Avis juridique important

|

31994L0019

Europa-Parlaments og Rådets direktiv 94/19/EF af 30. maj 1994 om indskudsgarantiordninger

EF-Tidende nr. L 135 af 31/05/1994 s. 0005 - 0014 den finske specialudgave: kapitel 6 bind 4 s. 0227  den svenske specialudgave: kapitel 6 bind 4 s. 0227

EUROPA-PARLAMENTETS OG RAADETS DIREKTIV 94/19/EF af 30. maj 1994 om  indskudsgarantiordningerEUROPA-PARLAMENTET OG RAADET FOR DEN EUROPAEISKE UNION HAR - under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab, saerlig artikel 57, stk.  2, foerste og tredje punktum, under henvisning til forslag fra Kommissionen (1), under henvisning til udtalelse fra Det OEkonomiske og Sociale Udvalg (2), i henhold til fremgangsmaaden i traktatens artikel 189 B (3), og ud fra foelgende betragtninger: I overensstemmelse med de i traktaten fastsatte maal boer der tilstraebes en harmonisk udvikling af  kreditinstitutters virksomhed i hele Faellesskabet gennem ophaevelse af enhver begraensning af  etableringsretten og den fri udveksling af tjenesteydelser, samtidig med at stabiliteten i  banksystemet og beskyttelsen af opsparerne styrkes; samtidig med ophaevelsen af begraensningerne af kreditinstitutternes virksomhed boer der tages hoejde  for den situation, der kan opstaa, hvis indskud i et kreditinstitut, som har filialer i andre  medlemsstater, bliver indisponible; det er noedvendigt, at der sikres et harmoniseret minimumsniveau  for beskyttelse af indskud, uanset hvor i Faellesskabet indskuddet er foretaget; en saadan  beskyttelse af indskud er lige saa vigtig for gennemfoerelsen af et faelles marked paa bankomraadet som  tilsynsreglerne; i tilfaelde af lukning af et insolvent kreditinstitut boer indskydere i filialer, som er beliggende i  en anden medlemsstat end den, hvor kreditinstituttet har sit hjemsted, beskyttes af samme  garantiordning som kreditinstituttets oevrige indskydere; kreditinstitutternes omkostninger i forbindelse med deltagelse i en garantiordning staar ikke maal  med de omkostninger, som ville blive resultatet af en massiv haevning af bankindskud ikke alene i et  kriseramt institut, men ogsaa i sunde institutter, fordi indskyderne vil miste tilliden til  banksystemets soliditet; medlemsstaternes opfoelgning af Kommissionens henstilling 87/63/EOEF af 22. december 1986 om  indfoerelse af indskudsgarantiordninger i Faellesskabet (4) har ikke helt givet det oenskede resultat;  denne situation kan vise sig at vaere til skade for det indre marked; Raadets andet direktiv 89/646/EOEF af 15. december 1989 om samordning af lovgivningen om adgang til  at optage og udoeve virksomhed som kreditinstitut og om aendring af direktiv 77/780/EOEF (5)  fastsaetter regler om en enkelt tilladelse til kreditinstitutter samt tilsyn med disse foretaget af  hjemlandets myndigheder; disse regler traadte i kraft den 1. januar 1993; en filial behoever ikke laengere tilladelse i et vaertsland, fordi den enkelte tilladelse gaelder i  hele Faellesskabet, og det er de kompetente myndigheder i hjemlandet, der foerer tilsyn med filialens  solvens; dette forhold taler for, at alle et kreditinstituts filialer i Faellesskabet skal vaere  omfattet af en enkelt garantiordning; en saadan ordning maa noedvendigvis vaere den, der gaelder for den  paagaeldende kategori af kreditinstitutter i vedkommende kreditinstituts hjemland, paa grund af den  forbindelse, der er mellem tilsynet med en filials solvens og filialens medlemskab af en  indskudsgarantiordning; harmoniseringen boer begraenses til hovedelementerne i indskudsgarantiordningerne og boer sikre, at  der inden for en meget kort frist kan ske udbetaling under garantien, beregnet efter et  harmoniseret minimumsniveau; indskudsgarantiordningerne boer traede i funktion, saa snart indskuddene bliver indisponible; det er hensigtsmaessigt at udelukke indskud, som kreditinstitutter foretager paa egne vegne og for  egen regning, fra daekning; dette boer ikke have nogen indflydelse paa den ret, som garantiordningen  har til at traeffe de noedvendige foranstaltninger for at redde et kreditinstitut, der er i  vanskeligheder; en harmonisering af indskudsgarantiordningerne i Faellesskabet anfaegter ikke i sig selv eksistensen  af allerede fungerende ordninger, som tager sigte paa at beskytte kreditinstitutterne ved navnlig at  garantere deres solvens og likviditet for at undgaa, at indskud i de paagaeldende institutter,  herunder i filialer, som de har etableret i en anden medlemsstat, bliver indisponible; disse  alternative ordninger, som sigter mod en anden form for beskyttelse, kan, paa visse betingelser, af  de kompetente myndigheder anses for at opfylde dette direktivs maal; det vil vaere de kompetente  myndigheders opgave at kontrollere, at disse betingelser overholdes; i adskillige medlemsstater findes indskudsgarantiordninger, som henhoerer under  brancheorganisationer, og i andre medlemsstater anvendes ordninger, som er indfoert og reguleret ved  lov, og endelig er visse ordninger - skoent indfoert ved aftale - delvis lovreguleret; denne  forskelligartethed i ordningernes status giver kun anledning til problemer med hensyn til  obligatorisk medlemskab af ordningerne eller udelukkelse herfra; der boer derfor fastsaettes regler,  som begraenser ordningernes befoejelser paa dette omraade; opretholdelsen i Faellesskabet af ordninger, som tilbyder en indskudsgaranti, der overstiger det  harmoniserede minimum, kan resultere i, at der inden for samme territorium anvendes forskellige  garantisatser, og at der skabes ulige konkurrencevilkaar for henholdsvis nationale kreditinstitutter  og filialer af kreditinstitutter med hjemsted i andre medlemsstater; for at afhjaelpe disse ulemper  boer filialer have tilladelse til at tilslutte sig vaertslandets garantiordninger, saaledes at de kan  tilbyde indskyderne samme grad af sikkerhed som garantiordningerne i de lande, hvor filialerne er  beliggende; Kommissionen boer efter en aarraekke aflaegge rapport om, hvor mange filialer der har  benyttet sig af denne mulighed, og om eventuelle vanskeligheder, som de eller garantiordningerne  maatte have haft med at gennemfoere disse bestemmelser; det er ikke udelukket, at hjemlandsordninger  selv kan yde denne supplerende daekning paa de betingelser, som er fastsat i ordningerne; der kan forekomme markedsforstyrrelser som foelge af, at filialer af kreditinstitutter tilbyder  hoejere daekning end kreditinstitutter, der har faaet tilladelse i vaertslandet; stoerrelsen og  raekkevidden af den daekning, som garantiordningerne tilbyder, boer ikke bruges som konkurrencemiddel;  det er derfor noedvendigt, i hvert fald i begyndelsen, at bestemme, at stoerrelsen og raekkevidden af  den daekning, som en ordning i hjemlandet tilbyder indskydere i filialer i en anden medlemsstat,  ikke maa overstige stoerrelsen og raekkevidden af den daekning, som den tilsvarende ordning i  vaertslandet tilbyder; efter en aarraekke boer man se paa eventuelle markedsforstyrrelser paa grundlag af  den indhoestede erfaring og udviklingen i banksektoren; ifoelge direktivet skal alle kreditinstitutter i princippet tilsluttes en indskudsgarantiordning; de  direktiver, der gaelder for adgang for kreditinstitutter med hjemsted i tredjelande, herunder isaer  Raadets foerste direktiv (77/780/EOEF) af 12. december 1977 om samordning af lovgivningen om adgang  til at optage og udoeve virksomhed som kreditinstitut (1), giver medlemsstaterne mulighed for at  bestemme, om og i givet fald paa hvilke betingelser filialer af saadanne kreditinstitutter skal have  adgang til at drive virksomhed paa deres omraade; disse filialer er ikke omfattet af den fri  udveksling af tjenesteydelser efter traktatens artikel 59, stk. 2, og heller ikke af  etableringsfriheden i andre medlemsstater end den, hvor de er etableret; en medlemsstat, der aabner  adgang for saadanne filialer, boer foelgelig kunne bestemme, hvorledes dette direktivs principper skal  finde anvendelse paa de paagaeldende filialer paa en maade, der er i overensstemmelse med artikel 9,  stk. 1, i direktiv 77/780/EOEF, og med behovet for at beskytte indskyderne og bevare det finansielle  systems integritet; det er af afgoerende betydning, at indskydere i saadanne filialer har fuldt  kendskab til de garantiordninger, der gaelder for dem; paa den ene side boer den minimumsgaranti, der skal fastsaettes i dette direktiv, ikke bevirke, at for  stor en del af indskuddene er ubeskyttede af hensyn til baade forbrugerbeskyttelsen og  finanssystemets stabilitet; paa den anden side ville det ikke vaere hensigtsmaessigt at fastsaette et  beskyttelsesniveau i hele Faellesskabet, der i visse tilfaelde kunne tilskynde til en uforsvarlig  ledelse af kreditinstitutterne; der boer tages hensyn til omkostningerne ved finansiering af  ordningerne; det forekommer rimeligt at fastsaette den harmoniserede minimumsgaranti til 20 000 ECU;  begraensede overgangsordninger kan blive noedvendige for at give ordningerne tid til at kunne opfylde  dette krav; nogle medlemsstater sikrer indskyderne en stoerre daekning af deres indskud end det harmoniserede  minimumsniveau i henhold til dette direktiv; det ville ikke vaere rimeligt at kraeve, at disse  ordninger, som i visse tilfaelde er blevet indfoert for nylig i henhold til henstilling 87/63/EOEF,  aendres paa dette punkt; finder en medlemsstat, at visse kategorier af indskud eller af indskydere, der udtrykkeligt er  naevnt paa en liste, ikke har brug for saerlig beskyttelse, boer den kunne udelukke dem fra  indskudsgarantiordningerne; for at tilskynde indskyderne til at se noeje paa kreditinstitutternes kvalitet udbetales indisponible  indskud i visse medlemsstater ikke fuldt ud; denne praksis boer begraenses for saa vidt angaar indskud,  der ligger under det harmoniserede minimumsniveau; princippet om en harmoniseret minimumsdaekning pr. indskyder og ikke pr. indskud er lagt til grund;  paa denne baggrund boer der ogsaa tages hensyn til indskud foretaget af indskydere, der enten ikke er  anfoert som kontoindehaver eller ikke er eneste indehaver; minimumsdaekningen boer saaledes komme hver  enkelt identificerbar indskyder til gode; dette boer dog ikke gaelde for institutter for kollektiv  investering, som er undergivet saerlige beskyttelsesregler, der ikke gaelder for ovennaevnte indskud; oplysningspligt over for indskyderne er et vaesentligt element i beskyttelsen af disse og boer derfor  ogsaa reguleres af et minimum af bindende bestemmelser; dog vil ureguleret anvendelse i  reklameoejemed af henvisninger til en indskudsgarantiordnings stoerrelse og raekkevidde kunne paavirke  banksystemets stabilitet eller indskydernes tillid; medlemsstaterne boer derfor fastsaette regler om  begraensning af saadanne henvisninger; i saerlige tilfaelde, hvor der i visse medlemsstater ikke findes nogen indskudsgarantiordning for  visse kategorier af kreditinstitutter, som kun modtager indskud i ubetydeligt omfang, kan det  undertiden vare laengere at indfoere en saadan ordning end den tid, der er fastsat til at omsaette  direktivet til national lov; i disse tilfaelde kan en midlertidig undtagelse fra kravet om at vaere  tilsluttet en indskudsgarantiordning vaere berettiget; hvis de paagaeldende kreditinstitutter driver  virksomhed i udlandet, vil medlemsstaterne dog have ret til at kraeve, at de tilslutter sig en af  medlemsstaterne indfoert garantiordning; det er ikke absolut noedvendigt i dette direktiv at harmonisere metoderne for finansiering af de  ordninger, der garanterer indskuddene eller kreditinstitutterne selv, dels fordi udgifterne til  finansiering af saadanne ordninger i princippet skal afholdes af kreditinstitutterne selv, dels  fordi ordningernes finansielle kapacitet skal staa i forhold til garantiforpligtelserne; dette maa  dog ikke bringe stabiliteten i den paagaeldende medlemsstats banksystem i fare; dette direktiv kan ikke forpligte medlemsstaterne eller disses kompetente myndigheder i forhold til  indskyderne, naar de har soerget for, at en eller flere ordninger, der garanterer indskuddene eller  kreditinstitutterne selv, og som sikrer skadeloesholdelse eller beskyttelse af indskyderne paa de i  dette direktiv fastlagte betingelser, er blevet indfoert eller officielt anerkendt; indskudsgaranti er et vigtigt element i gennemfoerelsen af det indre marked og et noedvendigt  supplement til tilsynet med kreditinstitutter som foelge af den solidaritet, som den skaber mellem  alle institutter paa et givet finansielt marked, dersom et af institutterne ikke kan indfri sine  forpligtelser - UDSTEDT FOELGENDE DIREKTIV: Artikel 1 I dette direktiv forstaas ved: 1) indskud: Indestaaende beloeb, der hidroerer fra indlaan eller fra mellemtransaktioner foretaget som  led i almindelige bankforretninger, og som skal tilbagebetales af et kreditinstitut paa bestemte  vilkaar fastsat ved lov eller ved aftale, samt fordringer udstedt af kreditinstituttet i form af  vaerdipapirer. Aktier i britiske og irske »building societies«, bortset fra aktier af egenkapitallignende art, som  er omfattet af artikel 2, betragtes som indskud. Obligationer, der opfylder betingelserne i artikel 22, stk. 4, i Raadets direktiv 85/611/EOEF af 20.  december 1985 om samordning af love og administrative bestemmelser om visse institutter for  kollektiv investering i vaerdipapirer (investeringsinstitutter) (1), betragtes ikke som indskud. Medlemsstaterne skal ved beregningen af indestaaende beloeb anvende de regler og forskrifter for  modregning og modkrav, der foelger af de ved lov eller ved aftale fastsatte vilkaar, der gaelder for  indskud. 2) faelleskonto: en konto, der er aabnet i to eller flere personers navn, eller som to eller flere  personer har adgang til, saaledes at en eller flere af de paagaeldende personer kan disponere over  kontoen ved deres underskrift. 3) indisponibelt indskud: et indskud, som er forfaldet til udbetaling, men ikke er blevet udbetalt  af et kreditinstitut paa de ved lov eller ved aftale fastsatte vilkaar, og hvis i) de kompetente myndigheder har konstateret, at det beroerte kreditinstitut efter deres opfattelse  ikke for oejeblikket er i stand til at tilbagebetale indskuddet af aarsager, der er direkte forbundet  med dets finansielle situation, og ikke har umiddelbar udsigt til at blive i stand til det. De komptetente myndigheder skal foretage denne konstatering hurtigst muligt og senest 21 dage  efter, at det for foerste gang er blevet godtgjort over for dem, at et kreditinstitut ikke har  tilbagebetalt et indskud, der er forfaldet til udbetaling ii) eller en domstol af aarsager, der er direkte forbundet med kreditinstituttets finansielle  situation, har afsagt en kendelse, som indebaerer, at indskydernes mulighed for at fremsaette krav  over for instituttet suspenderes, hvis kendelsen afsiges, inden naevnte afgoerelse er blevet  truffet. 4) kreditinstitut: et foretagende, hvis virksomhed bestaar i fra offentligheden at modtage indlaan  eller andre midler, der skal tilbagebetales, samt i at yde laan for egen regning. 5) filial: en afdeling, som retligt udgoer en ikke-selvstaendig del af et kreditinstitut, og som helt  eller delvis foretager forretninger, der er forbundet med virksomhed som kreditinstitut; flere  afdelinger, som i en og samme medlemsstat oprettes af et kreditinstitut med hjemsted i en anden  medlemsstat, anses som én filial. Artikel 2 Foelgende anses ikke for indskud, der kan tilbagebetales via garantiordninger: - indskud foretaget af andre kreditinstitutter paa egne vegne og for egen regning, jf. dog artikel  8, stk. 3 - alle instrumenter, der ville falde ind under definitionen af »egenkapital« i artikel 2 i Raadets  direktiv 89/299/EOEF af 17. april 1989 om kreditinstitutters egenkapital (1) - indskud, der stammer fra transaktioner, i forbindelse med hvilke der er blevet afsagt straffedom  for hvidvaskning af penge som defineret i artikel 1 i Raadets direktiv 91/308/EOEF af 10. juni 1991  om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge  (2). Artikel 3 1. Hver medlemsstat sikrer, at der paa dens omraade indfoeres en eller flere indskudsgarantiordninger,  som bliver officielt anerkendt. Undtagen under de omstaendigheder, der er naevnt i andet afsnit samt  i stk. 4, maa intet kreditinstitut, der har faaet tilladelse i den paagaeldende medlemsstat i henhold  til artikel 3 i direktiv 77/780/EOEF, tage imod indskud, medmindre det er medlem af en saadan  ordning. En medlemsstat kan dog fritage et kreditinstitut for kravet om at vaere tilsluttet en  indskudsgarantiordning, hvis det paagaeldende institut er tilsluttet en ordning, der beskytter selve  kreditinstituttet isaer ved at garantere dets likviditet og solvens, saaledes at indskyderne derved  sikres en beskyttelse, der mindst svarer til den, som en indskudsgarantiordning yder, og som efter  de kompetente myndigheders opfattelse opfylder foelgende betingelser: - ordningen eksisterer og er officielt anerkendt paa tidspunktet for dette direktivs vedtagelse - ordningen har til formaal at undgaa, at indskud i kreditinstitutter, der er omfattet af ordningen,  bliver indisponible, og den raader med henblik herpaa over tilstraekkelige midler - ordningen bestaar ikke af en garanti, der ydes et kreditinstitut af medlemsstaterne selv eller af  deres lokale eller regionale myndigheder - ifoelge ordningen er indskyderne sikret oplysninger paa de i artikel 9 fastlagte vilkaar. Medlemsstater, som goer brug af denne mulighed, underretter Kommissionen herom; de meddeler isaer  garantiordningernes karakteristika, hvilke kreditinstitutter der er omfattet af ordningerne, samt  eventuelle senere aendringer af de fremsatte oplysninger. Kommissionen underretter Det Raadgivende  Udvalg for Banklovgivning herom. 2. Hvis et kreditinstitut undlader at opfylde de forpligtelser, der paahviler det som medlem af en  indskudsgarantiordning, underrettes de kompetente myndigheder, der meddelte det tilladelse, og  disse traeffer i samarbejde med garantiordningen alle passende foranstaltninger, herunder paalaeggelse  af sanktioner, for at sikre, at kreditinstituttet opfylder sine forpligtelser. 3. Hvis disse foranstaltninger ikke foerer til, at kreditinstituttet opfylder sine forpligtelser,  kan garantiordningen, saafremt eksklusion af et medlem er tilladt ifoelge national lovgivning, med de  kompetente myndigheders udtrykkelige samtykke og med mindst tolv maaneders varsel meddele, at det  agter at ekskludere kreditinstituttet fra ordningen. Indskud, der foretages inden fristens udloeb,  vil fortsat vaere fuldt daekket af ordningen. Hvis kreditinstituttet ved fristens udloeb ikke har  opfyldt sine forpligtelser, kan garantiordningen, igen med de kompetente myndigheders udtrykkelige  samtykke, gennemfoere eksklusionen. 4. Hvis det er tilladt ifoelge national lovgivning, og hvis de kompetente myndigheder, der meddelte  tilladelsen, har givet deres udtrykkelige samtykke, kan et kreditinstitut, der er ekskluderet af en  indskudsgarantiordning, fortsat tage imod indskud, saafremt det foer eksklusionen har indfoert  alternative garantiordninger, der sikrer indskyderne en beskyttelse af mindst samme stoerrelse og  raekkevidde som den officielt anerkendte ordning. 5. Hvis et kreditinstitut, som foreslaas ekskluderet i overensstemmelse med stk. 3, ikke er i stand  til at indfoere alternative ordninger, som opfylder betingelserne i stk. 4, inddrager de kompetente  myndigheder, der meddelte tilladelsen, straks denne. Artikel 4 1. Indskudsgarantiordninger, der indfoeres og officielt anerkendes i en medlemsstat i henhold til  artikel 3, stk. 1, skal omfatte indskydere i filialer, som kreditinstitutter har oprettet i andre  medlemsstater. Indtil den 31. december 1999 maa hverken stoerrelsen eller raekkevidden, inklusive procentsatsen, af  den ydede daekning overstige den maksimale stoerrelse og den maksimale raekkevidde af den daekning, som  tilbydes af den tilsvarende garantiordning paa vaertslandets omraade. Inden denne dato skal Kommissionen udarbejde en rapport paa grundlag af den indhoestede erfaring med  anvendelsen af andet afsnit og skal vurdere behovet for at fortsaette disse arrangementer.  Kommissionen skal i givet fald fremlaegge et forslag til direktiv for Europa-Parlamentet og Raadet om  en forlaengelse af arrangementernes gyldighed. 2. Naar stoerrelsen og/eller raekkevidden, inklusive procentsatsen, af den daekning, der tilbydes af  garantiordningen i vaertslandet, overstiger stoerrelsen og/eller raekkevidden af daekningen i den  medlemsstat, hvor kreditinstituttet har faaet meddelt tilladelse, paaser vaertslandet, at der paa dets  omraade findes en officielt anerkendt indskudsgarantiordning, som en filial kan tilslutte sig paa  frivilligt grundlag for at supplere den garanti, som indskyderne allerede har i kraft af filialens  medlemskab af hjemlandets ordning. Den ordning, som filialen tilslutter sig, skal daekke den kategori af institutter, som filialen  tilhoerer eller bedst kan henfoeres til i vaertslandet. 3. Medlemsstaterne paaser, at der fastsaettes objektive og almindeligt anvendte betingelser, for  filialers medlemskab af et vaertslands ordning i henhold til stk. 2. En filial kan kun blive  optaget, hvis den opfylder de relevante forpligtelser i forbindelse med medlemskab, herunder  navnlig betaling af alle bidrag og andre afgifter. Medlemsstaterne skal ved gennemfoerelsen af dette  stykke foelge de ledende principper i bilag II. 4. Hvis en filial, der paa frivilligt grundlag er blevet tilsluttet en garantiordning, jf. stk. 2,  undlader at opfylde de forpligtelser, der paahviler den som medlem af indskudsgarantiordningen,  underrettes de kompetente myndigheder, der meddelte tilladelsen, og de traeffer i samarbejde med  garantiordningen alle passende foranstaltninger for at sikre, at ovennaevnte forpligtelser bliver  opfyldt. Hvis disse foranstaltninger ikke foerer til, at filialen overholder ovennaevnte forpligtelser, kan  garantiordningen efter en passende frist paa mindst tolv maaneder og efter at have indhentet samtykke  fra de kompetente myndigheder, der meddelte tilladelsen, ekskludere filialen. Indskud, der  foretages inden datoen for eksklusionen, er fortsat daekket af den frivillige ordning, indtil de  forfalder. Indskydere skal underrettes om, at den supplerende daekning er bortfaldet. 5. Kommissionen aflaegger senest den 31. december 1999 rapport om, hvordan stk. 2, 3 og 4 fungerer,  og foreslaar eventuelt aendringer hertil. Artikel 5 Indskud, der indestaar paa tidspunktet for inddragelse af tilladelsen til et kreditinstitut, der har  faaet meddelt tilladelse i henhold til artikel 3 i direktiv 77/780/EOEF, daekkes fortsat af  garantiordningen. Artikel 6 1. Medlemsstaterne paaser, at filialer, der er etableret af kreditinstitutter med hjemsted uden for  Faellesskabet, er omfattet af en daekning, der svarer til den, der er fastsat i dette direktiv. I modsat fald kan medlemsstaterne fastsaette, at filialer, der er etableret af kreditinstitutter med  hjemsted uden for Faellesskabet, skal tilsluttes en paa deres omraade eksisterende  indskudsgarantiordning, jf. dog artikel 9, stk. 1, i direktiv 77/780/EOEF. 2. Nuvaerende og potentielle indskydere i filialer, der er etableret af kreditinstitutter med  hjemsted uden for Faellesskabet, skal af kreditinstituttet have alle relevante oplysninger om de  garantiordninger, der daekker deres indskud. 3. De i stk. 2 naevnte oplysninger skal foreligge paa det eller de officielle sprog i den  medlemsstat, hvor filialen er etableret, paa den maade, som den nationale lovgivning foreskriver, og  skal vaere affattet klart og forstaaeligt. Artikel 7 1. Indskudsgarantiordningerne sikrer, at en given indskyders samlede indskud er daekket op til 20  000 ECU, saafremt indskud bliver indisponible. Indtil den 31. december 1999 kan medlemsstater, hvor indskud paa tidspunktet for direktivets  vedtagelse ikke er daekket op til 20 000 ECU, opretholde det maksimumsbeloeb, som er fastsat i deres  garantiordninger, idet dette beloeb dog skal vaere paa mindst 15 000 ECU. 2. Medlemsstaterne kan bestemme, at visse indskydere eller visse former for indskud udelukkes fra  garantiordningen eller daekkes med et lavere beloeb. En liste over disse udelukkelser findes i bilag  I. 3. Denne artikel er ikke til hinder for viderefoerelse eller vedtagelse af bestemmelser, der  indebaerer en hoejere eller mere omfattende daekning af indskud. Indskudsgarantiordninger kan navnlig  af sociale aarsager daekke visse former for indskud fuldstaendigt. 4. Medlemsstaterne kan begraense det i stk. 1 fastsatte eller det i stk. 3 omhandlede garantibeloeb  til en bestemt procentsats af indskuddene. Den garanterende procentsats skal dog udgoere mindst 90 %  af de samlede indskud, indtil det garantibeloeb, der skal udbetales, naar op paa det i stk. 1  fastsatte beloeb. 5. Kommissionen tager med regelmaessige mellemrum og mindst hvert femte aar det i stk. 1 anfoerte  beloeb op til fornyet gennemgang. Kommissionen forelaegger i givet fald et forslag til direktiv for  Euorpa-Parlamentet og Raadet for at tilpasse det i stk. 1 anfoerte beloeb paa baggrund af bl.a.  udviklingen i banksektoren og den oekonomiske og monetaere situation i Faellesskabet. Den foerste  gennemgang finder ikke sted foer fem aar efter afslutningen paa den i artikel 7, stk. 1, andet afsnit,  naevnte periode. 6. Medlemsstaterne soerger for, at indskyderens ret til godtgoerelse indebaerer, at indskyderen har  klagemulighed mod indskudsgarantiordningen. Artikel 8 1. De i artikel 7, stk. 1, 3 og 4, naevnte graenser finder anvendelse paa de samlede indskud i et og  samme kreditinstitut, uanset indskuddenes antal, valuta eller lokalisering inden for Faellesskabet. 2. For faelleskonti indgaar den andel, der tilkommer hver enkelt indskyder, i beregningen af de i  artikel 7, stk. 1, 3 og 4, fastsatte graenser. Findes der ikke saerlige bestemmelser herom, fordeles det paa kontoen indestaaende beloeb ligeligt  mellem indskyderne. Medlemsstaterne kan bestemme, at indskud paa en konto, som to eller flere personer har adgang til  som deltagere i et interessentskab, en sammenslutning eller en gruppering af tilsvarende art, som  ikke har status som juridisk person, kan laegges sammen og behandles, som om de var foretaget af en  enkelt indskyder, med henblik paa beregningen af graenserne i artikel 7, stk. 1, 3 og 4. 3. Er indskyderen ikke ubetinget berettiget til de beloeb, der staar paa kontoen, er det den person,  der er ubetinget berettiget hertil, som skal daekkes af garantiordningen, forudsat at den paagaeldende  person er blevet identificeret eller kan identificeres inden den dato, hvor de kompetente  myndigheder foretager den i artikel 1, nr. 3), afsnit i), omhandlede konstatering, eller domstolen  afsiger den i artikel 1, nr. 3), afsnit ii), omhandlede kendelse. Er flere personer ubetinget  berettiget til de indestaaende beloeb, indgaar deres respektive andel i henhold til de ordninger, der  gaelder for forvaltningen af beloebene, i beregningen af de i artikel 7, stk. 1, 3 og 4, fastsatte  graenser. Dette stykke finder ikke anvendelse paa institutter for kollektiv investering. Artikel 9 1. Medlemsstaterne paaser, at kreditinstitutterne giver nuvaerende og potentielle indskydere adgang  til de fornoedne oplysninger om, hvilken indskudsgarantiordning kreditinstituttet og dets filialer  inden for Faellesskabet er tilsluttet, eller om, hvilke alternative ordninger der findes, jf.  artikel 3, stk. 1, andet afsnit, eller artikel 3, stk. 4. Indskyderne skal underrettes om  bestemmelserne i indskudsgarantiordningen, bl.a. daekningens stoerrelse og raekkevidde, eller om  bestemmelserne i en eventuel alternativ ordning. Disse oplysninger skal affattes i et  letforstaaeligt sprog. Paa anmodning skal der ligeledes gives oplysninger om betingelserne for og formaliteterne i  forbindelse med udbetaling af garantibeloebet. 2. De i stk. 1 omhandlede oplysninger skal affattes paa den maade, som den nationale lovgivning  foreskriver, paa det eller de officielle sprog i den medlemsstat, hvor filialen er etableret. 3. Medlemsstaterne skal indfoere regler, der begraenser anvendelse i reklameoejemed af de oplysninger,  der er omhandlet i stk. 1, for at undgaa, at saadan anvendelse paavirker banksystemets stabilitet  eller indskydernes tillid. Navnlig kan medlemsstaterne indskraenke den paagaeldende reklame til en  konkret henvisning til den ordning, det paagaeldende kreditinstitut tilhoerer. Artikel 10 1. Garantiordningerne skal vaere i stand til at opfylde behoerigt efterproevede krav fra indskyderne  for saa vidt angaar indisponible indskud senest tre maaneder efter den dato, hvor de kompetente  myndigheder har foretaget den i artikel 1, nr. 3), afsnit i), omhandlede konstatering, eller  domstolen har afsagt den i artikel 1, nr. 3), afsnit ii), omhandlede kendelse. 2. Under helt specielle omstaendigheder kan garantiordningen i saerlige tilfaelde anmode de kompetente  myndigheder om en forlaengelse af tidsfristen. En saadan forlaengelse maa ikke overstige tre maaneder.  De kompetente myndigheder kan efter anmodning fra garantiordningen hoejst forlaenge fristen  yderligere to gange og i hvert enkelt tilfaelde hoejst med tre maaneder. 3. Garantiordningen kan ikke under henvisning til den i stk. 1 og 2 naevnte frist afslaa at udbetale  et garantibeloeb til en indskyder, som ikke har vaeret i stand til i tide at paaberaabe sig sin ret til  at faa udbetalt garantibeloebet. 4. Oplysningerne om de vilkaar og formaliteter, der skal opfyldes for at faa udbetalt det i stk. 1  omhandlede garantibeloeb, skal vaere udfoerlige og affattet paa den maade, som den nationale lovgivning  foreskriver, paa det eller de officielle sprog i den medlemsstat, hvor det af garantien omfattede  indskud befinder sig. 5. Uanset tidsfristen i stk. 1 og 2 kan udbetalinger under garantiordningen suspenderes, indtil der  foreligger en domstolsafgoerelse, hvis en indskyder eller en person, der er berettiget til eller har  interesse i beloeb, der staar paa en konto, er blevet sigtet for en lovovertraedelse som foelge af eller  i forbindelse med hvidvaskning af penge som defineret i artikel 1 i direktiv 91/308/EOEF. Artikel 11 Sker der udbetalinger i henhold til garantiordningen, har garantiordningen ret til at indtraede i  indskyderens rettigheder i likvidationssager for et beloeb, der svarer til udbetalingen, uden at  dette i oevrigt beroerer de rettigheder, der maatte vaere tillagt ordningen i henhold til den nationale  lovgivning. Artikel 12 Uanset artikel 3 er de i Spanien eller Graekenland godkendte kreditinstitutter, som er naevnt i bilag  III, undtaget fra kravet om at vaere tilsluttet en indskudsgarantiordning indtil den 31. december  1999. Disse kreditinstitutter skal udtrykkeligt oplyse deres nuvaerende og potentielle indskydere om, at  de ikke er medlem af nogen indskudsgarantiordning. Hvis disse kreditinstitutter i denne periode etablerer eller har etableret en filial i en anden  medlemsstat, kan denne medlemsstat kraeve, at den paagaeldende filial tilslutter sig en  indskudsgarantiordning paa dens omraade paa de i artikel 4, stk. 2, 3 og 4, fastsatte betingelser. Artikel 13 Kommissionen skal paa den fortegnelse over godkendte kreditinstitutter, som den opstiller i henhold  til artikel 3, stk. 7, i direktiv 77/780/EOEF, for hvert kreditinstitut angive instituttets status  med hensyn til dette direktiv. Artikel 14 1. Medlemsstaterne saetter de noedvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at  efterkomme dette direktiv senest den 1. juli 1995. De underretter straks Kommissionen herom. Naar medlemsstaterne vedtager disse love og administrative bestemmelser, skal de indeholde en  henvisning til dette direktiv, eller de skal ved offentliggoerelsen ledsages af en saadan henvisning.  De naermere regler for denne henvisning fastsaettes af medlemsstaterne. 2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen de vigtigste love og administrative bestemmelser, som de  udsteder paa det omraade, der er omfattet af dette direktiv. Artikel 15 Dette direktiv traeder i kraft paa dagen for offentliggoerelsen i De Europaeiske Faellesskabers  Tidende. Artikel 16 Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne. Udfaerdiget i Bruxelles, den 30. maj 1994. Paa Europa-Parlamentets vegne E. KLEPSCH Formand Paa Raadets vegne G. ROMEOS Formand (1) EFT nr. C 163 af 30. 6. 1992, s. 6 og EFT nr. C 178 af 30. 6. 1993, s. 14. (2) EFT nr. C 332 af 16. 12. 1992, s. 13. (3) EFT nr. C 115 af 26. 4. 1993, s. 96 og Europa-Parlamentets afgoerelse af 9. marts 1994 (EFT nr.  C 91 af 28. 3. 1994). (4) EFT nr. L 33 af 4. 2. 1987, s. 16. (5) EFT nr. L 386 af 30. 12. 1989, s. 1. Direktivet er senest aendret ved direktiv 92/30/EOEF (EFT  nr. L 110 af 28. 4. 1992, s. 52). (1) EFT nr. L 322 af 17. 12. 1977, s. 30. Direktivet er senest aendret ved direktiv 89/646/EOEF (EFT  nr. L 386 af 30. 12. 1989, s. 1). (1) EFT nr. L 375 af 31. 12. 1985, s. 3. Direktivet er senest aendret ved direktiv 88/220/EOEF (EFT  nr. L 100 af 19. 4. 1988, s. 31). (1) EFT nr. L 124 af 5. 5. 1989, s. 16. Direktivet er senest aendret ved direktiv 92/16/EOEF (EFT nr.  L 75 af 21. 3. 1992, s. 48). (2) EFT nr. L 166 af 28. 6. 1991, s. 77.  BILAG I Indskud, der kan udelukkes i henhold til artikel 7, stk. 2 1. Indskud fra  finansieringsinstitutter, jf. artikel 1, stk. 6, i direktiv 89/646/EOEF 2. Indskud fra forsikringsselskaber 3. Indskud fra staten eller centraladministrationen 4. Indskud fra regionale, lokale og kommunale myndigheder 5. Indskud fra institutter for kollektiv investering 6. Indskud fra pensionsfonde og pensionskasser 7. Indskud fra direktoerer og andre medlemmer af et kreditinstituts ledelse, fra medlemmer, der er  personligt haeftende selskabsdeltagere, fra indehavere af mindst 5 % af kreditinstituttets kapital,  fra de personer, der er ansvarlige for den lovpligtige revision af kreditinstituttets regnskaber,  samt fra indskydere med lignende status i andre selskaber i samme koncern 8. Indskud fra naere paaroerende og tredjemand, der handler paa vegne af de i punkt 7 naevnte indskydere 9. Indskud fra andre selskaber i samme koncern 10. Indskud, der ikke er noteret paa navn 11. Indskud, for hvilke indskyderen personligt har opnaaet en saerlig forrentning eller andre  finansielle fordele, som har bidraget til at forvaerre kreditinstituttets finansielle situation 12. Obligationer udstedt af kreditinstituttet og forpligtelser, der skyldes egne veksler og  omsaetningsgaeldsbreve 13. Indskud i andre valutaer end - medlemsstaternes valuta - ecu. 14. Indskud fra selskaber, som er af en saadan stoerrelse, at de ikke har ret til at opstille en  forkortet status, jf. artikel 11 i Raadets fjerde direktiv (78/660/EOEF) af 25. juli 1978 paa grundlag  af traktatens artikel 54, stk. 3, litra g), om aarsregnskaberne for visse selskabsformer (1). (1) EFT nr. L 222 af 14. 8. 1978, s. 11. Direktivet er senest aendret ved direktiv  90/605/EOEF (EFT nr. L 317 af 16. 11. 1990, s. 60).  BILAG II Ledende principper Ansoeger en filial om at blive tilsluttet vaertslandets  ordning for supplerende daekning, udarbejder vaertslandets ordning bilateralt med hjemlandets ordning  hensigtsmaessige regler og procedurer for udbetaling af erstatning til indskydere i den paagaeldende  filial. Foelgende principper gaelder for saavel udarbejdelsen af disse procedurer som fastsaettelsen af  betingelserne for en saadan filials medlemskab (jf. artikel 4, stk. 2). a) vaertslandets ordning har fortsat ubegraenset ret til at paalaegge deltagende kreditinstitutter sine  objektive og almindeligt anvendte regler; den skal kunne kraeve meddelelse af relevante oplysninger  og have ret til paa enhver maade at kontrollere saadanne oplysninger hos hjemlandets kompetente  myndigheder b) vaertslandets ordning imoedekommer krav om supplerende erstatning, naar det af en erklaering fra  hjemlandets kompetente myndigheder fremgaar, at indskud er indisponible. Vaertslandets ordning har  fortsat ubegraenset ret til at efterpoeve, om en indskyder er berettiget til beloebet, i  overensstemmelse med ordningens egne normer og procedurer, foer der udbetales supplerende erstatning c) hjemlandets og vaertslandets ordninger skal arbejde taet sammen for at sikre, at indskyderne faar  en hurtig og korrekt erstatning. De skal isaer naa til enighed om, hvorledes et modkrav, der kan give  anledning til modregning under den ene eller den anden ordning, skal paavirke den erstatning, der  udbetales til indskyderen under den enkelte ordning d) vaertslandets ordning har ret til at paalaegge filialer bidrag til supplerende daekning paa et  passende grundlag, idet der tages hensyn til den garanti, som hjemlandets ordning yder. For at  lette opkraevningen af saadanne bidrag har vaertslandets ordning ret til at antage, at dens ansvar  under alle omstaendigheder er begraenset til det beloeb, hvormed den garanti, den yder, overstiger den  garanti, hjemlandet yder, uanset om hjemlandet faktisk betaler erstatning for indskud, der indestaar  paa vaertslandets omraade.  BILAG III Liste over de kreditinstitutter, der er naevnt i artikel 12 a) Specialiserede  kategorier af spanske kreditinstitutter, hvis retsstilling i oejeblikket er ved at blive reformeret,  og som er godkendt som - Entitades de Financiación o Factoring - Sociedades de Arrendamiento Financiero - Sociedades de Credito Hipotecario b) Foelgende spanske offentlige kreditinstitutter: - Banco de Credito Agricola, SA - Banco Hipotecario de España, SA - Banco de Credito Local, SA c) Foelgende graeske kooperative kreditinstitutter: - Det kooperative kreditinstitut i Lamia - Det kooperative kreditinstitut i Ioannina - Det kooperative kreditinstitut i Xylocastron samt de af nedenstaaende kooperative kreditinstitutter af lignende art, der er godkendt eller ved at  blive godkendt ved direktivets vedtagelse: - Det kooperative kreditinstitut i Chania - Det kooperative kreditinstitut i Iraklion - Det kooperative kreditinstitut i Magnissia - Det kooperative kreditinstitut i Larissa - Det kooperative kreditinstitut i Patras - Det kooperative kreditinstitut i Thessaloniki.


Avis juridique important

|

31968L0363

Rådets direktiv 68/363/EØF af 15. oktober 1968 om gennemførelsen af etableringsfrihed og udveksling af tjenesteydelser for selvstændig erhvervsvirksomhed inden for detailhandelen (ex CITI-gruppe 612)

EF-Tidende nr. L 260 af 22/10/1968 s. 0001 - 0005 den finske specialudgave: kapitel 6 bind 1 s. 0064  den danske specialudgave: serie I kapitel 1968(II) s. 0488  den svenske specialudgave: kapitel 6 bind 1 s. 0064  den engelske specialudgave: serie I kapitel 1968(II) s. 0496  den græske specialudgave: Kapitel 06 bind 1 s. 0087  den spanske specialudgave: Kapitel 06 bind 1 s. 0086  den portugisiske specialudgave: Kapitel 06 bind 1 s. 0086

++++  RAADETS DIREKTIV  af 15 . oktober 1968  om gennemfoerelsen af etableringsfrihed og fri udveksling af tjenesteydelser for selvstaendig erhvervsvirksomhed inden for detailhandelen  ( ex CITI-gruppe 612 )   ( 68/363/EOEF )  RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR  under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab , saerlig artikel 54 , stk . 2 og 3 , og artikel 63 , stk . 2 og 3 ,  under henvisning til den almindelige plan om ophaevelse af begraensninger i etableringsfriheden ( 1 ) , saerlig afsnit IV C ,  under henvisning til den almindelige plan om ophaevelse af begraensninger i den frie udveksling af tjenesteydelser ( 2 ) , saerlig afsnit V C ,  under henvisning til forslag fra Kommissionen ,  under henvisning til udtalelse fra Det europaeiske Parlament ( 3 ) ,  under henvisning til udtalelse fra Det oekonomiske og sociale Udvalg ( 4 ) , og  ud fra foelgende betragtninger :  De almindelige planer omtaler ophaevelsen af enhver i nationaliteten begrundet forskelsbehandling vedroerende adgangen til etablering og udveksling af tjenesteydelser inden for detailhandelen efter udloebet af andet aar af overgangsperiodens anden etape og inden udloebet af anden etape ;  som foelge af de mellem medlemsstaterne bestaaende forskelle inden for detailhandelen maa de af dette direktiv omfattede former for virksomhed betegnes saa noejagtigt som muligt ;  handelsvirksomhed ved omfoersel , herunder virksomhed udoevet af personer , som driver handel fra ikke overdaekkede markedspladser , samt fra ikke faste anlaeg paa overdaekkede markedspladser , skal liberaliseres i et senere direktiv ;  virksomhed i forbindelse med udlejning af varer , som ikke omfattes af andre direktiver er omfattet af dette direktiv ;  videresalg eller udlejning af varer kan finde sted ikke blot til private eller til husholdninger til disses privatforbrug , men i paakommende tilfaelde ogsaa til smaaforbrugere til daekning af deres erhvervsmaessige behov , naar videreforhandlingen eller udlejningen kun har mindre betydning for detailhandlerens samlede virksomhed ;  dette direktiv omfatter ligeledes videresalg eller udlejning af varer , som forarbejdes , behandles eller tilpasses i overensstemmelse med saedvanlig fremgangsmaade i det paagaeldende erhverv ;  artikel 2 , stk . 3 , i raadsdirektiv af 7 . juli 1964 om gennemfoerelsen af etableringsfrihed og fri udveksling af tjenesteydelser for selvstaendig erhvervsvirksomhed inden for bjergvaerksdrift , inkl . udvinding af sten og jord ( CITI-hovedgrupperne 11-19 ) ( 4 ) , og artikel 2 , stk . 2 , i raadsdirektiv af 7 . juli 1964 om gennemfoerelsen af etableringsfrihed og fri udveksling af tjenesteydelser for selvstaendig erhvervsvirksomhed inden for de be - og forarbejdende erhverv under CITI-hovedgrupperne 23-40 ( industri og haandvaerk ) ( 6 ) begraenser retten for den producent , der som saadan etablerer sig i en anden medlemsstat og i denne saelger sine egne produkter , ved salg fra et eneste i produktionslandet beliggende forretningssted , saa laenge handelen med de paagaeldende produkter ikke er liberaliseret i medfoer af andre direktiver ; ved dette direktivs ikrafttraeden liberaliseres detailhandelen for en lang raekke produkter ; begraensningen til salg fra et eneste i produktionslandet beliggende forretningssted bortfalder herefter , for saa vidt angaar disse produkter ; i medfoer af dette direktiv er det nun tilladt den producent , som i overensstemmelse med de naevnte direktiver af 7 . juli 1964 etablerer sig i en anden medlemsstat , at saelge sine egne produkter fra flere i denne medlemsstat beliggende forretningssteder , forudsat at detailhandelen med disse produkter er liberaliseret ;  dette direktiv maa ligeledes foere til , at en industriel eller haandvaerksmaessig producent kan etablere sig i en anden medlemsstat , ikke som producent , men for dér at saelge sine egne produkter fra et eller flere forretningssteder umiddelbart til den endelige forbruger , for saa vidt detailhandelen med disse produkter er liberaliseret i medfoer af dette direktiv ;  dette direktiv maa ligeledes omfatte virksomhed ved salg paa detailauktioner ;  dette direktiv omfatter ikke detailhandel med laegemidler og pharmaceutiske produkter ; ifoelge bestemmelserne i de almindelige planer liberaliseres disse erhvervsomraader foerst paa et senere tidspunkt ;  paa grund af de mellem medlemsstaterne bestaaende forskelle i organisationen af detailhandelen med tobak og salt , boer disse former for virksomhed ikke inddrages under dette direktiv ;  dette direktiv omfatter heller ikke detailhandel med giftstoffer og sygdomsfremkaldende stoffer ; det har vist sig , at der for saa vidt angaar disse former for erhvervsvirksomhed , paa grund af de i medlemsstaterne gaeldende love og administrative forskrifter opstaar saerlige spoergsmaal med henblik paa beskyttelsen af befolkningens sundhed ;  ifoelge bestemmelserne i den almindelige plan om ophaevelse af begraensninger i etableringsfriheden skal begraensningerne i retten til at indtraede i erhvervsorganisationer afskaffes i det omfang , i hvilket udoevelsen af denne ret indgaar i den paagaeldendes erhvervsvirksomhed ;  ordningen for loenmodtagere , som ledsager den , der praesterer ydelsen , eller som udfoerer arbejde for hans regning , fastlaegges i de i henhold til traktatens artikler 48 og 49 udstedte bestemmelser ;  der er eller vil blive udstedt saerlige direktiver , som gaelder for alle former for selvstaendig erhvervsvirksomhed angaaende de begunstigedes rejse og ophold og i fornoedent omfang samordningen af de beskyttelsesregler , som i medlemsstaterne gaelder med hensyn til selskaber til beskyttelse af selskabsdeltagerne og trediemand ;  detailhandelen med nogle produkter er i visse medlemsstater reguleret i bestemmelser angaaende adgangen til at paabegynde erhvervsvirksomhed , og andre stater vil i gived fald indfoere tilsvarende bestemmelser ; naermere overgangsforanstaltninger , der tjener til at lette adgangen til erhverv og erhvervsudoevelse for statsborgere i de oeverige medlemsstater , vil derfor blive behandlet i et saerligt direktiv ,  UDSTEDT FOELGENDE DIREKTIV :  Artikel 1  Medlemsstaterne afskaffer til fordel for de i afsnit I i de almindelige planer om ophaevelse af begraensninger i etableringsfriheden og i den frie udveksling af tjenesteydelser anfoerte fysiske personer og selskaber  - i det foelgende benaevnt begunstigede - de i afsnit III i planerne naevnte begraensninger i adgangen til og udoevelsen af de i artiklerne 2 og 3 naevnte former for virksomhed .  Artikel 2  1 . Bestemmelserne i dette direktiv gaelder for selvstaendig virksomhed inden for detailhandelen ( ex CITI-gruppe 612 ) ( 7 ) bortset fra handelen med laegemidler og pharmaceutiske produkter , med giftstoffer og sygdomsfremkaldende stoffer samt med tobak og med salt .  Bestemmelserne i dette direktiv gaelder ikke for handelsvirksomhed ved omfoersel . De gaelder heller ikke for virksomhed udoevet af personer , som driver handel fra ikke overdaekkede markedspladser samt fra ikke faste anlaeg paa overdaekkede markedspladser , selv om saadan virksomhed ikke omfattes af de enkelte staters regler om omfoersel .  Dette direktiv finder ikke anvendelse paa undersoegelser af syns - og hoereorganer eller af andre organer eller dele af det menneskelige legeme , med henblik paa tilpasning og salg af apparater til rettelse af syns - eller hoereskader eller af ortopaedisk udstyr .  2 . Ved udoevelse af detailhandel forstaas i dette direktiv enhver virksomhed , som udoeves af fysiske personer eller selskaber , der som et saedvanligt led i deres erhverv indkoeber varer i eget navn og for egen regning og videresaelger varerne umiddelbart til den endelige forbruger .  Varen kan videresaelges i samme tilstand eller efter en forarbejdning , behandling eller tilpasning , der saedvanligt finder sted i detailhandelen .  3 . Bestemmelserne i dette direktiv gaelder ogsaa for den virksomhed ved detailsalg , som udoeves af fabrikanter , der , uden at have etableret sig i vaertslandet som producenter , selv saelger deres produkter i dette til den endelige forbruger .  4 . Bestemmelserne i dette direktiv anvendes under samme betingelser som dem , der gaelder for salgsvirksomhed efter stk . 1 - 3 , ogsaa paa virksomhed i forbindelse med udlejning af varer , saafremt denne virksomhed ikke omfattes af andre direktiver . Listen over de derved udelukkede omraader for udlejning findes i bilaget .  Artikel 3  Bestemmelserne i dette direktiv gaelder ogsaa for selvstaendig virksomhed som mellemmand , der som et saedvanligt led i sit erhverv gennemfoerer detail-auktioner for fremmed regning .  Artikel 4  Bestemmelserne i dette direktiv finder ikke anvendelse i en medlemsstat paa virksomhed , som i denne medlemsstat er forbundet med udoevelse af offentlig myndighed . Det drejer sig om  i Frankrig :  Auktionssalg af loesoere eller varer ved " officiers publics " eller " officiers ministériels " ;  i Italien :  Auktionssalg af varer ved " mediatori " som led i en embedsforretning ;  i Tyskland , Belgien , Luxembourg og Nederlandene :  Fogedens og notarens deltagelse i auktioner .  Artikel 5  1 . Medlemsstaterne afskaffer navnlig de restriktioner , som  a ) hindrer de begunstigede i at etablere sig i vaertslandet eller i dér at udfoere tjenesteydelser paa de samme betingelser og med de samme rettigheder som indlaendinge ;  b ) hidroerer fra en administrativ praksis , der medfoerer , at de begunstigede i forhold til indlaendinge udsaettes for en forskelsbehandling .  2 . Til de restriktioner , som skal afskaffes , hoerer navnlig saadanne , der indeholdes i bestemmelser , som forbyder eller indskraenker de begunstigedes adgang til etablering eller til at udfoere tjenesteydelser paa foelgende maade :  a ) i Belgien :  ved kravet om et " carte professionnelle " ( artikel 1 i lov af 19 . februar 1965 ) ;  b ) i Tyskland :   - for meddelelse af tilladelse til udlaendinge til detailhandel med spraengstoffer ; i visse  " Bundeslaender " ved en behovsproevelse og i andre  " Bundeslaender " ved kravet om mindst 3 aars bopael i Forbundsrepublikken Tyskland ;   - ved kravet om tysk statsborgerskab for fysiske personer til detailhandel med skydevaaben og dertil hoerende ammunition i vaabenlovens forstand  ( § 7 , nr . 2 , i forbindelse med § 3 , nr . 2 , i " Waffengesetz " af 18 . marts 1938 ) ;   - ved forbudet mod at meddele tilladelse til detailhandel med skydevaaben og dertil hoerende ammunition til udenlandske og indenlandske juridiske personer , hvis kapital for mere end halvdelens vedkommende staar under udenlandsk kontrol ( § 10 i forordning til gennemfoerelse af vaabenloven ( " Waffengesetz " ) af 19 . marts 1938 ) ;  c ) i Frankrig :   - ved kravet om et " carte d'identitè d'étranger commerçant " ( Décret-loi af 12 . november 1938 , Loi af 8 . oktober 1940 ) ;   - ved udelukkelsen af retten til at forlaenge erhvervsslejemaal ( Décret af 30 . september 1953 , artikel 38 ) ;   - ved betingelse om gensidighed vedroerende udlaendinges udoevelse af brevduehandel ( Loi af 27 . juni 1957 , Décret af 22 . april 1958 ) ;   - ved kravet om fransk statsborgerskab ( eller for selskaber ved kravet om dokumentation for , at selskabsdeltagere ( " associés en nom " ) , komplementarer , kommanditister og forretningsfoerere for ansvarlige selskaber samt medlemmerne af bestyrelsen ( " administrateurs " ) og direktoererne ( " directeurs centraux " ) for aktieselskaber har fransk statsborgerskab ) for at opnaa tilladelse til handel med saakaldte defensive skydevaaben og dertil hoerende ammunition  ( Décret-loi af 18 . april 1939 , artikel 2 ; Décret A af 14 . august 1939 , artikel 1 ; Décret B af 14 . august 1939 , artiklerne 9 og 6 ) ;   - ved kravet om , for de selskabers vedkommende , som har faaet saerlig tilladelse til indfoersel og salg af faerdigvarer paa basis af mineralsk olie , og saelger disse til forbrug , at formanden for bestyrelsen ( " président du conseil d'administration " ) , den administrerende generaldirektoer  ( " président -directeur général " ) og flertallet af medlemmerne i bestyrelsen skal have fransk statsborgerskab , og ved kravet om , at indehaveren af en saertilladelse skal forbeholde det franske personale en del af den administrative , tekniske og forretningsmaessige ledelse i sin virksomhed ( Décret nr . 65-144 af 26 . februar 1965 ) ;  d ) i Italien :  ved kravet om en tilladelse , der har karakter af en dispensation , naar det drejer sig om udlaendinge , som betingelse for adgang til og udoevelse af handel med brevdner ( Legge af 13 . december 1928 , nr . 3086 ) ;  e ) i Luxembourg :  ved den tidsbegraensede varighed af de tilladelser , der meddeles udlaendinge , ( lov af 2 . juni 1962 , artikel 21 ) .  Artikel 6  1 . Medlemsstaterne drager omsorg for , at de begunstigede faar adgang til medlemskab af erhversorganisationer paa samme betingelser og med samme rettigheder og pligter som indlaendinge .  2 . Retten til medlemskab indebaerer i tilfaelde af etablering retten til at vaelges eller udnaevnes til medlem af de ledende organer i erhvervsorganisationen . Disse ledende stillinger kan dog forbeholdes indlaendinge , naar vedkommende organisation i kraft af en retsforskrift deltager i udoevelsen af offentlig myndighed .  3 . I storhertugdoemmet Luxembourg giver tilhoersforholdet til Handelskammeret ( " Chambre de commerce " ) og Haandvaerkskammeret ( " Chambre des metiérs " ) dog ikke de begunstigede ret til deltagelse i valget af de ledende organer .  Artikel 7  Medlemsstaterne maa ikke yde deres statsborgere , der begiver sig til en anden medlemsstat for at udoeve en af de i artiklerne 2 og 3 naevnte former for virksomhed , nogen stoette , der kan fordreje etableringsbetingelserne .  Artikel 8  1 . Saafremt et vaertsland af dets egne statsborgere , som betingelse for at paabegynde en af de i artiklerne 2 og 3 naevnte former for virksomhed , kraever en vandelsattest og bevis for , at de ikke tidligere har vaeret under konkurs , eller blot kraever et af disse beviser , skal dette land , for saa vidt angaar statsborgere fra andre medlemsstater som tilstraekkeligt bevis acceptere fremlaeggelsen af en udskrift af strafferegistret eller i mangel heraf fremlaeggelsen af et tilsvarende dokument udstedt af en kompetent retlig eller administrativ myndighed i hjemlandet eller det senere opholdsland , hvoraf fremgaar , at disse betingelser er opfyldt .  Dersom der ikke af hjemlandet eller det senere opholdsland udstedes et saadant dokument om , at der aldrig har foreligget konkurs , kan det erstattes af en erklaering under ed , der af vedkommende afgives for en kompetent retlig eller administrativ myndighed , for en notar eller for en kompetent erhvervsorganisation i hjemlandet eller det senere opholdsland .  2 . Stilles der i en medlemsstat saerlige krav til dennes egne statsborgeres vandel som betingelse for at faa adgang til detailhandel med vaaben , ammunition og spraengstoffer og detailsalg af alkoholholdige drikkevarer og af ikke aftappet maelk , og fremgaar bevis herfor ikke af det i stk . 1 , 1 . afsnit , naevnte dokument , skal dette land som tilstraekkeligt bevis , hvad angaar de andre medlemsstaters statsborgere , acceptere en attestation fra en kompetent retlig eller administrativ myndighed i hjemlandet eller det senere opholdsland , hvoraf fremgaar , at disse betingelser er opfyldt . Disse attestationer giver oplysning om bestemte kendsgerninger , som bliver taget i betragtning i vaertslandet .  3 . De i henhold til stk . 1 og 2 udstedte dokumenter maa ved fremlaeggelsen ikke vaere aeldre end tre maaneder .  4 . Medlemsstaterne udpeger inden for den i artikel 9 foreskrevne frist de til udstedelsen af ovennaevnte dokumenter kompetente myndigheder og organisationer og underretter omgaaende de andre medlemsstater og Kommissionen herom .  5 . Kraeves der i vaertslandet bevis for oekonomisk soliditet , anerkender dette land tilsvarende attestationer fra banker i hjemlandet eller det senere opholdsland som havende samme gyldighed som de paa dets eget omraade udstedte attestationer .  Artikel 9  Medlemsstaterne traeffer de noedvendige foranstaltninger til gennemfoerelse af dette direktiv inden 6 maaneder efter dets meddelelse og underretter omgaaende Kommissionen herom .  Artikel 10  Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne .  Udfaerdiget i Luxembourg , den 15 . oktober 1968 .  Paa Raadets vegne  G . SEDATI  Formand  ( 1 ) EFT nr . 2 af 15 . 1 . 1962 , s . 36/62 .  ( 2 ) EFT nr . 2 af 15 . 1 . 1962 , s . 32/62 .  ( 3 ) EFT nr . 187 af 9 . 11 . 1965 , s . 2914/65 .  ( 4 ) EFT nr . 199 af 20 . 11 . 1965 , s . 3009/65 .  ( 5 ) EFT nr . 117 af 23 . 7 . 1964 , s . 1871/64 .  ( 6 ) EFT nr . 117 af 23 . 7 . 1964 , s . 1880/64 .  ( 7 ) Ifoelge " Classification internationale type , par industrie de toutes les branches d'activité économique " ( De Forenede Nationers statistiske departement , serie M , nr . 4 rev . 1 , New York 1958 ) .  BILAG  Erhverv , som ikke omfattes af dette direktiv   ( Artikel 2 , stk . 4 , 2 . punktum )  ex CITI-gruppe * undtagne erhverv *  012 * Udlejning af landbrugsmaskiner *  640 * Handel med og udlejning af fast ejendom *  713 * Udlejning af automobiler , koeretoejer og heste *  718 * Udlejning af jernbanevogne og -wagoner *  839 * Udlejning af maskiner til handelsforetagender *  841 * Udlejning af biografteaterpladser og udlejning af film *  842 * Udlejning af teaterpladser og udlejning af teaterudstyr *  843 * Udlejning af skibe og baade , cykler og automater *  853 * Udlejning af moeblerede vaerelser *  854 * Udlejning af hvidevarer *  859 * Udlejning af klaeder


Avis juridique important

|

31978L0206

Kommissionens direktiv 78/206/EØF af 7. februar 1978 om toldbehandling af varer, der genindføres i uforædlet stand inden for rammerne af proceduren for passiv forædling

EF-Tidende nr. L 062 af 04/03/1978 s. 0040 - 0040 den græske specialudgave: Kapitel 02 bind 6 s. 0138  den spanske specialudgave: Kapitel 02 bind 4 s. 0250  den portugisiske specialudgave: Kapitel 02 bind 4 s. 0250

++++   ( 1 ) EFT nr . L 24 af 30 . 1 . 1976 , s . 58 .   ( 2 ) EFT nr . L 89 af 2 . 4 . 1976 , s . 1 .  KOMMISSIONENS DIREKTIV  af 7 . februar 1978  om toldbehandlingen af varer , der genindfoeres i uforaedlet stand inden for rammerne af proceduren for passiv foraedling   ( 78/206/EOEF )  KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR _  under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab ,  under henvisning til Raadets direktiv 76/119/EOEF af 18 . december 1975 om harmonisering af administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om proceduren for passiv foraedling ( 1 ) , saerlig artikel 14 , og  ud fra foelgende betragtninger :  I artikel 10 og 11 i det naevnte direktiv bestemmes det , at den fuldstaendige eller delvise fritagelse for importafgifter gennemfoeres ved fra de importafgifter , som paahviler de genindfoerte produkter , at traekke de importafgifter , som ville vaere blevet paalagt de midlertidigt udfoerte varer , hvis de var blevet indfoert i Faellesskabet fra det land , hvor de har gennemgaaet foraedlingsprocessen eller den sidste foraedlingsproces ;  anvendelsen af disse bestemmelser i de tilfaelde , hvor uforaedlede varer genindfoeres i overensstemmelse med en tilladelse , som de kompetente myndigheder har givet i medfoer af direktivets artikel 8 , er ikke uomgaengeligt noedvendig , og indfortoldningen af disse varer kan forenkles ved at sidestille dem med returvarer ; det boer derfor bestemmes , at den toldbehandling , der skal anvendes for disse varer , skal fastsaettes paa samme maade som ved returvarer i overensstemmelse med bestemmelserne i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 754/76 af 25 . marts 1976 om den toldbehandling , som skal anvendes for returvarer ved genindfoersel til Faellesskabets toldomraade ( 2 ) , og i gennemfoerelsesforordningerne hertil , uanset artikel 2 , stk . 1 , litra a ) , i forordning ( EOEF ) nr . 754/76 ;  de i dette direktiv fastsatte foranstaltninger er i overensstemmelse med udtalelse fra Toldudvalget for Foraedlingsprocedurer _  UDSTEDT FOELGENDE DIREKTIV :  Artikel 1  Den toldbehandling , som skal anvendes for uforaedlede varer , der genindfoeres i henhold til en tilladelse meddelt af de kompetente myndigheder i medfoer af artikel 8 i direktiv 76/119/EOEF , fastsaettes paa samme maade som ved returvarer i overensstemmelse med bestemmelserne i forordning ( EOEF ) nr . 754/76 og i gennemfoerelsesforordningerne hertil .  Artikel 2  1 . Medlemsstaterne saetter de noedvendige foranstaltninger i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 1 . marts 1978 .  2 . Kommissionen underretter de andre medlemsstater herom .  Artikel 3  Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne .  Udfaerdiget i Bruxelles , den 7 . februar 1978 .  Paa Kommissionens vegne  Etienne DAVIGNON  Medlem af Kommissionen


Avis juridique important

|

31999L0095

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/95/EF af 13. december 1999 om håndhævelse af bestemmelserne om søfarendes arbejdstid på skibe, der anløber Fællesskabets havne

EF-Tidende nr. L 014 af 20/01/2000 s. 0029 - 0035

EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 1999/95/EFaf 13. december 1999om håndhævelse af bestemmelserne om søfarendes arbejdstid på skibe, der anløber Fællesskabets havneEUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 80, stk. 2,under henvisning til forslag fra Kommissionen(1),under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg(2),i henhold til proceduren i traktatens artikel 251(3), ogud fra følgende betragtninger:(1) Fællesskabets indsats på det social- og arbejdsmarkedspolitiske område sigter blandt andet på at forbedre arbejdstagernes sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen;(2) Fællesskabets indsats inden for søtransport sigter blandt andet på at forbedre leve- og arbejdsforhold om bord for søfarende, sikkerhed til søs og forebyggelse af forurening forårsaget af ulykker til søs;(3) Den Internationale Arbejdsorganisations konference vedtog på sit fireogfirsindstyvende møde den 8.-22. oktober 1996 konventionen af 1996 om søfarendes arbejdstid og bemanding af skibe, i det følgende benævnt "ILO-konvention nr. 180", og protokollen af 1996 til konventionen af 1976 om minimumsnormer i handelsskibe, i det følgende benævnt "protokollen til ILO-konvention nr. 147";(4) Rådets direktiv 1999/63/EF af 21. juni 1999 om gennemførelse af den aftale om tilrettelæggelse af arbejdstiden for søfarende, som er indgået mellem European Community Shipowners' Association (ECSA) og Federation of Transport Workers Unions in the European Union (FST)(4), som er vedtaget i henhold til traktatens artikel 139, stk. 2, har til formål at gennemføre nævnte aftale, der blev indgået den 30. september 1998, i det følgende benævnt "aftalen"; aftalens indhold afspejler visse bestemmelser i ILO-konvention nr. 180; aftalen gælder for søfarende på alle søgående skibe, både offentligt og privat ejede, der er registrerede i en medlemsstat, og som normalt anvendes til kommerciel søfart;(5) formålet med nærværende direktiv er at anvende bestemmelserne i direktiv 1999/63/EF, der afspejler bestemmelserne i ILO-konvention nr. 180, på ethvert skib, der anløber en havn i en medlemsstat, uafhængigt af skibets flag, med henblik på at identificere og afhjælpe enhver situation, der helt klart udgør en fare for de søfarendes sikkerhed og sundhed; nævnte direktiv indeholder dog krav, der ikke findes i ILO-konvention nr. 180, og som derfor ikke bør finde anvendelse på skibe, som ikke fører en medlemsstats flag;(6) direktiv 1999/63/EF gælder for søfarende på alle søgående skibe, der er registreret i en medlemsstat; medlemsstaterne bør påse, at skibe, der fører deres flag, overholder alle bestemmelser i nævnte direktiv;(7) medlemsstaterne bør have lov til at kontrollere overholdelsen af de relevante bestemmelser i direktiv 1999/63/EF på alle søgående fartøjer, der anløber deres havne, med henblik på at beskytte sikkerheden og undgå konkurrenceforvridning uafhængigt af, hvilken stat fartøjerne er registrerede i;(8) navnlig må skibe under flag fra en stat, som ikke deltager i ILO-konvention nr. 180 eller protokollen til ILO-konvention nr. 147, ikke behandles gunstigere end skibe under flag fra en stat, som er deltager i konventionen eller protokollen eller i en af dem;(9) det er nødvendigt, at medlemsstaterne med henblik på kontrol af effektiv håndhævelse af direktiv 1999/63/EF udfører inspektioner på skibe; dette gælder især, hvis der er modtaget en klage fra skibsføreren, et besætningsmedlem eller en hvilken som helst person eller organisation, som har en berettiget interesse i, at skibets drift og leve- og arbejdsforhold om bord er sikre, samt i forebyggelse af forurening;(10) medlemsstaterne kan for så vidt angår nærværende direktiv på eget initiativ og efter behov udpege havnestatskontrolinspektører til at udføre inspektioner på skibe, der anløber Fællesskabets havne;(11) bevis for, at et skib ikke opfylder kravene i direktiv 1999/63/EF, kan føres ved inspektion af arbejdsforholdene om bord og de søfarendes opgørelser vedrørende arbejdstid eller hviletid, eller hvis inspektøren med rimelighed kan antage, at de søfarende er for trætte;(12) med henblik på at afhjælpe forhold om bord på et skib, som klart er farlige for sikkerhed og sundhed, kan den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvis havn skibet har anløbet, forbyde skibet at forlade havnen, indtil de konstaterede mangler er blevet afhjulpet, eller mandskabet er tilstrækkeligt udhvilet;(13) da direktiv 1999/63/EF afspejler bestemmelserne i ILO-konvention nr. 180, kan kontrol med overholdelse af direktivets bestemmelser på skibe, der er registreret i en tredjestat, først finde sted, når konventionen er trådt i kraft -UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:Artikel 1Formål og anvendelsesområde1. Formålet med dette direktiv er at tilvejebringe en mekanisme til kontrol med og håndhævelse af, at skibe, der anløber medlemsstaternes havne, overholder direktiv 1999/63/EF med henblik på at forbedre sikkerheden til søs samt arbejdsforholdene, sikkerheden og sundheden for søfarende på skibe.2. Medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger til, at skibe, der ikke er registreret på deres område eller ikke fører deres flag, overholder bestemmelse 1-12 i aftalen, der er knyttet som bilag til direktiv 1999/63/EF.Artikel 2DefinitionerI dette direktiv forstås ved:a) "skib": ethvert søgående fartøj i offentligt eller privat eje, som normalt anvendes til kommerciel søfart. Fiskerfartøjer er ikke omfattet af denne definitionb) "kompetent myndighed": de myndigheder, som medlemsstaterne har udpeget til at udføre funktioner i henhold til dette direktivc) "inspektør": en ansat i den offentlige sektor eller en anden person, som en medlemsstats kompetente myndighed har bemyndiget til at inspicere arbejdsforholdene om bord, og som står til ansvar over for denne kompetente myndighedd) "klage": en oplysning eller indberetning fra et besætningsmedlem, et fagligt organ, en faglig sammenslutning, en fagforening eller i al almindelighed enhver, der har interesse i skibets sikkerhed, herunder i relation til sikkerheds- eller sundhedsmæssige farer for dets besætning.Artikel 3Udarbejdelse af rapporterHvis en medlemsstat modtager en klage, som den ikke anser for åbenbart ubegrundet, eller får bevis for, at et skib, der frivilligt anløber dets havn som led i sin normale virksomhed eller af driftsmæssige grunde, ikke opfylder kravene i direktiv 1999/63/EF, skal den udarbejde en rapport til staten i det land, hvori skibet er registreret, og, når en inspektion i medfør af artikel 4 giver det relevante bevis, træffe alle nødvendige foranstaltninger til at sikre, at eventuelle forhold om bord, som helt klart udgør en fare for besætningsmedlemmernes sikkerhed eller sundhed, afhjælpes, jf. dog artikel 1, stk. 2.Identiteten af den person, der har indgivet klagen, må ikke afsløres over for skibets fører eller reder.Artikel 4Inspektion og udvidet inspektion1. Når inspektøren udfører en inspektion for at få bevis for, at et skib ikke opfylder kravene i direktivet 1999/63/EF, skal han kontrollere,- at der er blevet udarbejdet en oversigt over arbejdets tilrettelæggelse på skibets arbejdssprog og på engelsk i standardformat i henhold til formularen i bilag I eller et alternativt lignende format, og at denne oversigt er opsat om bord på et lettilgængeligt sted- at der er blevet foretaget en registrering af de søfarendes arbejdstid eller hviletid på skibets arbejdssprog og på engelsk i standardformat i henhold til formularen i bilag II eller et alternativt lignende format, at denne registrering opbevares om bord, og at der er bevis for, at registreringen er blevet påtegnet af den kompetente myndighed i den stat, hvor skibet er registreret.2. Hvis der er modtaget en klage, eller inspektøren på grundlag af sine egne observationer om bord har grund til at antage, at de søfarende er urimeligt trætte, udfører inspektøren i henhold til stk. 1 en udvidet inspektion for at afgøre, om den registrerede arbejdstid eller hviletid opfylder standarderne i direktiv 1999/63/EF, og om disse er behørigt overholdt under hensyn til andre registreringer vedrørende skibets drift.Artikel 5Udbedring af mangler1. Hvis inspektionen eller den udvidede inspektion afslører, at skibet ikke opfylder kravene i direktiv 1999/63/EF, træffer medlemsstaten de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at ethvert forhold om bord, som udgør en klar fare for de søfarendes sikkerhed eller sundhed, udbedres. Sådanne foranstaltninger kan bl.a. omfatte forbud mod at forlade havnen, indtil de konstaterede mangler er blevet udbedret, eller de søfarende er tilstrækkeligt udhvilede.2. Hvis der er klart bevis for, at vagtholdspersonalet på den første vagt eller de efterfølgende afløsningsvagter er urimeligt trætte, sikrer medlemsstaten, at skibet ikke forlader havnen, før de konstaterede mangler er blevet udbedret, eller de søfarende er tilstrækkeligt udhvilede.Artikel 6Opfølgningsprocedure1. Hvis et skib får forbud mod at forlade havnen i henhold til artikel 5, skal medlemsstatens kompetente myndighed informere skibsføreren, rederen eller operatøren, administrationen i flagstaten eller den stat, hvor skibet er registreret, eller konsulen eller i dennes fravær den nærmeste diplomatiske repræsentant for den pågældende stat om resultaterne af den i artikel 4 nævnte inspektion eller udvidede inspektion, inspektørens eventuelle beslutninger og i givet fald de påkrævede udbedringer.2. Der drages ved inspektion i henhold til dette direktiv omsorg for, at skibet ikke forsinkes unødigt. Hvis et skib forsinkes unødigt, har ejeren eller operatøren ret til kompensation for eventuelt tab eller skade. Det påhviler rederen eller operatøren af skibet at bevise, at der er tale om unødig forsinkelse.Artikel 7Klageret1. Rederen eller operatøren af et skib eller vedkommendes repræsentant i medlemsstaten har klageret med hensyn til en tilbageholdelsesbeslutning, som er truffet af den kompetente myndighed. En sådan klage bevirker ikke, at tilbageholdelsen ophæves.2. Medlemsstaterne fastsætter og opretholder passende procedurer med henblik på dette i henhold til den nationale lovgivning.3. Den kompetente myndighed giver føreren af et skib, som nævnt i stk. 1, behørig oplysning om hans klageret.Artikel 8Administrativt samarbejde1. Hver medlemsstat træffer de fornødne foranstaltninger til under betingelser, der er forenelige med betingelserne i artikel 14 i Rådets direktiv 95/21/EF af 19. juni 1995 om håndhævelse over for skibe, der anløber Fællesskabets havne og sejler i farvande under medlemsstaternes jurisdiktion, af internationale standarder for skibes sikkerhed, for forureningsforebyggelse samt for leve- og arbejdsvilkår om bord (havnestatskontrol)(5), at etablere samarbejde mellem deres kompetente myndigheder og de kompetente myndigheder i andre medlemsstater med henblik på at sikre effektiv anvendelse af nærværende direktiv, og de meddeler Kommissionen disse foranstaltninger.2. Oplysninger om de foranstaltninger, der træffes i henhold til artikel 4 og 5, offentliggøres efter regler som dem, der er fastsat i artikel 15, stk. 1, i direktiv 95/21/EF.Artikel 9Bestemmelse om ikke-gunstigere behandlingMedlemsstaterne sikrer, at de ved inspektion af et skib, der fører en stats flag eller er registreret i en stat, som ikke har undertegnet ILO-konvention nr. 180 eller protokollen til ILO-konvention nr. 147, når konventionen og protokollen er trådt i kraft, ikke giver sådanne skibe og deres besætning en gunstigere behandling end den behandling, der gives et skib, der fører flag fra en stat, som er deltager i konventionen eller protokollen eller i dem begge.Artikel 10Afsluttende bestemmelser1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 30. juni 2002.2. Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.3. Medlemsstaterne meddeler øjeblikkeligt Kommissionen teksten til de nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv. Kommissionen underretter de øvrige medlemsstater herom.Artikel 11Skibe, der ikke er hjemmehørende i en medlemsstatKravene i dette direktiv gælder først for fartøjer, der ikke er registreret i en medlemsstat eller ikke fører en medlemsstats flag, på ikrafttrædelsesdatoen for ILO-konvention nr. 180 og ikrafttrædelsesdatoen for protokollen til ILO-konvention nr. 147.Artikel 12IkrafttrædelseDette direktiv træder i kraft på datoen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.Artikel 13AdressaterDette direktiv er rettet til medlemsstaterne.Udfærdiget i Bruxelles, den 13. december 1999.På Europa-Parlamentets vegneN. FONTAINEFormandPå Rådets vegneS. HASSIFormand(1) EFT C 43 af 17.2.1999, s. 16.(2) EFT C 138 af 18.5.1999, s. 33.(3) Europa-Parlamentets udtalelse af 14. april 1999 (EFT C 219 af 30.7.1999, s. 240), Rådets fælles holdning af 12. juli 1999 (EFT C 249 af 1.9.1999, s. 7) og Europa-Parlamentets afgørelse af 4. november 1999 (endnu ikke offentliggjort i EFT).(4) EFT L 167 af 2.7.1999, s. 37.(5) EFT L 157 af 7.7.1995, s. 1. Direktivet et senest ændret ved direktiv 98/42/EF (EFT L 184 af 27.6.1998, s. 40).BILAG I>PIC FILE= "L_2000014DA.003202.EPS">>PIC FILE= "L_2000014DA.003301.EPS">BILAG II>PIC FILE= "L_2000014DA.003402.EPS">>PIC FILE= "L_2000014DA.003501.EPS">


Avis juridique important

|

31990L0088

Rådets direktiv 90/88/EØF af 22. februar 1990 om ændring af direktiv 87/102/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om forbrugerkredit

EF-Tidende nr. L 061 af 10/03/1990 s. 0014 - 0018 den finske specialudgave: kapitel 15 bind 9 s. 0174  den svenske specialudgave: kapitel 15 bind 9 s. 0174

*****  RAADETS  DIREKTIV  af 22. februar 1990  om aendring af direktiv 87/102/EOEF om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om forbrugerkredit  (90/88/EOEF)  RAADET FOR DE EUROPAEISKE  FAELLESSKABER HAR -  under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 100 A,  under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),  i samarbejde med Europa-Parlamentet (2),  under henvisning til udtalelse fra Det OEkonomiske og Sociale Udvalg (3), og  ud fra foelgende betragtninger:  Ifoelge artikel 5 i direktiv 87/102/EOEF (4) skal der indfoeres en eller flere faellesskabsmetoder til beregning af de aarlige procentvise omkostninger i forbindelse med forbrugerkredit;  for at fremme det indre markeds oprettelse og funktion og sikre forbrugerne et hoejt beskyttelsesniveau boer der anvendes en ensartet metode til beregning af naevnte aarlige omkostninger i hele Faellesskabet;  med henblik paa indfoerelsen af en saadan metode og i overensstemmelse med definitionen af de samlede omkostninger i forbindelse med forbrugerkredit er det noedvendigt at udarbejde en enkelt matematisk formel til beregning af de aarlige omkostninger i procent og at fastsaette de kreditomkostningselementer, der skal indgaa i beregningen, ved angivelse af de omkostninger, der ikke skal modregnes;  i en overgangsperiode kan de medlemsstater, der foer datoen for meddelelsen af dette direktiv anvender en lovgivning, der aabner mulighed for at anvende en anden matematisk formel til beregning af de aarlige omkostninger i procent, fortsaette med at anvende denne lovgivning;  inden udloebet af overgangsperioden og paa baggrund af de indhoestede erfaringer traeffer Raadet paa forslag fra Kommissionen afgoerelse om anvendelse af en enkelt matematisk faellesskabsformel;  der boer i fornoedent omfang laegges visse hypoteser til grund for beregningen af de aarlige omkostninger i procent;  kreditter, der er sikret ved pant i fast ejendom, boer i betragtning af deres saerlige karakter fortsat vaere delvis udelukket fra dette direktiv;  omfanget af de oplysninger, der obligatorisk skal meddeles en forbruger i den skriftlige aftale med denne, boer udvides -  UDSTEDT FOELGENDE DIREKTIV:  Artikel 1  Direktiv 87/102/EOEF aendres saaledes:  1) Artikel 1, stk. 2, litra d) og e), affattes saaledes:  »d) »samlede omkostninger i forbindelse med forbrugerkredit«: alle omkostninger, herunder renter og andre omkostninger, som forbrugeren skal betale for kreditten  e) »aarlige omkostninger i procent«: den samlede pris for forbrugerkreditten, udtrykt i procent pr. aar af det ydede kreditbeloeb og beregnet i overensstemmelse med artikel 1a.«  2) Foelgende artikel indsaettes:  »Artikel 1a  1. a) De aarlige omkostninger i procent, som er den omkostningssats, som paa aarsbasis giver samme nutidsvaerdi af de samlede nuvaerende eller fremtidige forpligtelser (laan, tilbagebetaling og omkostninger), der er indgaaet af henholdsvis laangiver og forbruger, beregnes i overensstemmelse med den matematiske formel i bilag II.  b) I bilag III gives der fire eksempler paa beregningsmetoden.  2. Ved beregningen af de aarlige omkostninger i procent ses der med henblik paa bestemmelse af de samlede omkostninger i forbindelse med forbrugerkredit som defineret i artikel 1, stk. 2, litra d), bort fra foelgende omkostninger:  i) omkostninger, der paalaegges forbrugeren paa grund af misligholdelse af en forpligtelse, der indgaar i kreditaftalen  ii) omkostninger bortset fra koebsprisen, som forbrugeren skal betale ved koeb af varer eller tjenesteydelser, hvad enten der koebes kontant eller paa kredit  iii) omkostninger ved pengeoverfoersel samt omkostninger ved at foere en konto til brug ved tilbagebetaling af kreditten samt ved betaling af renter og andre omkostninger, medmindre forbrugeren ikke har et rimeligt frit valg i saa henseende, og disse omkostninger er unormalt store; denne bestemmelse gaelder dog ikke for omkostninger ved opkraevning af disse tilbagebetalinger eller betalinger, hvad enten de opkraeves kontant eller paa anden maade  iv) medlemsbidrag ved optagelse i foreninger eller sammenslutninger i henhold til en anden aftale end kreditaftalen, selv om disse bidrag har indvirkning paa kreditvilkaarene  v) forsikrings- eller garantiomkostninger; dog medtages saadanne, som i tilfaelde af forbrugerens doed, invaliditet, sygdom eller arbejdsloeshed skal sikre laangiveren tilbagebetaling af et beloeb, der er lig med eller mindre end den samlede kredit med renter og andre omkostninger, og som laangiveren forlanger som betingelse for ydelse af kreditten.  3. a) Hvis kredittransaktioner, der er omfattet af dette direktiv, den 1. marts 1990 er underkastet gaeldende nationale lovbestemmelser, som fastsaetter maksimumsgraenser for de aarlige omkostninger i procent for disse transaktioner, og hvis det efter disse bestemmelser er tilladt at undlade at tage hensyn til standardomkostninger, der ikke er omhandlet i stk. 2, punkt i) til v), i forhold til disse graenser, kan medlemsstaterne, udelukkende for de naevnte transaktioner, undlade at medtage de naevnte omkostninger ved beregningen af de aarlige omkostninger i procent, idet det dog er en betingelse, at forbrugeren i de i artikel 3 omhandlede tilfaelde i kreditaftalen informeres om beloebet og om, at det indgaar i de betalinger, der skal praesteres.  b) Medlemsstaterne kan ikke laengere anvende litra a), naar den ensartede matematiske metode for beregningen af de aarlige omkostninger i procent er blevet indfoert i overensstemmelse med stk. 5, litra c).  4. a) De aarlige omkostninger i procent beregnes paa tidspunktet for kreditaftalens indgaaelse, jf. dog bestemmelserne vedroerende reklamer og kredittilbud i artikel 3.  b) Beregningen foregaar ud fra den antagelse, at kreditaftalen loeber i det aftalte tidsrum, og at laangiver og forbruger opfylder deres forpligtelser inden for de aftalte frister og datoer.  5. a) Medlemsstater, som inden den 1. marts 1990 anvender bestemmelser, som tillader anvendelse af en anden matematisk metode til beregning af de aarlige omkostninger i procent end den i bilag II anfoerte, kan uanset stk. 1, litra a), fortsaette med at anvende dem paa deres omraade i en overgangsperiode paa tre aar fra den 1. januar 1993.  Medlemsstaterne traeffer de noedvendige foranstaltninger for at sikre, at der paa deres omraade kun anvendes én matematisk formel for beregning af de aarlige omkostninger i procent.  b) Kommissionen forelaegger seks maaneder inden udloebet af den i litra a) fastsatte frist Raadet en rapport ledsaget af et forslag, som paa baggrund af erfaringerne goer det muligt at anvende en enkelt matematisk faelleskabsmetode til beregning af de aarlige omkostninger i procent.  c) Raadet traeffer med kvalificeret flertal paa grundlag af forslaget fra Kommissionen afgoerelse inden den 1. januar 1996.  6. I kreditaftaler, der indeholder bestemmelser, som giver mulighed for at aendre rentesatsen og beloebet eller niveauet for andre omkostninger, som indgaar i de aarlige omkostninger i procent, men som ikke kan kvantificeres ved beregningen, beregnes de aarlige omkostninger i procent ud fra den antagelse, at rentesatsen og de oevrige omkostninger er konstante i forhold til udgangsniveauet, og at de finder anvendelse, indtil kreditaftalen udloeber. 7. Beregningen af de aarlige omkostninger i procent foretages om noedvendigt ud fra foelgende antagelser:  - hvis der ikke i aftalen er fastsat noget loft over kredittens stoerrelse, er den ydede kredit lig med det af den paagaeldende medlemsstat fastsatte beloeb, dog maksimalt 2 000 ECU  - hvis der ikke er fastsat nogen tidsplan for tilbagebetalingen, eller en saadan ikke fremgaar af aftalens bestemmelser eller af betalingsmaaden for den ydede kredit, er kredittens loebetid et aar  - medmindre andet er angivet, effektueres kreditten og betales ydelserne, naar aftalen indeholder flere datoer for tilbagebetaling, paa det tidligste af de i aftalen fastsatte tidspunkter.«  3) Artikel 2, stk. 3, affattes saaledes:  »3. Artikel 1a og artikel 4 til 12 finder ikke anvendelse paa kreditaftaler eller kredittilsagn, der er sikret ved pant i fast ejendom, for saa vidt disse ikke allerede er undtaget fra dette direktiv efter stk. 1, litra a), i naervaerende artikel.«  4) I artikel 4, stk. 2, foerste afsnit, indsaettes foelgende litra:  »c) en angivelse af stoerrelsen og antallet af samt af hyppigheden af eller datoerne for de ydelser, forbrugeren skal betale for at tilbagebetale kreditten og betale renter og andre omkostninger, samt om muligt af det samlede beloeb, der skal betales  d) en angivelse af de i artikel 1a, stk. 2, omhandlede omkostningselementer, bortset fra omkostninger i forbindelse med misligholdelse af kontraktlige forpligtelser, der ikke er medtaget ved beregningen af de aarlige omkostninger i procent, men som forbrugeren under visse omstaendigheder skal betale, samt en noejagtig angivelse af disse omstaendigheder. Naar summen af disse elementer er bekendt, anfoeres den, i modsat fald angives om muligt en beregningsmetode eller det mest realistiske skoen.«  5) Artikel 5 udgaar.  6) Bilaget bliver bilag I og i punkt 1 tilfoejes foelgende afsnit:  »ix) oplysning om eventuel pligt for forbrugeren til at opspare et naermere bestemt beloeb paa en saerlig konto.«  7) Bilag II og III i bilaget til naervaerende direktiv indsaettes.  Artikel 2  1. Medlemsstaterne traeffer de noedvendige foranstaltninger for at efterkomme dette direktiv senest den 31. december 1992. De underretter straks Kommissionen herom.  2. Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder paa det omraade, der er omfattet af dette direktiv.  Artikel 3  Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.  Udfaerdiget i Bruxelles, den 22. februar 1990.  Paa Raadets vegne  D. J. O'MALLEY  Formand  (1) EFT nr. C 155 af 14. 6. 1988, s. 10.  (2) EFT nr. C 96 af 17. 4. 1989, s. 87, og  EFT nr. C 291 af 20. 11. 1989, s. 50.  (3) EFT nr. C 337 af 31. 12. 1988, s. 1.  (4) EFT nr. L 42 af 12. 2. 1987, s. 48.  BILAG  »BILAG II  GRUNDLIGNING DER ANGIVER AEKVIVALENSEN MELLEM DELS LAANENES, DELS TILBAGEBETALINGSYDELSERNES OG OMKOSTNINGERNES VAERDI  1.2.3.4.5.6 //  // K = m K = 1   // AK (1 + i) tK  // =  // K' = m' K' = 1   // A'K' (1 + i) tK'  Betydning af bogstaver og symboler:  1.2 // K   // er loebenummeret for et laan   // K'   // er loebenummeret for en tilbagebetalingsydelse eller en omkostningsbetaling   // AK   // er stoerrelsen af laan nummer K  // A'K'   // er stoerrelsen af tilbagebetalingsydelse eller omkostningsbetaling nummer K   //  // er tegnet for en opsummering   // m   // er loebenummeret for sidste laan   // m'  // er loebenummeret for sidste tilbagebetalingsydelse eller sidste omkostningsbetaling   // tK   // er tidsintervallet, udtrykt i aar eller broekdele af aar, mellem tidspunktet for laan nr. 1 og tidspunkterne for de senere laan nr. 2-m   // tK'  // er tidsintervallet, udtrykt i aar eller broekdele af aar, mellem tidspunktet for laan nr. 1 og tidspunkterne for tilbagebetalingsydelse eller omkostningsbetaling nr. 1-m   // i   // er omkostningerne i procent, som kan beregnes (ved algebra, ved successive tilnaermelsesvise beregninger, eller ved et edb-program), naar de oevrige dele i ligningen er kendte gennem aftalen eller paa anden maade.  Noter:  a) De beloeb, der tilbagebetales fra forskellig side paa forskellige tidspunkter, er ikke noedvendigvis lige store og tilbagebetales ikke noedvendigvis med lige store intervaller.  b) Begyndelsestidspunktet er tidspunktet for det foerste laan.  c) Intervallet mellem de ved beregningen anvendte tidspunkter udtrykkes i aar eller broekdele af aar.  BILAG III  NOGLE BEREGNINGSEKSEMPLER  Eksempel nr. 1  Det laante beloeb S = 1 000 ECU.  Det tilbagebetales med en enkelt ydelse paa 1 200 ECU 18 maaneder, dvs. 1,5 aar, efter laangivningstidspunktet.  1.2 // Ligningen bliver: 1 000 =   // 1 200 (1+i) 1,5 1.2.3 // eller   // (1+i) 1,5   // = 1,2   //   // 1+i   // = 1,129243 . . .   //   // i   // = 0,129243 . . .  Dette tal afrundes til 12,9 % eller 12,92 % alt efter om national ret eller saedvane tillader afrunding af procentsatsen med en eller to decimaler.  Eksempel nr. 2  Det aftalte beloeb er S = 1 000 ECU, men laangiver fradrager 50 ECU som stiftelsesprovision mv., saaledes at laanet i virkeligheden kun andrager 950 ECU; tilbagebetalingen med 1 200 ECU sker som i det foerste eksempel 18 maaneder efter laangivningstidspunktet.  1.2 // Ligningen bliver her: 950 =   // 1 200 (1+i) 1,5 1.2.3.4.5.6 //   // eller   // (1+i) 1,5   // =   // 1 200 950  // = 1,263157 . . .  1.2.3.4.5,6 //   //   // 1+i   // =  // 1,16851 . . .   //   //   // i   // =   // 0,16851 . . . afrundet til 16,9 eller 16,85 %.  Eksempel nr. 3  Det laante beloeb er paa 1 000 ECU, der skal afdrages med to ydelser hver paa 600 ECU, der betales efter henholdsvis et og to aar.  1.2.3.4 // Ligningen bliver: 1 000 =   // 600 1+i   // +  // 600 (1+i) 2  Den kan loeses ved algebra og giver som resultat i = 0,1306623, afrundet til 13,1 eller 13,07 %.  Eksempel nr. 4  Det laante beloeb er paa 1 000 ECU, og de beloeb, laantager skal udrede, er:  1.2.3 // efter tre maaneder   // (0,25 aar)   // 272 ECU  // efter seks maaneder   // (0,50 aar)   // 272 ECU   // efter tolv maaneder   // (1 aar)   // 544 ECU  // I alt   //   // 1 088 ECU  Ligningen bliver:  1.2.3.4.5.6 // 1 000 =   // 272 (1+i) 0,25  // +   // 272 (1+i) 0,50  // +   // 544 1+i  Med denne ligning kan i beregnes ved successive tilnaermelsesvise beregninger, som kan programmeres paa en lommeregner.  Resultatet bliver:  i = 0,1321 afrundet til 13,2 eller 13,21 %.«