Avis juridique important

|

31991L0308

Rådets direktiv 91/308/EØF af 10. juni 1991 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge

EF-Tidende nr. L 166 af 28/06/1991 s. 0077 - 0083 den finske specialudgave: kapitel 10 bind 1 s. 0068  den svenske specialudgave: kapitel 10 bind 1 s. 0068

RAADETS DIREKTIV  af 10. juni 1991  om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge  (91/308/EOEF) RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR - under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 57, stk. 2, foerste og tredje punktum, samt artikel 100 A,under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),i samarbejde med Europa-Parlamentet (2),under henvisning til udtalelse fra Det OEkonomiske og Sociale Udvalg (3), og ud fra foelgende betragtninger:Naar kredit- og finansieringsinstitutter anvendes til hvidvaskning af oekonomisk udbytte af kriminelle handlinger (i det foelgende benaevnt »hvidvaskning af penge«), kan de involverede institutters soliditet og stabilitet samt det finansielle systems trovaerdighed som helhed blive alvorligt svaekket, saaledes at offentligheden herved mister tilliden til det;traeffer Faellesskabet ikke foranstaltninger mod hvidvaskning af penge, kan det foere til, at medlemsstaterne for at beskytte deres finansielle system traeffer foranstaltninger, som risikerer at vaere uforenelige med gennemfoerelsen af enhedsmarkedet; uden en vis koordinering paa faellesskabsplan kan personer, der er involveret i hvidvaskning af penge, med henblik paa at fremme deres kriminelle handlinger forsoege at udnytte liberaliseringen af kapitalbevaegelserne og den frie udveksling af finansielle tjenesteydelser, som det finansielt integrerede Europa indebaerer;hvidvaskning af penge har en klar indflydelse paa stigningen i organiseret kriminalitet i almindelighed og narkotikahandel i saerdeleshed; det er i stadig hoejere grad blevet klart, at bekaempelse af hvidvaskning af penge er et af de mest effektive midler til at bekaempe denne form for kriminel handling, som udgoer en saerlig samfundstrussel for medlemsstaterne;hvidvaskning af penge skal hovedsagelig bekaempes med strafferetlige midler og inden for et internationalt samarbejde mellem retsinstanser og politimyndigheder som det, der er etableret paa narkotikaomraadet i De Forenede Nationers konvention om bekaempelse af ulovlig handel med narkotika og psykotrope stoffer, vedtaget den 19. december 1988 i Wien (i det foelgende benaevnt »Wienerkonventionen«), og som ved Europaraadets konvention om haeleri og efterforskning samt beslaglaeggelse og konfiskation af udbyttet fra strafbart forhold, der blev aabnet for undertegnelse den 8. november 1990 i Strasbourg, er blevet udvidet til at gaelde alle kriminelle handlinger;kriminalisering maa imidlertid ikke vaere det eneste middel til bekaempelse af hvidvaskning af penge, da det finansielle system kan spille en saerdeles effektiv rolle i saa henseende; der skal i den forbindelse henvises til Europaraadets henstilling af 27. juni 1980 og til den principerklaering, der blev vedtaget i december 1988 i Basel af banktilsynsmyndighederne i ti-landegruppen, idet disse begge markerer et stort fremskridt med henblik paa at forhindre, at det finansielle system anvendes til hvidvaskning af penge;hvidvaskning af penge foregaar normalt paa internationalt plan, saaledes at midlernes ulovlige oprindelse bedre kan skjules; foranstaltninger, som udelukkende traeffes paa nationalt plan uden nogen form for koordinering og samarbejde paa internationalt plan, vil kun have meget begraenset virkning;alle de foranstaltninger, som Faellesskabet traeffer paa dette omraade, skal harmonere med andre forholdsregler, som vedtages i andre internationale fora; med dette for oeje boer ethvert initiativ fra Faellesskabets side navnlig tage hensyn til rekommandationerne fra Den Finansielle Aktionsgruppe vedroerende Hvidvaskning af Penge, som blev oprettet paa de syv vigtigste industrilandes topmoede i Paris i juli 1989;Europa-Parlamentet har i adskillige beslutninger anmodet om, at der bliver udarbejdet et globalt faellesskabsprogram til bekaempelse af narkotikahandel, herunder bestemmelser med henblik paa forebyggelse af hvidvaskning af penge;definitionen af hvidvaskning af penge bygger paa definitionen i Wienerkonventionen og er tilpasset dette direktiv; da faenomenet hvidvaskning af penge imidlertid ikke blot vedroerer det oekonomiske udbytte af kriminelle handlinger i forbindelse med narkotikahandel, men ogsaa det oekonomiske udbytte af andre former for kriminelle handlinger (som f.eks. organiseret kriminalitet og terrorisme), er det vigtigt, at medlemsstaterne i henhold til deres lovgivning udvider dette direktivs virkninger til ogsaa at omfatte det oekonomiske udbytte af saadanne handlinger, naar dette maa formodes at kunne give anledning til hvidvaskningstransaktioner, der berettiger til straf;forbud i medlemsstaternes lovgivninger mod hvidvaskning af penge, med stoette i passende foranstaltninger og sanktioner, er en noedvendig betingelse for bekaempelsen af dette faenomen;for at undgaa, at personer, der foretager hvidvaskning af penge, benytter sig af anonymitet til at udfoere deres kriminelle handlinger, er det noedvendigt at sikre, at kredit- og finansieringsinstitutter kraever, at deres kunder legitimerer sig, naar de optager forretningsmaessig forbindelse med dem, eller naar de foretager transaktioner, der overstiger visse taerskler; saadanne bestemmelser skal ogsaa saa vidt muligt udvides til at gaelde for eventuelle beneficianter;kredit- og finansieringsinstitutter skal i mindst fem aar opbevare kopier af eller oplysninger taget fra den kraevede legitimation samt dokumentation og registreringer vedroerende transaktionerne bestaaende af originale dokumenter eller kopier med tilsvarende beviskraft i henhold til national lovgivning, for at dette materiale kan tjene som bevis ved enhver undersoegelse vedroerende hvidvaskning af penge;det skal sikres, at kredit- og finansieringsinstitutter omhyggeligt undersoeger enhver transaktion, som paa grund af sin karakter saerlig menes at kunne have tilknytning til hvidvaskning af penge, da dette er noedvendigt for at bevare det finansielle systems soliditet og integritet og for at bidrage til bekaempelsen af hvidvaskning af penge; til dette formaal skal de vaere saerlig opmaerksomme paa transaktioner med tredjelande, der ikke anvender forebyggende regler mod hvidvaskning af penge, som svarer til dem, der er fastsat af Faellesskabet, eller til andre lignende regler opstillet af internationale fora og anvendt af Faellesskabet;med henblik herpaa kan medlemsstaterne anmode kredit- og finansieringsinstitutterne om skriftligt at udfaerdige resultaterne af den undersoegelse, som de paalaegges at foretage, og at sikre, at disse resultater er tilgaengelige for de myndigheder, der er ansvarlige for bekaempelsen af hvidvaskning af penge;beskyttelse af det finansielle system mod hvidvaskning af penge er en opgave, som ikke kan gennemfoeres af de myndigheder, der er ansvarlige for bekaempelsen af dette faenomen, uden at kredit- og finansieringsinstitutterne og deres tilsynsmyndigheder samarbejder med dem; bankhemmeligheden maa haeves i disse tilfaelde; en pligt til at indberette suspekte transaktioner, som sikrer, at oplysningerne videregives til ovennaevnte myndigheder, uden at de paagaeldende kunder advares, er det mest effektive middel til gennemfoerelse af et saadant samarbejde; der er brug for en saerlig beskyttelsesklausul, som fritager kredit- og finansieringsinstitutter, deres ansatte og medlemmerne af deres ledelse for ansvar for tilsidesaettelse af tavshedspligten;de oplysninger, myndighederne modtager i henhold til dette direktiv, kan kun anvendes i forbindelse med bekaempelse af hvidvaskning af penge; medlemsstaterne kan dog bestemme, at disse oplysninger kan anvendes til andre formaal;kredit- og finansieringsinstitutternes indfoerelse af interne kontrolprocedurer og tilrettelaeggelse af uddannelsesprogrammer paa dette omraade er supplerende foranstaltninger, uden hvilke de oevrige foranstaltninger i dette direktiv risikerer at blive virkningsloese;da hvidvaskning af penge ikke blot kan foregaa via kredit- og finansieringsinstitutter, men ogsaa via andre former for erhverv og virksomhedskategorier, skal medlemsstaterne udvide samtlige bestemmelser i dette direktiv eller en del heraf til ogsaa at omfatte de erhverv og virksomheder, hvis aktiviteter saerlig kan udnyttes til hvidvaskning af penge;det er vigtigt, at medlemsstaterne isaer soerger for, at der traeffes samordnede foranstaltninger i Faellesskabet, naar der er alvorlige tegn paa, at erhverv eller aktiviteter, som er blevet harmoniseret i Faellesskabet for saa vidt angaar vilkaarene for deres udoevelse, udnyttes til hvidvaskning af penge;effektiviteten af de bestraebelser, der udfoldes til bekaempelse af hvidvaskning af penge, afhaenger hovedsageligt af en fortsat samordning og harmonisering af de nationale gennemfoerelsesforanstaltninger; en saadan samordning og harmonisering i forskellige internationale fora kraever paa faellesskabsplan et samraad mellem medlemsstaterne og Kommissionen i et kontaktudvalg;hver medlemsstat maa traeffe egnede foranstaltninger og fastsaette passende sanktioner for overtraedelser af de naevnte bestemmelser for at sikre, at direktivets bestemmelser gennemfoeres i fuldt omfang - UDSTEDT FOELGENDE DIREKTIV: Artikel 1 I dette direktiv forstaas ved:- »kreditinstitut«: et foretagende, som defineret i artikel 1, foerste led, i Raadets direktiv 77/780/EOEF (4), senest aendret ved direktiv 89/646/EOEF (5), samt en filial, som defineret i artikel 1, tredje led, i naevnte direktiv og beliggende i Faellesskabet, af et kreditinstitut, hvis hovedsaede er beliggende uden for Faellesskabet - »finansieringsinstitut«: et foretagende, som ikke er et kreditinstitut, og hvis hovedaktivitet er at foretage en eller flere af de forretninger, der er opfoert under punkt 2 til 12 og 14 paa listen i bilaget til direktiv 89/646/EOEF, samt et forsikringsselskab, der er behoerigt godkendt i henhold til Raadets direktiv 79/267/EOEF (6), senest aendret ved direktiv 90/619/EOEF (7), for saa vidt som det udfoerer aktiviteter, der omfattes af naevnte direktiv; denne definition omfatter ogsaa filialer, der er beliggende i Faellesskabet, af finansieringsinstitutter, hvis hovedsaede er beliggende uden for Faellesskabet - »hvidvaskning af penge«: nedenstaaende forsaetlige handlinger:- konvertering eller overfoersel af formuegoder - vel vidende, at de hidroerer fra en kriminel handling eller fra medvirken i en saadan handling - med det formaal at fortie eller tilsloere formuegodernes ulovlige oprindelse eller at hjaelpe personer, som er involveret i en saadan handling, til at unddrage sig de retlige konsekvenser heraf - fortielse eller tilsloering af formuegodernes art, oprindelse, lokalisering, placering eller bevaegelser eller af den egentlige ejendomsret til disse formuegoder eller dertil knyttede rettigheder, vel vidende, at de hidroerer fra en kriminel handling eller fra medvirken i en saadan handling - erhvervelse, besiddelse eller anvendelse af formuegoder, vel vidende ved modtagelsen af disse goder, at de hidroerer fra en kriminel handling eller fra medvirken i en saadan handling - medvirken i en af de handlinger, som er naevnt under de tre foregaaende punkter, medvirken med henblik paa at begaa den naevnte handling, forsoeg paa at begaa den, det af hjaelpe, tilskynde eller raade nogen til at begaa den eller det at lette gennemfoerelsen heraf.Den viden, hensigt eller tilskyndelse, som skal foreligge i forbindelse med handlingerne i dette led, kan fastslaas paa grundlag af objektive forhold.Der foreligger hvidvaskning af penge, ogsaa selv om de handlinger, som har frembragt de formuegoder, der skal hvidvaskes, har fundet sted paa en anden medlemsstats eller et tredjelands omraade - »formuegoder«: aktiver af enhver art, hvad enten der er tale om fysiske eller ikke-fysiske genstande, loesoere eller fast ejendom, materielle eller immaterielle aktiver, samt retlige dokumenter eller instrumenter, der tjener som bevis for ejendomsret til saadanne aktiver eller dertil knyttede rettigheder - »kriminel handling«: en lovovertraedelse som defineret i artikel 3, stk. 1, litra a), i Wienerkonventionen samt enhver anden kriminel handling, der er defineret som saadan af hver enkelt medlemsstat med henblik paa dette direktiv - »kompetente myndigheder«: de nationale myndigheder, som i henhold til en lov eller anden bestemmelse er bemyndiget til at foere tilsyn med kredit- eller finansieringsinstitutter. Artikel 2 Medlemsstaterne drager omsorg for, at hvidvaskning af penge, som defineret i dette direktiv, forbydes. Artikel 3 1. Medlemsstaterne drager omsorg for, at kredit- og finansieringsinstitutter kraever, at deres kunder legitimerer sig ved hjaelp af et retskraftigt dokument, naar der optages forretningsmaessig forbindelse med dem, saerlig naar der aabnes en konto eller bankbog eller et depot.2. Dette krav om legitimation gaelder ogsaa for enhver transaktion med andre kunder end dem, der er omhandlet i stk. 1, vedroerende et beloeb paa 15 000 ECU eller derover, hvad enten den udfoeres i en enkelt eller i flere operationer, hvis der synes at vaere indbyrdes forbindelse mellem dem. Hvis beloebet ikke kendes paa det tidspunkt, hvor transaktionen paabegyndes, skal det paagaeldende institut kraeve legitimation, saa snart det faar kendskab hertil og konstaterer, at taersklen er naaet. 3. Som undtagelse fra stk. 1 og 2 kraeves der ikke legitimation i forbindelse med forsikringsaftaler, der indgaas af forsikringsvirksomheder, som er godkendt i henhold til direktiv 79/267/EOEF, og hvis virksomhed er omfattet af naevnte direktiv, naar beloebet af den eller de periodiske praemier, der skal indbetales i loebet af et aar, er paa 1 000 ECU eller derunder, eller ved indbetaling af en engangspraemie paa 2 500 ECU eller derunder. Hvis den eller de periodiske praemier, der skal indbetales i loebet af et aar, forhoejes, saaledes at taersklen paa 1 000 ECU overstiges, skal der kraeves legitimation.4. Medlemsstaterne kan foreskrive, at legitimation ikke er obligatorisk for pensionsforsikringsaftaler, der indgaas i medfoer af en arbejdskontrakt eller den forsikredes erhvervsmaessige virksomhed, forudsat at disse aftaler ikke indeholder en tilbagekoebsklausul eller kan anvendes som sikkerhed for et laan.5. Er der tvivl om, hvorvidt de i de foregaaende stykker naevnte kunder handler for egen regning, eller er der vished for, at de ikke handler for egen regning, skal kredit- og finansieringsinstitutterne traeffe rimelige foranstaltninger til at indhente oplysninger om den faktiske identitet af de personer, for hvis regning disse kunder handler.6. Kredit- og finansieringsinstitutterne skal kraeve denne legitimation, selv om transaktionsbeloebet er lavere end ovennaevnte taerskler, saa snart de har mistanke om hvidvaskning af penge.7. Kredit- og finansieringsinstitutterne er ikke underlagt legitimationskravene i denne artikel, hvis kunden ogsaa er et kredit- eller et finansieringsinstitut, der er omfattet af dette direktiv.8. Medlemsstaterne kan foreskrive, at legitimationskravene vedroerende de transaktioner, der omhandles i stk. 3 og 4, er opfyldt, naar det konstateres, at transaktionsbeloebet skal debiteres en konto, der er aabnet i kundens navn i et kreditinstitut, der er omfattet af kravene i stk. 1. Artikel 4 Medlemsstaterne drager omsorg for, at kredit- og finansieringsinstitutter opbevarer foelgende materiale, for at det kan tjene som bevis ved enhver undersoegelse vedroerende hvidvaskning af penge:- for saa vidt angaar legitimationen opbevares kopier af eller oplysninger taget fra de kraevede dokumenter i mindst 5 aar, efter at et kundeforhold er ophoert - for saa vidt angaar transaktionerne opbevares dokumentation og registreringer bestaaende af originale dokumenter eller kopier med tilsvarende beviskraft i henhold til national lovgivning i mindst 5 aar fra transaktionernes gennemfoerelse. Artikel 5 Medlemsstaterne drager omsorg for, at kredit- og finansieringsinstitutter omhyggeligt undersoeger enhver transaktion, som paa grund af sin karakter saerlig menes at kunne have tilknytning til hvidvaskning af penge. Artikel 6 Medlemsstaterne drager omsorg for, at kredit- og finansieringsinstitutter samt medlemmer af disses ledelse og deres ansatte til fulde samarbejder med de myndigheder, der er ansvarlige for bekaempelsen af hvidvaskning af penge:- ved paa eget initiativ at underrette disse myndigheder om ethvert forhold, som kunne vaere tegn paa hvidvaskning af penge - ved paa opfordring at give disse myndigheder alle noedvendige oplysninger i henhold til procedurerne i den relevante lovgivning.De i stk. 1 naevnte oplysninger fremsendes til de myndigheder, der er ansvarlige for bekaempelsen af hvidvaskning af penge i den medlemsstat, paa hvis omraade det institut, der fremsender oplysningerne, er beliggende. Fremsendelsen varetages normalt af den eller de personer, som er udpeget af kredit- og finansieringsinstitutterne i henhold til procedurerne i artikel 11, nr. 1.Oplysninger, der gives myndighederne i overensstemmelse med stk. 1, kan kun udnyttes i forbindelse med bekaempelse af hvidvaskning af penge. Dog kan medlemsstaterne bestemme, at disse oplysninger ogsaa kan anvendes til andre formaal. Artikel 7 Medlemsstaterne drager omsorg for, at kredit- og finansieringsinstitutter afholder sig fra at udfoere en transaktion, som de ved har, eller som de mistaenker for at have forbindelse med hvidvaskning af penge, saa laenge de ikke har underrettet de i artikel 6 naevnte myndigheder herom. Disse myndigheder kan under betingelser, der fastsaettes i deres nationale forskrifter, give paalaeg om, at transaktionen ikke maa gennemfoeres. Saafremt der er mistanke om, at den paagaeldende transaktion vil kunne foere til hvidvaskning af penge, og det ikke er muligt at undlade at udfoere transaktionen, eller en saadan undladelse vil kunne forhindre retsforfoelgningen af de personer, der drager fordel af en formodet hvidvaskningstransaktion, foretager de paagaeldende institutter den fornoedne underretning umiddelbart derefter. Artikel 8 Kredit- og finansieringsinstitutter, medlemmer af deres ledelse og deres ansatte maa ikke meddele den paagaeldende kunde eller tredjemand, at der i medfoer af artikel 6 og 7 er sendt oplysninger til myndighederne, eller at der er ivaerksat en undersoegelse om hvidvaskning af penge. Artikel 9 Det forhold, at en ansat eller et medlem af ledelsen i et kredit- eller finansieringsinstitut i god tro meddeler de myndigheder, der er ansvarlige for bekaempelse af hvidvaskning af penge, de i artikel 6 og 7 naevnte oplysninger, betragtes ikke som brud paa den tavshedspligt, som gaelder i henhold til kontrakt eller love eller administrative bestemmelser, og paafoerer ikke kreditinstituttet, finansieringsinstituttet, medlemmerne af dets ledelse eller dets ansatte nogen form for ansvar. Artikel 10 Medlemsstaterne drager omsorg for, at de kompetente myndigheder, hvis disse under kontrolbesoeg i et kredit- eller finansieringsinstitut eller paa anden maade opdager forhold, som giver formodning om hvidvaskning af penge, meddeler dette til de myndigheder, der er ansvarlige for bekaempelsen af hvidvaskning af penge. Artikel 11 Medlemsstaterne drager omsorg for, at kredit- og finansieringsinstitutter 1) indfoerer passende interne kontrolprocedurer og kommunikationsprocedurer med henblik paa at forebygge og forhindre gennemfoerelse af transaktioner, der er knyttet til hvidvaskning af penge 2) traeffer passende foranstaltninger for at goere deres ansatte bekendt med bestemmelserne i dette direktiv. Disse foranstaltninger skal bl.a. bestaa i saerlige uddannelsesprogrammer for deres ansatte, saaledes at disse faar bedre forudsaetninger for at genkende aktiviteter, som kan vaere forbundet med hvidvaskning af penge, og kan blive instrueret om, hvorledes de skal forholde sig i saadanne tilfaelde. Artikel 12 Medlemsstaterne drager omsorg for at udvide samtlige eller en del af dette direktivs bestemmelser til ud over de kredit- og finansieringsinstitutter, der er naevnt i artikel 1, at omfatte andre erhverv og kategorier af virksomheder, som udoever aktiviteter, der saerlig vil kunne udnyttes til hvidvaskning af penge. Artikel 13 1. Der nedsaettes et kontaktudvalg under Kommissionen, i det foelgende benaevnt »udvalget«, med den opgave:a) med forbehold af Traktatens artikel 169 og 170 at lette en harmoniseret ivaerksaettelse af dette direktiv ved regelmaessigt samraad om konkrete problemer, som maatte opstaa i forbindelse med dets gennemfoerelse, og som det maatte anses for relevant at droefte b) at lette samraad mellem medlemsstaterne med hensyn til de strengere eller supplerende betingelser og forpligtelser, som de indfoerer paa nationalt plan c) om noedvendigt at raade Kommissionen vedroerende tillaeg til eller aendringer af dette direktiv eller med hensyn til saadanne tilpasninger af det, som saerlig med henblik paa en harmonisering af virkningerne af artikel 12 maatte findes noedvendige d) at undersoege, om et erhverv eller en kategori af virksomheder boer inddrages under artikel 12's anvendelsesomraade, naar det er konstateret, at dette erhverv eller denne kategori af virksomheder i en medlemsstat har vaeret udnyttet til hvidvaskning af penge.2. Udvalget har ikke til opgave at bedoemme berettigelsen af de afgoerelser, som de kompetente myndigheder traeffer i individuelle sager.3. Udvalget bestaar af personer, der udpeges af medlemsstaterne, og af repraesentanter for Kommissionen. Kommissionens tjenestegrene varetager udvalgets sekretariatsforretninger. En repraesentant for Kommissionen er formand for udvalget, og dette moedes enten paa formandens initiativ eller efter anmodning fra en medlemsstats delegation. Artikel 14 Hver medlemsstat traeffer passende foranstaltninger til at sikre fuldstaendig anvendelse af alle dette direktivs bestemmelser og fastsaetter navnlig, hvilke sanktioner der skal benyttes i tilfaelde af overtraedelse af de bestemmelser, der vedtages i medfoer af dette direktiv. Artikel 15 Medlemsstaterne kan paa det omraade, der er omfattet af dette direktiv, vedtage eller opretholde strengere bestemmelser for at forhindre hvidvaskning af penge. Artikel 16 1. Medlemsstaterne saetter de noedvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv inden den 1. januar 1993.2. Naar medlemsstaterne vedtager disse love og administrative bestemmelser, skal de indeholde en henvisning til dette direktiv, eller de skal ved offentliggoerelsen ledsages af en saadan henvisning. De naermere regler for denne henvisning fastsaettes af medlemsstaterne.3. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder paa det omraade, der er omfattet af dette direktiv. Artikel 17 Kommissionen udfaerdiger et aar efter den 1. januar 1993 og derefter efter behov - dog mindst hvert tredje aar - en rapport om gennemfoerelsen af dette direktiv og forelaegger denne for Europa-Parlamentet og Raadet. Artikel 18 Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne. Udfaerdiget i Luxembourg, den 10. juni 1991. Paa Raadets vegne J.-C. JUNCKER Formand (1) EFT nr. C 106 af 28. 4. 1990, s. 6, og . C 319 af 19. 12. 1990, s. 9. (2) EFT nr. C 324 af 24. 12. 1990, s. 264, og . C 129 af 20. 5. 1991. (3) EFT nr. C 332 af 31. 12. 1990, s. 86. (4) EFT nr. L 322 af 17. 12. 1977, s. 30. (5) EFT nr. L 386 af 30. 12. 1989, s. 1. (6) EFT nr. L 63 af 13. 3. 1979, s. 1. (7) EFT nr. L 330 af 29. 11. 1990, s. 50. Erklaering fra repraesentanterne for medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Raadet Repraesentanterne for medlemsstaternes regeringer, forsamlet i Raadet,som minder om, at medlemsstaterne har undertegnet De Forenede Nationers konvention om ulovlig handel med narkotika og psykotrope stoffer, der blev vedtaget den 19. december 1988 i Wien;som ligeledes minder om, at de fleste af medlemsstaterne den 8. november 1990 i Strasbourg undertegnede Europaraadets konvention om haeleri og efterforskning samt beslaglaeggelse og konfiskation af udbyttet fra strafbart forhold;som er sig bevidst, at beskrivelsen af hvidvaskning i artikel 1 i direktiv 91/308/EOEF (1) bygger paa ordlyden af de tilsvarende bestemmelser i ovennaevnte konventioner;forpligter sig til senest den 31. december 1992 at traeffe alle noedvendige foranstaltninger for at ivaerksaette en straffelovgivning, der saetter dem i stand til at opfylde deres forpligtelser i henhold til naevnte instrumenter.(1) Se side 77 i denne Tidende.


Avis juridique important

|

32004L0055

Kommissionens direktiv 2004/55/EF af 20. april 2004 om ændring af Rådets direktiv 66/401/EØF om handel med frø af foderplanter (EØS-relevant tekst)

EU-Tidende nr. L 114 af 21/04/2004 s. 0018 - 0018

Kommissionens direktiv 2004/55/EFaf 20. april 2004om ændring af Rådets direktiv 66/401/EØF om handel med frø af foderplanter(EØS-relevant tekst)KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,under henvisning til Rådets direktiv 66/401/EØF af 14. juni 1966 om handel med frø af foderplanter(1), særlig artikel 2, stk. 1a, og artikel 21a, ogud fra følgende betragtninger:(1) Direktiv 66/401/EØF indeholder en liste over de slægter og arter af planter, der betragtes som foderplanter i direktivets forstand. Listen omfatter hybrider, der er resultatet af en krydsning af engsvingel (Festuca pratensis Hudson) med italiensk rajgræs (Lolium multiflorum Lam.).(2) Anvendelsesområdet for direktiv 66/401/EØF bør udvides til at omfatte krydsninger mellem Festuca spp. og Lolium spp.(3) Inden for rammerne af de betingelser, frøene skal opfylde, fastsættes der i ovennævnte direktiv krav vedrørende mindste spireevne ( % af de rene frø) for frø af hestebønne (Vicia faba L.).(4) Den spireevne, der i øjeblikket opnås i EF for frø af hestebønne (Vicia faba L.), ligger under minimumskravet i henhold til direktiv 66/401/EØF.(5) Direktiv 66/401/EØF bør derfor ændres i overensstemmelse hermed.(6) De i dette direktiv fastsatte foranstaltninger er i overensstemmelse med udtalelse fra Den Stående Komité for Frø og Plantemateriale henhørende under Landbrug, Havebrug og Skovbrug -UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:Artikel 1I direktiv 66/401/EØF foretages følgende ændringer:1) I artikel 2, stk. 1, punkt A, litra a), ændres">TABELPOSITION>"til">TABELPOSITION>"2) I bilag II og IV foretages følgende ændringer:a) I afsnittet vedrørende Vicia faba i spalte 2 i tabellen i afsnit I, stk. 2, punkt A, i bilag II ændres tallet "85" til "80".b) I bilag IV, afsnit A, stk. I, litra a), nr. 4, og litra c), nr. 4, tilføjes følgende:"For x Festulolium anføres navnene på arterne inden for slægten Festuca og Lolium."Artikel 21. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 30. september 2004. De tilsender straks Kommissionen disse bestemmelser med en sammenligningstabel, som viser sammenhængen mellem de pågældende bestemmelser og dette direktiv.Bestemmelserne skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.2. Medlemsstaterne tilsender Kommissionen de vigtigste nationale bestemmelser, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.Artikel 3Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.Udfærdiget i Bruxelles, den 20. april 2004.På Kommissionens vegneDavid ByrneMedlem af Kommissionen(1) EFT 125 af 11.7.1966, s. 2298/66. Senest ændret ved direktiv 2003/61/EF (EUT L 165 af 3.7.2003, s. 23).


Avis juridique important

|

31989L0665

Rådets direktiv 89/665/EØF af 21. december 1989 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter

EF-Tidende nr. L 395 af 30/12/1989 s. 0033 - 0035 den finske specialudgave: kapitel 6 bind 3 s. 0048  den svenske specialudgave: kapitel 6 bind 3 s. 0048

RAADETS DIREKTIV af 21 . december 1989 om samordning af love og administrative bestemmelser vedroerende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgaaelse af offentlige indkoebs - samt bygge - og anlaegskontrakter ( 89/665/EOEF )   RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR - under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 100 A,  under henvisning til forslag fra Kommissionen ( 1 ),  i samarbejde med Europa-Parlamentet ( 2 ),  under henvisning til udtalelse fra Det OEkonomiske og Sociale Udvalg ( 3 ), og ud fra foelgende betragtninger :  Faellesskabets direktiver vedroerende offentlige kontrakter, saerlig Raadets direktiv 71/305/EOEF af 26. juli 1971 om samordning af fremgangsmaaderne med hensyn til indgaaelse af offentlige bygge - og anlaegskontrakter ( 4 ), senest aendret ved direktiv 89/440/EOEF  ( 5 ), og Raadets direktiv 77/62/EOEF af 21 . december 1976 om samordning af fremgangsmaaderne ved offentlige indkoeb ( 6 ), senest aendret ved direktiv 88/295/EOEF ( 7 ), indeholder ikke saerlige bestemmelser, som kan sikre en effektiv anvendelse;  de nuvaerende mekanismer paa saavel nationalt plan som paa faellesskabsplan til sikring af denne anvendelse goer det ikke altid muligt at foere tilsyn med overholdelsen af faellesskabsbestemmelserne, isaer paa et stadium, hvor overtraedelserne endnu kan bringes  til ophoer;  adgang til paa faellesskabsplan at konkurrere om offentlige kontrakter kraever en betydelig udvidelse af garantierne for gennemsigtighed og ikke-forskelsbehandling, og for at der kan opnaas en faktisk virkning er det vigtigt, at der findes effektive og  hurtige klagemuligheder i tilfaelde af overtraedelse af faellesskabsretten vedroerende offentlige kontrakter eller af de nationale regler, der omsaetter denne ret;  det forhold, at der i visse medlemsstater ikke findes effektive klagemuligheder, eller at de eksisterende muligheder er  utilstraekkelige, afholder virksomheder i Faellesskabet fra i saadanne stater at henvende sig til vedkommende ordregivende myndigheder; de paagaeldende medlemsstater boer derfor raade bod paa denne situation;  da procedurerne for indgaaelsen af offentlige kontrakter kun straekker sig over en kort periode, er det vigtigt, at de kompetente klageinstanser isaer har befoejelse til at traeffe midlertidige foranstaltninger, saa de kan afbryde en saadan procedure eller  stille gennemfoerelsen af beslutninger, som eventuelt maatte vaere truffet af den ordregivende myndighed, i bero; den korte periode, som procedurerne straekker sig over, noedvendiggoer hastebehandling af ovennaevnte overtraedelser;  det er vigtigt at sikre, at der i samtlige medlemsstater indfoeres passende procedurer, som goer det muligt at annullere ulovlige beslutninger og yde erstatning til personer, der har lidt skade paa grund af en overtraedelse;  naar virksomhederne ikke indgiver klage, vil visse overtraedelser ikke kunne bringes til ophoer, medmindre der indfoeres en saerlig mekanisme;  det er derfor vigtigt, at Kommissionen, naar den finder, at der under en procedure for indgaaelse af en offentlig kontrakt er begaaet en klar og aabenbar overtraedelse, kan gribe ind over for medlemsstatens kompetente myndigheder og den paagaeldende  ordregivende myndighed, saaledes at der kan traeffes passende foranstaltninger med henblik paa hurtigt at bringe enhver paastaaet overtraedelse til ophoer;  den praktiske anvendelse af bestemmelserne i dette direktiv skal tages op til fornyet overvejelse inden udloebet af en periode paa fire aar fra direktivets ivaerksaettelse paa grundlag af oplysninger fra medlemsstaterne om, hvorledes de nationale  klageprocedurer fungerer - UDSTEDT FOELGENDE DIREKTIV :    Artikel 1 1 .  Medlemsstaterne traeffer, for saa vidt angaar procedurerne for indgaaelse af offentlige kontrakter, der henhoerer under anvendelsesomraadet for direktiv 71/305/EOEF og 77/62/EOEF, de noedvendige foranstaltninger for at sikre, at der effektivt og  navnlig saa hurtigt som muligt kan indgives klage over de ordregivende myndigheders beslutninger paa de betingelser, der er anfoert i de foelgende artikler, saerlig artikel 2, stk . 7, med den begrundelse, at beslutningerne er i strid med faellesskabsretten  vedroerende offentlige kontrakter eller de nationale regler, der omsaetter denne ret .  2 .  Medlemsstaterne paaser, at der mellem virksomheder, som kan goere en skade gaeldende i forbindelse med en procedure for tildeling af kontrakter, ikke finder forskelsbehandling sted paa grund af den sondring, der i dette direktiv foretages mellem de  nationale regler, der omsaetter faellesskabsretten, og de oevrige nationale regler .  3 .  Medlemsstaterne sikrer, at der er adgang til klageprocedurerne efter naermere bestemmelser, som medlemsstaterne kan fastsaette, i det mindste for personer, der har eller har haft interesse i at opnaa en offentlig indkoebs -, bygge - eller anlaegskontrakt,  og som har lidt eller vil kunne lide skade som foelge af en paastaaet overtraedelse . Medlemsstaterne kan navnlig kraeve, at en person, der oensker at goere brug af en saadan procedure, paa forhaand har underrettet den ordregivende myndighed om den paastaaede  overtraedelse og om, at vedkommende agter at indgive klage .  Artikel 2 1 .  Medlemsstaterne paaser, at de foranstaltninger, der traeffes med henblik paa de i artikel 1 omhandlede klageprocedurer, omfatter de noedvendige befoejelser til :  a )  hurtigst muligt og som hastesag at traeffe midlertidige foranstaltninger, der har til formaal at bringe den paastaaede overtraedelse til ophoer eller hindre, at der paafoeres de paagaeldende interesser anden skade, herunder foranstaltninger med henblik paa at  afbryde eller foranledige afbrydelse af den paagaeldende procedure for indgaaelse af en offentlig kontrakt eller stille gennemfoerelsen af enhver beslutning, der er truffet af den ordregivende myndighed, i bero;  b )  at annullere eller foranledige annullering af ulovlige beslutninger, herunder at fjerne de diskriminerende tekniske, oekonomiske eller finansielle specifikationer i udbudsmaterialet, i udbudsbetingelserne eller i andre dokumenter i forbindelse med  den paagaeldende procedure for indgaaelse af en kontrakt;  c )  at tilkende skadelidte personer skadeserstatning .  2 .  De i stk . 1 omhandlede befoejelser kan tillaegges saerlige instanser, der har ansvaret for forskellige aspekter af klageproceduren .  3 .  Klageprocedurerne skal ikke i sig selv noedvendigvis automatisk have opsaettende virkning for de procedurer for indgaaelse af kontrakter, som de vedroerer .  4 .  Medlemsstaterne kan foreskrive, at den ansvarlige instans, naar den undersoeger, om der skal traeffes midlertidige foranstaltninger, kan tage hensyn til de sandsynlige foelger af saadanne foranstaltninger for alle interesser, som vil kunne skades, samt  for almenvellet, og beslutte ikke at give sit samtykke hertil, naar de negative foelger af saadanne foranstalt - ninger vil vaere stoerre end fordelene . En beslutning om ikke at tillade midlertidige foranstaltninger beroerer ikke de oevrige rettigheder, som den person, der anmoder om disse foranstaltninger, maatte goere krav paa .  5 .  Naar der kraeves skadeserstatning med den begrundelse, at beslutningen er ulovlig, kan medlemsstaterne bestemme, at den anfaegtede beslutning foerst skal annulleres af en instans, der har den fornoedne kompetence hertil .  6 .  Virkningerne af udoevelsen af de i stk . 1 omhandlede befoejelser paa den kontrakt, som er indgaaet efter tildeling af en kontrakt, fastlaegges efter national ret .  Endvidere kan en medlemsstat, undtagen naar en beslutning skal annulleres, inden der ydes skadeserstatning, bestemme, at den ansvarlige instans' befoejelser efter indgaaelsen af den kontrakt, som foelger efter tildelingen, er begraenset til ydelse af  skadeserstatning til enhver, som har lidt skade paa grund af en overtraedelse .  7 .  Medlemsstaterne paaser, at de afgoerelser, der traeffes af de for klageprocedurerne ansvarlige instanser, kan gennemfoeres effektivt .  8 .  Naar de instanser, der er ansvarlige for klageprocedurerne, ikke er retsinstanser, skal deres afgoerelser altid begrundes skriftligt . I saa fald skal der desuden traeffes dispositioner til at sikre de procedurer, hvorved enhver foranstaltning, der  formodes at vaere ulovlig, og som traeffes af den kompetente myndighed i foerste instans, eller enhver formodet forsoemmelse i udoevelsen af de befoejelser, der er tildelt denne, kan appelleres eller indbringes for en anden instans, som er en ret i henhold  til Traktatens artikel 177, og som er uafhaengig i forhold til den ordregivende myndighed og til myndigheden i foerste instans .  Udnaevnelsen af medlemmerne af denne uafhaengige instans og udloebet af deres embedsperiode er undergivet de samme betingelser, som gaelder for dommere, for saa vidt angaar den myndighed, der er ansvarlig for deres udnaevnelse, varigheden af deres  embedsperiode og muligheden for deres afsaettelse . Formanden for denne uafhaengige instans skal mindst have samme juridiske og faglige kvalifikationer som en dommer . Den uafhaengige instans traeffer sine afgoerelser efter en kontradiktorisk procedure, og  disse afgoerelser har paa grundlag af bestemmelser, som fastsaettes af hver medlemsstat, retsvirkninger med bindende kraft .  Artikel 3 1 .  Kommissionen kan paaberaabe sig den i denne artikel fastlagte procedure, naar den foer indgaaelsen af en kontrakt finder, at der er begaaet en klar og aabenbar overtraedelse af faellesskabsbestemmelserne vedroerende indgaaelse af offentlige  kontrakter i forbindelse med en kontraktindgaaelsesprocedure, der er omfattet af anvendelsesomraadet for direktiv 71/305/EOEF og 77/62/EOEF .  2 .  Kommissionen meddeler den paagaeldende medlemsstat og den paagaeldende ordregivende myndighed grundene til, at den finder, at der er begaaet en klar og aabenbar overtraedelse, og anmoder om, at den bringes til ophoer .  3 .  Senest 21 dage efter modtagelsen af den i stk . 2 omhandlede meddelelse fremsender den paagaeldende medlemsstat til Kommissionen :  a )  en bekraeftelse af, at overtraedelsen er bragt til ophoer, eller - en begrundet konklusion med redegoerelse for, hvorfor forholdet ikke er bragt i orden, eller - en meddelelse om, at den paagaeldende procedure for indgaaelse af en kontrakt er blevet afbrudt, enten paa den ordregivende myndigheds eget initiativ eller som foelge af udoevelsen af de befoejelser, der er naevnt i artikel 2, stk . 1, litra a ).  4 .  En begrundet konklusion i henhold til stk . 3, litra b ), kan bl.a . vaere baseret paa det forhold, at den paastaaede overtraedelse allerede er genstand for appel eller er indbragt for en anden instans som omhandlet i artikel 2, stk . 8 . I saa fald  underretter medlemsstaten Kommissionen om resultatet af disse procedurer, saa snart det er kendt .  5 .  Hvis der gives meddelelse om, at en procedure for indgaaelse af en kontrakt er blevet afbrudt under de i stk . 3, litra c ), fastsatte omstaendigheder, giver medlemsstaten Kommissionen meddelelse om ophaevelsen af afbrydelsen eller om indledningen af en  anden procedure for indgaaelse af en kontrakt, der helt eller delvis har tilknytning til den foregaaende procedure . Denne nye meddelelse skal indeholde en bekraeftelse af, at den paastaaede overtraedelse er bragt til ophoer, eller en begrundet konklusion med  en redegoerelse for, hvorfor forholdet ikke er bragt i orden .  Artikel 4 1 .  Senest fire aar efter ivaerksaettelsen af dette direktiv tager Kommissionen i samraad med Det Raadgivende Udvalg for Offentlige Aftaler anvendelsen af direktivets bestemmelser op til fornyet overvejelse og foreslaar i givet fald aendringer, som skoennes noedvendige .  2 .  Medlemsstaterne fremsender hvert aar inden den 1 . marts til Kommissionen oplysninger om forloebet af de nationale klageprocedurer, der har fundet sted i det foregaaende aar . Kommissionen fastsaetter i samraad med Det Raadgivende Udvalg for Offentlige  Aftaler arten af de paagaeldende oplysninger .  Artikel 5 Medlemsstaterne saetter de noedvendige foranstaltninger i kraft for at efterkomme dette direktiv inden den 21 . december 1991 . De meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale love og administrative bestemmelser, som de udsteder paa det  omraade, der er omfattet af dette direktiv .  Artikel 6 Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne .   Udfaerdiget i Bruxelles, den 21 . december 1989 .  Paa Raadets vegne E . CRESSON Formand  ( 1 ) EFT nr . C 230 af 28 . 8 . 1987, s . 6, og EFT nr . C 15 af 19 . 1 . 1989, s . 8 . ( 2 ) EFT nr . C 167 af 27 . 6 . 1988, s . 77, og EFT nr . C 323 af 27 . 12 . 1989 . ( 3 ) EFT nr . C 347 af 22 . 12 . 1987, s . 23 . ( 4 ) EFT nr . L 185 af 16 . 8 . 1971, s . 5 . ( 5 ) EFT nr . L 210 af 21 . 7 . 1989, s . 1 . ( 6 ) EFT nr . L 13 af 15 . 1 . 1977, s . 1 . ( 7 ) EFT nr . L 127 af 20 . 5 . 1988, s . 1 .