title: Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/15/EF af 23. april 2009 om fælles regler og standarder for organisationer, der udfører inspektion og syn af skibe, og for søfartsmyndighedernes aktiviteter i forbindelse dermed (EØS-relevant tekst)

text:
               28.5.2009

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 131/47

      EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 2009/15/EF
   af 23. april 2009
   om fælles regler og standarder for organisationer, der udfører inspektion og syn af skibe, og for søfartsmyndighedernes aktiviteter i forbindelse dermed
   (omarbejdning)
   (EØS-relevant tekst)
   EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 80, stk. 2,
   under henvisning til forslag fra Kommissionen,
   under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
   under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget (2),
   efter proceduren i traktatens artikel 251, på grundlag af Forligsudvalgets fælles udkast af 3. februar 2009 (3), og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Rådets direktiv 94/57/EF af 22. november 1994 om fælles regler og standarder for organisationer, der udfører inspektion og syn af skibe, og for søfartsmyndighedernes aktiviteter i forbindelse dermed (4) er blevet ændret væsentligt ved flere lejligheder. Da der skal foretages yderligere ændringer, bør direktivet af klarhedshensyn omarbejdes.

               (2)

               I betragtning af karakteren af bestemmelserne i direktiv 94/57/EF forekommer det hensigtsmæssigt at omarbejde dets bestemmelser til to forskellige fællesskabsretlige instrumenter, nemlig et direktiv og en forordning.

               (3)

               I sin resolution af 8. juni 1993 om en fælles politik for sikkerhed til søs opstillede Rådet som mål at udtage alle skibe, som ikke overholder standarderne, fra Fællesskabets farvande, og lagde særlig vægt på en fællesskabsindsats med henblik på at sikre effektiv og ensartet anvendelse af internationale regler ved at udarbejde fælles standarder for klassifikationsselskaber.

               (4)

               Sikkerhed og forebyggelse af forurening til søs kan fremmes effektivt ved streng anvendelse af internationale konventioner, koder og resolutioner, samtidig med at den frie udveksling af tjenesteydelser fremmes.

               (5)

               Flag- og havnestaterne har ansvar for tilsynet med, at skibene er i overensstemmelse med de ensartede internationale standarder for sikkerhed og forureningsforebyggelse til søs.

               (6)

               Medlemsstaterne er ansvarlige for udstedelse af internationale certifikater vedrørende sikkerhed og forebyggelse af forurening i henhold til konventioner såsom den internationale konvention om sikkerhed for menneskeliv på søen af 1. november 1974 (Solas 74), den internationale konvention om lastelinjer af 5. april 1966 og den internationale konvention om forebyggelse af forurening fra skibe af 2. november 1973 (Marpol) samt for gennemførelsen af disse konventioner.

               (7)

               I henhold til disse konventioner kan alle medlemsstater i forskelligt omfang bemyndige anerkendte organisationer til at foretage certificering af en sådan overensstemmelse, ligesom de kan overdrage udstedelsen af de relevante certifikater vedrørende sikkerhed og forebyggelse af forurening til disse.

               (8)

               På verdensplan findes der et større antal organisationer, som anerkendes af Den Internationale Søfartsorganisations (IMOs) kontraherende parter, men som ikke sikrer en fyldestgørende gennemførelse af reglerne eller en tilstrækkelig pålidelighed, når de handler på de nationale myndigheders vegne, fordi de ikke har de nødvendige strukturer og erfaringer, som man kan have tillid til, og som sætter dem i stand til at udføre deres opgaver på et højt professionelt niveau.

               (9)

               I overensstemmelse med Solas 74, kapitel II-1, del A-1, regel 3-1, er medlemsstaterne ansvarlige for at sikre, at skibe, der fører deres flag, er konstrueret, bygget og vedligeholdt i overensstemmelse med de strukturelle, mekaniske og elektriske krav, der er fastsat af organisationer, der er anerkendte af myndigheder. Disse organisationer udarbejder og gennemfører derfor regler om konstruktion, bygning, vedligeholdelse og inspektion af skibe, og de er ansvarlige for at udføre inspektion af skibe på flagstaternes vegne og certificere, at skibene opfylder de internationale konventioners krav vedrørende udstedelse af de relevante certifikater. For at sætte dem i stand til at udføre denne opgave på en tilfredsstillende måde må de have fuld uafhængighed, højt specialiseret teknisk kompetence og streng kvalitetsstyring.

               (10)

               Organisationer, der udfører inspektion og syn af skibe, spiller en vigtig rolle i fællesskabslovgivningen om sikkerhed til søs.

               (11)

               Organisationer, der udfører inspektion og syn af skibe, bør kunne tilbyde deres ydelser overalt i Fællesskabet og konkurrere med hinanden, men de bør samtidig tilvejebringe et ensartet sikkerheds- og miljøbeskyttelsesniveau. De nødvendige faglige standarder for deres virksomhed bør derfor fastlægges og anvendes på en ensartet måde i hele Fællesskabet.

               (12)

               Udstedelsen af radiosikkerhedscertifikatet for lastskibe kan overdrages til private organer, som har tilstrækkelig sagkundskab og kvalificeret personale.

               (13)

               En medlemsstat kan på objektivt og gennemskueligt grundlag begrænse antallet af de anerkendte organisationer, den bemyndiger, så det svarer til dens behov, under forudsætning af at Kommissionen udøver kontrol efter en udvalgsprocedure.

               (14)

               Da dette direktiv bør sikre fri udveksling af tjenesteydelser i Fællesskabet, bør Fællesskabet nå til enighed med de tredjelande, hvor nogle af de anerkendte organisationer har hjemsted, for at sikre ligebehandling for anerkendte organisationer, der har hjemsted i Fællesskabet.

               (15)

               Det er nødvendigt, at de nationale myndigheder inddrages tæt i skibssyn og udstedelse af de relevante certifikater, så der sikres fuld overensstemmelse med de internationale sikkerhedsregler, selv i de tilfælde, hvor medlemsstaterne har overdraget det til anerkendte organisationer uden for deres administration at udføre visse myndighedsopgaver. Der bør derfor etableres et tæt samarbejdsforhold mellem myndighederne og de anerkendte organisationer, de bemyndiger, hvilket kan kræve, at de anerkendte organisationer har en lokal repræsentant i den medlemsstat, på hvis vegne de udfører deres opgaver.

               (16)

               Når en anerkendt organisation, dens inspektører eller dens tekniske personale udsteder klassecertifikater på administrationens vegne bør medlemsstaterne for så vidt angår disse delegerede aktiviteter overveje at lade dem være omfattet af forholdsmæssige retsgarantier og garantier for retssikkerhed, herunder udøvelse af passende rettigheder med hensyn til forsvar, bortset fra immunitet, der er et prærogativ, som kun medlemsstaterne kan påberåbe sig som en uadskillelig del af suveræniteten, og som derfor ikke kan delegeres.

               (17)

               Forskellige regler om erstatningsansvar mellem de anerkendte organisationer, der arbejder på medlemsstaternes vegne, vil hæmme en korrekt gennemførelse af dette direktiv. For at bidrage til løsningen af dette problem er det hensigtsmæssigt på fællesskabsplan at tilvejebringe en vis harmonisering af ansvaret for en eventuel søulykke forvoldt af en anerkendt organisation som fastslået ved en retsafgørelse, herunder også under anvendelse af voldgiftsprocedurer.

               (18)

               De nødvendige foranstaltninger til gennemførelsen af dette direktiv bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (5).

               (19)

               Kommissionen bør navnlig tillægges beføjelser til at ændre dette direktiv for at indarbejde senere ændringer til de internationale konventioner, protokoller, koder og resolutioner i relation hertil. Da der er tale om generelle foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i dette direktiv, herunder ved at supplere det med nye ikke-væsentlige bestemmelser, skal foranstaltningerne vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 5a i afgørelse 1999/468/EF.

               (20)

               Medlemsstaterne bør dog fortsat have muligheden for selv at kunne suspendere eller tilbagekalde deres bemyndigelse af en anerkendt organisation, idet de underretter Kommissionen og de øvrige medlemsstater om deres beslutning og med angivelse af behørig begrundelse herfor.

               (21)

               Medlemsstaterne bør med regelmæssige mellemrum vurdere effektiviteten hos de anerkendte organisationer, der arbejder på dens vegne, og forsyne Kommissionen og alle de øvrige medlemsstater med præcise oplysninger herom.

               (22)

               Medlemsstaterne skal i deres egenskab af havnemyndigheder fremme sikkerhed og forureningsforebyggelse i Fællesskabets farvande gennem prioriteret inspektion af skibe med certifikater fra organisationer, der ikke opfylder de fælles krav, hvorved det sikres, at skibe, der fører tredjelandes flag, ikke behandles gunstigere.

               (23)

               På nuværende tidspunkt findes der ingen ensartede internationale standarder, som alle skibe skal opfylde enten i bygningsfasen eller i hele deres levetid, for så vidt angår skrog, maskineri samt elinstallationer og styresystemer. Sådanne standarder kan fastlægges i overensstemmelse med anerkendte organisationers regler eller med ækvivalente standarder, som de nationale myndigheder skal vedtage efter proceduren i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/34/EF af 22. juni 1998 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter samt forskrifter for informationssamfundets tjenester (6).

               (24)

               Målet for dette direktiv, nemlig at fastlægge foranstaltninger, der skal følges af medlemsstaterne i deres forbindelser med de organisationer, der varetager inspektion, syn og certificering af skibe i Fællesskabet, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne, og kan derfor på grund af handlingens omfang bedre nås på fællesskabsplan; Fællesskabet kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 5. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går dette direktiv ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.

               (25)

               Forpligtelsen til at gennemføre dette direktiv i national lovgivning bør begrænses til de bestemmelser, der udgør en væsentlig ændring i forhold til direktiv 94/57/EF. Forpligtelsen til at gennemføre de uændrede bestemmelser følger af nævnte direktiv.

               (26)

               Nærværende direktiv bør ikke berøre medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til de i bilag I, del B, angivne frister for gennemførelse i national ret af direktiverne.

               (27)

               I overensstemmelse med punkt 34 i den interinstitutionelle aftale om bedre lovgivning (7) tilskyndes medlemsstaterne til, både i egen og Fællesskabets interesse, at udarbejde og offentliggøre deres egne oversigter, der så vidt muligt viser overensstemmelse mellem dette direktiv og gennemførelsesforanstaltningerne.

               (28)

               De foranstaltninger, der skal følges af organisationen, der udfører inspektion og syn af skibe, er fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 391/2009 af 23. april 2009 om fælles regler og standarder for organisationer, der udfører inspektion og syn af skibe (omarbejdning) (8) —

         UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
   Artikel 1
   Dette direktiv fastlægger visse foranstaltninger, der skal følges af medlemsstaterne i deres forbindelser med de organisationer, der varetager inspektion, syn og certificering af skibe med henblik på at efterkomme de internationale konventioner om sikkerheden til søs og om forebyggelse af havforurening, samtidig med at den frie udveksling af tjenesteydelser fremmes. Dette omfatter udformning og gennemførelse af sikkerhedskrav til skrog, maskineri samt el-installationer og styresystemer for skibe, der falder ind under de internationale konventioners anvendelsesområde.
   Artikel 2
   I dette direktiv forstås ved:
   a)   »skib«: et skib, der falder ind under de internationale konventioners anvendelsesområde
   b)   »skib, der fører en medlemsstats flag«: et skib, der er registreret i en medlemsstat og fører dennes flag i overensstemmelse med dens lovgivning. Skibe, der ikke svarer til denne definition, sidestilles med skibe, der fører et tredjelands flag
   c)   »inspektion og syn«: inspektion og syn, som er obligatoriske i henhold til de internationale konventioner
   d)   »internationale konventioner«: den internationale konvention om sikkerhed for menneskeliv på søen af 1. november 1974 (Solas 74), bortset fra kapitel XI-2 i bilaget dertil, den internationale konvention om lastelinjer af 5. april 1966 og den internationale konvention om forebyggelse af forurening fra skibe af 2. november 1973 (Marpol), tillige med protokoller hertil og ændringer heraf, samt de dertil hørende koder af bindende karakter i alle medlemsstater, i den gældende affattelse
   e)   »organisation«: en juridisk enhed, dens datterselskaber og alle andre enheder under dens kontrol, som i fællesskab eller hver for sig udfører opgaver, der hører under anvendelsesområdet for dette direktiv
   f)   »kontrol«: i litra e), rettigheder, kontrakter eller andre midler, retlige eller faktiske, der enten hver for sig eller i forening giver en juridisk enhed mulighed for at udøve en afgørende indflydelse eller sætter en sådan enhed i stand til at udføre opgaver, der hører under anvendelsesområdet for dette direktiv
   g)   »anerkendt organisation«: en organisation, der er anerkendt i overensstemmelse med forordning (EF) nr. 391/2009
   h)   »bemyndigelse«: handling, hvorved en medlemsstat giver bemyndigelse eller overdrager beføjelser til en anerkendt organisation
   i)   »myndighedscertifikat«: et certifikat, der er udstedt af en flagstat eller på dennes vegne i overensstemmelse med de internationale konventioner
   j)   »regler og procedurer«: en anerkendt organisations krav til konstruktion, bygning, udrustning, vedligeholdelse og syn af skibe
   k)   »klassecertifikat«: et af en anerkendt organisation udstedt dokument, hvorved det certificeres, at et skib er egnet til en bestemt anvendelse eller drift i overensstemmelse med de regler og procedurer, som den anerkendte organisation har fastlagt
   l)   »radiosikkerhedscertifikat for lastskibe«: et certifikat, der er indført ved 1988-protokollen om ændring af Solas, som er vedtaget af Den Internationale Søfartsorganisation (IMO).
   Artikel 3
   1.   Medlemsstaterne skal til opfyldelse af deres ansvar og forpligtelser i henhold til de internationale konventioner drage omsorg for, at deres myndigheder er i stand til effektivt at håndhæve disse konventioners bestemmelser, især med hensyn til inspektion og syn af skibe og udstedelse af myndighedscertifikater og undtagelsescertifikater i overensstemmelse med de internationale konventioner. Medlemsstaterne handler i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i bilaget samt bilaget til IMO-resolution A.847 (20) om retningslinjer for flagstaternes gennemførelse af IMO-instrumenter.
   2.   Hvis en medlemsstat efter stk. 1 med hensyn til skibe, der sejler under dens flag, beslutter

               i)

               at bemyndige organisationer til helt eller delvis at udføre inspektion og syn vedrørende myndighedscertifikater, herunder inspektion og syn med henblik på at vurdere overensstemmelsen med de regler, der henvises til i artikel 11, stk. 2, og eventuelt til at udstede eller forny de dertil knyttede certifikater, eller

               ii)

               at overlade det til organisationer helt eller delvis at udføre de under nr. i) nævnte inspektioner og syn

         må den kun overdrage disse opgaver til anerkendte organisationer.
   De kompetente myndigheder godkender i alle sådanne tilfælde den første udstedelse af undtagelsescertifikat.
   For radiosikkerhedscertifikatet for lastskibe kan disse opgaver dog overdrages til et privat organ, som en myndighed har anerkendt, og som har tilstrækkelig sagkundskab og kvalificeret personale til på myndighedens vegne at udføre nærmere bestemte opgaver vedrørende vurdering af sikkerheden inden for radiokommunikation.
   3.   Denne artikel vedrører ikke certificering af specifikke dele af skibsudstyret.
   Artikel 4
   1.   Ved anvendelsen af artikel 3, stk. 2, må en medlemsstat i princippet ikke nægte at bemyndige en af de anerkendte organisationer til at udføre sådanne opgaver, jf. dog denne artikels stk. 2, samt artikel 5 og 9. Medlemsstaten kan dog begrænse antallet af organisationer, der bemyndiges, så det svarer til dens behov, forudsat at det sker på et gennemskueligt og objektivt grundlag.
   Kommissionen vedtager efter anmodning fra en medlemsstat passende foranstaltninger efter forskriftsproceduren i artikel 6, stk. 2, for at sikre en korrekt anvendelse af første afsnit i dette stykke vedrørende nægtelse af bemyndigelse og af artikel 8 vedrørende de tilfælde, hvor en bemyndigelse suspenderes eller tilbagekaldes.
   2.   Inden en medlemsstat accepterer, at en anerkendt organisation med hjemsted i et tredjeland udfører de i artikel 3 nævnte opgaver eller dele heraf, kan den forlange, at det pågældende tredjeland på basis af gensidighed giver anerkendte organisationer, der har hjemsted inden for Fællesskabet, tilsvarende behandling.
   Fællesskabet kan desuden forlange, at et tredjeland, hvori en anerkendt organisation har hjemsted, på basis af gensidighed giver anerkendte organisationer, som har hjemsted i Fællesskabet, tilsvarende behandling.
   Artikel 5
   1.   Medlemsstater, som træffer en beslutning som beskrevet i artikel 3, stk. 2, etablerer et samarbejdsforhold mellem deres egne myndigheder og de organisationer, der handler på deres vegne.
   2.   Samarbejdsforholdet reguleres i en formel, skriftlig og ikke-diskriminerende aftale eller en tilsvarende retligt bindende ordning, hvori det fastlægges, hvilke særlige opgaver og funktioner organisationerne skal varetage, og som mindst skal omfatte:

               a)

               bestemmelserne i tillæg II til IMO-resolution A.739 (18) om retningslinjer for autorisation af organisationer, der handler på myndighedernes vegne, under hensyntagen til bilaget, tillæggene og vedføjede dokumenter til IMO MSC/cirkulære 710 og MEPC/cirkulære 307 om model til aftale om autorisation af anerkendte organisationer, der handler på myndighedernes vegne

               b)

               følgende bestemmelser vedrørende erstatningsansvar:

                           i)

                           hvis en myndighed ved en endelig retsafgørelse eller som led i en voldgiftsafgørelse pålægges ansvaret for tab, herunder tingsskade, personskade eller dødsfald i forbindelse med en søulykke samt pålægges at betale erstatning til skadelidte, og det godtgøres for retten, at dette skyldes en forsætlig handling eller undladelse eller grov uagtsomhed fra den anerkendte organisations side eller fra dens organer, ansatte, befuldmægtigede eller andre, som handler på den anerkendte organisations vegne, har myndigheden ret til at kræve erstatningen betalt af den anerkendte organisation i det omfang nævnte tab, skade, personskade eller dødsfald ifølge retsafgørelsen er forårsaget af den anerkendte organisation

                           ii)

                           hvis en myndighed ved en endelig retsafgørelse eller som led i en voldgiftsafgørelse pålægges ansvaret for personskade eller dødsfald i forbindelse med en søulykke samt pålægges at betale erstatning til skadelidte, og det godtgøres for retten, at dette skyldes en uagtsom eller uforsvarlig handling eller undladelse fra den anerkendte organisations side eller fra dens ansatte, befuldmægtigede eller andre, som handler på den anerkendte organisations vegne, har myndigheden ret til at kræve erstatningen betalt af den anerkendte organisation i det omfang, nævnte personskade eller dødsfald ifølge retsafgørelsen er forårsaget af den anerkendte organisation; medlemsstaterne kan begrænse det beløb, som den anerkendte organisation maksimalt skal betale, idet det maksimale beløb dog skal være på mindst 4 mio. EUR

                           iii)

                           hvis en myndighed ved en endelig retsafgørelse eller som led i en voldgiftsafgørelse pålægges ansvaret for tab, herunder tingsskade, i forbindelse med en søulykke samt pålægges at betale erstatning til skadelidte, og det godtgøres for retten, at dette skyldes en uagtsom eller uforsvarlig handling eller undladelse fra den anerkendte organisations side eller fra dens ansatte, befuldmægtigede eller andre, som handler på den anerkendte organisations vegne, har myndigheden ret til at kræve erstatningen betalt af den anerkendte organisation i det omfang, tabet eller skaden ifølge retsafgørelsen er forårsaget af den anerkendte organisation; medlemsstaterne kan begrænse det beløb, som den anerkendte organisation maksimalt skal betale, idet det maksimale beløb dog skal være på mindst 2 mio. EUR

               c)

               bestemmelser om, at myndighederne eller et eksternt uvildigt organ, som er udpeget af myndighederne, regelmæssigt skal kontrollere det arbejde, organisationerne udfører på myndighedernes vegne, som omhandlet i artikel 9, stk. 1

               d)

               muligheden for at foretage stikprøveinspektion og detaljeret inspektion af skibe

               e)

               bestemmelser om, at organisationerne har pligt til at indberette væsentlige oplysninger om flåden i deres klasse, ændringer, suspensioner og tilbagetrækning fra klassen.

         3.   I aftalen eller den tilsvarende retligt bindende ordning kan det kræves, at den anerkendte organisation har en lokal afdeling på den medlemsstats område, på hvis vegne den udfører de i artikel 3 omhandlede opgaver. Det vil være tilstrækkeligt, at den lokale afdeling har retlig status som juridisk person i henhold til den pågældende medlemsstats lovgivning, og at den er underlagt den pågældende medlemsstats retsinstanser.
   4.   Hver medlemsstat meddeler Kommissionen præcise oplysninger om det samarbejdsforhold, der er etableret i henhold til denne artikel. Kommissionen underretter herefter de øvrige medlemsstater derom.
   Artikel 6
   1.   Kommissionen bistås af Udvalget for Sikkerhed til Søs og Forebyggelse af Forurening fra Skibe (USS), der er nedsat ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2099/2002 (9).
   2.   Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 og 7 i afgørelse 1999/468/EF, jf. dennes artikel 8.
   Perioden i artikel 5, stk. 6, i afgørelse 1999/468/EF, fastsættes til tre måneder.
   3.   Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5a, stk. 1-4, og artikel 7 i afgørelse 1999/468/EF, jf. dennes artikel 8.
   Artikel 7
   1.   Dette direktiv kan, hvis dets anvendelsesområde ikke udvides, ændres med henblik på:

               a)

               at indarbejde senere, ikrafttrådte ændringer til de internationale konventioner, protokoller, koder samt resolutioner i relation hertil som omhandlet i artikel 2, litra d), artikel 3, stk. 1, og artikel 5, stk. 2

               b)

               at ændre de beløb, der er nævnt i artikel 5, stk. 2, litra b), nr. ii) og iii).

         Disse foranstaltninger, der har til formål at ændre ikke-væsentlige bestemmelser i dette direktiv, vedtages efter forskriftsproceduren med kontrol i artikel 6, stk. 3.
   2.   Når der vedtages nye instrumenter eller protokoller til de internationale konventioner, der er omhandlet i artikel 2, litra d), fastlægger Rådet på forslag af Kommissionen og under hensyntagen til medlemsstaternes parlamentariske procedurer og de relevante procedurer inden for IMO, de nærmere regler for ratificering af disse nye instrumenter eller protokoller, idet det påser, at reglerne anvendes ensartet og samtidig i medlemsstaterne.
   Ændringer af de internationale instrumenter, der er nævnt i artikel 2, litra d), og artikel 5, kan udelukkes fra dette direktivs anvendelsesområde, jf. artikel 5 i forordning (EF) nr. 2099/2002.
   Artikel 8
   Uanset minimumskravene i bilag I til forordning (EF) nr. 391/2009 kan en medlemsstat beslutte at suspendere eller tilbagekalde en bemyndigelse, hvis den skønner, at en anerkendt organisation ikke længere kan være bemyndiget til at udføre de i artikel 3 beskrevne opgaver på medlemsstatens vegne. I et sådant tilfælde underretter medlemsstaten straks Kommissionen og de øvrige medlemsstater om sin afgørelse og angiver behørig begrundelse herfor.
   Artikel 9
   1.   Hver medlemsstat skal sikre sig, at anerkendte organisationer, der i henhold til artikel 3, stk. 2, handler på dens vegne, rent faktisk udfører de i nævnte artikel omhandlede opgaver til dens kompetente myndigheders tilfredshed.
   2.   For at udføre den i stk. 1 omhandlede opgave kontrollerer hver medlemsstat mindst hvert andet år alle anerkendte organisationer, der handler på dens vegne, og tilstiller de øvrige medlemsstater og Kommissionen en beretning om resultatet af disse kontrolaktiviteter senest den 31. marts i året efter de år, hvor disse aktiviteter har fundet sted.
   Artikel 10
   Når medlemsstaterne udøver deres inspektionsrettigheder og -forpligtelser som havnestater, foretager de en indberetning til Kommissionen og andre medlemsstater og orienterer den pågældende flagstat, hvis det konstateres, at et skib, som ikke opfylder de relevante krav i de internationale konventioner, har fået udstedt et gyldigt myndighedscertifikat af anerkendte organisationer, der handler på en flagstats vegne, eller hvis et skib, der fører et gyldigt klassecertifikat, udviser mangler vedrørende forhold, der er omfattet af certifikatet. Der foretages i henhold til denne artikel kun indberetning i tilfælde, hvor et skib udgør en alvorlig fare for sikkerheden og miljøet, eller hvor de anerkendte organisationer påviseligt har udvist uagtsom adfærd i særlig grad. Den pågældende anerkendte organisation underrettes om sagen, når den første inspektion finder sted, således at den straks kan træffe hensigtsmæssige opfølgningsforanstaltninger.
   Artikel 11
   1.   Hver medlemsstat drager omsorg for, at et skib, der fører medlemsstatens flag, er konstrueret, bygget og udstyret samt vedligeholdes i overensstemmelse med de regler og procedurer vedrørende krav til skrog, maskineri samt elinstallationer og styresystemer, der stilles af en anerkendt organisation.
   2.   En medlemsstat kan beslutte at anvende regler, som den anser for ækvivalente med en anerkendt organisations regler og procedurer, men kun på betingelse af, at den straks giver meddelelse herom til Kommissionen i overensstemmelse med proceduren i direktiv 98/34/EF og til de øvrige medlemsstater, og at hverken Kommissionen eller andre medlemsstater gør indsigelser imod reglerne, og det ikke efter forskriftsproceduren i artikel 6, stk. 2, i dette direktiv konstateres, at disse regler ikke er ækvivalente.
   3.   Medlemsstaterne samarbejder med de anerkendte organisationer, som de bemyndiger, om udarbejdelse af disse organisationers regler og procedurer. De rådfører sig med de anerkendte organisationer med henblik på at nå frem til en ensartet fortolkning af de internationale konventioner.
   Artikel 12
   Kommissionen informerer hvert andet år Europa-Parlamentet og Rådet om udviklingen i gennemførelsen af dette direktiv i medlemsstaterne.
   Artikel 13
   1.   Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 17. juni 2011. De underretter straks Kommissionen herom.
   Disse love og administrative bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De skal også indeholde oplysning om, at henvisninger i gældende love og administrative bestemmelser til de direktiver, der ophæves ved nærværende direktiv, gælder som henvisninger til nærværende direktiv. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
   2.   Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
   Artikel 14
   Direktiv 94/57/EF som ændret ved de direktiver, der er nævnt i bilag I, del A, ophæves med virkning fra den 17. juni 2009, uden at dette berører medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til de i bilag I, del B, angivne frister for gennemførelse i national ret af direktiverne.
   Henvisninger til de ophævede direktiver skal forstås som henvisninger til nærværende direktiv og læses efter sammenligningstabellen i bilag II.
   Artikel 15
   Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
   Artikel 16
   Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.

      Udfærdiget i Strasbourg, den 23. april 2009.

            På Europa-Parlamentets vegne

         H.-G. PÖTTERING

            Formand

            På Rådets vegne

         P. NEČAS

            Formand

      (1)  EUT C 318 af 23.12.2006, s. 195.

      (2)  EUT C 229 af 22.9.2006, s. 38.

      (3)  Europa-Parlamentets udtalelse af 25.4.2007 (EUT C 74 E af 20.3.2008, s. 633), Rådets fælles holdning af 6.6.2008 (EUT C 184 E af 22.7.2008, s. 11), Europa-Parlamentets holdning af 24.9.2008 (endnu ikke offentliggjort i EUT), Rådets afgørelse af 26.2.2009 og Europa-Parlamentets lovgivningsmæssige beslutning af 11.3.2009 (endnu ikke offentliggjort i EUT).

      (4)  EFT L 319 af 12.12.1994, s. 20.

      (5)  EFT L 184 af 17.7.1999, s. 23.

      (6)  EFT L 204 af 21.7.1998, s. 37.

      (7)  EUT C 321 af 31.12.2003, s. 1.

      (8)  Se side 11 i denne EUT.

      (9)  EFT L 324 af 29.11.2002, s. 1.

      BILAG I

         DEL A

         Ophævede direktiver med efterfølgende ændringer

      (jf. artikel 14)

                  Rådets direktiv 94/57/EF

                     EFT L 319 af 12.12.1994, s. 20

                  Kommissionens direktiv 97/58/EF

                     EFT L 274 af 7.10.1997, s. 8

                  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/105/EF

                     EFT L 19 af 22.1.2002, s. 9

                  Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/84/EF

                     EFT L 324 af 29.11.2002, s. 53

         DEL B

         Frister for gennemførelse i national ret

      (jf. artikel 14)

                  Direktiv

                  Frist for gennemførelse

                  94/57/EF

                  31. december 1995

                  97/58/EF

                  30. september 1998

                  2001/105/EF

                  22. juli 2003

                  2002/84/EF

                  23. november 2003

      BILAG II

         Sammenligningstabel

                  Direktiv 94/57/EF

                  Dette direktiv

                  Forordning (EF) nr. 391/2009

                  Artikel 1

                  Artikel 1

                  Artikel 1

                  Artikel 2, litra a)

                  Artikel 2, litra a)

                  Artikel 2, litra a)

                  Artikel 2, litra b)

                  Artikel 2, litra b)

                  —

                  Artikel 2, litra c)

                  Artikel 2, litra c)

                  —

                  Artikel 2, litra d)

                  Artikel 2, litra d)

                  Artikel 2, litra b)

                  Artikel 2, litra e)

                  Artikel 2, litra e)

                  Artikel 2, litra c)

                  —

                  Artikel 2, litra f)

                  Artikel 2, litra d)

                  Artikel 2, litra f)

                  Artikel 2, litra g)

                  Artikel 2, litra e)

                  Artikel 2, litra g)

                  Artikel 2, litra h)

                  Artikel 2, litra f)

                  Artikel 2, litra h)

                  Artikel 2, litra i)

                  Artikel 2, litra g)

                  Artikel 2, litra i)

                  Artikel 2, litra k)

                  Artikel 2, litra i)

                  —

                  Artikel 2, litra j)

                  Artikel 2, litra h)

                  Artikel 2, litra j)

                  Artikel 2, litra l)

                  —

                  Artikel 2, litra k)

                  —

                  Artikel 2, litra j)

                  Artikel 3

                  Artikel 3

                  —

                  Artikel 4, stk. 1, første punktum

                  —

                  Artikel 3, stk. 1

                  Artikel 4, stk. 1, andet punktum

                  —

                  Artikel 3, stk. 2

                  Artikel 4, stk. 1, tredje punktum

                  —

                  —

                  Artikel 4, stk. 1, fjerde punktum

                  —

                  Artikel 4, stk. 1

                  —

                  —

                  Artikel 3, stk. 3

                  —

                  —

                  Artikel 4, stk. 2, 3 og 4

                  —

                  —

                  Artikel 5

                  —

                  —

                  Artikel 6

                  —

                  —

                  Artikel 7

                  Artikel 5, stk. 1

                  Artikel 4, stk. 1

                  —

                  Artikel 5, stk. 3

                  Artikel 4, stk. 2

                  —

                  Artikel 6, stk. 1-4

                  Artikel 5, stk. 1-4

                  —

                  Artikel 6, stk. 5

                  —

                  —

                  Artikel 7

                  Artikel 6

                  Artikel 12

                  Artikel 8, stk. 1, første led

                  Artikel 7, stk. 1, første afsnit, litra a)

                  —

                  Artikel 8, stk. 1, andet led

                  —

                  Artikel 13, stk. 1

                  Artikel 8, stk. 1, tredje led

                  Artikel 7, stk. 1, første afsnit, litra b)

                  —

                  —

                  Artikel 7, stk. 1, andet afsnit

                  Artikel 13, stk. 1, andet afsnit

                  Artikel 8, stk. 2

                  Artikel 7, stk. 2

                  —

                  Artikel 8, stk. 2, andet afsnit

                  —

                  Artikel 13, stk. 2

                  Artikel 9, stk. 1

                  —

                  —

                  Artikel 9, stk. 2

                  —

                  —

                  Artikel 10, stk. 1, indledning

                  Artikel 8

                  —

                  Artikel 10, stk. 1, litra a), b) og c), stk. 2, 3 og 4

                  —

                  —

                  Artikel 11, stk. 1 og 2

                  Artikel 9, stk. 1 og 2

                  —

                  Artikel 11, stk. 3 og 4

                  —

                  Artikel 8, stk. 1 og 2

                  Artikel 12

                  Artikel 10

                  —

                  Artikel 13

                  —

                  —

                  Artikel 14

                  Artikel 11, stk. 1 og 2

                  —

                  —

                  Artikel 11, stk. 3

                  —

                  —

                  Artikel 12

                  —

                  —

                  —

                  Artikel 9

                  Artikel 15, stk. 1

                  —

                  —

                  —

                  —

                  Artikel 10, stk. 1 og 2

                  Artikel 15, stk. 2

                  —

                  Artikel 10, stk. 3

                  Artikel 15, stk. 3

                  —

                  Artikel 10, stk. 4

                  Artikel 15, stk. 4

                  —

                  Artikel 10, stk. 5

                  Artikel 15, stk. 5

                  —

                  Artikel 10, stk. 6, første, andet, tredje og femte afsnit

                  —

                  Artikel 10, stk. 6, fjerde afsnit

                  Artikel 16

                  Artikel 13

                  —

                  Artikel 17

                  Artikel 16

                  —

                  —

                  Artikel 14

                  —

                  —

                  Artikel 15

                  —

                  —

                  —

                  Artikel 11

                  —

                  —

                  Artikel 14

                  —

                  —

                  Artikel 15

                  —

                  —

                  Artikel 16

                  —

                  —

                  Artikel 17

                  —

                  —

                  Artikel 18

                  —

                  —

                  Artikel 19

                  Bilag

                  —

                  Bilag I

                  —

                  Bilag I

                  —

                  —

                  Bilag II

                  Bilag II


Avis juridique important

|

31987L0344

Rådets direktiv 87/344/EØF af 22. juni 1987 om samordning af de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser om retshælpsforsikring

EF-Tidende nr. L 185 af 04/07/1987 s. 0077 - 0080 den finske specialudgave: kapitel 6 bind 2 s. 0161  den svenske specialudgave: kapitel 6 bind 2 s. 0161

*****  RAADETS  DIREKTIV  af 22. juni 1987  om samordning af de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser om retshaelpsforsikring  (87/344/EOEF)  RAADET FOR DE EUROPAEISKE  FAELLESSKABER HAR -  under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab, saerlig artikel 57, stk. 2,  under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),  under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (2),  under henvisning til udtalelse fra Det oekonomiske og sociale Udvalg (3), og  ud fra foelgende betragtninger:  Ved Raadets direktiv 73/239/EOEF af 24. juli 1973 om samordning af de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser om adgang til og udoevelse af direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring (4), senest aendret ved direktiv 87/343/EOEF (5), ophaeves visse forskelle mellem de nationale lovgivninger for at lette adgangen til og udoevelsen af den naevnte virksomhed;  det praeciseres imidlertid i artikel 7, stk. 2, litra c), i naevnte direktiv, at »indtil den senere samordning, der finder sted inden for en frist af fire aar efter meddelelsen af dette direktiv, kan Forbundsrepublikken Tyskland opretholde forbudet mod, at at sygeforsikring, kredit- og kautionsforsikring eller retshjaelpsforsikring udoeves sideloebende eller samtidig med andre klasser paa dens omraade«;  i naervaerende direktiv foretages den samordning af bestemmelserne vedroerende retshjaelpsforsikring, som er omhandlet i artikel 7, stk. 2, litra c), i direktiv 73/239/EOEF;  ud fra et oenske om at beskytte de sikrede boer man i videst muligt omfang undgaa enhver eventuel interessekonflikt mellem en retshjaelpssikret og hans forsikringsgiver som foelge af, at denne daekker den sikrede med hensyn til en anden af de klasser, der er anfoert i bilaget til direktiv 73/239/EOEF, eller daekker en anden sikret, og, saafremt en saadan konflikt maatte opstaa, muliggoere en loesning heraf;  som foelge af retshjaelpsforsikringens saerlige karakter boer den udelukkes fra direktivets anvendelsesomraade, naar den er knyttet til tvister eller risici hidroerende fra brugen af soegaaende fartoejer, eller som har forbindelse med saadan brug;  dette direktivs anvendelsesomraade boer heller ikke omfatte den virksomhed, der udoeves af en forsikringsgiver, som yder bistand eller daekker omkostningerne i forbindelse med en aftale om erstatningsansvar, for saa vidt denne virksomhed udoeves samtidig med varetagelsen af forsikrerens egne interesser i henhold til denne daekning;  medlemsstaterne boer fra direktivets anvendelsesomraade kunne udelukke den retshjaelpsvirksomhed, der ydes af assistanceforsikreren, naar denne virksomhed udoeves i en anden stat end den, hvor den sikrede har sit saedvanlige opholdssted, og naar den indgaar i en aftale, der kun vedroerer assistance til personer, der kommer i vanskeligheder under rejser eller fravaer fra bopaelen eller det faste opholdssted;  den lovpligtige specialiseringsordning, som paa nuvaerende tidspunkt praktiseres i en enkelt medlemsstat, nemlig i Forbundsrepublikken Tyskland, medfoerer, at de fleste af disse konflikter undgaas; det synes dog ikke noedvendigt for at naa dette resultat at indfoere denne ordning i hele Faellesskabet, saaledes at de virksomheder, der omfatter flere forsikringsklasser, maa opdeles;  det tilsigtede maal kan saaledes ogsaa naas ved, at de paagaeldende virksomheder dels faar pligt til for retshjaelpsforsikringens vedkommende at tegne en saerskilt police eller at udskille retshjaelpsforsikringen i et saerskilt kapitel i en enhedspolice, dels faar pligt til enten at etablere forvaltning af retshaelpsforsikringen eller at overlade skadesbehandlingen inden for retshjaelpsforsikringen til en i juridisk henseende selvstaendig virksomhed eller at give den retshjaelpssikrede ret til selv at vaelge sin advokat, saa snart forsikringsgiverens intervention kan paaberaabes;  uanset hvilken mulighed, der vaelges, skal de sikredes interesser vaere omfattet er aekvivalente garantier;  hensynet til den retshjaelpssikredes interesser indebaerer, at denne, naar der foreligger en interessekonflikt, selv kan vaelge sin advokat eller enhver anden person, som har de af den nationale lovgivning kraevede kvalifikationer for at kunne give moede under en sag behandlet retsligt eller administrativt;  medlemsstaterne boer have mulighed for at fritage virksomheder for pligten til at indroemme den sikrede naevnte adgang til frit at vaelge advokat, naar retshjaelpsforsikringen er begraenset til at daekke hold, der vedroerer brugen af vejkoeretoejer paa deres omraade, og naar andre begraensende betingelser er opfyldt;  hvis der opstaar en konflikt mellem forsikringsgiveren og den sikrede, er det vigtigt, at saadanne tilfaelde behandles paa den mest rimelige og hurtigst mulige maade; det er derfor hensigtsmaessigt, at der i retshjaelpsforsikringspolicerne indsaettes en bestemmelse om voldgift eller om en procedure, som giver tilsvarende garantier;  i bilaget til direktiv 73/239/EOEF bestemmes det under punkt C, andet afsnit, at de risici, der er omfattet af de under punkt A naevnte klasser 14 og 15, ikke kan betragtes som accessoriske risici til andre klasser; det boer undgaas, at en forsikringsvirksomhed daekker retshjaelp som en accessorisk risiko til en anden risiko uden at have opnaaet tilladelse til daekning af retshjaelpsrisikoen; medlemsstaterne boer dog have adgang til i saerlige tilfaelde at betragte klasse 17 som accessorisk risiko til klasse 18; punkt C i naevnte bilag boer derfor aendres i overensstemmelse hermed -  UDSTEDT FOELGENDE DIREKTIV:  Artikel 1  Formaalet med dette direktiv er at samordne de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser om retshjaelpsforsikring som omhandlet under punkt A, nr. 17, i bilaget til direktiv 73/239/EOEF, for herved at lette den faktiske udoevelse af etableringsfriheden og i videst muligt omfang undgaa enhver interessekonflikt blandt andet som foelge af, at forsikringsgiveren daekker en anden sikret eller daekker sikrede baade med hensyn til resthjaelp og med hensyn til en anden af de klasser, der er omhandlet i dette bilag, og saafremt en saadan konflikt maatte opstaa, mulliggoere en loesning heraf.  Artikel 2  1. Dette direktiv gaelder for retshjaelpsforsikring. Denne bestaar i mod praemiebetaling at forpligte sig til at daekke omkostninger ved retssager og at praestere andre tjenesteydelser, der foelger af forsikringsdaekningen, blandt andet med henblik paa:  - at opnaa erstatning for den skade, som den sikrede har lidt, enten ved forlig eller under en civilretlig sag eller en straffesag,  - at forsvare eller repraesentere den sikrede under en civilsag, en straffesag eller en sag behandlet administrativt eller paa lignende maade, eller i anledning af en klage, som er indgivet mod ham.  2. Dette direktiv finder dog ikke anvendelse:  - paa retshjaelpsforsikring, der er knyttet til tvister eller risici hidroerende fra brugen af soegaaende fartoejer, eller som har forbindelse med saadan brug,  - paa den virksomhed, der udoeves af en ansvarsforsikrer i forbindelse med den sikredes forsvar eller repraesentation i en hvilken som helst sag behandlet retsligt eller administrativt, for saa vidt denne virksomhed udoeves samtidig med varetagelsen af forsikrerens egne interesser i henhold til denne daekning,  - saafremt en medlemsstat oensker det, paa den retshjaelpsvirksomhed, der ydes af en assistanceforsikrer, naar denne virksomhed udoeves i en anden stat end den, hvor den sikrede har sit saedvanlige opholdssted, og naar den indgaar i en aftale, der kun vedroerer asistance til personer, der kommer i vanskeligheder under rejser eller fravaer fra bopaelen eller det faste opholdssted. I dette tilfaelde skal det af aftalen klart fremgaa, at den paagaeldende daekning er begraenset til de i foerste punktum omhandlede forhold og er accessorisk i forhold til assistancen.  Artikel 3  1. Retshjaelpsgarantien skal vaere omfattet af en i forhold til de oevrige forsikringsklasser saerskilt aftale eller af et saerskilt kapitel i en enhedspolice med angivelse af omfanget af retshjaelpsgarantien, og, hvis medlemsstaten kraever det, af den dertil svarende praemie.  2. Hver medlemsstat traeffer de noedvendige foranstaltninger for at sikre, at de virksomheder, der er etableret paa dens omraade, efter den mulighed, som medlemsstaten paalaegger, eller efter eget valg, hvis medlemsstaten giver sit samtykke hertil, vedtager mindst en af foelgende alternative loesninger:  a) virksomheden skal drage omsorg for, at ingen medarbejder, der beskaeftiger sig med behandlingen af skader under retshjaelpsforsikring eller med juridisk raadgivning i forbindelse med denne behandling, samtidig udoever en lignende aktivitet:  - hvis virksomheden omfatter flere forsikringsklasser: inden for en anden klasse omfattet af samme virksomhed,  - hvad enten virksomheden omfatter flere klasser eller er specialiseret: i en anden virksomhed som har finansiel forretningsmaessig eller administrativ tilkytning til foerstnaevnte, og som omfatter en eller flere andre klasser henhoerende under direktiv 73/239/EOEF;  b) virksomheden skal overlade behandlingen af skadessager under klassen for retshjaelpsforsikring til en i juridisk henseende selvstaendig virksomhed. Denne virksomhed skal angives i den saerskilte aftale eller det saerskilte kapitel, der er naevnt i stk. 1. Hvis denne i juridisk henseende selvstaendige virksomhed er knyttet til en anden virksomhed, som driver forsikring i en eller flere af de andre klasser, der er anfoert under punkt A i bilaget til direktiv 73/329/EOEF, maa de medarbejdere i sidstnaevnte virksomhed, der beskaeftiger sig med behandling af skadessager eller med juridisk raadgivning i forbindelse med denne behandling, ikke samtidig udoeve den samme eller en lignede aktivitet i den anden virksomhed. Medlemsstaterne kan endvidere bestemme, at dette krav ogsaa skal gaelde for medlemmerne af ledelsesorganet;  c) virksomheden skal i aftalen give den sikrede ret til, saa snart forsikringsgiverens intervention kan paaberaabes, at overdrage forsvaret af sine interesser til en advokat efter eget valg, eller, for saa vidt den nationale lovgivning tillader dette, til enhver anden behoerigt kvalificeret person.  3. Uanset hvilken mulighed der vaelges, anses de retshjaelpssikredes interesser for at vaere omfattet af aekvivalente garantier i henhold til dette direktiv.  Artikel 4  1. Af enhver forsikringsaftale om retshjaelp skal det udtrykkeligt fremgaa:  a) at den sikrede frit kan vaelge sin advokat eller enhver anden person, som er behoerigt kvalificeret i henhold til den nationale lovgivning, naar det er paakraevet for at forsvare, repraesentere eller varetage hans interesser i en sag behandlet retsligt eller administrativt;  b) at den sikrede selv kan vaelge sin advokat eller, hvis han foretraekker det og for saa vidt den nationale lovgivning tillader dette, enhver anden behoerigt kvalificeret person til at varetage sine interesser, naar der foreligger en interessekonflikt.  2. Ved advokat forstaas enhver person, der har ret til at udoeve virksomhed under en af de betegnelser, der er anfoert i direktiv 77/249/EOEF af 22. marts 1977 om lettelser med henblik paa den faktiske gennemfoerelse af advokaters fri udveksling af tjenesteydelser (1).  Artikel 5  1. De enkelte medlemsstater kan undtage retshjaelpsforsikring fra anvendelsen af artikel 4, stk. 1, hvis samtlige nedenstaaende betingelser er opfyldt:  a) forsikringen vedroerer udelukkende sager, der skyldes brug af vejkoeretoejer paa den paagaeldende medlemsstats omraade,  b) forsikringen er knyttet til en aftale om ydelse af assistance i tilfaelde af ulykke eller uheld, hvor et vejkoeretoej er impliceret,  c) hverken retshjaelpforsikreren eller assistanceforsikreren daekker ansvarsklasser,  d) der er truffet forholdsregler, for at den juridiske raadgivning og hver parts repraesentation i en tvist varetages af helt uafhaengige advokater, naar disse parter er retshjaelpssikrede hos den samme forsikringsgiver.  2. Den undtagelse, som en medlemsstat indroemmer en virksomhed i medfoer af stk. 1, beroerer ikke anvendelsen af artikel 3, stk. 2.  Artikel 6  Medlemsstaterne traeffer de noedvendige foranstaltninger til, at der, med forbehold af enhver ret til at indbringe en sag for en retsintstans i henhold til den nationale lovgivning, fastsaettes bestemmelser om voldgift eller en anden procedure, som giver tilsvarende sikkerhed for objektivitet, og som goer det muligt, i tilfaelde af uoverensstemmelse mellem retshjaelpsforsikreren og den sikrede, at traeffe afgoerelse om, hvorledes tvisten kan bilaegges.  Det skal i forsikringsaftalen anfoeres, at den sikrede har ret til at bringe en saadan procedure i anvendelse.  Artikel 7  Naar der opstaar en interessekonflikt, eller hvis der er uenighed med hensyn til tvistens bilaeggelse, skal retshjaelpsforsikreren eller i givet fald det organ, der behandler skadessagerne, underrette den sikrede om:  - den i artikel 4 omhandlede ret,  - muligheden for at anvende den i artikel 6 naevnte procedure.  Artikel 8  Medlemsstaterne ophaever enhver bestemmelse om forbud mod paa deres omraade samtidig at udoeve retshjaelpsforsikring og forsikring i andre klasser.  Artikel 9  Andet afsnit i punkt C i bilaget til direktiv 73/239/EOEF affattes saaledes:  »De risici, der er omfattet af de under punkt A naevnte klasser 14, 15 og 17, kan dog ikke betragtes som accessoriske risici til andre klasser.  Den risiko, der er omfattet af klasse 17 (retshjaelpsforsikring), kan dog betragtes som accessorisk risiko til klasse 18, naar betingelserne i foerste afsnit er opfyldt, og naar hovedrisikoen kun vedroerer assistance til personer, der kommer i vanskeligheder under rejser eller fravaer fra bopaelen eller det faste opholdssted.  Retshjaelpsforsikring kan ligeledes betragtes som accessorisk risiko paa de i foerste afsnit omhandlede betingelser, naar den er knyttet til tvister eller risici, som skyldes brug af soefartoejer, eller som kan henfoeres til saadan brug.«  Artikel 10  Medlemsstaterne traeffer inden den 1. januar 1990 de noedvendige foranstaltninger for at efterkomme dette direktiv. De underretter straks Kommissionen herom.  De anvender disse foranstaltninger senest pr. den 1. juli 1990.  Artikel 11  Efter meddelelsen (1) af dette direktiv fremsender medlemsstaterne til Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder paa det omraade, der er omfattet af dette direktiv.  Artikel 12  Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.  Udfaerdiget i Luxembourg, den 22. juni 1987.  Paa Raadets vegne  L. TINDEMANS  Formand  (1) EFT nr. C 198 af 7. 8. 1979, s. 2.  (2) EFT nr. C 260 af 12. 10. 1981, s. 78.  (3) EFT nr. C 348 af 31. 12. 1980, s. 22.  (4) EFT nr. L 228 af 16. 8. 1973, s. 3.  (5) Se side 72 i denne Tidende.  (1) EFT nr. L 78 af 26. 3. 1977, s. 17.  (1) Dette direktiv er meddelt medlemsstaterne den 25. juni 1987.