Avis juridique important

|

31991L0630

Rådets direktiv 91/630/EØF af 19. november 1991 om fastsættelse af mindstekrav med hensyn til beskyttelse af svin

EF-Tidende nr. L 340 af 11/12/1991 s. 0033 - 0038 den finske specialudgave: kapitel 3 bind 39 s. 0202  den svenske specialudgave: kapitel 3 bind 39 s. 0202

RAADETS DIREKTIVaf 19. november 1991om fastsaettelse af  mindstekrav med hensyn til beskyttelse af svin(91/630/EOEF)RAADET FOR DE  EUROPAEISKEFAELLESSKABER HAR -under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske  OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 43, under henvisning til forslag fra Kommissionen (1), under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet, (2), under henvisning til udtalelse fra Det OEkonomiske og Sociale udvalg (3), ogud fra foelgende  betragtninger: Alle medlemsstater har ratificeret den europaeiske konvention om beskyttelse af dyr under opdraet;  Faellesskabet har ogsaa godkendt konventionen ved afgoerelse 78/923/EOEF (4) og har deponeret  godkendelsesinstrumentet; Europa-Parlamentet har ved beslutning af 20. februar 1987 om politikken vedroerende dyrs velfaerd (5)  anmodet Kommissionen om at fremsaette forslag til mindstekrav med hensyn til intensivt opdraet af  slagtesvin; svin er som levende dyr anfoert paa listen over varer i Traktatens bilag II; svineopdraet udgoer en integrerende del af landbrugets aktiviteter; det er en indkomstkilde for en  del af landbrugsbefolkningen; forskelle, som kan fordreje konkurrencevilkaarene, hindrer, at den faelles markedsordning for svin og  afledte produkter kan fungere tilfredsstillende; der boer derfor fastsaettes faelles mindstekrav med hensyn til beskyttelse af avls- og fedesvin for at  sikre en rationel produktionsudvikling; de officielle myndigheder, producenterne, forbrugerne og andre boer holdes underrettet om  udviklingen paa dette omraade; Kommissionen boer foelgelig paa grundlag af en rapport fra Den  Videnskabelige Veterinaerkomité aktivt fortsaette den videnskabelige forskning for at finde frem til  det eller de opdraetssystemer, som bedst kan sikre svinenes velfaerd; der boer derfor fastlaegges en  foreloebig periode, inden for hvilken Kommissionen kan udfoere denne opgave -UDSTEDT FOELGENDE  DIREKTIV: Artikel 1I dette direktiv fastsaettes mindstekrav med hensyn til beskyttelse af  svin, der holdes indelukket med henblik paa avl og opfedning. Artikel 2I dette direktiv forstaas ved:  1)  »svin«: et svin i enhver alder, uanset om det opdraettes til avl eller opfedning 2)»orne«: et  handyr efter puberteten, bestemt til avl 3)»gylt«: et hundyr efter puberteten og inden faring  4)»so«: et hundyr efter foerste faring 5)»diegivende so«: et hundyr fra perinatalperiode til  fravaenning af pattegrisene 6)»goldso og draegtig so«: en so mellem fravaenning og perinatal  periode 7)»pattegris«: en gris fra foedsel til fravaenning 8)»fravaennet gris«: en fravaennet gris  paa indtil ti uger 9)»avls-/fedesvin«: et svin fra ti uger indtil slagtning eller  avlsbrug10)»kompetent myndighed«: den kompetente myndighed som defineret i artikel 2, nr. 6, i  direktiv 90/425/EOEF (6). Artikel 3Medlemsstaterne soerger for, at foelgende bestemmelser overholdes: 1)  - fra den 1. januar 1994 skal alle nyopfoerte eller genopfoerte bedrifter og/eller bedrifter, der  tages i brug for foerste gang efter denne dato, mindst opfylde foelgende krav: Der skal vaere et frit gulvareal til hver fravaennet gris eller hvert avls-/fedesvin, der opdraettes i  flok, paa mindst: - 0,15 m$ til svin med en gennemsnitsvaegt paa 10 kg eller derunder- 0,20 m$ til svin med en  gennemsnitsvaegt paa mellem 10 kg og 20 kg- 0,30 m$ til svin med en gennemsnitsvaegt paa mellem 20 kg  og 30 kg- 0,40 m$ til svin med en gennemsnitsvaegt paa mellem 30 kg og 50 kg- 0,55 m$ til svin med  en gennemsnitsvaegt paa mellem 50 kg og 85 kg- 0,65 m$ til svin med en gennemsnitsvaegt paa mellem 85  kg og 110 kg. - 1,00 m$ til svin med en gennemsnitsvaegt paa over 110 kg- fra den 1. januar 1998 skal ovennaevnte  mindstekrav gaelde for alle bedrifter2)  opfoerelse eller indretning af anlaeg, hvor soeer og gylter  er bundet, er forbudt efter den 31. december 1995. Den kompetente myndighed kan dog paa grundlag af resultaterne af den i artikel 7, stk. 1, omhandlede  kontrol tillade anvendelse af anlaeg, der er opfoert inden den 1. januar 1996, og som ikke opfylder  kravene i nr. 1, for en periode, der under ingen omstaendigheder maa straekke sig ud over den 31.  december 2005. Denne artikel gaelder ikke for bedrifter med under seks svin eller fem soeer med deres pattegrise. Artikel 41.  Medlemsstaterne soerger for, at svineopdraet sker i overensstemmelse med de  almindelige bestemmelser, der er fastsat i bilaget. Indtil den 30. juni 1995 kan medlemsstaternes kompetente myndigheder dog tillade, at kapitel I,  punkt 3, 5, 8 og 11, i bilaget fraviges. 2.  Inden dette direktiv traeder i kraft, fastsaetter Kommissionen desuden i samarbejde med  medlemsstaterne - i form af en henstilling - eventuelle yderligere mindstekrav som supplement til  kravene i bilaget med henblik paa beskyttelse af svin. Artikel 5Forskrifterne i bilaget kan aendres efter fremgangsmaaden i artikel 10 for at tage hensyn  til den videnskabelige udvikling. Artikel 6Senest den 1. oktober 1997 forelaegger Kommissionen Raadet en rapport udarbejdet paa  grundlag af en udtalelse fra Den Videnskabelige Veterinaerkomité om det eller de intensive  opdraetsystemer, der ud fra et patologisk, zooteknisk, fysiologisk og adfaerdsmaessigt synspunkt  opfylder kravene til svins velfaerd, samt om de forskellige systemers samfundsoekonomiske  foelgevirkninger. Denne rapport skal navnlig omhandle velfaerd for soeer opdraettet i forskellige  grader af indelukning og i flok, og den skal vaere ledsaget af relevante forslag, der bygger paa  rapportens konklusioner. Raadet traeffer afgoerelse med kvalificeret flertal om disse forslag senest tre maaneder efter deres  forelaeggelse. Artikel 71.  Medlemsstaterne soerger for, at der foeres kontrol under den kompetente myndigheds  ansvar for at sikre, at bestemmelserne i dette direktiv og i bilaget overholdes. Denne kontrol, som kan finde sted i forbindelse med kontrol i andet oejemed, skal hvert aar omfatte  et antal statistisk repraesentative stikproever af de forskellige produktionssystemer i hver  medlemsstat. 2.  Kommissionen opstiller efter fremgangsmaaden i artikel 10 en kodeks med regler for gennemfoerelse  af den i stk. 1 omhandlede kontrol. 3.  Medlemsstaterne underretter hver andet aar inden den sidste arbejdsdag i april, og foerste gang  inden den 30. april 1996, Kommissionen om resultaterne af den kontrol, der er gennemfoert i de  foregaaende to aar i overensstemmelse med denne artikel, herunder antallet af kontrolbesoeg i forhold  til antallet af bedrifter paa deres omraade. Artikel 8For at kunne indfoeres i Faellesskabet skal dyr fra tredjelande ledsages af et certifikat  udstedt af den kompetente myndighed i det paagaeldende land, hvorved det attesteres, at de mindst har  faaet en lige saa god behandling som den, der i henhold til dette direktiv skal gives dyr af  faellesskabsoprindelse. Artikel 9Veterinaersagkyndige fra Kommissionen kan, hvis det er noedvendigt for den ensartede  gennemfoerelse af dette direktiv, foretage kontrol paa stedet i samarbejde med de kompetente  myndigheder. Ved denne lejlighed skal de personer, der udfoerer kontrollen, selv ivaerksaette saerlige  hygiejneforanstaltninger for at udelukke enhver risiko for overfoersel af sygdomme. Den medlemsstat, paa hvis omraade der foretages kontrol, skal paa enhver maade bistaa de sagkyndige i  den udstraekning, det er noedvendigt for udfoerelsen af disses opgaver. Kommissionen underretter den  paagaeldende medlemsstats kompetente myndighed om resultatet af den foretagne kontrol. Den paagaeldende medlemsstats kompetente myndighed skal traeffe de fornoedne foranstaltninger, som  maatte vise sig noedvendige i betragtning af resultaterne af den foretagne kontrol. For saa vidt angaar forbindelserne med tredjelande gaelder bestemmelserne i kapitel III i direktiv  91/496/EOEF (1). De almindelige gennemfoerelsesbestemmelser til denne artikel fastsaettes efter fremgangsmaaden i  artikel 10. Artikel 101.  Naa der henvises til fremgangsmaaden i denne artikel indbringer formanden omgaaende  sagen for Den Staaende Veterinaerkomité, nedsat ved afgoerelse 68/361/EOEF (2), i det foelgende benaevnt  »komitéen«, enten paa eget initiativ eller efter anmodning fra en medlemsstats repraesentant. 2.  Kommissionens repraesentant forelaegger komitéen et udkast til de foranstaltninger, der skal  traeffes. Komitéen afgiver udtalelse om dette udkast inden for en frist, som formanden kan fastsaette  under hensyn til, hvor meget sagen haster. Udtalelsen vedtages med det flertal, som er fastsat i  Traktatens artikel 148, stk. 2, for vedtagelse af de afgoerelser, som Raadet skal traeffe paa forslag  af Kommissionen. Under afstemningen i komitéen tildeles de stemmer, der afgives af repraesentanterne  for medlemsstaterne, den vaegt, der er fastsat i naevnte artikel. Formanden deltager ikke i  afstemningen. 3.  Kommissionen vedtager de paataenkte foranstaltninger, naar de er i overensstemmelse med komitéens  udtalelse. 4.  Naar de paataenkte foranstaltninger ikke er i overensstemmelse med komitéens udtalelse, eller naar  der ikke er afgivet nogen udtalelse, forelaegger Kommissionen omgaaende Raadet et forslag til de  foranstaltninger, der skal traeffes. Raadet traeffer afgoerelse med kvalificeret flertal. Saafremt Raadet ikke har truffet nogen afgoerelse inden udloebet af en frist paa tre maaneder fra den  dato, paa hvilken det har faaet sagen forelagt, vedtages de foreslaaede foranstaltninger af  Kommissionen, medmindre Raadet med simpelt flertal har udtalt sig imod de paagaeldende  foranstaltninger. Artikel 111.  Medlemsstaterne saetter de noedvendige love og administrative bestemmelser, herunder  eventuelle sanktioner, i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 1. januar 1994. De  underretter straks Kommissionen herom. Naar medlemsstaterne vedtager disse love og administrative bestemmelser, skal de indeholde en  henvisning til dette direktiv, eller de skal ved den officielle offentliggoerelse ledsages af en  saadan henvisning. De naermere regler for denne henvisning fastsaettes af medlemsstaterne. 2.  Dog kan medlemsstaterne for saa vidt angaar beskyttelse af svin paa deres omraade fra den i stk. 1  naevnte dato og under overholdelse af Traktatens almindelige bestemmelser opretholde eller indfoere  strengere bestemmelser end dette direktivs bestemmelser. De underretter Kommissionen om enhver  saadan foranstaltning. Artikel 12Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne. Udfaerdiget i Bruxelles, den 19. november 1991. Paa Raadets vegneP. BUKMANFormand(1) EFT nr. C 214 af 21. 8. 1989, s. 31. (2) EFT nr. C 113 af 7. 5. 1990, s. 183. (3) EFT nr. C 62 af 12. 3. 1990, s. 40. (4) EFT nr L 323 af 17. 11. 1978, s. 12. (5) EFT nr. C 76 af 23. 3. 1987, s. 185. (6) EFT nr. L 224 af 18. 8. 1990, s. 29. Direktivet er senest aendret ved direktiv 91/496/EOEF (EFT  nr. L 268 af 24. 9. 1991, s. 56). (1) EFT nr. L 268 af 24. 9. 1991, s. 56. (2) EFT nr. 255 af 18. 10. 1968, s. 23.  BILAG KAPITEL I ALMINDELIGE BESTEMMELSER  1.  De materialer, der anvendes til stalde,  navnlig bokse og inventar, som svinene kan komme i kontakt med, maa ikke vaere skadelige for dem og  skal kunne rengoeres og desinficeres effektivt.  2. Indtil der er indfoert faellesskabsbestemmelser paa omraadet, skal de elektriske installationer vaere  anbragt i overensstemmelse med gaeldende nationale bestemmelser for at undgaa, at svinene faar  elektriske stoed.  3. Bygningens isolering, opvarmning og ventilation skal sikre, at luftcirkulation, stoevindhold,  temperatur, relativ luftfugtighed og koncentrationer af luftarter holdes paa et niveau, som ikke er  skadeligt for svinene.  4. Alt automatiseret eller mekanisk udstyr, der er af betydning for svinenes sundhed og velfaerd, skal  kontrolleres mindst én gang dagligt. Hvis der opdages defekter, skal disse straks udbedres, og hvis  det ikke lader sig goere, skal der traeffes passende foranstaltninger til at sikre svinenes sundhed  og velfaerd, indtil defekten er udbedret, bl.a. ved hjaelp af alternative metoder til fodring og  bevarelse af et tilfredsstillende miljoe. Anvendes der et kunstigt ventilationssystem, skal der  forefindes et egnet reservesystem, saaledes at der kan ske tilstraekkelig luftfornyelse til at  beskytte svinenes sundhed og velfaerd, hvis systemet svigter, og der skal vaere installeret et  alarmsystem til at advare opdraetteren om svigtet. Alarmsystemet skal afproeves jaevnligt.  5. Svinene maa ikke til stadighed holdes i moerke. For at imoedekomme svinenes adfaerdsmaessige og  fysiologiske behov skal der saaledes, under hensyn til medlemsstaternes forskellige klimaforhold,  forefindes en passende naturlig eller kunstig belysning, som i sidstnaevnte tilfaelde mindst skal  svare til varigheden af den normale naturlige belysning mellem kl. 9 og kl. 17. Desuden skal der  vaere en passende (fast eller mobil) lyskilde af tilstraekkelig styrke til, at svinene til enhver tid  kan tilses.  6. Alle svin, der opdraettes i flok eller i bokse, skal tilses mindst én gang dagligt af ejeren eller  den, der er ansvarlig for dyrene. Hvis et svin viser sig at vaere sygt eller at vaere kommet til  skade, skal det omgaaende behandles. Syge eller tilskadekomne svin skal om fornoedent kunne isoleres  i egnede stalde forsynet med toer og bekvem stroeelse. En dyrlaege skal konsulteres hurtigst muligt,  hvis de enkelte svin ikke reagerer paa opdraetterens pleje.  7. Hvis svinene er opstaldet flokvis, skal der traeffes foranstaltninger til at forhindre slagsmaal, der  gaar ud over normal adfaerd. Svin, der udviser vedholdende aggressivitet over for andre dyr, eller  som er ofre for denne aggressivitet, skal isoleres eller holdes paa afstand af flokken.  8. Svinestaldene skal vaere saaledes indrettet, at hvert svin kan- laegge sig, hvile og rejse sig uden  besvaer- anvende rene lejearealer- se andre svin.  9. Hvis der anvendes bindsler, maa disse ikke skade svinene, og de skal kontroleres jaevnligt og om  noedvendigt reguleres for at sidde bekvemt. Hvert bindsel skal vaere langt nok til, at svinene kan  bevaege sig i overensstemmelse med nr. 8. De skal vaere udformet saaledes, at der saavidt muligt ikke  er risiko for, at svinene kan blive kvalt eller komme til skade. 10. Stalde, stier, inventar og redskaber til svin skal regelmaessigt rengoeres og desinficeres for at  forebygge krydsinfektion og tilstedevaerelse af sygdomsbaerende organismer. Ekskrementer, urin og  uspist foder eller spildfoder skal fjernes saa ofte som muligt, for at forhindre lugt, der kan  tiltraekke fluer eller rotter og mus. 11. Gulvene maa hverken vaere glatte eller ujaevne, saa der er risiko for, at svinene kommer til skade, og  de skal vaere konstrueret saaledes, at svin, der staar eller ligger paa dem, ikke kommer til skade  eller lider. De skal vaere tilpasset svinenes stoerrelse og vaegt og danne en haard, jaevn og stabil  overflade. Lejearealet skal vaere bekvemt, rent og passende draenet og maa ikke kunne skade svinene.  Hvis der udlaegges stroeelse, skal dette vaere rent, toert og uskadeligt for svinene. 12. Alle svin skal have adgang til foder, der passer til deres alder, vaegt og adfaerdsmaessige og  fysiologiske behov af hensyn til deres sundhed og velfaerd. 13. Alle svin skal fodres mindst én gang dagligt. Hvis svinene opdraettes flokvis og ikke fodres efter  aedelyst eller ved hjaelp af automatisk fodringssystem, skal hvert dyr have adgang til foder paa samme  tid som de andre i flokken. 14. Svin paa over to uger skal have fri adgang til frisk vand i tilstraekkelig maengde eller kunne stille  deres vaeskebehov paa anden maade. 15. Udstyr til fodring og vanding skal vaere udformet, fremstillet, placeret og vedligeholdt paa en saadan  maade, at der er mindst mulig risiko for forurening af svinenes foder og vand. 16. Ud over de foranstaltninger, der normalt traeffes for at forhindre halebidning og andre uvaner, samt  for at svinenes adfaerdsmaessige behov skal kunne tilfredsstilles, skal der til alle svin - under  hensyn til det omgivende miljoe og belaegningen - vaere udlagt halm eller andet materiale eller egnede  genstande. KAPITEL II SAERLIGE BESTEMMELSER FOR FORSKELLIGE KATEGORIER AF SVIN I.  ORNEROrnestier skal vaere  placeret og konstrueret saaledes, at ornen kan vende sig, hoere, lugte og se andre svin og har et  rent lejeareal. Lejearealet skal vaere toert og bekvemt. Desuden skal stien til en voksen orne vaere  paa mindst 6 m$. Arealet skal dog vaere stoerre, naar stierne anvendes til bedaekning. III. SOEER OG GYLTE1.  Draegtige soeer og gylte skal om noedvendigt vaere behandlet mod eksterne og interne  parasitter. Draegtige soeer og gylte skal goeres rene, naar de anbringes i fareafsnittet. 2. De skal have rent, veldraenet og bekvemt lejeareal og skal om fornoedent have adgang til egnet  redebygningsmateriale. 3. Der skal vaere et frit areal bag ved soen eller gylten for at lette naturlig eller hjulpen faring. 4. Fareafsnit, hvor soeer holdes loese, skal vaere forsynet med en beskyttelsesanordning til pattegrisene  som f.eks. farestaenger. III. PATTEGRISE1. Om noedvendigt skal pattegrise have en varmekilde og et fast, toert og bekvemt leje adskilt fra soen,  hvor de alle kan hvile samtidig. 2. Hvis der anvendes en fareboks, skal pattegrisene have tilstraekkelig plads til at die uden  vanskelighed. 3. Hvis der foretages kastration, skal kastration af handyr paa over fire uger foretages under  bedoevelse af en dyrlaege eller en person, der er kvalificeret i henhold til national lovgivning. 4. Klipning af hale og taender maa ikke foretages rutinemaessigt, men kun hvis der paa bedriften er sket  skader paa soeers patter eller svins oerer eller haler som foelge af, at denne klipning ikke er  foretaget. Hvis det viser sig noedvendigt at klippe taender, skal dette ske inden for syv dage efter  foedslen. 5. Pattegrise maa ikke vaennes fra soen, foer de er mindst tre uger gamle, medmindre det ellers ville gaa  ud over moderdyrets eller pattegrisenes velfaerd eller sundhed. IV. FRAVAENNEDE GRISE OG AVLS-/FEDESVINSvinene inddeles i flokke snarest muligt efter fravaenningen.  Svinene boer holdes i stabile flokke og blandes saa lidt som muligt.


title: Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/75/EF af 13. juli 2009 om førerværn på landbrugs- og skovbrugshjultraktorer (statisk afprøvning) (EØS-relevant tekst)

text:
               3.10.2009

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 261/40

      EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 2009/75/EF
   af 13. juli 2009
   om førerværn på landbrugs- og skovbrugshjultraktorer (statisk afprøvning)
   (kodificeret udgave)
   (EØS-relevant tekst)
   EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 95,
   under henvisning til forslag fra Kommissionen,
   under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
   efter proceduren i traktatens artikel 251 (2), og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Rådets direktiv 79/622/EØF af 25. juni 1979 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om førerværn på landbrugs- og skovbrugshjultraktorer (statisk afprøvning) (3) er blevet ændret væsentligt ved flere lejligheder (4). Direktivet bør af klarheds- og rationaliseringshensyn kodificeres.

               (2)

               Direktiv 79/622/EØF er et af særdirektiverne i EF-typegodkendelsesordningen fastsat i Rådets direktiv 74/150/EØF af 4. marts 1974 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning vedrørende visse dele og specifikationer for landbrugs- og skovbrugshjultraktorer, der er erstattet af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/37/EF af 26. maj 2003 om typegodkendelse af landbrugs- eller skovbrugstraktorer og af deres påhængskøretøjer og udskifteligt trukket materiel samt af systemer, komponenter og tekniske enheder til disse køretøjer (5), og det fastsætter de tekniske forskrifter for konstruktion og fremstilling af landbrugs- og skovbrugstraktorer med hensyn til førerværn (statisk afprøvning). Disse tekniske forskrifter vedrører en indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning, så der for alle traktortyper kan anvendes den procedure for EF-typegodkendelse, som er omhandlet i direktiv 2003/37/EF. Bestemmelserne i direktiv 2003/37/EF om landbrugs- eller skovbrugstraktorer, deres påhængskøretøjer og udskifteligt trukket materiel samt systemer, komponenter og tekniske enheder til disse køretøjer finder derfor også anvendelse på nærværende direktiv.

               (3)

               Nærværende direktiv bør ikke berøre medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til de i bilag X, del B, angivne frister for gennemførelse af direktiverne i national ret —

         UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
   Artikel 1
   Dette direktiv finder anvendelse på traktorer, som er defineret i artikel 2, litra j) i direktiv 2003/37/EF, og som har følgende kendetegn:

               a)

               fri højde under bagakslen på højst 1 000 mm

               b)

               fast eller indstillelig sporvidde på en af de drivende aksler skal være på 1 150 mm eller derover

               c)

               mulighed for at blive udstyret med koblingsanordning for ophængte redskaber (trepunktsophæng) og en trækbom

               d)

               masse på mindst 800 kg svarende til traktorens egenvægt i henhold til punkt 2.1.1 i bilag I til direktiv 2003/37/EF, inklusive førerværnet monteret i overensstemmelse med nærværende direktiv og traktoren forsynet med de største dæk, som fabrikanten anbefaler.

         Artikel 2
   1.   Den enkelte medlemsstat meddeler EF-komponenttypegodkendelse for enhver type førerværn og disses fastgørelse på traktoren, der opfylder forskrifterne for udførelse og afprøvningsforskrifterne i bilag I-V.
   2.   Den medlemsstat, der har meddelt EF-komponenttypegodkendelsen, træffer — om fornødent i samarbejde med de kompetente myndigheder i de øvrige medlemsstater — de nødvendige foranstaltninger til i påkrævet omfang at kontrollere, at produktionen er i overensstemmelse med den godkendte type. Kontrollen udøves ved stikprøver.
   Artikel 3
   Medlemsstaterne tildeler fabrikanten af en traktor eller af et førerværn eller disses befuldmægtigede et EF-komponenttypegodkendelsesmærke efter modellen i bilag VI for hver type førerværn og disses fastgørelse på traktoren, som de godkender i medfør af artikel 2.
   Medlemsstaterne træffer de fornødne foranstaltninger for at hindre, at der anvendes godkendelsesmærker, der kan medføre forveksling af førerværn af en type, der er meddelt komponenttypegodkendelse for i henhold til artikel 2, med andre anordninger.
   Artikel 4
   Medlemsstaterne kan ikke forbyde salg af førerværn og af dele til deres fastgørelse på traktorer under henvisning til deres udførelse, når disse er forsynet med EF-komponenttypegodkendelsesmærke.
   En medlemsstat kan dog forbyde salg af førerværn, der er forsynet med EF-komponenttypegodkendelsesmærke, men som systematisk afviger fra den godkendte type.
   Den pågældende medlemsstat underretter straks de øvrige medlemsstater og Kommissionen om de trufne foranstaltninger og begrunder samtidig sin beslutning.
   Artikel 5
   De kompetente myndigheder i den enkelte medlemsstat fremsender inden en måned til de kompetente myndigheder i de andre medlemsstater kopier af EF-komponenttypegodkendelsesskemaerne efter modellen i bilag VII, for hver type førerværn, som de meddeler eller nægter godkendelse for.
   Artikel 6
   1.   Konstaterer en medlemsstat, der har meddelt en EF-komponenttypegodkendelse, at flere med samme EF-komponenttypegodkendelsesmærke forsynede førerværn og deres fastgørelse på traktoren ikke er i overensstemmelse med den type, den har godkendt, træffer den de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at produktionen bringes i overensstemmelse med den godkendte type.
   De kompetente myndigheder i den pågældende medlemsstat underretter de kompetente myndigheder i de andre medlemsstater om de trufne foranstaltninger, der eventuelt såfremt det drejer sig om en alvorlig og gentaget uoverensstemmelse, vil kunne udstrækkes til at omfatte inddragelse af EF-komponenttypegodkendelsen.
   Disse myndigheder træffer de samme foranstaltninger, når de af de kompetente myndigheder i en anden medlemsstat underrettes om sådan manglende overensstemmelse.
   2.   De kompetente myndigheder i medlemsstaterne skal inden en måned underrette hinanden om inddragelse af en meddelt EF-komponenttypegodkendelse samt om grundene hertil.
   Artikel 7
   Enhver afgørelse truffet på grundlag af de til gennemførelse af dette direktiv udstedte bestemmelser, hvorved en EF-komponenttypegodkendelse for et førerværn nægtes eller inddrages, eller hvorved der udstedes forbud mod salg eller benyttelse, skal nøje begrundes.
   Sådanne afgørelser skal meddeles de berørte parter med oplysning om de i medlemsstaterne gældende retsmidler og om fristerne for disses anvendelse.
   Artikel 8
   1.   Medlemsstaterne kan ikke nægte EF-typegodkendelse, udstedelse af det dokument, der er omhandlet i artikel 2, litra u), i direktiv 2003/37/EF, eller national typegodkendelse for en traktortype af grunde, der vedrører førerværn, såfremt disse opfylder forskrifterne i bilag I-IX.
   2.   Medlemsstaterne kan ikke udstede det dokument, der er omhandlet i artikel 2, litra u), i direktiv 2003/37/EF, for en traktortype, såfremt denne ikke opfylder forskrifterne i nærværende direktiv.
   Medlemsstaterne kan nægte national typegodkendelse af en traktortype, såfremt denne ikke opfylder forskrifterne i nærværende direktiv.
   Artikel 9
   Medlemsstaterne kan ikke nægte indregistrering eller forbyde salg, første ibrugtagning eller benyttelse af traktorer af grunde, der vedrører førerværn, såfremt disse opfylder forskrifterne i bilag I-IX.
   Artikel 10
   I forbindelse med EF-typegodkendelse skal hver traktor, som er omhandlet i artikel 1, være forsynet med førerværn, der opfylder forskrifterne i bilag I til IV.
   Dog kan traktorer, som er defineret i artikel 1 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/57/EF af 13. juli 2009 om førerværn på landbrugs- og skovbrugshjultraktorer (6), i forbindelse med EF-typegodkendelse, være forsynet med et førerværn, der opfylder forskrifterne i bilag I til IV nævnte direktiv.
   Artikel 11
   De ændringer, som er nødvendige for at tilpasse forskrifterne i bilag I-IX til den tekniske udvikling, vedtages efter proceduren i artikel 20, stk. 3, i direktiv 2003/37/EF.
   Artikel 12
   Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
   Artikel 13
   Direktiv 79/622/EØF, som ændret ved de retsakter, der er nævnt i bilag X, del A, ophæves, uden at dette berører medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til de i bilag X, del B, angivne frister for gennemførelse i national ret af direktiverne.
   Henvisninger til det ophævede direktiv gælder som henvisninger til nærværende direktiv og læses efter sammenligningstabellen i bilag XI.
   Artikel 14
   Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
   Det finder anvendelse fra den 1. januar 2010.
   Artikel 15
   Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 13. juli 2009.

            På Europa-Parlamentets vegne

         H.-G. PÖTTERING

            Formand

            På Rådets vegne

         E. ERLANDSSON

            Formand

      (1)  EUT C 211 af 19.8.2008, s. 17.

      (2)  Europa-Parlamentets udtalelse af 17.6.2008 (endnu ikke offentliggjort i EUT) og Rådets afgørelse af 22.6.2009.

      (3)  EFT L 179 af 17.7. 1979, s. 1.

      (4)  Jf. bilag X, del A.

      (5)  EUT L 171 af 9.7.2003, s. 1.

      (6)  Se side 1 i denne EUT.

      BILAGSFORTEGNELSE

                     BILAG I

               Forskrifter for EF-komponenttypegodkendelse

                     BILAG II

               Forskrifter for afprøvning af førerværnets styrke og styrken af dets fastgørelse på traktoren

                     BILAG III

               Fremgangsmåde ved afprøvningen

                     BILAG IV

               Figurer

                     BILAG V

               Model for rapport vedrørende afprøvning for EF-komponenttypegodkendelse af førerværn (beskyttelsesbøjle/førerhus) med hensyn til dets styrke såvel som til styrken af dets fastgørelse til traktoren (statisk afprøvning)

                     BILAG VI

               Mærkning

                     BILAG VII

               Model for EF-komponenttypegodkendelsesskema

                     BILAG VIII

               Forskrifter for EF-typegodkendelse

                     BILAG IX

               Model for bilag til EF-typegodkendelses-skema med hensyn til førerværnets styrke og styrken af dets fastgørelse på traktoren (Statisk afprøvning)

                     BILAG X

                  Del A: Ophævet direktiv med oversigt over ændringer
                  Del B: Frister for gennemførelse i national ret

                     BILAG XI

               Sammenligningstabel

         BILAG I

            Forskrifter for EF-komponenttypegodkendelse

         1.   DEFINITION

                     1.1.

                     Ved »førerværn« (styrtsikkert førerhus eller beskyttelsesbøjle) forstås den opbygning på traktoren, hvis væsentlige formål er at afværge eller formindske faren for føreren, dersom traktoren vælter under normalt brug.

                     1.2.

                     Det i punkt 1.1 nævnte førerværn er kendetegnet derved, at det ved de afprøvninger, der er fastsat nedenfor i bilag II og III, sikrer et indvendigt frit område, der er tilstrækkeligt stort til at beskytte føreren.

               2.   GENERELLE FORSKRIFTER

                     2.1.

                     Ethvert førerværn såvel som dets fastgørelse på traktoren skal være således konstrueret og bygget, at det opfylder det væsentlige formål anført i punkt 1.

                     2.2.

                     Dette krav anses for opfyldt, såfremt forskrifterne i bilag II og III er efterkommet.

               3.   BEGÆRING OM EF-KOMPONENTTYPEGODKENDELSE

                     3.1.

                     Begæring om EF-komponenttypegodkendelse med hensyn til styrken af et førerværn og dettes fastgørelse på traktoren skal indsendes af traktorfabrikanten eller af fabrikanten af førerværnet eller disses befuldmægtigede.

                     3.2.

                     Begæringen skal være ledsaget af nedenstående dokumenter i tre eksemplarer med følgende oplysninger:

                                 —

                                 tegning med dimensioner eller med målestok af førerværnet. Denne tegning skal især vise fastgørelsesdelene i enkeltheder,

                                 —

                                 fotografier, såvel fra siden som bagfra, som viser førerværnets fastgørelse i enkeltheder,

                                 —

                                 kortfattet beskrivelse af førerværnet, herunder af konstruktionstypen og hvorledes den er fastgjort på traktoren, og hvor nødvendigt enkeltheder vedrørende beklædningen, adgangsforholdene, nødudgang, enkeltheder vedrørende indvendig polstring samt særlige forholdsregler til at undgå, at traktoren ruller videre, og enkeltheder vedrørende opvarmning og ventilation,

                                 —

                                 materialedata og data vedrørende monteringsbeslag eller konsoller og fastgørelsesbolte (se bilag V).

                     3.3.

                     En traktor, der er repræsentativ for den traktortype, for hvilken det førerværn, som søges godkendt, er beregnet, indleveres til den afprøvningsanstalt, som er ansvarlig for komponenttypegodkendelsesafprøvningen. Denne traktor er udstyret med førerværnet.

                     3.4.

                     Indehaveren af en EF-komponenttypegodkendelse kan begære en udvidelse af denne til at gælde for andre traktortyper. Den kompetente myndighed, som har meddelt den oprindelige EF-komponenttypegodkendelse, skal meddele udvidelsen, såfremt det godkendte førerværn og traktortypen (-typerne), for hvilken (hvilke) udvidelse begæres, opfylder følgende krav:

                                 —

                                 massen uden ballast, som defineret i punkt 1.3 i bilag II, overstiger ikke den under afprøvningen anvendte referencemasse med mere end 5 %,

                                 —

                                 fastgørelsesmåden og de dele af traktoren, til hvilke fastgørelsen finder sted, er identiske,

                                 —

                                 alle dele som skærme og motorhjelm, der afstiver førerværnet, er identiske,

                                 —

                                 sædets placering i førerværnet og dettes kritiske dimensioner og førerværnets og traktorens relative placeringer skal være sådanne, at det frie område under alle faser af afprøvningen hele tiden er beskyttet af førerværnet, uanset deformationerne.

               4.   PÅSKRIFTER

                     4.1.

                     Ethvert førerværn, der er i overensstemmelse med den godkendte type, skal have følgende mærkning:

                                 4.1.1.

                                 fabriks- eller varemærke

                                 4.1.2.

                                 et EF-komponenttypegodkendelsesmærke, der svarer til modellen i bilag VI

                                 4.1.3.

                                 førerværnets serienummer

                                 4.1.4.

                                 traktorfabrikater og -modeller, som førerværnet er beregnet til.

                     4.2.

                     Alle data skal anføres på et skilt.

                     4.3.

                     De nævnte mærkninger skal være anbragt således, at de er synlige, let læselige og ikke kan udslettes.

         BILAG II

            Forskrifter for afprøvning af førerværnets styrke og styrken af dets fastgørelse til traktoren

         1.   GENERELT
         1.1.   Afprøvningens formål
         Afprøvningen har til formål — med brug af særligt udstyr — at simulere de belastninger, som påføres førerværnet, når traktoren vælter. Disse afprøvninger, der er beskrevet i bilag III, gør det muligt at bestemme styrken af førerværnet og af de konsoller, ved hvilke det er fastgjort på traktoren, og af enhver del af traktoren, som overfører prøvningskraften.
         1.2.   Forberedelse af afprøvningen
         1.2.1.   Førerværnet skal være i overensstemmelse med specifikationerne for serieproduktionen. Det skal være fastgjort i overensstemmelse med den af fabrikanten foreskrevne metode for fastgørelse til en af de traktorer, hvortil det er konstrueret. En komplet traktor er ikke nødvendig til afprøvningen; dog skal traktorens førerværn og delene, hvorpå det er fastgjort, under afprøvningerne udgøre en brugsklar enhed, der i det følgende benævnes »montagen«.
         1.2.2.   Montagen skal fastgøres til afprøvningsbænken således, at de dele, som fastholder montagen, under belastning kun udsættes for en ubetydelig deformation i sammenligning med førerværnet. Metoden for fastgørelse af montagen på afprøvningsbænken må ikke ændre selve montagens styrke.
         1.2.3.   Montagen skal understøttes og fastgøres eller ændres, så hele prøvningsenergien optages af førerværnet og dets befæstelsesdele til traktorens stive dele.
         1.2.3.1.   For at efterkomme det i 1.2.3 fastsatte krav skal enhver del af traktorens affjedring blokeres, således at denne ikke optager nogen del af afprøvningsenergien.
         1.2.4.   Til afprøvningen skal traktoren være udstyret med alle dele fra serieproduktionen, som kan have indflydelse på styrken at førerværnet, eller som kan være nødvendige for styrkeafprøvningen.
         Komponenter, som kan forårsage fare i det frie område, skal også forefindes, for at det kan undersøges, om kravene i punkt 4 er opfyldt.
         Alle dele, som føreren selv kan aftage, skal fjernes ved prøvningen. Hvis det er muligt at holde døre og vinduer åbne eller at aftage dem, medens traktoren er i brug, skal disse holdes åbne eller fjernes under prøvningen, således at de ikke øger førerværnets styrke. Hvis de i denne stilling udgør en fare for føreren i tilfælde af, at traktoren vælter, skal dette fremgå af prøvningsrapporten.
         1.3.   Traktorens masse
         Referencemassen mt, som bruges i formlen (se bilag III) til beregning af energi og slagkraft, må ikke være mindre end den masse, der er omhandlet i punkt 2.1.1 i bilag I til direktiv 2003/37/EF (dvs. uden ekstra udstyr, men med kølevæske, smøremidler, brændstof, værktøj og fører) med tillæg af førerværnets vægt og minus 75 kg.
         Massen af ekstravægt for- eller bagtil, væskefyldning af dækkene, ophængte redskaber eller udstyr eller andet særligt udstyr medregnes ikke.
         2.   HJÆLPEMIDLER OG UDSTYR
         2.1.   Vandret belastningsafprøvning (sideværts og på langs)
         2.1.1.   Materiel, udstyr og forankringsmidler tilstrækkeligt til at sikre, at montagen er sikkert fastgjort til afprøvningsbænken, uafhængigt af dækkene, hvis de er med.
         2.1.2.   Midler for påførelse af en vandret kraft på førerværnet med en stiv bom, således som vist i figur 1 og 2 i bilag IV.
         2.1.2.1.   Den stive bom skal have en lodret tværdiameter på 150 mm.
         2.1.2.2.   Der skal træffes sådanne forholdsregler, at belastningen kan fordeles jævnt, vinkelret på belastningsretningen og langs en bom på mindst 250 mm og højst 700 mm og med præcise multipla på 50 mm mellem disse længder.
         2.1.2.3.   Bomkanterne, der berører førerværnet, skal være krumme med en radius på maksimalt 50 mm.
         2.1.2.4.   Kardanled eller tilsvarende skal indlægges til sikring af, at belastningen ikke tvinger montagen ind i en drejning eller bevægelse i anden retning end belastningens.
         2.1.2.5.   Såfremt førerværnets vandrette længde, som belastningen skal påføres, ikke udgør en ret linje vinkelret på belastningsretningen, skal det rum, som opstår, udfyldes på en sådan måde, at belastningen fordeles over denne længde.
         2.1.3.   Udstyr til inden for de tekniske muligheder at måle den energi, der optages af førerværnet og af de stive dele af traktoren, til hvilken det er fastgjort, f.eks. ved at måle den påførte kraft og udbøjningen fra det sted, hvor denne blev påført, i forhold til den vinkelrette på et punkt på traktorens chassis.
         2.1.4.   Udstyr til at konstatere, at ingen del af førerværnet er trængt ind i det frie område under afprøvningen. En anordning som vist i figur 6 i bilag IV kan anvendes.
         2.2.   Trykprøver (bagfra og forfra)
         2.2.1.   Materiel, udstyr og forankringsmidler, tilstrækkelige til at sikre, at traktoren er sikkert fastgjort til fundamentet, uafhængigt af dækkene.
         2.2.2.   Midler for påføring af en lodret kraft på førerværnet, således som vist i figur 3 i bilag IV inklusive en stiv trykbom med en bredde på 250 mm.
         2.2.3.   Udstyr til at måle den totale påførte lodrette kraft.
         2.2.4.   Udstyr til at konstatere, at ingen del af førerværnet er trængt ind i det frie område under afprøvningen. En anordning som vist i figur 6a, 6b og 6c i bilag IV kan anvendes.
         2.3.   Måletolerancer
         2.3.1.   Dimensioner: ± 3 mm.
         2.3.2.   Udbøjning: ± 3 mm.
         2.3.3.   Traktormasse ± 20 kg.
         2.3.4.   Belastning og kræfter: ± 2 %.
         2.3.5.   Belastningens retning: Afvigelse fra vandrette og lodrette retninger angivet i bilag III

                     —

                     ved afprøvningens begyndelse ved nulbelastning ± 2°

                     —

                     under afprøvningen, under belastning 10° over vandret og 20° under vandret. Disse afvigelser skal mindskes mest muligt.

               3.   AFPRØVNINGER
         3.1.   Generelt
         3.1.1.   Afprøvningernes rækkefølge
         3.1.1.1.   Afprøvningerne skal udføres i følgende rækkefølge:

                     3.1.1.1.1.

                     Belastning i længderetning (bilag III, punkt 1.2)
                     For traktorer med mindst 50 % af vægten på baghjulene som defineret i punkt 1.3 skal belastningen i længderetningen ske bagfra (tilfælde 1). For andre traktorer skal længdebelastningen ske forfra (tilfælde 2).

                     3.1.1.1.2.

                     Første trykprøvning
                     Den første trykprøvning skal ske på den yderste del af førerværnet, hvor belastningen i længderetningen fandt sted, dvs.

                                 —

                                 bagfra i tilfælde 1 (bilag III, punkt 1.5) eller

                                 —

                                 forfra i tilfælde 2 (bilag III, punkt 1.6)

                     3.1.1.1.3.

                     Belastning fra siden (bilag III, punkt 1.3)

                     3.1.1.1.4.

                     Anden trykprøvning
                     Den anden trykprøvning skal påføres den ende af førerværnet, som er modsat den, på hvilken belastningen i længderetningen blev påført, dvs.

                                 —

                                 forfra i tilfælde 1 (bilag III, punkt 1.6), eller

                                 —

                                 bagfra i tilfælde 2 (bilag III, punkt 1.5)

                     3.1.1.1.5.

                     Anden belastning i længderetningen (bilag III, punkt 1.7)
                     En anden belastning i længderetningen skal påføres traktorer, der er udstyret med førerværn, som er konstrueret til at tippe, såfremt belastningen i længderetningen (3.1.1.1 ovenfor) ikke var blevet påført i den retning, som ville have medført, at førerværnet tippede.

               3.1.1.2.   Hvis noget af det materiel, der bruges til at fæstne, går i stykker eller flytter sig, under afprøvningen, skal denne gentages.
         3.1.1.3.   Der må ikke foretages reparationer eller justeringer af traktor eller førerværn under afprøvningen.
         3.1.2.   Fjernelse af hjulene
         Hjulene skal fjernes eller stilles på en sporvidde, der sikrer, at de ingen indflydelse får på førerværnet under afprøvningen.
         3.1.3.   Fjernelse af ikke-risikoskabende dele
         Alle de dele af traktoren og af førerværnet, der som en enhed udgør en beskyttelse af føreren, herunder beskyttelse mod vejrliget, skal leveres komplet på en traktor for inspektion.
         Den montage, der skal afprøves, behøver ikke at være udstyret med for-, side- og bagruder af sikkerhedsglas eller tilsvarende materiale, ligesom paneler, beslag og tilbehør, der ikke har nogen indflydelse på førerværnets styrke, og som ikke medfører fare i tilfælde af, at den vælter, kan udelades.
         3.1.4.   Måleudstyr
         Førerværnet skal være forsynet med de instrumenter, som er nødvendige for at opnå de foreskrevne data til at aftegne kraft-deformationsdiagrammet (se figur 4 i bilag IV). Førerværnets samlede og permanente udbøjning måles og registreres i hver fase af prøvningen (se figur 5 i bilag IV).
         3.1.5.   Belastningens retning
         Såfremt sædet ikke er anbragt i traktorens midterplan, og/eller når førerværnets modstandsdygtighed er asymmetrisk, skal sidebelastningen ske fra den side, der mest sandsynligt vil føre til indtrængen i det frie område under prøvningen (se også bilag III, punkt 1.3).
         4.   GODKENDELSESKRAV
         4.1.   Et førerværn, der er indleveret til EF-komponenttypegodkendelse, skal betragtes som værende i overensstemmelse med kravene til styrke, hvis det efter afprøvningerne opfylder følgende krav:

                     4.1.1.

                     Ingen del af førerværnet må være trængt ind i nogen del af det frie område beskrevet i punkt 3.2 i bilag III, eller det skal hele tiden have beskyttet dette frie område under de prøvninger, som er beskrevet i punkt 1.2, 1.3, 1.5, 1.6 og i påkommende tilfælde 1.7 i bilag III.
                     Såfremt en overbelastningsprøvning gennemføres, skal kraften på prøvningsstedet, når den pågældende energi er opfanget, være over 0,8 Fmax, der forekommer under såvel den pågældende hovedafprøvning som under overbelastningsafprøvningen (se figur 4b og 4c i bilag IV).

                     4.1.2.

                     Under afprøvningerne må førerværnet ikke påvirke sædets opbygning.

                     4.1.3.

                     Når den krævede energitilførsel opnås under hver foreskrevet afprøvning med vandret belastning, skal kraften være over 0,8 Fmax.

               4.2.   Desuden må der ikke være andre dele, som frembyder særlig fare for føreren, f.eks. utilstrækkelig polstring af tagets underside eller af et hvilket som helst andet sted, hvor førerens hoved kan støde imod.
         5.   AFPRØVNINGSRAPPORT
         5.1.   Afprøvningsrapporten skal vedlægges EF-komponenttypegodkendelsesskemaet, der er vist i bilag VII. En rapportmodel findes i bilag V. Rapporten skal indeholde:

                     5.1.1.

                     En almindelig beskrivelse af førerværnets form og udførelse (se bilag V om påbudte mål), herunder af de normale adgangsforhold og om nødudgange; indretning af varme- og ventilationsanlæg og andet udstyr, hvor dette måtte forekomme, eller hvor det måtte kunne påvirke det frie område eller medføre fare.

                     5.1.2.

                     Oplysninger om særlige indretninger f.eks. beregnet til at forhindre, at traktoren fortsætter med at rulle.

                     5.1.3.

                     En kortfattet angivelse af alle indvendige polstringer.

                     5.1.4.

                     Angivelse af forrudetype og rudemateriale, samt af enhver EF eller anden art godkendelsesmærkning.

               5.2.   Når det drejer sig om en udvidelse af en EF-komponenttypegodkendelse til andre traktortyper, skal rapporten indeholde en nøjagtig henvisning til rapporten fra den oprindelige EF-komponenttypegodkendelse samt nøjagtige oplysninger angående kravene i punkt 3.4 i bilag I.
         5.3.   Rapporten skal klart identificere den traktortype (fabrikat, type, handelsbetegnelse osv.), som benyttes til afprøvningen, og de typer, førerværnet er beregnet til.
         6.   SYMBOLER

                     mt

                     =

                     traktorens referencemasse (kg), som defineret i punkt 1.3.

                     D

                     =

                     førerværnets deformation (mm) på det sted og i den retning, belastningen er påført.

                     D'

                     =

                     førerværnets deformation (mm) ved den krævede beregnede energitilførsel.

                     F

                     =

                     statisk belastningskraft (N) (newton).

                     Fmax

                     =

                     maksimal statisk belastningskraft, når belastningen påføres (N), undtagen overbelastning.

                     f’

                     =

                     kraft svarende til den krævede beregnede energitilførsel.

                     F-D

                     =

                     kraft/deformationskurve.

                     Eis

                     =

                     den påførte energi under belastning fra siden (J) (joule).

                     Eil 1

                     =

                     den påførte energi under belastning i længderetningen (J).

                     Eil 2

                     =

                     den påførte energi som skal absorberes under påføring af den anden belastning i længderetningen (J).

                     Fr

                     =

                     anvendt kraft ved belastning bagfra (N).

                     Ff

                     =

                     anvendt kraft ved belastning forfra (N).

         BILAG III

            FREMGANGSMÅDE VED AFPRØVNING

         1.   VANDRET BELASTNING OG TRYKAFPRØVNING
         1.1.   Almindelige forskrifter for vandret belastningsafprøvning
         1.1.1.   Belastningen, som overføres til førerværnet, skal fordeles ved hjælp af en stiv bom, som svarer til forskrifterne i punkt 2.1.2 i bilag II, anbragt vinkelret på trykretningen, og denne bom kan være udstyret med en anordning, som forhindrer den i at glide sidelæns. Deformationen må under belastningen ikke være større end 5 mm/sek. Under afprøvningen skal F og D registreres samtidig ved en forøgelse af deformationen på 15 mm eller mindre for at sikre nøjagtighed. Under afprøvningen må belastningen ikke formindskes, før afprøvningen er slut; men det er tilladt om ønsket at ophøre med at forøge belastningen f.eks. for at registrere målinger.
         1.1.2.   Såfremt den del, på hvilken belastningen skal påføres, er krum, skal forskrifterne i punkt 2.1.2.5 i bilag II overholdes. Belastningen skal dog påføres i overensstemmelse med kravene i punkt 1.1.1 ovenfor og i punkt 2.1.2 i bilag II.
         1.1.3.   Hvis der ikke findes nogen tværgående del på belastningspunktet, kan der anvendes en erstatningsbom, som ikke forøger førerværnets modstandsdygtighed.
         1.1.4.   Førerværnet skal besigtiges, når belastningen er fjernet efter hver prøvning. Hvis der forekommer brud eller revner under belastningen, skal den overbelastningsprøvning, som er anført i punkt 1.4 ovenfor, udføres, før der fortsættes med den næste prøvning i rækkefølgen, som er givet i punkt 3.1.1.1 i bilag II.
         1.2.   Belastning i længderetningen (se figur 2 i bilag IV)
         Belastningen skal påføres vandret, parallelt med traktorens lodrette midterplan.
         Ved traktorer, hvor mindst 50 % af massen, således som defineret i punkt 1.3 i bilag II, hviler på baghjulene, påføres længdebelastningen bagtil og sidebelastningen på forskellige sider af førerværnets midterplan i længderetningen. Ved traktorer, hvor mindst 50 % af massen hviler på forhjulene, påføres længdebelastningen fortil på samme side af førerværnets midterplan i længderetningen som sidebelastningen.
         Den skal påføres den øverste tværgående del af førerværnet (dvs. den del, som mest sandsynligt vil ramme jorden først, hvis traktoren vælter).
         Det sted, hvor belastningen skal påføres, skal være 1/6 af bredden af førerværnets top målt indvendigt fra det udvendige hjørne. Førerværnets bredde, som det her drejer sig om, er afstanden mellem to linjer parallelle med traktorens lodrette midterplan, som berører førerværnets ydre dele i det vandrette plan, og som berører den øverste kant af de øverste tværgående dele.
         Bommens længde må ikke være mindre end 1/3 af førerværnets bredde (som tidligere beskrevet) og ikke mere end 49 mm over dette minimum.
         Belastningen i længderetningen påføres bagfra eller forfra som beskrevet i bilag II, punkt 3.1.1.1.
         Afprøvningen standses når:

                     a)

                     den af førerværnet optagne deformationsenergi mindst er lig med den foreskrevne energitilførsel Eil 1 (hvor Eil 1 = 1,4 mt);

                     b)

                     førerværnet trænger ind i det frie område eller efterlader det frie område ubeskyttet.

               1.3.   Trykprøve fra siden (se figur 1, bilag IV)
         Belastningen skal tilføres vandret i en vinkel på 90 ° med traktorens lodrette midterplan. Den skal tilføres førerværnets øverste del på et sted 300 mm foran sædets referencepunkt, i sædets mest tilbagetrukne stilling, som beskrevet i punkt 2.3.1. Hvis førerværnet har fremspring på siden, som ville ramme jorden først, hvis traktoren vælter sidelæns, skal belastningen påføres dette sted. For en traktor med vendbar førerplads påføres belastningen på den øverste del af førerværnet, midtvejs mellem sædets to referencepunkter.
         Bommens længde skal være så lang som muligt, men må dog ikke overstige 700 mm.
         Afprøvningen afbrydes, når:

                     a)

                     den af førerværnet optagne deformationsenergi mindst er lig med den krævede energitilførsel Eis (hvor Eis = 1,75 mt);

                     b)

                     førerværnet trænger ind i det frie område eller efterlader det frie område ubeskyttet.

               1.4.   Overbelastningsprøve (jf. figur 4a, 4b og 4c i bilag IV)
         1.4.1.   Overbelastningsprøven skal udføres, såfremt kraften aftager med mere end 3 % i løbet af de sidste 5 % af den deformation, der opnås, når den påkrævede energi er absorberet af førerværnet (jf. figur 4b).
         1.4.2.   Overbelastningsprøven gennemføres ved at fortsætte den vandrette belastning i spring på 5 % af den fra starten påkrævede energi indtil i alt 20 % mere end den påkrævede energi (se figur 4c).
         1.4.2.1.   Overbelastningsprøven er tilfredsstillende, såfremt kraften efter påførsel af yderligere 5 %, 10 % eller 15 % energi aftager med mindre end 3 % for hvert spring på 5 %, og såfremt kraften forbliver højere end 0,8 Fmax.
         1.4.2.2.   Overbelastningsprøven er tilfredsstillende, såfremt kraften forbliver over 0,8 Fmax, efter at førerværnet har absorberet 20 % yderligere energi.
         1.4.2.3.   Yderligere brud og revner og/eller indtrængen i eller manglende beskyttelse af det frie område på grund af en elastisk deformation er tilladt under overbelastningsprøven. Efter ophør af belastningen må førerværnet ikke trænge ind i området, og området skal være fuldstændig beskyttet.
         1.5.   Trykprøvning bagfra
         Bommen skal være anbragt tværs over den bageste, øverste del af førerværnet; resultanten af belastningskræfterne skal være anbragt i det lodrette referenceplan i længderetningen. Der tilføres en kraft Fr = 20 mt.
         Når bagenden af taget på førerværnet ikke kan modstå den fulde kraft, skal kraften vedvare, indtil taget er deformt, så det falder sammen med det plan, som forbinder den øverste del af førerværnet med den del af traktorens bagende, som er i stand til at bære traktorens vægt, når den vælter. Kraften skal så fjernes, og traktoren eller kraften flyttes således, at bjælken er over det sted på førerværnet, som ville støtte traktoren, når den vælter helt rundt. Kraften Fr påtrykkes derefter.
         Kraften Fr skal tilføres i mindst fem sekunder efter, at synlige deformationer er forsvundet.
         Stands afprøvningen, såfremt førerværnet trænger ind i det frie område eller efterlader det frie område ubeskyttet.
         1.6.   Trykprøve forfra
         Bommen anbringes tværs over den forreste øverste del af førerværnet; resultanten af belastningskræfterne skal være anbragt i det lodrette referenceplan i længderetningen. En kraft Ff = 20 mt skal tilføres.
         Når forenden af taget på førerværnet ikke kan modstå den fulde belastning, skal kraften tilføres, indtil taget er deformeret, så det falder sammen med det plan, som forbinder den øverste del af førerværnet med den del af traktorens forende, som er i stand til at bære traktorens vægt, når den vælter. Kraften skal så fjernes, og traktoren eller kraften igen anbringes eller tilføres således, at bommen er over det sted på førerværnet, som er i stand til at bære traktoren, når den vælter helt rundt. Kraften Ff påtrykkes derefter.
         Kraften Ff skal tilføres i mindst fem sekunder, efter at synlige deformationer er forsvundet.
         Stands afprøvningen, såfremt førerværnet trænger ind i det frie område eller efterlader det frie område ubeskyttet.
         1.7.   Anden belastning i længderetningen
         Belastningen skal påføres vandret parallelt med traktorens lodrette midterplan.
         Den anden belastning i længderetningen skal tilføres bagfra eller forfra som foreskrevet i punkt 3.1.1.1 i bilag II.
         Den skal påføres i den modsatte retning af og i det hjørne, der er længst fra den i punkt 1.2 omtalte belastning i længderetningen.
         Den skal påføres den øverste tværgående del af førerværnet (dvs. den del, som mest sandsynligt ville ramme jorden hvis traktoren vælter).
         Det sted, hvor belastningen skal påføres, skal være 1/6 af bredden af førerværnets top målt indvendig fra det udvendige hjørne. Førerværnets bredde, som det her drejer sig, om, er afstanden mellem to linjer parallelle med traktorens lodrette midterplan, som berører førerværnets ydre dele i det vandrette plan, der berører den øverste kant af de øverste tværgående dele.
         Bommens længde må ikke være mindre end 1/3 af førerværnets bredde (som tidligere beskrevet) og ikke mere end 49 mm over dette minimum.
         Afprøvningen standses, når:

                     a)

                     den af førerværnet optagne deformationsenergi mindst er lig med den krævede energitilførsel Eil2 (Eil 2 = 0,35 mt)

                     b)

                     førerværnet trænger ind i det frie område eller efterlader det frie område ubeskyttet.

               2.   DET FRIE OMRÅDE
         2.1.   Det frie område er vist i figur 6 i bilag IV og er fastlagt i forhold til et lodret referenceplan, som almindeligvis ligger i traktorens længderetning, og som går gennem sædets referencepunkt, beskrevet i punkt 2.3, og rattets centrum. Referenceplanet forudsættes at bevæge sig vandret med sædet og rattet under belastningen, men at forblive vinkelret på traktorens gulvplan eller på førerværnet, hvis dette er fjedrende ophængt.
         Hvis rattet er indstilleligt, skal dets stilling være som ved normal kørsel med føreren siddende i sædet.
         2.2.   Det frie områdes afgrænsninger er:
         2.2.1.   Lodrette planer 250 mm på hver side af referenceplanet op til en højde af 300 mm over sædets referencepunkt;
         2.2.2.   parallelle planer udgående fra den øverste kant af planerne i punkt 2.2.1 indtil en maksimal højde på 900 mm over sædets referencepunkt og således skråtstillede, at det øverste punkt på planet, som det vandrette slag påføres, er mindst 100 mm fra referenceplanet;
         2.2.3.   et vandret plan 900 mm over sædets referencepunkt;
         2.2.4.   et skråtstillet plan, som er vinkelret på referenceplanet, og som indeholder et punkt 900 mm lodret over sædets referencepunkt samt den bageste del af ryglænet;
         2.2.5.   en overflade, eller om nødvendigt en kurve med en række parallelle linjer, som er vinkelret på referenceplanet, og som går nedad fra den bageste del af sædet og i berøring med ryglænet i dettes fulde længde;
         2.2.6.   en krum flade med radius 120 mm, som er vinkelret på referenceplanet, og til hvilket planerne i punkt 2.2.3 og 2.2.4 er tangentplaner;
         2.2.7.   en krum flade med radius 900 mm, som er vinkelret på referenceplanet som forlænger det i punkt 2.2.3 omhandlede plan fortil med 400 mm, og som er tangentiel til dette plan i et punkt 150 mm foran sædets referencepunkt;
         2.2.8.   et skråtstillet plan, som er vinkelret på referenceplanet, og som skærer fladen i punkt 2.2.7 i dennes forreste kant og passerer 40 mm fra rattet. Hvis rattet er højtplaceret, erstattes dette plan af et tangentialplan til fladen i punkt 2.2.7;
         2.2.9.   et lodret plan, som er vinkelret på referenceplanet, og som ligger 40 mm foran rattet;
         2.2.10.   et vandret plan gennem sædets referencepunkt;
         2.2.11.   for en traktor med vendbar førerplads består frirummet af en kombination af de to frirum, som defineres af rattets og sædets to positioner;
         2.2.12.   for en traktor, som kan udstyres med forskellige sæder, baseres prøverne på en kombination af de frirum, der defineres af referencepunkterne for forskellige mulige sæder. Førerværnet må ikke kunne trænge ind i det kombinerede frirum, der svarer til sædets forskellige referencepunkter;
         2.2.13.   hvis der indføres en ny type sæde, efter at prøvningen er afsluttet, udføres en beregning for at fastlægge, om frirummet rundt om sædets nye referencepunkter ligger inden for det tidligere fastlagte kombinerede frirum. Hvis det ikke er tilfældet, udføres en ny prøvning.
         2.3.   Sædets indstilling og sædets referencepunkt
         2.3.1.   Ved bestemmelsen af det frie område i punkt 2.1 befinder sædet sig i det bageste punkt af det vandrette indstillingsområde. Sædet indstilles i højeste position i det lodrette indstillingsområde, hvor dette er uafhængigt af sædets vandrette indstilling.
         Referencepunktet bestemmes ved hjælp af anordninger vist i figur 7 og 8 i bilag IV, som skal simulere belastningen fra en person. Anordningen består af en sædeplade og ryglænsplader. Den nederste ryglænsplade sammenføjes med sædepladen ved hjælp af led placeret i sæderegionen (A) og i lænderegionen (B). Leddet i (B) skal give mulighed for justering i højden.
         2.3.2.   Referencepunktet er defineret som det punkt i sædets midterplan i længderetningen, hvor et tangentialplan til den nederste kant af ryglænet og et vandret plan skærer hinanden. Dette vandrette plan skærer den nedre overflade af sædeplanen i et punkt 150 mm foran den ovenfor nævnte tangent.
         2.3.3.   Hvis sædeaffjedringen giver en fri fjedervandring, hvad enten fjedringen kan indstilles eller ej, skal den indstilles således, at sædet befinder sig i midtpunktet af vandringen.
         Anordningen anbringes på sædet. Den belastes derefter med en kraft på 550 N i et punkt 50 mm foran leddet (A), og de to ryglænsplader presses med ringe kraft tangentielt mod ryglænet.
         2.3.4.   Hvis det ikke er muligt at bestemme tangenter til hvert enkelt område på ryglænet (over og under lænderegionen) foretages følgende:

                     2.3.4.1.

                     Når det ikke er muligt at bestemme nogen tangent til den nederste del: Den nederste ryglænsplade i lodret stilling presses mod ryglænet.

                     2.3.4.2.

                     Når det ikke er muligt at bestemme nogen tangent til den øverste del: Leddet (B) sammenspændes i en højde af 230 mm over sædets referencepunkt, hvis den nederste del af ryglænet er lodret. Herefter presses de to ryglænsplader med ringe kraft mod ryglænet.

               3.   KONTROL OG MÅLINGER
         3.1.   Det frie område
         Under hver prøvning undersøges førerværnet for at se, om nogen del af dette er trængt ind i det frie område omkring førersædet, som er defineret i punkt 2.1. Førerværnet undersøges tillige for at fastslå, om nogen del af det frie område ikke længere er beskyttet af førerværnet. Dette betragtes som værende tilfældet, dersom nogen del af det frie område ville være kommet i kontakt med et plant underlag, hvis traktoren var væltet i den retning, hvorfra belastningen påførtes. Herunder forudsættes dækdimensioner og sporvidde at være de mindste, som anbefales af fabrikanten.
         3.2.   Endelig permanent deformation
         Efter den sidste prøve noteres førerværnets endelige permanente deformation. Med dette for øje noteres placeringen af førerværnets hoveddele i forhold til sædets referencepunkt før afprøvningens påbegyndelse.

         BILAG IV

            FIGURER

                     Figur 1

                     :

                     Belastning fra siden

                     Figur 2

                     :

                     Belastning bagtil i længderetningen

                     Figur 3

                     :

                     Eksempel på opstilling til trykprøve

                     Figur 4 a

                     :

                     Kraft/deformationskurve — overbelastningsprøvning ikke nødvendig

                     Figur 4 b

                     :

                     Kraft/deformationskurve — overbelastningsprøvning nødvendig

                     Figur 4 c

                     :

                     Kraft/deformationskurve — overbelastningsprøvning fortsættes

                     Figur 5

                     :

                     Illustration af udtrykkene permanent, elastisk og samlet deformation

                     Figur 6 a

                     :

                     Det frie område set fra siden

                     Figur 6 b

                     :

                     Det frie område set forfra/bagfra

                     Figur 6 c

                     :

                     Isometrisk afbildning

                     Figur 7

                     :

                     Apparat til bestemmelse af sædets referencepunkt

                     Figur 8

                     :

                     Metode til bestemmelse af sædets referencepunkt

         BILAG V

         BILAG VI

            MÆRKNING

         EF-komponenttypegodkendelsesmærket består af et rektangel, i hvilket der er anbragt et bogstav »e« efterfulgt af kendingsnummer for det land, som har meddelt komponenttypegodkendelsen:
         1. for Tyskland
         2. for Frankrig
         3. for Italien
         4. for Nederlandene
         5. for Sverige
         6. for Belgien
         7. for Ungarn
         8. for Tjekkiet
         9. for Spanien
         11. for Det forenede Kongerige
         12. for Østrig
         13. for Luxembourg
         17. for Finland
         18. for Danmark
         19. for Rumænien
         20. for Polen
         21. for Portugal
         23. for Grækenland
         24. for Irland
         26. for Slovenien
         27. for Slovakiet
         29. for Estland
         32. for Letland
         34. for Bulgarien
         36. for Litauen
         49. for Cypern
         50. for Malta
         Det skal ligeledes inkludere et EF-komponenttypegodkendelsesnummer, som svarer til nummeret på den EF-komponenttypegodkendelsesattest, som er udstedt for førerværnets styrke og styrken af dets fastgørelse på traktoren, anbragt på et vilkårligt sted i nærheden af rektanglet.

            Eksempel på EF-komponenttypegodkendelsesmærke

         EF-komponenttypegodkendelsesmærket suppleres med symboler »S«.

         BILAG VII

         BILAG VIII

            Forskrifter for EF-typegodkendelse

                     1.

                     Begæring om EF-typegodkendelse af en type traktor med hensyn til styrken af førerværnet og af dets fastgørelse på traktoren skal indsendes af traktorfabrikanten eller af dennes befuldmægtigede.

                     2.

                     Til den tekniske tjeneste, som er ansvarlig for afprøvningen for typegodkendelse, indleveres en traktor, som er repræsentativ for den traktortype, som søges godkendt, med behørigt godkendt førerværn og tilhørende fastgørelse.

                     3.

                     Den tekniske tjeneste, der er ansvarlig for afprøvningen for typegodkendelse, kontrollerer, om den godkendte type førerværn er beregnet til montering på den type traktor, for hvilken der begæres typegodkendelse. Den kontrollerer især, om førerværnets fastgørelse svarer til den, der er blevet kontrolleret i forbindelse med EF-komponenttypegodkendelsen.

                     4.

                     Indehaveren af en EF-typegodkendelse kan begære udvidelse af denne til at gælde for andre førerværn.

                     5.

                     De kompetente myndigheder meddeler denne udvidelse på følgende vilkår:

                                 5.1.

                                 den nye type førerværn og dennes fastgørelse på traktoren er blevet EF-komponenttypegodkendt;

                                 5.2.

                                 den er konstrueret til montering på den type traktor, hvortil udvidelse af EF-typegodkendelsen begæres;

                                 5.3.

                                 fastgørelsen af førerværnet på traktoren svarer til den, der er blevet kontrolleret i forbindelse med EF-komponenttypegodkendelsen.

                     6.

                     Et skema som vist i bilag IX skal vedlægges EF-typegodkendelsesskemaet for hver typegodkendelse eller udvidelse af typegodkendelse, som meddeles eller nægtes meddelt.

                     7.

                     Hvis begæring om EF-typegodkendelse af en traktortype indsendes samtidig med begæring om EF-komponenttypegodkendelse af en type førerværn beregnet til den traktor, for hvilken der begæres EF-typegodkendelse, udføres den i punkt 2 og 3 fastsatte kontrol ikke.

         BILAG IX

         BILAG X
         DEL A

            Ophævet direktiv med oversigt over ændringer

         (jf. artikel 13)

                     Rådets direktiv 79/622/EØF
                     (EFT L 179 af 17.7.1979, s. 1)

                     Kommissionens direktiv 82/953/EØF
                     (EFT L 386 af 31.12.1982, s. 31)

                     Punkt IX.A.15, litra h), i bilag I til tiltrædelsesakten af 1985
                     (EFT L 302 du 15.11.1985, s. 213)

                     Rådets direktiv 87/354/EØF
                     (EFT L 192 af 11.7.1987, s. 43)

                     Udelukkende vedrørende henvisninger i artikel 1 og i bilaget, nr. 9, litra h, i direktiv 79/622/EØF

                     Kommissionens direktiv 88/413/EØF
                     (EFT L 200 af 26.7.1988, s. 32)

                     Punkt XI.C.II.4 i bilag I til tiltrædelsesakten af 1994
                     (EFT C 241 af 29.8.1994, s. 206)

                     Kommissionens direktiv 1999/40/EF
                     (EFT L 124 af 18.5.1999, s. 11)

                     Punkt I.A.29 i bilag II til tiltrædelsesakten af 2003
                     (EUT L 236 af 23.9.2003, s. 61)

                     Rådets direktiv 2006/96/EF
                     (EUT L 363 af 20.12.2006, s. 81)

                     Udelukkende vedrørende henvisninger i artikel 1 og i bilaget, punkt A.28 til direktiv 79/622/EØF.

               DEL B

            Frister for gennemførelse i national ret

         (jf. artikel 13)

                     Direktiv

                     Gennemførelsesfrist

                     79/622/EØF

                     27. december 1980

                     82/953/EØF

                     30. september 1983 (1)

                     87/354/EØF

                     31. december 1987

                     88/413/EØF

                     30. september 1988 (2)

                     1999/40/EF

                     30. juni 2000 (3)

                     2006/96/EF

                     31. december 2006

            (1)  I artikel 2 i direktiv 82/953/EØF er fastsat følgende:

            »1.   Fra den 1. oktober 1983 kan medlemsstaterne ikke:

                        —

                        for en traktortype nægte EØF-typegodkendelse eller udstedelse af det dokument, som er omhandlet i artikel 10, stk. 1, sidste led, i direktiv 74/150/EØF, eller national typegodkendelse, eller

                        —

                        forbyde den første ibrugtagning af traktorer

                  såfremt førerværnet på traktortypen eller disse traktorer opfylder dette direktivs forskrifter.
            2.   Fra den 1. oktober 1984:

                        —

                        kan medlemsstaterne ikke længere udstede det dokument, som er omhandlet i artikel 10, stk. 1, sidste led, i direktiv 74/150/EØF, for en traktortype, hvis førerværn ikke opfylder dette direktivs forskrifter

                        —

                        kan medlemsstaterne nægte national typegodkendelse af en traktortype, hvis førerværn ikke opfylder dette direktivs forskrifter.

                  3.   Fra den 1. oktober 1985 kan medlemsstaterne forbyde den første ibrugtagning af traktorer, hvis førerværn ikke opfylder dette direktivs forskrifter.
            4.   Bestemmelserne i stk. 1 til 3 er ikke til hinder for anvendelsen af bestemmelserne i direktiv 77/536/EØF.«

            (2)  I direktiv 88/413/EØF, artikel 2, er fastsat følgende:

            »1.   Fra den 1. oktober 1988 kan medlemsstaterne ikke:

                        —

                        nægte at meddele EØF-typegodkendelse, at udstede det i artikel 10, stk. 1, sidste led, i direktiv 74/150/EØF omhandlede dokument, eller at meddele national typegodkendelse for en traktortype, eller

                        —

                        forbyde ibrugtagning af traktorer

                  såfremt førerværnene til denne traktortype eller disse traktorer opfylder forskrifterne i nærværende direktiv.
            2.   Fra den 1. oktober 1989 kan medlemsstaterne:

                        —

                        ikke længere udstede det i artikel 10, stk. 1, sidste led, i direktiv 74/150/EØF omhandlede dokument for en traktortype, hvis førerværn ikke opfylder forskrifterne i nærværende direktiv

                        —

                        nægte at meddele national typegodkendelse for en traktortype, hvis førerværn ikke opfylder forskrifterne i dette direktiv.«

            (3)  I artikel 2 i direktiv 1999/40/EF er fastsat følgende:

            »1.   Fra den 1. juli 2000 kan medlemsstaterne ikke:

                        —

                        nægte EF-typegodkendelse eller udstedelse af det dokument, der er omhandlet i artikel 10, stk. 1, tredje led, i direktiv 74/150/EØF, for en traktortype, eller national typegodkendelse, eller

                        —

                        forbyde første ibrugtagning af sådanne traktorer

                  hvis traktorerne opfylder forskrifterne i direktiv 79/622/EØF som ændret ved dette direktiv.
            2.   Fra den 1. januar 2001 kan medlemsstaterne:

                        —

                        ikke længere udstede det dokument, der er omhandlet i artikel 10, stk. 1, tredje led, i direktiv 74/150/EØF, for en traktortype, hvis den ikke opfylder forskrifterne i direktiv 79/622/EØF, som ændret ved dette direktiv

                        —

                        nægte national typegodkendelse af en traktortype, hvis den ikke opfylder forskrifterne i direktiv 79/622/EØF som ændret ved dette direktiv.«

         BILAG XI

            SAMMENLIGNINGSTABEL

                     Direktiv 79/622/EØF

                     Direktiv 1999/40/EF

                     Nærværende direktiv

                     Artikel 1 og 2

                     Artikel 2 og 3

                     Artikel 3, stk. 1

                     Artikel 4, stk. 1

                     Artikel 3, stk. 2

                     Artikel 4, stk. 2 og 3

                     Artikel 4 og 5

                     Artikel 5 og 6

                     Artikel 6, første punktum

                     Artikel 7, stk. 1

                     Artikel 6, andet punktum

                     Artikel 7, stk. 2

                     Artikel 2

                     Artikel 8

                     Artikel 8

                     Artikel 9

                     Artikel 9, indledende sætning

                     Artikel 1, indledende sætning

                     Artikel 9, første led

                     Artikel 1, litra a)

                     Artikel 9, andet led

                     Artikel 1, litra b)

                     Artikel 9, tredje led

                     Artikel 1, litra c)

                     Artikel 9, fjerde led

                     Artikel 1, litra d)

                     Artikel 10 og 11

                     Artikel 10 og 11

                     Artikel 12, stk. 1

                     —

                     Artikel 12, stk. 2

                     Artikel 12

                     —

                     Artikel 13-14

                     Artikel 13

                     Artikel 15

                     Bilag I-IX

                     Bilag I-IX

                     —

                     Bilag X

                     —

                     Bilag XI


Avis juridique important

|

31975L0050

Kommissionens tiende direktiv 75/50/EØF af 20. december 1974 om ændring af bilagene til Rådets direktiv af 23. november 1970 om tilsætningsstoffer til foderstoffer

EF-Tidende nr. L 019 af 24/01/1975 s. 0058 - 0059

++++  KOMMISSIONENS TIENDE DIREKTIV  af 20 . december 1974  om aendring af bilagene til Raadets direktiv af 23 . november 1970 om tilsaetningsstoffer til foderstoffer   ( 75/50/EOEF )  KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -  under henvisning til traktaten om oprettelse af Det europaeiske oekonomiske Faellesskab ,  under henvisning til Raadets direktiv af 23 . november 1970 om tilsaetningsstoffer til foderstoffer ( 1 ) , senest aendret ved Kommissionens niende direktiv af 23 . juli 1974 ( 2 ) , saerlig artikel 6 , stk . 1 , litra a , og  ud fra foelgende betragtninger :  Bestemmelserne i ovennaevnte direktiv fastsaetter , at bilagenes indhold til stadighed skal tilpasses den videnskabelige og tekniske udvikling ;  stoffet robenidine er med held blevet afproevet i visse medlemsstater som coccidiostaticum ; dets anvendelse boer godkendes i det mindste paa nationalt plan mens dets godkendelse paa faellesskabsplan afventes ;  de i dette direktiv fastsatte foranstaltninger er i overensstemmelse med udtalelse fra Den staaende Foderstofkomité -  UDSTEDT FOELGENDE DIREKTIV :  Artikel 1  I bilag II , afsnit B " coccidiostatica og andre laegemidler " til Raadets direktiv af 23 . november 1970 om tilsaetningsstoffer til foderstoffer tilfoejes :  Nr . * Tilsaetningsstoffer * Kemisk betegnelse , beskrivelse * Dyreart * Maksimumalder * mg pr . kg af fuldfoderet * Bestemmelser i oevrigt *   * * * * * Mindste indhold * Stoerste indhold * *  18 * Robenidine * 1,3 bis ( p-chloro-benzylideneamino)-guanidine hydrochloride * fjerkrae til opfedning kalkuner * - * - * 33 * indgivelse mindst 5 dage forud for slagtning forbudt . *   * * * * * * * Pakningen skal maerkes med : *   * * * * * * * - fremstillingsdato *   * * * * * * * - " bruges inden 50 dage " *   * * * * * * * - " maa ikke blandes med bentonite " *  Artikel 2  Medlemsstaterne saetter de noedvendige administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser i kraft for senest den 1 . juli 1975 at efterkomme bestemmelserne i dette direktiv . De underretter straks Kommissionen herom .  Artikel 3  Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne .  Udfaerdiget i Bruxelles , den 20 . december 1974 .  Paa Kommissionens vegne  François-Xavier ORTOLI  Formand  ( 1 ) EFT nr . L 270 af 14 . 12 . 1970 , s . 1 .  ( 2 ) EFT nr . L 221 af 12 . 8 . 1974 , s . 29 .