårsaget af udledning af visse farlige stoffer i Fællesskabets vandmiljø (58)

                  —

                  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/12/EF af 5. april 2006 om affald (59)

                  —

                  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/21/EF af 15. marts 2006 om håndtering af affald fra udvindingsindustrien (60)

                  —

                  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/40/EF af 17. maj 2006 om emissioner fra luftkonditioneringsanlæg i motorkøretøjer (61)

                  —

                  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/44/EF af 6. september 2006 om kvaliteten af ferskvand, der kræver beskyttelse eller forbedring for at være egnet til, at fisk kan leve deri (62)

                  —

                  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/66/EF af 6. september 2006 om batterier og akkumulatorer og udtjente batterier og akkumulatorer (63)

                  —

                  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/118/EF af 12. december 2006 om beskyttelse af grundvandet mod forurening og forringelse (64)

                  —

                  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 842/2006 af 17. maj 2006 om visse fluorholdige drivhusgasser (65)

                  —

                  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1013/2006 af 14. juni 2006 om overførsel af affald (66)

                  —

                  Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 715/2007 af 20. juni 2007 om typegodkendelse af motorkøretøjer med hensyn til emissioner fra lette personbiler og lette erhvervskøretøjer (Euro 5 og Euro 6), om adgang til reparations- og vedligeholdelsesinformationer om køretøjer (67)

                  —

                  Kommissionens forordning (EF) nr. 1418/2007 af 29. november 2007 om eksport til nyttiggørelse af visse typer affald, der er opført i bilag III eller IIIA til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1013/2006, til visse lande, der ikke er omfattet af OECD-beslutningen om kontrol med grænseoverskridende overførsel af affald (68)

                  —

                  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/1/EF af 15. januar 2008 om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening (69).

         (1)  EFT L 76 af 6.4.1970, s. 1.

         (2)  EFT L 190 af 20.8.1972, s. 1.

         (3)  EFT L 194 af 25.7.1975, s. 23.

         (4)  EFT L 31 af 5.2.1976, s. 1.

         (5)  EFT L 262 af 27.9.1976, s. 201.

         (6)  EFT L 220 af 29.8.1977, s. 38.

         (7)  EFT L 54 af 25.2.1978, s. 19.

         (8)  EFT L 33 af 8.2.1979, s. 36.

         (9)  EFT L 103 af 25.4.1979, s. 1.

         (10)  EFT L 81 af 27.3.1982, s. 29.

         (11)  EFT L 291 af 24.10.1983, s. 1.

         (12)  EFT L 74 af 17.3.1984, s. 49.

         (13)  EFT L 188 af 16.7.1984, s. 20.

         (14)  EFT L 274 af 17.10.1984, s. 11.

         (15)  EFT L 87 af 27.3.1985, s. 1.

         (16)  EFT L 181 af 4.7.1986, s. 6.

         (17)  EFT L 181 af 4.7.1986, s. 16.

         (18)  EFT L 85 af 28.3.1987, s. 40.

         (19)  EFT L 117 af 8.5.1990, s. 1.

         (20)  EFT L 135 af 30.5.1991, s. 40.

         (21)  EFT L 230 af 19.8.1991, s. 1.

         (22)  EFT L 375 af 31.12.1991, s. 1.

         (23)  EFT L 377 af 31.12.1991, s. 20.

         (24)  EFT L 206 af 22.7.1992, s. 7.

         (25)  EFT L 409 af 31.12.1992, s. 11.

         (26)  EFT L 214 af 26.8.2003, s. 18.

         (27)  EFT L 365 af 31.12.1994, s. 10.

         (28)  EFT L 365 af 31.12.1994, s. 24.

         (29)  EFT L 235 af 17.9.1996, s. 25.

         (30)  EFT L 243 af 24.9.1996, s. 31.

         (31)  EFT L 296 af 21.11.1996, s. 55.

         (32)  EFT L 10 af 14.1.1997, s. 13.

         (33)  EFT L 61 af 3.3.1997, s. 1.

         (34)  EFT L 59 af 27.2.1998, s. 1.

         (35)  EFT L 123 af 24.4.1998, s. 1.

         (36)  EFT L 350 af 28.12.1998, s. 58.

         (37)  EFT L 330 af 5.12.1998, s. 32.

         (38)  EFT L 85 af 29.3.1999, s. 1.

         (39)  EFT L 163 af 29.6.1999, s. 41.

         (40)  EFT L 182 af 16.7.1999, s. 1.

         (41)  EFT L 121 af 11.5.1999, s. 13.

         (42)  EFT L 269 af 21.10.2000, s. 34.

         (43)  EFT L 327 af 22.12.2000, s. 1.

         (44)  EFT L 313 af 13.12.2000, s. 12.

         (45)  EFT L 332 af 28.12.2000, s. 91.

         (46)  EFT L 244 af 29.9.2000, s. 1.

         (47)  EFT L 106 af 17.4.2001, s. 1.

         (48)  EFT L 309 af 27.11.2001, s. 1.

         (49)  EFT L 67 af 9.3.2002, s. 14.

         (50)  EUT L 37 af 13.2.2003, s. 19.

         (51)  EUT L 37 af 13.2.2003, s. 24.

         (52)  EUT L 23 af 26.1.2005, s. 3.

         (53)  EUT L 104 af 8.4.2004, s. 1.

         (54)  EUT L 158 af 30.4.2004, s. 7.

         (55)  EUT L 275 af 20.10.2005, s. 1.

         (56)  EUT L 313 af 29.11.2005, s. 1.

         (57)  EUT L 64 af 4.3.2006, s. 37.

         (58)  EUT L 64 af 4.3.2006, s. 52.

         (59)  EUT L 114 af 27.4.2006, s. 9.

         (60)  EUT L 102 af 11.4.2006, s. 15.

         (61)  EUT L 161 af 14.6.2006, s. 12.

         (62)  EUT L 264 af 25.9.2006, s. 20.

         (63)  EUT L 266 af 26.9.2006, s. 1.

         (64)  EUT L 372 af 27.12.2006, s. 19.

         (65)  EUT L 161 af 14.6.2006, s. 1.

         (66)  EUT L 190 af 12.7.2006, s. 1.

         (67)  EUT L 171 af 29.6.2007, s. 1.

         (68)  EUT L 316 af 4.12.2007, s. 6.

         (69)  EUT L 24 af 29.1.2008, s. 8.

      BILAG B
      Liste over fællesskabslovgivning vedtaget i henhold til Euratomtraktaten — overtrædelser heraf betragtes som ulovlig adfærd, jf. dette direktivs artikel 2, litra a), nr. ii)

                  —

                  Rådets direktiv 96/29/Euratom af 13. maj 1996 om fastsættelse af grundlæggende sikkerhedsnormer til beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes sundhed mod de farer, som er forbundet med ioniserende stråling (1)

                  —

                  Rådets direktiv 2003/122/Euratom af 22. december 2003 om kontrol med lukkede højaktive strålekilder og ukontrollerede strålekilder (2)

                  —

                  Rådets direktiv 2006/117/Euratom af 20. november 2006 om overvågning af og kontrol med overførsel af radioaktivt affald og brugt brændsel (3).

         (1)  EFT L 159 af 29.6.1996, s. 1.

         (2)  EUT L 346 af 31.12.2003, s. 57.

         (3)  EUT L 337 af 5.12.2006, s. 21.


title: Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/40/EU af 12. august 2013 om angreb på informationssystemer og om erstatning af Rådets rammeafgørelse 2005/222/RIA

text:
               14.8.2013

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 218/8

         EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 2013/40/EU
   af 12. august 2013
   om angreb på informationssystemer og om erstatning af Rådets rammeafgørelse 2005/222/RIA
   EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 83, stk. 1,
   under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
   efter fremsendelse af udkast til lovgivningsmæssig retsakt til de nationale parlamenter,
   under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
   efter den almindelige lovgivningsprocedure (2), og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Dette direktivs formål er at tilnærme medlemsstaternes strafferet til hinanden med hensyn til angreb på informationssystemer ved at fastsætte minimumsregler for definitionen af strafbare handlinger og de relevante sanktioner og at forbedre samarbejdet mellem de kompetente myndigheder, herunder politiet og andre specialiserede retshåndhævende myndigheder i medlemsstaterne samt kompetente specialiserede EU-agenturer og -organer, som f.eks. Eurojust, Europol og dets europæiske center for bekæmpelse af it-kriminalitet og Det Europæiske Agentur for Net- og Informationssikkerhed (ENISA).

               (2)

               Informationssystemer er et centralt element i det politiske, sociale og økonomiske samspil i Unionen. Samfundet er dybt afhængigt af sådanne systemer og bliver det i stadig større udstrækning. Disse systemers funktionsdygtighed og sikkerhed i Unionen er en forudsætning for udviklingen af det indre marked og af en konkurrencedygtig og innovativ økonomi. Der bør sikres et passende beskyttelsesniveau for informationssystemer som led i en effektiv overordnet ramme for forebyggende foranstaltninger, der ledsager de strafferetlige foranstaltninger over for it-kriminalitet.

               (3)

               Angreb på informationssystemer, og især angreb som led i organiseret kriminalitet, er en voksende trussel såvel i Unionen som globalt, og der er i stigende grad bekymring for mulige terrorangreb eller politisk motiverede angreb på informationssystemer, der indgår i medlemsstaternes og Unionens kritiske infrastruktur. Dette udgør en trussel mod etableringen af et sikrere informationssamfund og et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed og kræver derfor en reaktion på EU-niveau samt bedre samarbejde og koordination på internationalt niveau.

               (4)

               Der findes adskillige kritiske infrastrukturer i Unionen, hvis afbrydelse eller ødelæggelse ville få betydelige konsekvenser på tværs af grænserne. Det er blevet klart ud fra behovet for at øge Unionens evne til at beskytte kritisk infrastruktur, at foranstaltningerne mod it-angreb bør suppleres af strenge strafferetlige sanktioner, der afspejler disse angrebs alvorlige karakter. Kritisk infrastruktur kan forstås som aktiver, systemer eller dele deraf, der befinder sig i medlemsstaterne, og som er væsentlige for opretholdelsen af vitale samfundsmæssige funktioner, menneskers sundhed, sikkerhed og økonomiske eller sociale velfærd, såsom kraftværker, transportnetværk og statslige netværk, og hvis afbrydelse eller ødelæggelse i væsentlig grad ville påvirke en medlemsstat som følge af, at disse funktioner ikke kan opretholdes.

               (5)

               Der er tegn på en tendens til stadig farligere og gentagne omfattende angreb på informationssystemer, der ofte kan være kritiske for medlemsstaterne eller for enkelte funktioner i den offentlige eller private sektor. Denne tendens falder sammen med udviklingen af stadigt mere avancerede metoder, f.eks. oprettelsen og anvendelsen af såkaldte botnet, der indebærer flere stadier af en strafbar handling, hvor hvert stadium i sig selv kan udgøre en alvorlig risiko for samfundets interesser. Dette direktiv sigter bl.a. mod at indføre strafferetlige sanktioner for oprettelse af botnet, dvs. den handling, som går ud på gennem målrettede it-angreb, at etablere fjernstyring af et betydeligt antal computere ved at inficere dem med skadelig software. Efter oprettelsen kan det inficerede netværk af computere, der udgør botnettet, aktiveres uden computerbrugerens vidende for at foretage et omfattende it-angreb, der som regel har kapacitet til at volde alvorlig skade, som omhandlet i dette direktiv. Medlemsstaterne bør kunne fastsætte, hvad der i henhold til deres nationale lovgivning og praksis udgør alvorlig skade, så som afbrydelse af systemtjenester med væsentlig betydning for offentligheden eller forårsagelse af store økonomiske omkostninger eller tab af personoplysninger eller følsomme oplysninger.

               (6)

               Omfattende it-angreb kan forvolde alvorlig økonomisk skade, såvel gennem afbrydelsen af informationssystemer og kommunikationsstrømme som gennem tabet eller forvanskningen af kommercielt vigtig fortrolig information eller andre data. Der bør lægges særlig vægt på at gøre innovative små og mellemstore virksomheder bevidste om trusler i forbindelse med sådanne angreb og deres sårbarhed overfor sådanne angreb som følge af deres øgede afhængighed af velfungerende og tilgængelige informationssystemer og ofte begrænsede midler til informationssikkerhed.

               (7)

               Fælles definitioner på dette område er vigtige for at sikre en ensartet tilgang i medlemsstaterne til anvendelsen af dette direktiv.

               (8)

               Der er behov for at nå frem til en fælles tilgang til gerningsindholdet af strafbare handlinger ved at indføre fælles definitioner af strafbare handlinger med hensyn til ulovlig adgang til informationssystemer, ulovligt indgreb i informationssystemer, ulovligt indgreb i data og ulovlig opfangning.

               (9)

               Opfangning omfatter, men er ikke nødvendigvis begrænset til, aflytning, overvågning eller kontrol af kommunikationens indhold og fremskaffelse af dataindholdet enten direkte via adgang til og brug af informationssystemerne, eller indirekte via anvendelse af elektronisk aflytning eller aflytningsudstyr ved hjælp af tekniske hjælpemidler.

               (10)

               Medlemsstaterne bør fastsætte sanktioner for angreb på informationssystemer. Disse sanktioner bør være effektive, stå i et rimeligt forhold til de strafbare handlingers grovhed og have afskrækkende virkning og bør omfatte fængsels- og/eller bødestraf.

               (11)

               Dette direktiv fastsætter strafferetlige sanktioner i det mindste i grovere tilfælde. Medlemsstaterne kan beslutte, hvilke tilfælde der ikke er grove i henhold til deres nationale lovgivning og praksis. Et tilfælde kan betragtes som mindre groft, f.eks. når den skade og/eller den fare for offentlige eller private interesser, der forårsages af den strafbare handling, såsom på et computersystems eller computerdatas integritet eller på en persons integritet, rettigheder og andre interesser, er ubetydelig eller af en sådan karakter, at der ikke er behov for at pålægge en strafferetlig sanktion inden for straffelovgivningens rammer eller pålægge strafferetligt ansvar.

               (12)

               Identifikation og indberetning af de trusler og risici, som it-angreb indebærer, og informationssystemers dermed forbundne sårbarhed er et vigtigt element i en effektiv forebyggelse af og reaktion på it-angreb og for forbedringen af informationssystemers sikkerhed. Incitamenter til at indberette sikkerhedsmangler kunne bidrage hertil. Medlemsstaterne bør bestræbe sig på at skabe muligheder for lovligt at afsløre sikkerhedsmangler og indberette dem.

               (13)

               Det er hensigtsmæssigt at fastsætte strengere sanktioner, når det er en kriminel organisation som defineret i Rådets rammeafgørelse 2008/841/RIA af 24. oktober 2008 om bekæmpelse af organiseret kriminalitet (3), der har begået angrebet på informationssystemet, når it-angrebet er meget omfattende og dermed berører et betydeligt antal informationssystemer, herunder når angrebet har til formål at oprette et botnet, eller når et it-angreb volder alvorlig skade, herunder når det udføres ved hjælp af et botnet. Det er også hensigtsmæssigt at fastsætte strengere sanktioner, når der foretages et angreb på kritisk infrastruktur i medlemsstaterne eller Unionen.

               (14)

               Indførelse af effektive foranstaltninger til bekæmpelse af identitetstyveri og andre identitetsrelaterede strafbare handlinger udgør et andet vigtigt element i en integreret strategi mod it-kriminalitet. Behov for EU-tiltag over for denne type kriminel adfærd kunne også overvejes i forbindelse med vurderingen af nødvendigheden af et omfattende horisontalt EU-instrument.

               (15)

               Rådet anførte i sine konklusioner fra samlingen den 27.-28. november 2008, at der burde udvikles en ny strategi sammen med medlemsstaterne og Kommissionen, hvori der skulle tages hensyn til indholdet af Europarådets konvention om it-kriminalitet af 2001. Konventionen udgør den retlige referenceramme for bekæmpelse af it-kriminalitet, herunder angreb på informationssystemer. Dette direktiv bygger på konventionen. Det bør betragtes som en prioritet, at medlemsstaterne hurtigst muligt fuldfører konventionens ratifikationsproces.

               (16)

               Under hensyn til de forskellige måder, hvorpå angreb kan foretages, og på grund af den hurtige udvikling i hardware og software, nævner dette direktiv værktøjer, som kan bruges til at begå de strafbare handlinger, der er opført i dette direktiv. Sådanne værktøjer kunne omfatte skadelig software, herunder værktøjer, der gør det muligt at oprette botnet, som bruges til at begå it-angreb. Selv om et sådant værktøj er egnet eller særligt egnet til at begå en af de i dette direktiv omhandlede strafbare handlinger, kan det være fremstillet til et lovligt formål. Drevet af behovet for at undgå kriminalisering i tilfælde, hvor sådanne værktøjer fremstilles og markedsføres til lovlige formål, såsom at teste pålideligheden af informationsteknologiprodukter eller informationssystemers sikkerhed, skal der foruden kravet om et generelt forsæt også foreligge et specifikt forsæt til, at anvende disse værktøjer til at begå en eller flere af de strafbare handlinger, der er fastlagt i dette direktiv.

               (17)

               Dette direktiv pålægger ikke strafferetligt ansvar, når de objektive kriterier for de strafbare handlinger, der er fastlagt i dette direktiv, er opfyldt, men handlingerne begås uden forsæt til at begå en strafbar handling, f.eks. når en person ikke ved, at der ikke har været givet tilladelse til adgang eller når en tilladt intervention har til formål at afprøve eller sikre informationssystemer, f.eks. når en virksomhed eller en leverandør udpeger en person til at afprøve styrken af sine sikkerhedssystemer. I forbindelse med dette direktiv bør kontraktlige forpligtelser eller aftaler om at begrænse adgang til informationssystemer ved hjælp af en brugerpolitik eller brugerbetingelser samt arbejdskonflikter vedrørende adgangen til og anvendelse af en arbejdsgivers informationssystemer til private formål ikke medføre et strafferetligt ansvar, når det under sådanne omstændigheder antages, at der ikke var givet tilladelse til adgang og dette udgør det eneste grundlag for straffesagen. Dette direktiv berører ikke retten til adgang til oplysninger, som fastsat i den nationale ret og EU-retten, men må samtidig heller ikke tjene som en begrundelse for ulovlig eller vilkårlig adgang til oplysninger.

               (18)

               Forskellige omstændigheder kan lette it-angreb, som f.eks. når gerningsmanden inden for rammerne af sit arbejde har adgang til sikkerhedssystemer, der indgår i de berørte informationssystemer. Der bør i den nationale ret tages passende hensyn til sådanne omstændigheder i forbindelse med en straffesag.

               (19)

               Medlemsstaterne bør i deres nationale ret fastsætte skærpende omstændigheder i overensstemmelse med de regler, som deres retssystem fastlægger med hensyn til skærpende omstændigheder. De bør sikre, at dommerne kan tage hensyn til disse skærpende omstændigheder, når de dømmer lovovertrædere. Det påhviler dommeren at vurdere disse omstændigheder sammen med de andre faktiske forhold i den pågældende sag.

               (20)

               Dette direktiv regulerer ikke betingelser for udøvelse af straffemyndighed med hensyn til nogen af de i direktivet omhandlede strafbare handlinger, herunder en anmeldelse foretaget af ofret på gerningsstedet, en angivelse fra den stat, hvor den strafbare handling blev begået, eller en manglende retsforfølgelse af gerningsmanden på gerningsstedet.

               (21)

               Inden for rammerne af dette direktiv er stater og offentlige organer fortsat fuldt ud forpligtet til at sikre respekten for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder i overensstemmelse med gældende internationale forpligtelser.

               (22)

               Dette direktiv øger vigtigheden af netværk, såsom G8 eller Europarådets netværk af kontaktpunkter, der står til disposition døgnet rundt på alle ugens dage. Disse kontaktpunkter bør kunne yde effektiv bistand og derved f.eks. lette udvekslingen af tilgængelige relevante oplysninger og adgangen til teknisk rådgivning eller tilvejebringelsen af juridiske oplysninger med henblik på efterforskning eller procedurer vedrørende strafbare handlinger i forbindelse med informationssystemer og relaterede data, der involverer den anmodende medlemsstat. For at sikre netværkenes funktionsdygtighed bør hvert kontaktpunkt have kapacitet til hurtigt at kommunikere med en anden medlemsstats kontaktpunkt med støtte bl.a. fra uddannet og udrustet personale. På grund af den hastighed, hvormed der kan foretages omfattende it-angreb, bør medlemsstaterne være i stand til straks at reagere på hastende anmodninger fra netværket af kontaktpunkter. I sådanne tilfælde kan det være formålstjenligt at lade anmodningen om oplysninger ledsage af telefonisk kontakt for at sikre, at anmodningen behandles hurtigt af den anmodede medlemsstat, og at der gives en tilbagemelding inden for otte timer.

               (23)

               Samarbejde mellem offentlige myndigheder på den ene side og den private sektor og civilsamfundet på den anden side er af stor betydning for forebyggelsen og bekæmpelsen af angreb på informationssystemer. Det er nødvendigt at fremme og forbedre samarbejdet mellem tjenesteleverandører, producenter, retshåndhævende myndigheder og retslige myndigheder, samtidig med at retsstatsprincippet respekteres fuldt ud. Dette samarbejde kan omfatte tjenesteudbyderes bistand i forbindelse med bevarelse af eventuelle beviser, tilvejebringelse af elementer, som kan bruges til at identificere gerningsmænd og, som en sidste udvej, hel eller delvis lukning i overensstemmelse med national ret og praksis, af informationssystemer og funktioner, der er blevet inficerede eller anvendt til ulovlige formål. Medlemsstaterne bør også overveje at etablere samarbejds- og partnerskabsnetværk med tjenesteleverandører og producenter til udveksling af oplysninger om strafbare handlinger, der er omfattet af dette direktivs anvendelsesområde.

               (24)

               Der er et behov for at indsamle sammenlignelige data om de strafbare handlinger, der er fastsat i dette direktiv. Relevante data bør stilles til rådighed for de kompetente specialiserede EU-agenturer og -organer såsom Europol og ENISA i overensstemmelse med deres opgaver og informationsbehov for at få et mere fuldstændigt billede af problemet med it-kriminalitet og net- og informationssikkerhed på EU-plan og dermed bidrage til at finde mere effektive løsninger på problemet. Medlemsstaterne bør fremsende oplysninger om gerningsmændenes modus operandi til Europol og dets europæiske center for bekæmpelse af it-kriminalitet med henblik på at foretage trusselsvurderinger og strategiske analyser af it-kriminalitet i overensstemmelse med Rådets afgørelse 2009/371/RIA af 6. april 2009 om oprettelse af Den Europæiske Politienhed (Europol) (4). Fremsendelse af oplysninger kan fremme en bedre forståelse af aktuelle og fremtidige trusler og derved bidrage til mere relevant og målrettet beslutningstagning om bekæmpelse og forebyggelse af angreb på informationssystemer.

               (25)

               Kommissionen bør forelægge en rapport om anvendelsen af dette direktiv og fremsætte nødvendige forslag til retsakter som kunne føre til en udvidelse af dets anvendelsesområde under hensyntagen til udviklingen inden for it-kriminalitet. Sådanne udviklinger kan omfatte teknologiske fremskridt, f.eks. sådanne som muliggør en mere effektiv håndhævelse med hensyn til angreb på informationssystemer, letter forebyggelsen af angreb eller mindsker virkningerne heraf. Med henblik herpå bør Kommissionen tage hensyn til tilgængelige analyser og rapporter udarbejdet af relevante aktører, navnlig Europol og ENISA.

               (26)

               For at bekæmpe it-kriminalitet effektivt er det nødvendigt at øge informationssystemernes modstandsdygtighed ved at træffe relevante foranstaltninger til at beskytte dem mere effektivt mod it-angreb. Medlemsstaterne bør træffe de nødvendige foranstaltninger til at beskytte deres kritiske infrastruktur mod it-angreb og bør betragte beskyttelsen af deres informationssystemer og de relaterede data som et led heri. At sikre at juridiske personer sørger for et passende niveau af beskyttelse og sikkerhed for informationssystemer, f.eks. i forbindelse med adgang til offentligt tilgængelige elektroniske kommunikationstjenester i overensstemmelse med eksisterende EU-lovgivning om privatlivets fred og elektronisk kommunikation og databeskyttelse, er et centralt led i en omfattende tilgang til effektiv bekæmpelse af it-kriminalitet. Der bør leveres et passende niveau af beskyttelse mod rimeligt identificerbare trusler og sårbarheder i overensstemmelse med den nyeste udvikling i specifikke sektorer og specifikke databehandlingssituationer. Omkostninger og byrder i forbindelse med denne beskyttelse bør stå i forhold til den eventuelle skade, som et it-angreb ville påføre de berørte personer. Medlemsstaterne tilskyndes til i national ret at træffe relevante foranstaltninger om ansvarspådragelse i tilfælde, hvor en juridisk person åbenlyst har forsømt at tilvejebringe et passende beskyttelsesniveau mod it-angreb.

               (27)

               Betydelige mangler i og forskelle mellem medlemsstaternes lovgivning og strafferetlige procedurer om angreb på informationssystemer kan hæmme bekæmpelsen af organiseret kriminalitet og terrorisme og kan vanskeliggøre et effektivt samarbejde mellem politi og retsvæsen på dette område. Den omstændighed, at moderne informationssystemer går på tværs af landene og landegrænserne, betyder, at angreb på sådanne systemer har en grænseoverskridende dimension, hvilket understreger det presserende behov for yderligere initiativer med henblik på en indbyrdes tilnærmelse af strafferetten på området. Koordineringen af retsforfølgningen i forbindelse med tilfælde af angreb på informationssystemer bør desuden lettes ved passende gennemførelse og anvendelse af Rådets rammeafgørelse 2009/948/RIA af 30. november 2009 om forebyggelse og bilæggelse af konflikter om udøvelse af jurisdiktion i straffesager (5). Medlemsstaterne bør i samarbejde med Unionen ligeledes bestræbe sig på at forbedre det internationale samarbejde om informationssystemers, computernetværks og edb-datas sikkerhed. I alle internationale aftaler, der omhandler dataudveksling, bør der tages behørigt hensyn til dataoverførsels- og datalagringssikkerhed.

               (28)

               Forbedret samarbejde mellem de kompetente retshåndhævende myndigheder og retslige myndigheder i Unionen er afgørende for en effektiv bekæmpelse af it-kriminalitet. I den forbindelse bør der tilskyndes til en øget indsats for passende uddannelse af de relevante myndigheder for at øge forståelsen af it-kriminalitet og dens følger og fremme samarbejde og udveksling af bedste praksis, f.eks. via de kompetente specialiserede EU-agenturer og -organer. Denne uddannelse bør bl.a. sigte mod at øge opmærksomheden om de forskellige nationale retssystemer, eventuelle juridiske og tekniske udfordringer ved strafferetlige efterforskninger og fordelingen af beføjelser mellem de relevante nationale myndigheder.

               (29)

               Dette direktiv respekter menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder og overholder de principper, som især er anerkendt i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, herunder beskyttelsen af personoplysninger, retten til privatlivets fred, ytrings- og informationsfrihed, retten til en retfærdig rettergang, uskyldsformodningen og retten til et forsvar samt legalitetsprincippet og princippet om proportionalitet mellem strafbar handling og straf. Dette direktiv tilsigter især at sikre, at disse rettigheder og principper respekteres fuldt ud, og skal gennemføres i overensstemmelse hermed.

               (30)

               Beskyttelsen af personoplysninger er, i henhold til artikel 16, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og artikel 8 i chartret om grundlæggede rettigheder, en grundlæggende rettighed. Derfor bør enhver behandling af personoplysninger i forbindelse med gennemførelsen af dette direktiv fuldt ud overholde relevant EU-ret om databeskyttelse.

               (31)

               I medfør af artikel 3 i protokollen om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling for så vidt angår området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, har disse medlemsstater meddelt, at de ønsker at deltage i vedtagelsen og anvendelsen af dette direktiv.

               (32)

               I medfør af artikel 1 og 2 i protokollen om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af dette direktiv, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark.

               (33)

               Målene for dette direktiv, nemlig at underkaste angreb på informationssystemer i alle medlemsstaterne strafferetlige sanktioner, der er effektive, står i et rimeligt forhold til de strafbare handlingers grovhed og har afskrækkende virkning, og at forbedre og fremme samarbejdet mellem retslige og andre kompetente myndigheder, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af deres omfang eller virkninger bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. artikel 5 i traktaten om Den Europæiske Union. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går dette direktiv ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå disse mål.

               (34)

               Dette direktiv sigter mod at ændre og udvide bestemmelserne i Rådets rammeafgørelse 2005/222/RIA af 24. februar 2005 om angreb på informationssystemer (6). Eftersom de ændringer, der skal foretages, er væsentlige, både hvad angår antal og karakter, bør rammeafgørelse 2005/222/RIA af hensyn til klarheden erstattes i sin helhed i forhold til de medlemsstater, der deltager i vedtagelsen af dette direktiv —

         VEDTAGET DETTE DIREKTIV:
   Artikel 1
   Genstand
   Dette direktiv fastsætter minimumsregler vedrørende definitionen af strafbare handlinger og sanktioner i forbindelse med angreb på informationssystemer. Det sigter endvidere mod at lette forebyggelsen af sådanne strafbare handlinger og forbedre samarbejdet mellem retslige og andre kompetente myndigheder.
   Artikel 2
   Definitioner
   I dette direktiv forstås ved:
   a)   »informationssystem«: enhed eller gruppe af indbyrdes forbundne eller beslægtede enheder, hvoraf en eller flere ved hjælp af et program, som automatisk behandler edb-data, samt edb-data, som lagres, behandles, fremfindes eller overføres af denne enhed eller gruppe af enheder i forbindelse med dens eller deres drift, brug, beskyttelse og vedligeholdelse
   b)   »edb-data«: enhver form for gengivelse af fakta, informationer eller begreber i et format, der egner sig til behandling i et informationssystem, herunder et program, som kan anvendes til at få et informationssystem til at udføre en funktion
   c)   »juridisk person«: en enhed, der har status som juridisk person i henhold til den lovgivning, der finder anvendelse, med undtagelse af stater eller offentlige organer, der udøver deres statsmyndighed, eller offentlige internationale organisationer
   d)   »uretmæssig«: adfærd som omhandlet i dette direktiv, herunder adgang, indgreb eller opfangning, som ejeren eller en anden rettighedsindehaver af systemet eller en del af det ikke har givet tilladelse til, eller som ikke er tilladt i henhold til national lovgivning.
   Artikel 3
   Ulovlig adgang til informationssystemer
   Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at det er strafbart forsætligt at skaffe sig uretmæssig adgang til et informationssystem eller en del heraf, når den strafbare handling er begået ved brud på en sikkerhedsforanstaltning, i det mindste i grovere tilfælde.
   Artikel 4
   Ulovligt indgreb i informationssystemer
   Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at det er strafbart forsætligt og uretmæssigt at forårsage en alvorlig hindring eller afbrydelse af et informationssystems drift ved at indlæse edb-data, overføre, beskadige, slette, forvanske, ændre eller tilbageholde sådanne data eller at gøre sådanne data utilgængelige, i det mindste i grovere tilfælde.
   Artikel 5
   Ulovligt indgreb i data
   Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at det er strafbart forsætligt og uretmæssigt at slette, beskadige, forvanske, ændre eller tilbageholde edb-data i et informationssystem eller at gøre sådanne data utilgængelige, i det mindste i grovere tilfælde.
   Artikel 6
   Ulovlig opfangning
   Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at det er strafbart forsætligt og uretmæssigt ved hjælp af tekniske hjælpemidler at opfange ikke-offentlige overførsler af edb-data til, fra eller inden for et informationssystem, herunder elektromagnetisk udsending fra et informationssystem, der indeholder disse edb-data, i det mindste i grovere tilfælde.
   Artikel 7
   Værktøjer, der anvendes til at begå strafbare handlinger
   Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at det er strafbart bevidst at fremstille, sælge, erhverve med henblik på brug, importere, distribuere eller på anden måde stille et af følgende værktøjer til rådighed uretmæssigt og med forsæt til, at det anvendes til at begå en af de strafbare handlinger i artikel 3-6, i det mindste i grovere tilfælde:

               a)

               et edb-program, der hovedsagelig er beregnet eller tilpasset til at begå en af de strafbare handlinger i artikel 3-6

               b)

               edb-password, adgangskoder eller tilsvarende data, hvorved der kan opnås adgang til et helt informationssystem eller en del heraf.

         Artikel 8
   Anstiftelse, medvirken og tilskyndelse samt forsøg
   1.   Medlemsstaterne sikrer, at det er strafbart at anstifte eller medvirke og tilskynde til at begå en strafbar handling som omhandlet i artikel 3-7.
   2.   Medlemsstaterne sikrer, at det er strafbart at forsøge at begå en strafbar handling som omhandlet i artikel 4 og 5.
   Artikel 9
   Sanktioner
   1.   Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at de strafbare handlinger i artikel 3-8 kan straffes med strafferetlige sanktioner, der er effektive, står i et rimeligt forhold til den strafbare handlings grovhed og har afskrækkende virkning.
   2.   Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at de strafbare handlinger i artikel 3-7 kan straffes med fængsel med en maksimumstraf på mindst to år, i det mindste i grovere tilfælde.
   3.   Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at de strafbare handlinger i artikel 4 og 5, kan straffes med fængsel med en maksimumsstraf på mindst tre år, når de begås forsætligt, og når et betydeligt antal informationssystemer er blevet berørt gennem anvendelsen af et af værktøjerne i artikel 7, der hovedsagelig er udarbejdet eller tilpasset til dette formål.
   4.   Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at de strafbare handlinger i artikel 4 og 5 kan straffes med fængsel med en maksimumsstraf på mindst fem år, når:

               a)

               de er begået inden for rammerne af en kriminel organisation som defineret i rammeafgørelse 2008/841/RIA uanset den deri fastsatte straf

               b)

               de forvolder alvorlig skade, eller

               c)

               de er begået mod et kritisk infrastruktur-informationssystem.

         5.   Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at når de strafbare handlinger i artikel 4 og 5 begås ved at misbruge en anden persons personoplysninger med det formål at vinde tredjemands tillid og derved skade den, som identiteten egentlig tilhører, kan det, i overensstemmelse med national ret, betragtes som skærpende omstændigheder, medmindre disse omstændigheder allerede er omfattet af en anden handling, der er strafbar i henhold til national ret.
   Artikel 10
   Juridiske personers ansvar
   1.   Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at juridiske personer kan drages til ansvar for de i artikel 3-8 omhandlede strafbare handlinger, som for at skaffe dem vinding begås af en person, der handler enten individuelt eller som medlem af et organ under den juridiske person, og som har en ledende stilling inden for den juridiske person baseret på et af følgende forhold:

               a)

               en beføjelse til at repræsentere den juridiske person

               b)

               en bemyndigelse til at træffe beslutninger på den juridiske persons vegne

               c)

               en bemyndigelse til at udøve intern kontrol inden for den juridiske person.

         2.   Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at den juridiske person kan drages til ansvar, hvis manglende tilsyn eller kontrol fra en af de i stk. 1 omhandlede personers side har gjort det muligt for en person, der er underlagt den juridiske persons myndighed, at begå nogen af de i artikel 3-8 omhandlede strafbare handlinger med henblik på at skaffe den juridiske person vinding.
   3.   Juridiske personers ansvar i henhold til stk. 1 og 2 udelukker ikke strafferetlig retsforfølgning af fysiske personer, der begår eller anstifter eller medvirker til nogen af de i artikel 3-8 omhandlede strafbare handlinger.
   Artikel 11
   Sanktioner over for juridiske personer
   1.   Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at juridiske personer, der kendes ansvarlige i henhold til artikel 10, stk. 1, kan straffes med sanktioner, der er effektive, står i et rimeligt forhold til handlingens grovhed og har afskrækkende virkning, som omfatter strafferetlige og andre bøder og som kan omfatte andre sanktioner såsom:

               a)

               udelukkelse fra offentlige ydelser eller tilskud

               b)

               midlertidigt eller varigt forbud mod at udøve erhvervsvirksomhed

               c)

               anbringelse under retsligt tilsyn

               d)

               tvangsopløsning efter retskendelse

               e)

               midlertidig eller permanent lukning af forretningssteder, der er blevet brugt til at begå den strafbare handling.

         2.   Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at juridiske personer, der kendes ansvarlige i henhold til artikel 10, stk. 2, kan straffes med sanktioner eller andre foranstaltninger, der er effektive, står i et rimeligt forhold til handlingens grovhed og har afskrækkende virkning.
   Artikel 12
   Straffemyndighed
   1.   Hver medlemsstat fastlægger sin straffemyndighed med hensyn til de i artikel 3-8 omhandlede strafbare handlinger, når den strafbare handling er begået:

               a)

               helt eller delvis på dens område, eller

               b)

               af en af dens statsborgere, i det mindste i de tilfælde, hvor handlingen er en strafbar handling dér, hvor den blev begået.

         2.   Når en medlemsstat fastlægger sin straffemyndighed i overensstemmelse med stk. 1, litra a), sikrer den sig, at dens straffemyndighed omfatter tilfælde, hvor:

               a)

               gerningsmanden begår den strafbare handling, mens vedkommende fysisk befinder sig på dens område, uanset om den strafbare handling er rettet mod et informationssystem på dens område, eller

               b)

               den strafbare handling begås mod et informationssystem på dens område, uanset om gerningsmanden på gerningstidspunktet fysisk befinder sig på dens område.

         3.   En medlemsstat underretter Kommissionen, hvis den beslutter at fastlægge straffemyndighed med hensyn til en af de i artikel 3-8 omhandlede strafbare handlinger, som er begået uden for dens område, herunder når:

               a)

               gerningsmanden har sit sædvanlige opholdssted på dens område, eller

               b)

               den strafbare handling er begået til fordel for en juridisk person, som har sit hjemsted på dens område.

         Artikel 13
   Udveksling af oplysninger
   1.   Med henblik på udveksling af oplysninger om de i artikel 3-8 omhandlede strafbare handlinger, sikrer medlemsstaterne, at de har et funktionsdygtigt nationalt kontaktpunkt, og at de gør brug af det bestående netværk af kontaktpunkter, der står til disposition døgnet rundt på alle ugens dage. Medlemsstaterne sikrer endvidere, at der findes procedurer, så den kompetente myndighed i forbindelse med hasteanmodninger om hjælp inden for otte timer fra modtagelsen kan angive som minimum, om anmodningen vil blive imødekommet, samt på hvilken måde og på hvilket tidspunkt dette forventes at ske.
   2.   Medlemsstaterne underretter Kommissionen om deres udpegede kontaktpunkt, som omhandlet i stk. 1. Kommissionen videresender oplysningerne til de øvrige medlemsstater og kompetente specialiserede EU-agenturer og -organer.
   3.   Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at der stilles passende anmeldelseskanaler til rådighed med henblik på at lette anmeldelse uden unødige forsinkelser til de kompetente nationale myndigheder om de i artikel 3-6 omhandlede strafbare handlinger.
   Artikel 14
   Overvågning og statistik
   1.   Medlemsstaterne sikrer, at der findes et system til registrering, fremstilling og fremlæggelse af statistiske oplysninger om de i artikel 3–7 omhandlede strafbare handlinger.
   2.   De statistiske oplysninger i stk. 1 skal mindst omfatte de eksisterende oplysninger om det antal strafbare handlinger, der henvises til i artikel 3-7, som er registreret i medlemsstaterne, og det antal personer, der er blevet retsforfulgt og dømt for de i artikel 3-7 omhandlede strafbare handlinger.
   3.   Medlemsstaterne fremsender de oplysninger, der er indsamlet i henhold til denne artikel, til Kommissionen. Kommissionen sikrer, at der offentliggøres en konsolideret oversigt over disse statistiske rapporter, og at denne fremsendes til de kompetente specialiserede EU-agenturer og -organer.
   Artikel 15
   Erstatning af rammeafgørelse 2005/222/RIA
   Rammeafgørelse 2005/222/RIA erstattes hermed i forhold til de medlemsstater, der deltager i vedtagelsen af dette direktiv, uden at det berører medlemsstaternes forpligtelser for så vidt angår fristerne for gennemførelse af rammeafgørelsen i national ret.
   I forhold til de medlemsstater, der deltager i vedtagelsen af dette direktiv, gælder henvisninger til rammeafgørelse 2005/222/RIA som henvisninger til dette direktiv.
   Artikel 16
   Gennemførelse
   1.   Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest 4. september 2015.
   2.   Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de love og bestemmelser, som gennemfører de forpligtelser, der pålægges dem i medfør af dette direktiv, i deres nationale lovgivning.
   3.   Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
   Artikel 17
   Rapportering
   Kommissionen forelægger senest den 4. september 2017 en rapport for Europa-Parlamentet og Rådet med en vurdering af, i hvilket omfang medlemsstaterne har truffet de nødvendige foranstaltninger til at efterkomme dette direktiv, om nødvendigt ledsaget af lovgivningsmæssige forslag. Kommissionen tager også hensyn til den tekniske og lovgivningsmæssige udvikling inden for it-kriminalitet, navnlig med hensyn til dette direktivs anvendelsesområde.
   Artikel 18
   Ikrafttræden
   Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
   Artikel 19
   Adressater
   Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne i overensstemmelse med traktaterne.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 12. august 2013.

            På Europa-Parlamentets vegne

         M. SCHULZ

            Formand

            På Rådets vegne

         L. LINKEVIČIUS

            Formand

      (1)  EUT C 218 af 23.7.2011, s. 130.

      (2)  Europa-Parlamentets holdning af 4.7.2013 (endnu ikke offentliggjort i EUT) og Rådets afgørelse af 22.7.2013.

      (3)  EUT L 300 af 11.11.2008, s. 42.

      (4)  EUT L 121 af 15.5.2009, s. 37.

      (5)  EUT L 238 af 15.12.2009, s. 42.

      (6)  EUT L 69 af 16.3.2005, s. 67.


Avis juridique important

|

31985L0503

Kommissionens første direktiv 85/503/EØF af 25. oktober 1985 om analysemetoder for spiselige kaseiner og kaseinater

EF-Tidende nr. L 308 af 20/11/1985 s. 0012 - 0024 den finske specialudgave: kapitel 13 bind 14 s. 0208  den spanske specialudgave: Kapitel 13 bind 19 s. 0020  den svenske specialudgave: kapitel 13 bind 14 s. 0208  den portugisiske specialudgave: Kapitel 13 bind 19 s. 0020

KOMMISSIONENS FOERSTE DIREKTIV af 25. oktober 1985 om analysemetoder for spiselige kaseiner og kaseinater  (85/503/EOEF) KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR - under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab,  under henvisning til Raadets direktiv 83/417/EOEF af 25. juli 1983 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om spiselige kaseiner og kaseinater (1), saerlig artikel 9b, og ud fra foelgende betragtninger:  I henhold til artikel 9b i direktiv 83/417/EOEF skal faellesskabsanalysemetoder fastlaegges med henblik paa kontrol af sammensaetningen af visse spiselige kaseiner og kaseinater;  det er muligt at vedtage en foerste raekke metoder, for hvilke undersoegelser har kunnet gennemfoeres;  de i dette direktiv fastsatte foranstaltninger er i overensstemmelse med udtalelse fra Den staaende Levnedsmiddelkomité - UDSTEDT FOELGENDE DIREKTIV:   Artikel 1  Medlemsstaterne traeffer de noedvendige foranstaltninger til at sikre, at de noedvendige analyser til kontrol af de i bilag I anfoerte kriterier foretages i henhold til de i bilag II anfoerte metoder.   Artikel 2  Medlemsstaterne saetter de fornoedne ved lov eller administrativt fastsatte retsforskrifter i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 1. maj 1987. De underretter straks Kommissionen herom.   Artikel 3  Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.  Udfaerdiget i Bruxelles, den 25. oktober 1985.  Paa Kommissionens vegne COCKFIELD Naestformand  (1) EFT nr. L 237 af 26. 8. 1983, s. 25.     BILAG I  OMFANG AF DET FoeRSTE DIREKTIV OM FAELLESSKABSANALYSEMETODER FOR SPISELIGE KASEINER OG KASEINATER I. Almindelige bestemmelser II. Bestemmelse af vandinhold i:  - syrekasein med metode 1, bilag II - loebekasein med metode 1, bilag II - kaseinater med metode 1, bilag II III. Bestemmelse af proteinindhold i:  - syrekasein med metode 2, bilag II - loebekasein med metode 2, bilag II - kaseinater med metode 2, bilag II IV. Bestemmelse af titrerbar syregrad i:  - syrekasein med metode 3, bilag II V. Bestemmelse af aske (inkluderet P2 O5) i:  - syrekasein med metode 4, bilag II - loebekasein med metode 5, bilag II VI. Bestemmelse af pH i:  - kaseinater med metode 6, bilag II      BILAG II  ANALYSEMETODER FOR SAMMENSAETNINGEN AF SPISELIGE KASEINER OG KASEINATER ALMINDELIGE BESTEMMELSER 1. FORBEREDELSE AF ANALYSEPROEVEN 1.1. Generelt Vaegten af den proeve, som indleveres til laboratoriet til analyse, skal mindst vaere 200 g.  1.2. Forberedelse af proeven til laboratorieanalyse 1.2.1. Laboratorieproeven blandes omhyggeligt, og klumper knuses ved gentagen rystning og vending af beholderen (om noedvendigt efter at have omhaeldt hele laboratorieproeven til en lufttaet beholder af tilstraekkelig stoerrelse (dobbelt rumfang af proeven),  for at kunne udfoere denne operation).  1.2.2. Ca. 50 g af den omhyggeligt blandede laboratorieproeve (1.2.1) haeldes op i kontrolsigten (3.3).  1.2.3. Hvis denne portion paa 50 g passerer fuldstaendigt eller naesten fuldstaendigt gennem sigten (3.3) (mindst 95 vaegtprocent), kan proeven anvendes til bestemmelsen.  1.2.4. I modsat fald maa denne portion paa 50 g knuses ved hjaelp af knuseapparatet (3.4), indtil den opfylder sigtekriteriet (1.2.3). Hele den sigtede proeve haeldes straks op i en lufttaet beholder af tilstraekkelig stoerrelse (dobbelt rumfang af proeven) og  blandes omhyggeligt ved gentagen rystning og vending. Under disse operationer traeffes foranstaltninger for at undgaa aendringer i produktets vandindhold.  1.2.5. Der fortsaettes med bestemmelsen saa snart som muligt efter proeveforberedelsen.  1.3. Beholdere Proeven skal altid opbevares i en luft- og vandtaet beholder.  2. REAGENSER 2.1. Vand 2.1.1. Naar vand naevnes til oploesning, fortynding eller skylning skal der anvendes destilleret vand eller demineraliseret vand af mindst tilsvarende renhed.  2.1.2. Naar der henvises til »oploesning« eller »fortynding« uden naermere angivelse, betyder det »oploesning i vand« eller »fortynding med vand«.  2.2. Kemikalier Alle anvendte kemikalier skal vaere af anerkendt analysekvalitet, undtagen hvor andet er angivet.  3. UDSTYR 3.1. Udstyrsliste Udstyrslisterne omfatter kun udstyr til speciel anvendelse eller med saerlige specifikationer.  3.2. Analysevaegt Analysevaegt er en vaegt, som kan veje med mindst 0,1 mg noejagtighed.  3.3. Kontrolsigte De anvendte kontrolsigter med laag skal have en diameter paa 200 mm og vaere af metaldug med en nominel maskevidde paa 500 mm.  Tolerancen paa maskevidden og traaddiameteren skal vaere som angivet i ISO 3310/1. (Kontrolsigter - Tekniske krav og kontrol - Del 1: Duge af metal. ISO 3310/1 - 1975).  Sigterne skal vaere forsynet med opsamlingsskaal.  3.4. Knuseapparat For knusning af laboratorieproeven, hvis det er noedvendigt (se 1.2.4), uden for kraftig varmeudvikling og uden afgivelse eller optagelse af fugt. En hammermoelle maa ikke anvendes.  4. ANGIVELSE AF RESULTATER 4.1. Resultater Det resultat, som angives i analyserapporten, skal vaere gennemsnittet af to bestemmelser, som tilfredsstiller metodens repeterbarhedskriterium.  4.2. Procentberegning Undtagen hvor andet er angivet, skal resultatet beregnes som vaegtprocent af proeven.  5. FORSOEGSRAPPORT Forsoegsrapporten skal angive den anvendte metode og de opnaaede resultater. Desuden skal den naevne alle enkeltheder i fremgangsmaaden, som ikke er fastsat i analysemetoden eller som er valgfri, saavel som alle omstaendigheder, som kan have indvirket paa de  opnaaede resultater. Forsoegsrapporten skal give alle noedvendige oplysninger til fuldstaendig identifikation af proeven.  METODE 1 BESTEMMELSE AF VANDINDHOLD 1. FORMAAL OG ANVENDELSESOMRAADE Med denne metode bestemmes vandindholdet i:  - syrekasein,  - loebekasein,  - kaseinater.  2. DEFINITION Vandindhold i kasein og kaseinater:  vaegttabet, som bestemt ved den angivne metode.  3. PRINCIP Vaegten af den del af proeven, som resterer efter toerring ved atmosfaeretryk i en ovn ved 102 ° C ± 1 ° C til konstant vaegt, bestemmes. Vaegttabet beregnes som vaegtprocent af proeven.  4. APPARATUR 4.1. Analysevaegt 4.2. Vejeskaale, fladbundede og af et materiale, som ikke angribes under forsoegsbetingelserne, f.eks. nikkel, aluminium, rustfrit staal eller glas. Vejeskaalene skal have laag, som slutter taet, men som let kan fjernes. Passende dimensioner: diameter 60 til  80 mm og hoejde ca. 25 mm.  4.3. Toerreovn ved atmosfaeretryk, godt ventileret og med termostatkontrol, som kan indstilles (til 102 ° C ± 1 ° C). Der skal vaere samme temperatur i hele ovnen.  4.4. Ekssikkator, med frisk aktiveret silicagel med hygroskopisk indikator, eller tilsvarende toerremiddel.  4.5. Passende indretning til haandtering af vejeskaale, f.eks. en laboratorietang.  5. FREMGANGSMAADE 5.1. Proeveforberedelse Som beskrevet i afsnit 1.2 under Almindelige bestemmelser.  5.2. Klargoering af vejeskaalen 5.2.1. Den aabne vejeskaal og laaget (4.2) opvarmes i ovnen (4.3) ved 102 ° C ± 1 ° C i mindst en time.  5.2.2. Laaget laegges paa vejeskaalen, som anbringes i ekssikkatoren (4.4), afkoeles til temperaturen i vejerummet og vejes med 0,1 mg noejagtighed (m0).  5.3. Proevemaengde I vejeskaalen anbringes 3 til 5 g af proeven (5.1), laaget laegges paa, og der vejes med 0,1 mg noejagtighed (m1).  5.4. Bestemmelse 5.4.1. Vejeskaalen aabnes, anbringes sammen med laaget i ovnen (4.3) ved 102 ° C ± 1 ° C, og henstaar her i fire timer.  5.4.2. Laaget laegges paa vejeskaalen, det hele anbringes i ekssikkatoren, afkoeles til temperaturen i vejerummet og vejes med 0,1 mg noejagtighed.  5.4.3. Vejeskaalen aabnes, anbringes atter sammen med laaget i ovnen og henstaar her i en time. Operation 5.4.2 gentages.  5.4.4. Hvis vaegten, som er fundet under 5.4.3, er mere end 1 mg mindre end den, som er fundet under 5.4.2, gentages operation 5.4.3.  Hvis vaegten er foroeget, anvendes den mindste fundne vaegt til beregningen (6.1).  Den endelige fundne vaegt kaldes m2 g.  Den totale toerretid boer saedvanligvis ikke overskride seks timer.  6. ANGIVELSE AF RESULTATER 6.1. Beregningsmaade Vaegttabet ved toerring af proeven, angivet som vaegtprocent, beregnes med formlen:   × 100 hvor:  m0 = vaegten i gram af vejeskaalen og laaget efter operationerne i 5.2;  m1 = vaegten i gram af vejeskaalen, laaget og proeven for toerring (operation 5.3);  m2 = vaegten i gram af vejeskaalen, laaget og proeven efter toerring (operation 5.4.3 eller 5.4.4).  Beregn vaegttabet ved toerringen med 0,01 % noejagtighed.  6.2. Repeterbarhed Forskellen mellem resultaterne af to bestemmelser, udfoert samtidig eller lige efter hinanden af den samme person med den samme proeve og under de samme betingelser, maa ikke overskride 0,1 g vand pr. 100 g produkt.  Dette repeterbarhedsresultat skal opnaas i 95 % af de antal gange metoden udfoeres.  METODE 2 BESTEMMELSE AF PROTEININDHOLD 1. FORMAAL OG ANVENDELSESOMRAADE Med denne metode bestemmes proteinindholdet i:  - syrekasein,  - loebekasein,  - kaseinater,  med undtagelse af dem, der indeholder ammoniumkaseinat eller andre ammonium- eller nitrogenholdige ikke-protein forbindelser.  2. DEFINITION Proteinindholdet: Nitrogenindholdet, bestemt efter den anfoerte metode, multipliceret med 6,38 og angivet i vaegtprocent.  3. PRINCIP En proeve behandles med en blanding af kaliumsulfat og svovlsyre med kobber(II)sulfat som katalysator for at omdanne organisk nitrogen til ammoniakalsk nitrogen. Ammoniakken destilleres af og absorberes i borsyre, hvorefter den titreres med en indstillet  saltsyreoploesning. Nitrogenindholdet omregnes til proteinindhold ved multiplikation med faktoren 6,38.  4. REAGENSER 4.1. Svovlsyre, koncentreret, Q20 = 1,84 g/ml 4.2. Kaliumsulfat, vandfrit (K2SO4) 4.3. Kobber(II)sulfat pentahydrat (CuSO4.5H2O) 4.4. Sucrose (C12H22O11) 4.5. Borsyre, oploesning med 40 g/l 4.6. Natriumhydroxid, koncentreret vandig oploesning 30 % w/w, carbonatfri 4.7. Saltsyre, 0,1 mol/l 4.8. Blandet indikator. Lige dele af en oploesning med 2 g/l methylroedt i mindst 95 % (v/v) ethanol og en oploesning med 1 g/l methylenblaat i mindst 95 % (v/v) ethanol blandes.  5. APPARATUR 5.1. Analysevaegt 5.2. Kjeldahlkolbe, 500 ml 5.3. Destruktionsapparat, hvori man kan holde Kjeldahlkolben (5.2) i en skraa stilling, forsynet med et varmeaggregat, som ikke opvarmer den del af kolben, som ikke er daekket af den indeholdte vaeske.  5.4. Svaler med retlinet indre roer 5.5. Udstroemninger, som har en sikkerhedskugle, og som er forbundet med den nederste del af svaleren (5.4) med en samling af slebet glas eller med en gummislange. Hvis man anvender en gummislange, skal glasenderne vaere taet paa hinanden.  5.6. Draabefanger, som er forbundet med Kjeldahlkolben (5.2) og svaleren (5.4) med tilpassede gummipropper eller lignende.  5.7. Konisk kolbe, 500 ml 5.8. Maaleglas, 50 og 100 ml 5.9. Burette, 50 ml, inddeling 0,1 ml 5.10. Midler til regelmaessig kogning 5.10.1. Til destruktionen: smaa stykker haardt porcelaen eller glasperler.  5.10.2. Til destillationen: nylig gloedede pimpstenstykker.  6. FREMGANGSMAADE 6.1. Proeveforberedelse Som beskrevet i afsnit 1.2 under Almindelige bestemmelser.  6.2. Kontrol af tilstedevaerelsen af ammoniakalsk nitrogen Hvis det formodes, at der er ammoniumkaseinat eller andre ammoniumforbindelser til stede, udfoeres foelgende proeve. Til 1 g proeve i en lille konisk kolbe saettes 10 ml vand og 100 mg magnesiumoxid. Det magnesiumoxid, der klaeber til kolbens sider, skylles  ned, og kolben lukkes med en korkprop, idet der mellem proppen og kolbens hals anbringes et stykke roedt fugtet lakmuspapir. Kolbens indhold blandes omhyggeligt og opvarmes paa vandbad mellem 60 ° C og 65 ° C. Hvis lakmuspapiret farves blaat inden for 15  minutter, er der ammoniak til stede, og metoden kan ikke anvendes (se afsnit 1).  6.3. Blindproeve Samtidig med bestemmelsen af nitrogen i proeven foretages en blindproeve, hvor proeven erstattes af 0,5 g sucrose (4.4). Der anvendes samme apparatur, samme maengder af alle reagenser og samme fremgangsmaade som beskrevet i 6.5. Hvis resultater af  blindproeven overstiger 0,5 ml 0,1 mol/l syre maa reagenserne kontrolleres, og de(t) urene reagens(er) maa renses eller udskiftes.  6.4. Proevemaengde I Kjeldahlkolben (5.2) kommes 0,3 til 0,4 g af proeven (6.1), som er afvejet med 0,1 mg noejagtighed.  6.5. Bestemmelse 6.5.1. Der saettes til kolben nogle stykker porcelaen eller glasperler (5.10.1) og ca. 10 g vandfrit kaliumsulfat (4.2).  Der tilsaettes 0,2 g kobber(II)sulfat (4.3), og kolbens hals skylles med lidt vand. Der tilsaettes 20 ml koncentreret svovlsyre (4.1). Kolbens indhold blandes.  Der opvarmes forsigtigt paa destruktionsapparatet (5.3), indtil skumdannelsen er ophoert, og der koges forsigtigt, indtil oploesningen er blevet klar, og en lys blaagroen farve er fremkommet. Under opvarmningen rystes kolben af og til.  Kogningen fortsaettes, saaledes at dampene fortaettes midt i kolbens hals. Opvarmningen fortsaettes i 90 minutter, idet lokal overopvarmning undgaas.  Der afkoeles til stuetemperatur, hvorefter der forsigtigt tilsaettes ca. 200 ml vand og nogle stykker pimpsten (5.10.2). Der blandes og afkoeles paa ny.  6.5.2. Til den koniske kolbe (5.7) saettes 50 ml af borsyreoploesningen (4.5) og fire draaber af indikatoren (4.8). Efter blanding anbringes kolben under svaleren (5.4), saa at enden af udstroemningsroeret (5.5) er neddyppet i borsyreoploesningen. Med  maaleglasset (5.8) saettes 80 ml natriumhydroxidoploesning (4.6) til Kjeldahlkolben. Medens dette goeres, holdes kolben skraat, saa natriumhydroxidoploesningen loeber ned langs vaeggen og danner et lag nederst i kolben.  Indholdet i Kjeldahlkolben blandes ved at give kolben en let, roterende bevaegelse. Der opvarmes efterhaanden til kogning, idet skumdannelse undgaas. Destillationen fortsaettes, saa der opsamles 150 ml destillat paa ca. 30 minutter. Destillatets temperatur  skal vaere under 25 ° C. Ca. 2 minutter foer destillationens afslutning saenkes den koniske kolbe, saa enden af udstroemningsroeret ikke laengere dypper ned i den sure oploesning, og den nederste ende skylles med lidt vand. Opvarmningen standses,  udstroemningsroeret fjernes, og dets udvendige og indvendige side skylles med lidt vand, som opsamles i den koniske kolbe.  6.5.3. Destillatet i den koniske kolbe titreres med den indstillede saltsyreoploesning (4.7).  7. ANGIVELSE AF RESULTATER 7.1. Formel og beregningsmaade Proevens proteinindhold er, angivet i vaegtprocent, lig med  =  hvor:  V1 = det volumen i milliliter af den indstillede saltsyreoploesning (4.7), som er brugt til bestemmelse (6.5);  V2 = det volumen i milliliter af den indstillede saltsyreoploesning (4.7), som er brugt til blindproeven (6.3);  T = styrken af den indstillede saltsyreoploesning (4.7) i mol/l;  m = vaegten i gram af proeven.  Proteinindholdet beregnes med 0,1 % noejagtighed.  7.2. Repeterbarhed Forskellen mellem resultaterne af to bestemmelser, udfoert samtidig eller lige efter hinanden af den samme person med den samme proeve og under de samme betingelser, maa ikke overskride 0,5 g protein pr. 100 g produkt.  Dette repeterbarhedsinterval skal opnaas i 95 % af de antal gange metoden udfoeres.  METODE 3 BESTEMMELSE AF TITRERBAR SYREGRAD 1. FORMAAL OG ANVENDELSESOMRAADE Med denne metode bestemmes fri syre i syrekasein.  2. DEFINITION Titrerbar syregrad i syrekasein: Det volumen i milliliter af en indstillet 0,1 mol/l natriumhydroxid oploesning, som noedvendig for at neutralisere et vandigt udtraek af 1 g af produktet.  3. PRINCIP Proeven ekstraheres med vand ved 60 ° C og filtreres. Filtratet titreres med en indstillet natriumhydroxidoploesning, med phenolphthalein som indikator.  4. REAGENSER Det vand, som anvendes i bestemmelsen eller til fremstilling af reagenser, skal vaere befriet for kuldioxid ved kogning i 10 minutter foer anvendelse.  4.1. Natriumhydroxidoploesning: 0,1 mol/l 4.2. Phenolphthalein indikatoroploesning, 10 g/l i ethanol (95 % v/v), neutraliseret til omslagspunktet.  5. APPARATUR 5.1. Analysevaegt 5.2. Konisk kolbe, 500 ml, med sleben hals og glasprop 5.3. Fuldpipette, 100 ml 5.4. Pipette, passende til afmaaling af 0,5 ml indikatoroploesning (4.2) 5.5. Konisk kolbe, 250 ml 5.6. Maaleglas, 250 ml 5.7. Burette, inddeling 0,1 ml 5.8. Vandbad, som kan indstilles til 60 ° C ± 2 ° C.  5.9. Passende filter 6. FREMGANGSMAADE 6.1. Proeveforberedelse Som beskrevet i afsnit 1.2 under Almindelige bestemmelser.  6.2. Proevemaengde Med 10 mg noejagtighed afvejes ca. 10 g proeve (6.1), som kommes i den koniske kolbe (5.2).  6.3. Bestemmelse Ved hjaelp af maaleglasset paa 250 ml (5.6) saettes 200 ml friskkogt afkoelet vand, som i forvejen er opvarmet til 60 ° C, til proeven. Kolben tilproppes, indholdet blandes ved rotering af kolben, og kolben anbringes paa vandbadet ved 60 ° C (5.8), hvor den  henstaar i 30 minutter. Kolben omrystes for hver ca. 10 minutter.  Der filtreres, og filtratet afkoeles til ca. 20 ° C. Filtratet skal vaere klart.  Med pipetten (5.3) overfoeres 100 ml afkoelet filtrat til den koniske kolbe (5.5). Der tilsaettes med pipetten (5.4), 0,5 ml af phenolphtalein indikatoroploesningen (4.2). Der titreres med den indstillede natriumhydroxidoploesning (4.1), indtil der  fremkommer er blegroed farve, som vedvarer i mindst 30 sekunder. Det anvendte volumen noteres med 0,01 ml noejagtighed.  7. ANGIVELSE AF RESULTATER 7.1. Formel og beregningsmaade Den titrerbar syregrad i syrekasein er lig med  hvor:  V = det anvendte volumen i milliliter af den indstillede natriumhydroxidoploesning (4.1);  T = styrken af den indstillede natriumhydroxidoploesning (4.1) i mol/l;  m = vaegten i gram af proeven.  Den titrerbar syregrad beregnes med to decimaler.  7.2. Repeterbarhed Forskellen mellem resultaterne af to bestemmelser, udfoert samtidig eller lige efter hinanden af den samme person med den samme proeve og under de samme betingelser, maa ikke overskride 0,02 ml 0,1 mol/l natriumhydroxidoploesning pr. g produkt.  Dette repeterbarhedsinterval skal opnaas i 95 % af de antal gange metoden udfoeres.  METODE 4 BESTEMMELSE AF ASKE (inklusiv P2O5) 1. FORMAAL OG ANVENDELSESOMRAADE Med denne metode bestemmes indholdet af aske (inklusiv P2O5) i syrekasein.  2. DEFINITION Indholdet af aske (inklusiv P2O5): Indholdet af aske, som det bestemmes ved den anfoerte metode.  3. PRINCIP En proeve gloedes ved 825 ° C ± 25 ° C under tilstedevaerelse af magnesiumacetat til at binde alt organisk phosphor. Asken beregnes efter vejning af gloederesten og subtraktion af den maengde aske, som stammer fra magnesiumacetatet.  4. REAGENSER 4.1. Magnesiumacetat tetrahydrat oploesning, 120 g/l. Der oploeses 120 g magnesiumacetat tetrahydrat Mg(CH3CO2)2. 4H2O i vand og fyldes op til 1 liter med vand.  5. APPARATUR5.1. Analysevaegt 5.2. Fuldpipette, 5 ml 5.3. Digler af kvarts eller platin, ca. 70 mm i diameter og 25 til 50 mm dybe 5.4. Toerreovn, som kan indstilles til 102 ° C ± 1 ° C.  5.5. Elektrisk ovn med luftcirkulation, som kan indstilles til 825 ° C ± 25 ° C.  5.6. Kogende vandbad 5.7. Ekssikkator, med frisk aktiveret silicagel med hygroskopisk indikator, eller tilsvarende toerremiddel 6 FREMGANGSMAADE 6.1. Proeveforberedelse Som beskrevet i afsnit 1.2 under Almindelige bestemmelser.  6.2. Klargoering af diglerne To digler (A, B) (5.3) opvarmes i den elektriske ovn (5.5) ved 825 ° C ± 25 ° C i 30 minutter. De afkoeles til en vis grad, foer de anbringes i ekssikkatoren (5.7), hvor de afkoeles til temperaturen i vejerummet og vejes med 0,1 mg noejagtighed.  6.3. Proevemaengde I en af de klargjorte digler (A) afvejes med 0,1 mg noejagtighed ca. 3 g af proeven (6.1).  6.4. Bestemmelse Til diglen (A) saettes ved hjaelp af pipetten (5.2) noejagtig 5 ml af magnesiumacetatoploesningen (4.1), saaledes at hele den udtagne proeve befugtes, og den henstaar i 20 minutter.  Til den anden klargjorte digel (B) saettes ved hjaelp af pipeten (5.2) noejagtig 5 ml af magnesiumacetatoploesningen (4.1).  Indholdet af begge digler (A og B) inddampes til toerhed paa det kogende vandbad (5.6).  Begge digler anbringes i ovnen (5.4) ved 102 ° C ± 1 ° C, hvor de henstaar i 30 minutter.  Diglen A med indhold opvarmes over en lille flamme eller paa en varmeplade eller under en IR lampe, indtil proeven er fuldstaendig forkullet, idet man passer paa, at den ikke bryder i brand.  Begge diglerne (A og B) anbringes i den elektriske ovn (5.5) ved 825 ° C ± 25 ° C og opvarmes her i mindst en time, indtil alt kulstoffet i digel A er forsvundet. Diglerne afkoeles til en vis grad, foer de anbringes i ekssikkatoren (5.7), hvor de afkoeles  til temperaturen i vejerummet og vejes med 0,1 mg noejagtighed.  Gentag opvarmningen i den elektriske ovn i ca. 30 minutter tillige med afkoeling og vejning, indtil vaegten forbliver konstant inden for 1 mg eller begynder at stige. Den mindste vaegt benyttes.  7. ANGIVELSE AF RESULTATER 7.1. Beregningsmetode Proevens askeindhold, inklusiv P2O5, angivet i vaegtprocent, er lig med  × 100 hvor:  m0 = vaegten i gram af den udtagne proeve;  m1 = vaegten i gram af digel A med remanens;  m2 = vaegten i gram af den klargjorte digel A;  m3 = vaegten i gram af digel B med remanens;  m4 = vaegten i gram af den klargjorte digel B.  Det endelige resultat beregnes med 0,01 % noejagtighed.  7.2. Repeterbarhed Forskellen mellem resultaterne af to bestemmelser, udfoert samtidig eller lige efter hinanden af den samme person med den samme proeve og under de samme betingelser, maa ikke overskride 0,1 g pr. 100 g produkt.  Dette repeterbarhedsinterval skal opnaas i 95 % af de antal gange metoden udfoeres.  METODE 5 BESTEMMELSE AF ASKE (inklusiv P2O5) 1. FORMAAL OG ANVENDELSESOMRAADE Med denne metode bestemmes indholdet af aske (inklusiv P2O5) i loebekasein.  2. DEFINITION Indholdet af aske (inklusiv P2O5): Indholdet af aske, som det bestemmes ved den anfoerte metode.  3. PRINCIP En proeve gloedes ved 825 ° C ± 25 ° C til konstant vaegt. Remanensen bestemmes ved vejning og beregnes som vaegtprocent af proeven.  4. APPARATUR 4.1. Analysevaegt 4.2. Digel af kvarts eller platin, ca. 70 mm i diameter og 25 til 50 mm dyb 4.3. Elektrisk ovn med luftcirkulation, som kan indstilles til 825 ° C ± 25 ° C.  4.4. Ekssikkator, med frisk aktiveret silicagel med hygroskopisk indikator, eller tilsvarende toerremiddel 5. FREMGANGSMAADE 5.1. Proeveforberedelse Som beskrevet i afsnit 1.2 under Almindelige bestemmelser.  5.2. Klargoering af diglen Diglen (4.2) opvarmes i den elektriske ovn (4.3) ved 825 ° C ± 25 ° C i 30 minutter. Den afkoeles til en vis grad, foer den anbringes i ekssikkatoren (4.4), hvor den afkoeles til temperaturen i vejerummet og vejes med 0,1 mg noejagtighed.  5.3. Proevemaengde I den klargjorte digel afvejes med 0,1 mg noejagtighed ca. 3 g af proeven (5.1).  5.4. Bestemmelse Diglen opvarmes over en lille flamme eller paa en varmeplade eller under en IR lampe, indtil proeven er fuldstaendig forkullet, idet man passer paa, at den ikke bryder i brand.  Diglen anbringes i den elektriske ovn (4.3) ved 825 ° C ± 25 ° C og opvarmes her i mindst en time, indtil alt kulstoffet i diglen er forsvundet. Diglen afkoeles til en vis grad, foer den anbringes i ekssikkatoren (4.4), hvor den afkoeles til temperaturen i  vejerummet og vejes med 0,1 mg noejagtighed.  Gentag opvarmningen i den elektriske ovn i ca. 30 minutter tillige med afkoeling og vejning, indtil vaegten forbliver konstant inden for 1 mg eller begynder at stige. Den mindste vaegt benyttes.  6. ANGIVELSE AF RESULTATER 6.1. Beregningsmetode og formel Proevens askeindhold, inklusiv P2O5, angivet i vaegtprocent, er lig med  × 100 hvor:  m0 = vaegten i gram af den udtagne proeve;  m1 = vaegten i gram af diglen med remanens;  m2 = vaegten i gram af den klargjorte digel.  Det endelige resultat beregnes med 0,01 % noejagtighed.  6.2. Repeterbarhed Forskellen mellem resultaterne af to bestemmelser, udfoert samtidig eller lige efter hinanden af den samme person med den samme proeve og under de samme betingelser, maa ikke overskride 0,15 g aske pr. 100 g produkt.  Dette repeterbarhedsinterval skal opnaas i 95 % af de antal gange metoden udfoeres.  METODE 6 BESTEMMELSE AF pH 1. FORMAAL OG ANVENDELSESOMRAADE Med denne metode bestemmes pH af kaseinater: pH ved 20 ° C af en vandig kaseinatoploesning, bestemt ved den anfoerte metode.  2. DEFINITION pH af kaseinater: pH ved 20 ° C af en vandig kaseinatoploesning, bestemt ved den anfoerte metode.  3. PRINCIP Elektrometrisk bestemmelse af pH af en vandig kaseinatoploesning ved hjaelp af et pH-meter.  4. REAGENSER Det vand, som anvendes til bestemmelsen (6) eller til fremstilling af reagenser, skal vaere friskdestilleret vand, som har vaeret beskyttet mod kuldioxidabsorption.  4.1. Bufferoploesninger til kalibrering af pH-meteret (5.2) To standard bufferoploesninger med pH-vaerdier ved 20 ° C, som er kendt med to decimaler, og som ligger paa hver sin side af pH-vaerdien for den proeve, som skal undersoeges, f.eks. en phthalatbufferoploesning med en pH-vaerdi paa ca. 4 og en  boraxbufferoploesning med en pH-vaerdi paa ca. 9.  5. APPARATUR 5.1. Analysevaegt 5.2. pH-meter med en foelsomhed paa mindst 0,05 pH-enheder, med en passende glaselektrode og en kalomel-eller anden referenceelektrode.  5.3. Termometer med en noejagtighed paa 0,5 ° C 5.4. Konisk kolbe, 100 ml, forsynet med sleben glasprop 5.5. Baegerglas, 50 ml 5.6. Omroerer 5.7. Baegerglas til omroereren (5.6), mindst 250 ml 6. FREMGANGSMAADE 6.1. Proeveforberedelse Som beskrevet i afsnit 1.2 under Almindelige bestemmelser.  6.2. Bestemmelse 6.2.1. Kalibrering af pH-meter Bufferoploesningernes temperatur (4.1) indstilles til 20 ° C, og pH-meteret kalibreres efter fabrikantens anvisninger.  Anm.  1. Kalibreringen boer udfoeres, medens kolberne henstaar i 20 minutter (se 6.2.2).  2. Hvis en raekke proever skal analyseres, maa kalibreringen af pH-meteret kontrolleres mindst hver 30. minut med en eller flere af standard bufferoploesningerne.  6.2.2. Fremstilling af proeveoploesningen I baegerglasset (5.7) haeldes 95 ml vand, der tilsaettes 5,0 g af proeven (6.1) og blandes med omroereren (5.6) i 30 sekunder.  Henstand i 20 minuter ved ca. 20 ° C tildaekket med et urglas.  6.2.3. Maaling af pH 6.2.3.1. Ca. 20 ml af oploesningen haeldes over i baegerglasset (5.5), og pH-vaerdien af denne vaeske bestemmes straks ved hjaelp af pH-meteret (5.2) efter at glaselektroden er skyllet omhyggeligt med vand.  6.2.3.2. pH-vaerdien maales.  7. ANGIVELSE AF RESULTATER 7.1. Registrering af pH Som pH-vaerdi for den vandige kaseinatoploesning registreres vaerdien, som aflaeses paa pH-meterets skala med mindst to decimaler.  7.2. Repeterbarhed Forskellen mellem resultaterne af to bestemmelser, udfoert samtidig eller lige efter hinanden af den samme person med den samme proeve og under de samme betingelser, maa ikke overskride 0,1 pH-enheder for kaseinekstrakter og 0,05 pH-enheder for  kaseinatoploesninger.  Dette repeterbarhedsinterval skal opnaas i 95 % af de antal gange metoden udfoeres.