title: Rådets direktiv 2011/70/Euratom af 19. juli 2011 om fastsættelse af en fællesskabsramme for ansvarlig og sikker håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald

text:
               2.8.2011

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 199/48

         RÅDETS DIREKTIV 2011/70/EURATOM
   af 19. juli 2011
   om fastsættelse af en fællesskabsramme for ansvarlig og sikker håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab, særlig artikel 31 og 32,
   under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen, udarbejdet efter indstilling fra en gruppe personer udpeget af Det Videnskabelige og Tekniske Udvalg blandt medlemsstaternes videnskabeligt sagkyndige,
   under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
   under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (2), og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               I henhold til artikel 2, litra b), i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab (»Euratomtraktaten«) skal der indføres ensartede sikkerhedsstandarder til beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes sundhed.

               (2)

               Euratomtraktatens artikel 30 fastsætter, at der skal indføres grundlæggende standarder til beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes sundhed mod de farer, som er forbundet med ioniserende stråling.

               (3)

               Ifølge Euratomtraktatens artikel 37 skal medlemsstaterne forsyne Kommissionen med alle almindelige oplysninger vedrørende planer om deponering af radioaktivt spild.

               (4)

               Rådets direktiv 96/29/Euratom (3) fastsætter grundlæggende sikkerhedsnormer til beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes sundhed mod de farer, som er forbundet med ioniserende stråling. Det pågældende direktivs bestemmelser er blevet suppleret med mere specifik lovgivning.

               (5)

               I overensstemmelse med Domstolen for Den Europæiske Unions retspraksis udgør bestemmelserne i Euratomtraktatens kapitel 3 om sundhed og sikkerhed et sammenhængende hele, der giver Kommissionen beføjelser af ret betragteligt omfang til at beskytte befolkningen og miljøet mod risici for radioaktiv kontaminering (4).

               (6)

               I Rådets beslutning 87/600/Euratom af 14. december 1987 om en fællesskabsordning for hurtig udveksling af information i tilfælde af strålingsfare (5) opstilledes rammerne for anmeldelse af strålingsfare og udsendelse af oplysninger, som medlemsstaterne har brug for til at beskytte befolkningen i tilfælde af strålingsfare. Rådets direktiv 89/618/Euratom af 27. november 1989 om oplysning af befolkningen om, hvorledes den skal forholde sig, samt om sundhedsmæssige foranstaltninger i tilfælde af strålingsfare (6) pålagde medlemsstaterne at underrette befolkningen i tilfælde af strålingsfare.

               (7)

               Rådets direktiv 2003/122/Euratom (7) vedrører kontrol med lukkede højaktive strålekilder og ukontrollerede strålekilder, herunder strålekilder, som ikke længere skal anvendes. I overensstemmelse med den fælles konvention om sikker håndtering af brugt brændsel og radioaktivt affald (»den fælles konvention«) og Den Internationale Atomenergikommissions (IAEA) adfærdskodeks for radioaktive kilders sikkerhed og sikring samt nuværende industrimetoder kan lukkede strålekilder, der ikke længere skal anvendes, genbruges, genvindes eller bortskaffes. I mange tilfælde kræver dette, at strålekilden eller udstyret, herunder strålekilden, tilbageleveres til leverandøren eller producenten med henblik på rekvalificering eller bearbejdning.

               (8)

               Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/21/EF af 15. marts 2006 om håndtering af affald fra udvindingsindustrien (8) omfatter håndtering af affald fra udvindingsindustrier, som kan være radioaktivt, dog ikke de aspekter, der er specifikke for radioaktivitet, idet de behandles i henhold til Euratomtraktaten.

               (9)

               I Rådets direktiv 2006/117/Euratom (9) fastlægges en ordning inden for Det Europæiske Atomenergifællesskab (»Fællesskabet«) for overvågning af og kontrol med grænseoverskridende overførsler af radioaktivt affald og brugt nukleart brændsel. Dette direktiv blev suppleret med Kommissionens henstilling 2008/956/Euratom af 4. december 2008 om kriterier for eksport af radioaktivt affald og brugt nukleart brændsel til tredjelande (10).

               (10)

               I Rådets direktiv 2009/71/Euratom af 25. juni 2009 om EF-rammebestemmelser for nukleare anlægs nukleare sikkerhed (11) pålægges medlemsstaterne forpligtelser til at fastsætte og opretholde en national ramme for nuklear sikkerhed. Dette direktiv vedrører navnlig nukleare anlægs nukleare sikkerhed, men det fastslås, at det også er vigtigt at sørge for en sikker håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald, bl.a. i lagerfaciliteter og på deponeringsanlæg. Disse anlæg, der er omhandlet både i direktiv 2009/71/Euratom og i nærværende direktiv, bør derfor ikke underkastes uforholdsmæssigt store eller unødvendige forpligtelser, navnlig vedrørende rapportering.

               (11)

               Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/35/EF af 26. maj 2003 om mulighed for offentlig deltagelse i forbindelse med udarbejdelse af visse planer og programmer på miljøområdet (12) finder anvendelse på visse planer og programmer, der er omfattet af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/42/EF af 27. juni 2001 om vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet (13).

               (12)

               Kommissionens henstilling 2006/851/Euratom af 24. oktober 2006 om forvaltningen af de finansielle ressourcer til nedlæggelse af nukleare anlæg og til forvaltning af brugt brændsel og radioaktivt affald (14) fokuserer på finansieringens tilstrækkelighed, dens finansielle sikkerhed og dens gennemsigtighed for at sikre, at midlerne kun bruges til de tilsigtede formål.

               (13)

               Under de særlige vilkår vedrørende Litauens, Slovakiets og Bulgariens tiltrædelse af Den Europæiske Union, hvor visse atomkraftværker blev lukket tidligt, har Fællesskabet deltaget i fremskaffelsen af finansielle ressourcer og på visse betingelser ydet finansiel støtte til forskellige nedlæggelsesprojekter, herunder håndteringen af radioaktivt affald og brugt nukleart brændsel.

               (14)

               Den fælles konvention indgået inden for rammerne af IAEA udgør et incitament og sigter mod at opnå og opretholde et højt sikkerhedsniveau på verdensplan i tilknytning til håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald via en intensivering af nationale foranstaltninger og internationalt samarbejde.

               (15)

               Nogle medlemsstater har allerede deltaget i og agter at deltage yderligere i det amerikansk-russiske program benævnt »initiativ til nedbringelse af den globale trussel« ved at overføre brugt nukleart brændsel fra forskningsreaktorer til USA og Den Russiske Føderation.

               (16)

               I 2006 opdaterede IAEA standardernes struktur og offentliggjorde de grundlæggende sikkerhedsprincipper, som Fællesskabet, Organisationen for Økonomisk Samarbejde og Udvikling/Kerneenergiagenturet og andre internationale organisationer sponsorerede i fællesskab. Anvendelse af de grundlæggende sikkerhedsprincipper vil fremme anvendelsen af internationale sikkerhedsstandarder og sikre større overensstemmelse mellem de forskellige landes ordninger.

               (17)

               Efter Rådets opfordring til at nedsætte en EU-gruppe på højt plan som anført i konklusionerne af 8. maj 2007 om nuklear sikkerhed og sikker håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald blev European Nuclear Safety Regulators Group (Ensreg) nedsat ved Kommissionens afgørelse 2007/530/Euratom af 17. juli 2007 om nedsættelse af en europæisk gruppe på højt plan om nuklear sikkerhed og affaldshåndtering (15) for at bidrage til gennemførelsen af Fællesskabets mål på området håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald. Konklusionerne og henstillingerne fra Ensreg afspejledes i Rådets resolution af 16. december 2008 om håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald og Rådets konklusioner af 10. november 2009 om rapporten fra European Nuclear Safety Regulators Group.

               (18)

               Europa-Parlamentet vedtog den 10. maj 2007 en beslutning, »evaluering af Euratom – 50 års europæisk nuklear politik«, hvori det krævede harmoniserede standarder for håndtering af radioaktivt affald og opfordrede Kommissionen til at revidere de relevante udkast til lovgivningsforslag og fremsætte et nyt forslag til direktiv om håndtering af radioaktivt affald.

               (19)

               Den enkelte medlemsstat kan frit fastsætte dens energimiks, men alle medlemsstater frembringer radioaktivt affald i forbindelse med elektricitetsproduktion eller aktiviteter inden for industri, landbrug, medicin og forskning eller i forbindelse med nedlæggelse af nukleare anlæg eller i remedierings- og indsatssituationer.

               (20)

               Driften af atomreaktorer frembringer brugt nukleart brændsel. Den enkelte medlemsstat kan frit fastlægge sin brændselskredsløbspolitik. Det brugte nukleare brændsel kan enten betragtes som en værdifuld ressource, der kan oparbejdes, eller som radioaktivt affald, der er beregnet til direkte deponering. Uanset hvilken løsning der vælges, bør deponering af højradioaktivt affald, adskilt ved oparbejdning, eller brugt nukleart brændsel, der betragtes som affald, tages under overvejelse.

               (21)

               Radioaktivt affald, herunder brugt nukleart brændsel, der betragtes som affald, kræver langvarig indeslutning og isolering fra mennesker og deres miljø. Dets særlige karakteristika, dvs. indholdet af radionukleider, kræver særlige foranstaltninger for at beskytte menneskers sundhed og miljøet mod de farer, der er forbundet med ioniserende stråling, herunder deponering i passende anlæg som slutpunktet. Oplagring af radioaktivt affald, herunder langtidsopbevaring, er en foreløbig løsning, men ikke et alternativ til deponering.

               (22)

               En national klassificeringsordning for radioaktivt affald bør støtte disse særlige foranstaltninger under fuld hensyntagen til de forskellige typer af og karakteristika ved radioaktivt affald.

               (23)

               Den typiske deponeringsmetode til lav- og mellemradioaktivt affald er deponering nær overfladen. Det er bredt anerkendt på teknisk plan, at dyb geologisk deponering for øjeblikket er den mest sikre og mest velegnede løsning som slutpunktet for håndtering af højradioaktivt affald og brugt nukleart brændsel, der betragtes som affald. Medlemsstaterne bør, samtidig med at de bevarer ansvaret for deres respektive politikker vedrørende håndteringen af deres brugte nukleare affald og lav-, mellem- eller højradioaktive affald, inkludere planlægning og gennemførelse af deponeringsmuligheder i deres nationale politikker. Da gennemførelsen og udviklingen af et deponeringsanlæg vil finde sted over mange årtier, anerkendes det i forbindelse med mange programmer, at disse fortsat skal være fleksible og justerbare, således at der f.eks. kan indarbejdes ny viden om forholdene på stedet eller deponeringssystemets mulige udvikling. Aktiviteterne under »Implementing Geological Disposal of Radioactive Waste Technology Platform« (IGD-TP) kan lette adgangen til ekspertise og teknologi på disse områder. Med henblik herpå kan reversibilitet og udtagning som drifts- og konstruktionskriterier anvendes som retningslinjer for den tekniske udvikling af et deponeringssystem. Disse kriterier bør imidlertid ikke være en erstatning for et velkonstrueret deponeringsanlæg med et forsvarligt lukningsgrundlag. Det er nødvendigt med et kompromis, da håndteringen af radioaktivt affald og brugt nukleart brændsel er baseret på den seneste videnskabelige og teknologiske viden.

               (24)

               De enkelte medlemsstater bør have en etisk forpligtelse til at undgå enhver urimelig byrde på fremtidige generationer med hensyn til brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald, herunder radioaktivt affald, der forventes fra nedlæggelse af eksisterende nukleare anlæg. Medlemsstaterne vil via gennemførelsen af dette direktiv have dokumenteret, at de har truffet alle rimelige foranstaltninger for at sikre, at dette mål nås.

               (25)

               At ansvaret for en sikker håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald i sidste ende ligger hos medlemsstaterne, er et grundlæggende princip, der stadfæstes i den fælles konvention. Dette princip om nationalt ansvar og princippet om, at det primære ansvar for håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald påhviler tilladelsesindehaveren under den kompetente tilsynsmyndigheds kontrol, bør fremmes, og den kompetente tilsynsmyndigheds rolle og uafhængighed bør styrkes med dette direktiv.

               (26)

               Der er enighed om, at en kompetent myndigheds brug af radioaktive kilder med henblik på udførelsen af sine tilsynsopgaver ikke berører dens uafhængighed.

               (27)

               Medlemsstaterne bør sikre, at der er passende finansiering til rådighed for håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald.

               (28)

               Medlemsstaterne bør udarbejde nationale programmer for at sikre gennemførelse af politiske beslutninger via klare bestemmelser for en rettidig gennemførelse af alle trin i håndteringen af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald fra frembringelse til deponering. De nationale programmer bør kunne bestå af et enkelt referencedokument eller en række dokumenter.

               (29)

               Der er enighed om, at nationale ordninger for sikker håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald vil blive anvendt via en form for lovgivningsmæssigt, tilsynsmæssigt eller organisatorisk instrument, hvis valg hører ind under medlemsstaternes kompetence.

               (30)

               De forskellige trin i håndteringen af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald hænger nøje sammen. Beslutninger truffet på et enkelt trin kan berøre et efterfølgende trin. Ved udviklingen af nationale programmer bør der derfor tages hensyn til en sådan sammenhæng.

               (31)

               Gennemsigtighed er vigtig i forbindelse med håndteringen af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald. Der bør skabes gennemsigtighed ved at sikre en effektiv oplysning af offentligheden og mulighed for alle de berørte aktører, herunder lokale myndigheder og offentligheden, for at deltage i beslutningsprocesserne i overensstemmelse med nationale og internationale forpligtelser.

               (32)

               Samarbejde mellem medlemsstaterne og på internationalt plan kan lette og fremskynde beslutningstagningen via adgang til ekspertise og teknologi.

               (33)

               Nogle medlemsstater mener, at deling af anlæg til håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald, herunder deponeringsanlæg, er en potentielt gavnlig, sikker og omkostningseffektiv løsning, når den er baseret på en aftale mellem de berørte medlemsstater.

               (34)

               Dokumentationen af beslutningsprocessen bør, da den vedrører sikkerhed, stå i forhold til risikoniveauerne (gradueret strategi) og bør danne grundlaget for beslutninger i tilknytning til håndteringen af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald. Dette bør muliggøre identifikation af usikkerhedsområder, der bør være genstand for særlig opmærksomhed i en sikkerhedsvurdering. Sikkerhedsbeslutninger bør baseres på resultaterne af en sikkerhedsvurdering og oplysninger om robustheden og pålideligheden af den pågældende vurdering og antagelserne heri. Beslutningsprocessen bør derfor være baseret på en række argumenter og beviser, der har til formål at dokumentere, at de krævede sikkerhedsstandarder overholdes for et anlæg eller en aktivitet til håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald. I det særlige tilfælde med et deponeringsanlæg bør dokumentationen forbedre forståelsen af de aspekter, der påvirker deponeringssystemets sikkerhed, herunder naturlige (geologiske) og kunstige beskyttelsesbarrierer, og den forventede udvikling af deponeringsanlægget over tid.

               (35)

               En medlemsstat, der ikke har og ikke umiddelbart har udsigt til at få noget brugt nukleart brændsel, og som ikke har nogen nuværende eller planlagte aktiviteter i tilknytning til brugt nukleart brændsel, vil være underlagt en uforholdsmæssigt stor og unødvendig forpligtelse, hvis den skal omsætte bestemmelserne i dette direktiv vedrørende brugt nukleart brændsel til national lovgivning og gennemføre dem. Sådanne medlemsstater bør derfor fritages, så længe de ikke har truffet nogen beslutning om at udvikle aktiviteter i tilknytning til nukleart brændsel, for forpligtelsen til at omsætte bestemmelserne i dette direktiv vedrørende brugt nukleart brændsel til national lovgivning og gennemføre dem.

               (36)

               En traktat mellem regeringen for Republikken Slovenien og regeringen for Republikken Kroatien om reguleringen af status og andre retsforhold vedrørende investering, udnyttelse og nedlæggelse af Krško-atomkraftværket, regulerer medarbejderskabet af et atomkraftværk. Den nævnte traktat fastsætter et fælles ansvar for håndtering og bortskaffelse af radioaktivt affald og brugt brændsel. Der bør derfor fastsættes en fritagelse fra visse bestemmelser i dette direktiv for ikke at hindre den fulde gennemførelse af den nævnte bilaterale traktat.

               (37)

               Det fastslås, at der bør tages hensyn til radiologiske og ikke-radiologiske farer i tilknytning til brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald i den nationale ramme, men dette direktiv omfatter ikke ikke-radiologiske farer, som henhører under traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.

               (38)

               Opretholdelse og yderligere udvikling af kompetencer og færdigheder inden for håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald som et vigtigt element i sikring af et højt sikkerhedsniveau bør baseres på læring via driftserfaring.

               (39)

               Videnskabelig forskning og teknologisk udvikling, der støttes af teknisk samarbejde mellem alle aktører, kan åbne horisonter med hensyn til en mere sikker håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald samt bidrage til at mindske risikoen for radiotoksicitet i forbindelse med højradioaktivt affald.

               (40)

               Peerevalueringer kan være en fremragende metode til opbygning af tillid og tiltro til håndteringen af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald i Unionen med det formål at udvikle og udveksle erfaring og sikre høje standarder —

         VEDTAGET DETTE DIREKTIV:
   KAPITEL 1

      ANVENDELSESOMRÅDE, DEFINITIONER OG ALMINDELIGE PRINCIPPER

   Artikel 1
   Genstand
   1.   Dette direktiv fastsætter en fællesskabsramme for sikring af en ansvarlig og sikker håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald for at undgå at pålægge fremtidige generationer urimelige byrder.
   2.   Det sikrer, at medlemsstaterne indfører passende nationale ordninger for et højt sikkerhedsniveau i forbindelse med håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald for at beskytte arbejdstagerne og befolkningen mod de farer, som er forbundet med ioniserende stråling.
   3.   Det sikrer den nødvendige oplysning af offentligheden og dens deltagelse i forbindelse med håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald under passende hensyntagen til spørgsmål vedrørende sikkerhed og fortrolige oplysninger.
   4.   Dette direktiv supplerer de grundlæggende normer, der er omhandlet i Euratomtraktatens artikel 30, med hensyn til sikkerhed i tilknytning til brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald, jf. dog direktiv 96/29/Euratom.
   Artikel 2
   Anvendelsesområde
   1.   Dette direktiv finder anvendelse på alle faser af:

               a)

               håndteringen af brugt nukleart brændsel, når det brugte brændsel stammer fra civile aktiviteter

               b)

               håndteringen af radioaktivt affald fra frembringelse til deponering, når det radioaktive affald stammer fra civile aktiviteter.

         2.   Dette direktiv finder ikke anvendelse på:

               a)

               Affald fra udvindingsindustrier, der kan være radioaktivt affald og henhører under anvendelsesområdet for direktiv 2006/21/EF

               b)

               godkendte frigivelser.

         3.   Artikel 4, stk. 4, finder ikke anvendelse på:

               a)

               tilbagesendelse af lukkede strålekilder, der ikke længere skal anvendes, til en leverandør eller producent

               b)

               overførsel af brugt nukleart brændsel fra forskningsreaktorer til et land, hvor der leveres eller fremstilles forskningsreaktorbrændsel, under hensyntagen til gældende internationale aftaler

               c)

               til affald og brugt brændsel fra det eksisterende Krško-atomkraftværk, når det drejer sig om overførsler mellem Slovenien og Kroatien.

         4.   Dette direktiv anfægter ikke den ret, som en medlemsstat eller en virksomhed i den pågældende medlemsstat har til at sende det bearbejdede radioaktive affald tilbage til oprindelseslandet, når:

               a)

               radioaktivt affald skal overføres til den pågældende medlemsstat eller virksomhed til oparbejdning eller

               b)

               andet materiale skal overføres til denne medlemsstat eller virksomhed med henblik på at genindvinde det radioaktive affald.

         Dette direktiv anfægter heller ikke den ret, som en medlemsstat eller en virksomhed i den medlemsstat, til hvilken brugt brændsel skal overføres til behandling eller oparbejdning, har til at sende radioaktivt affald, som er genindvundet ved behandlings- eller oparbejdningsprocessen, eller en vedtagen tilsvarende proces, tilbage til oprindelseslandet.
   Artikel 3
   Definitioner
   I dette direktiv forstås ved:
   1)   »lukning«: afslutning af alle operationer på et tidspunkt efter anbringelsen af brugt nukleart brændsel eller radioaktivt affald i deponeringsanlægget, herunder det afsluttende anlægsarbejde eller andet arbejde, der er nødvendigt for at bringe anlægget i en stand, der vil være sikker på lang sigt
   2)   »kompetent tilsynsmyndighed«: en myndighed eller et system af myndigheder, der er udpeget i en medlemsstat på området regulering af sikkerheden i tilknytning til håndtering af brugt nukleart brændsel eller radioaktivt affald som omhandlet i artikel 6
   3)   »deponering«: anbringelse af brugt brændsel eller radioaktivt affald på et anlæg uden tanke på senere udtagning
   4)   »deponeringsanlæg«: et anlæg, hvis hovedformål er deponering af radioaktivt affald
   5)   »tilladelse«: et officielt dokument, der er udstedt under en medlemsstats jurisdiktion, og hvorved der gives tilladelse til gennemførelse af enhver aktivitet i tilknytning til håndtering af brugt nukleart brændsel eller radioaktivt affald, eller hvorved ansvaret for placering, design, opførelse, ibrugtagning, drift, afvikling eller lukning af et anlæg til håndtering af brugt nukleart brændsel eller et anlæg til radioaktivt affald overdrages
   6)   »tilladelsesindehaver«: en juridisk eller fysisk person, der har det overordnede ansvar for enhver aktivitet eller ethvert anlæg i tilknytning til håndtering af brugt nukleart brændsel eller radioaktivt affald som anført i tilladelsen
   7)   »radioaktivt affald«: luftformigt, flydende eller fast radioaktivt materiale, som medlemsstaten eller en juridisk eller fysisk person, hvis afgørelse accepteres af medlemsstaten, ikke har planlagt eller ikke har overvejet at finde yderligere anvendelse for, og som i sin egenskab af radioaktivt affald reguleres af en kompetent tilsynsmyndighed efter medlemsstatens love og bestemmelser
   8)   »håndtering af radioaktivt affald«: alle aktiviteter i forbindelse med manipulation, forbehandling, behandling, emballering, oplagring eller deponering af radioaktivt affald, dog ikke dets overførsel
   9)   »anlæg til håndtering af radioaktivt affald«: et anlæg, hvis hovedformål er håndtering af radioaktivt affald
   10)   »oparbejdning«: en proces eller aktivitet, hvis formål er at udvinde fissile eller fertile materialer af brugt nukleart brændsel med henblik på fornyet anvendelse
   11)   »brugt nukleart brændsel«: nukleart brændsel, der er blevet bestrålet i og permanent fjernet fra en reaktorkerne; brugt nukleart brændsel kan enten betragtes som en brugbar ressource, der kan oparbejdes, eller det kan være beregnet til endelig deponering, hvis det betragtes som radioaktivt affald
   12)   »håndtering af brugt nukleart brændsel«: alle aktiviteter i tilknytning til manipulation, oplagring, oparbejdning eller deponering af brugt nukleart brændsel, dog ikke dets overførsel
   13)   »anlæg til håndtering af brugt nukleart brændsel«: et anlæg, hvis hovedformål er håndtering af brugt nukleart brændsel
   14)   »oplagring«: opbevaring af brugt nukleart brændsel eller radioaktivt affald på et anlæg med henblik på senere udtagning.
   Artikel 4
   Generelle principper
   1.   Medlemsstaterne udformer og opretholder nationale politikker vedrørende håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald. Den enkelte medlemsstat har i sidste ende ansvaret for håndteringen af det brugte brændsel og det radioaktive affald, der frembringes i landet, jf. dog artikel 2, stk. 3.
   2.   Hvis radioaktivt affald eller brugt brændsel sendes til bearbejdning eller oparbejdning til en medlemsstat eller et tredjeland, ligger det endelige ansvar for en sikker og ansvarlig bortskaffelse af disse materialer, herunder affald som et biprodukt, fortsat hos den medlemsstat eller det tredjeland, hvorfra det radioaktive materiale blev sendt.
   3.   Nationale politikker baseres på samtlige følgende principper:

               a)

               frembringelsen af radioaktivt affald holdes på et minimum, der med rimelighed er praktisk gennemførligt, både med hensyn til aktivitet og volumen ved hjælp af passende udformningsforanstaltninger og af drifts- og afviklingspraksis, herunder genvinding og genbrug af materialer

               b)

               den indbyrdes forbindelse mellem de forskellige trin i frembringelsen og håndteringen af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald tages i betragtning

               c)

               brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald håndteres sikkert, herunder på lang sigt med passive sikkerhedskarakteristika

               d)

               gennemførelsen af foranstaltninger følger en gradueret strategi

               e)

               udgifterne til håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald afholdes af dem, der frembragte disse materialer

               f)

               der anvendes en evidensbaseret og dokumenteret beslutningsproces i alle faser af håndteringen af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald.

         4.   Radioaktivt affald skal deponeres i den medlemsstat, hvor det er frembragt, medmindre en aftale er trådt i kraft på overførselstidspunktet mellem den pågældende medlemsstat og en anden medlemsstat eller et tredjeland om at anvende et deponeringsanlæg i et af landene under hensyntagen til de kriterier, som Kommissionen har fastlagt i overensstemmelse med artikel 16, stk. 2, i direktiv 2006/117/Euratom.
   Før overførslen til et tredjeland skal den eksporterende medlemsstat underrette Kommissionen om indholdet af en sådan aftale og træffe rimelige foranstaltninger for at sikre, at:

               a)

               bestemmelseslandet har indgået en aftale med Fællesskabet vedrørende håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald eller er part i den fælles konvention om sikker håndtering af brugt brændsel og radioaktivt affald (»den fælles konvention«)

               b)

               bestemmelseslandet har programmer for håndtering og deponering af radioaktivt affald med mål, der er udtryk for et højt sikkerhedsniveau svarende til dem, der er fastlagt i dette direktiv, og

               c)

               deponeringsanlægget i bestemmelseslandet har tilladelse til at modtage det radioaktive affald, er i drift før overførslen og forvaltes i overensstemmelse med bestemmelserne i det pågældende lands program for håndtering af radioaktivt affald.

         KAPITEL 2

      FORPLIGTELSER

   Artikel 5
   Nationale rammebestemmelser
   1.   Medlemsstaterne indfører og opretholder passende lovgivningsmæssige, tilsynsmæssige og organisatoriske rammebestemmelser (»de nationale rammebestemmelser«) for håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald, der fordeler ansvar og sørger for koordinering mellem de relevante kompetente myndigheder. De nationale rammebestemmelser skal omfatte samtlige følgende:

               a)

               et nationalt program for gennemførelsen af politikken for håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald

               b)

               nationale ordninger for sikker håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald. Fastlæggelsen af, hvordan disse ordninger skal vedtages, og via hvilket instrument de skal anvendes, hører ind under medlemsstaternes kompetence

               c)

               en tilladelsesordning for aktiviteter eller anlæg eller begge i tilknytning til håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald, herunder forbud mod at udføre aktiviteter i tilknytning til håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald eller at drive et anlæg til håndtering af brugt nukleart brændsel eller radioaktivt affald uden en tilladelse eller begge, og om nødvendigt med fastlæggelse af betingelser for yderligere forvaltning af aktiviteten, anlægget eller begge dele

               d)

               en ordning for fyldestgørende kontrol, et forvaltningssystem, lovpligtige inspektioner, dokumentation og rapporteringskrav i forbindelse med aktiviteter, anlæg eller begge til håndtering af radioaktivt affald og brugt nukleart brændsel, herunder passende foranstaltninger for perioden efter lukning af deponeringsanlæg

               e)

               håndhævelsesforanstaltninger, herunder suspension af aktiviteter og ændring, udløb eller inddragelse af en tilladelse samt om nødvendigt krav til alternative løsninger, som kan bidrage til en forbedring af sikkerheden

               f)

               en fordeling af ansvaret mellem de organer, der er involveret i de forskellige trin af håndteringen af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald; de nationale rammebestemmelser skal navnlig lægge hovedansvaret for det brugte nukleare brændsel og det radioaktive affald hos dem, der har frembragt det, eller under særlige omstændigheder hos den tilladelsesindehaver, der har fået overdraget dette ansvar af de kompetente myndigheder

               g)

               nationale krav til information af offentligheden og dens deltagelse

               h)

               finansieringsordning(er) for håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald i overensstemmelse med artikel 9.

         2.   Medlemsstaterne sikrer, at de nationale rammebestemmelser om nødvendigt forbedres under hensyn til driftserfaring, indvundne erfaringer fra beslutningsprocessen som nævnt i artikel 4, stk. 3, litra f), og udviklingen af relevant teknologi og forskning.
   Artikel 6
   Kompetent tilsynsmyndighed
   1.   Hver medlemsstater opretter og opretholder en kompetent tilsynsmyndighed inden for sikker håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald.
   2.   Medlemsstaterne sikrer, at den kompetente tilsynsmyndighed funktionelt er adskilt fra alle andre organer eller organisationer, der arbejder med fremme eller anvendelse af nuklear energi eller radioaktivt materiale, herunder elektricitetsproduktion og anvendelser af radioisotoper, eller med håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald, for at sikre dens faktiske uafhængighed af uretmæssig påvirkning af dens tilsynsfunktion.
   3.   Medlemsstaterne sikrer, at den kompetente tilsynsmyndighed tildeles de juridiske beføjelser og de menneskelige og økonomiske ressourcer, der er nødvendige for, at den kan varetage sine forpligtelser i forbindelse med de i artikel 5, stk. 1, litra b), c), d) og e), omhandlede nationale rammebestemmelser.
   Artikel 7
   Tilladelsesindehavere
   1.   Medlemsstaterne sikrer, at tilladelsesindehaveren har det primære ansvar for sikkerheden i forbindelse med anlæg og/eller aktiviteter til håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald. Dette ansvar kan ikke overdrages.
   2.   Medlemsstaterne sikrer, at de gældende nationale rammebestemmelser kræver, at tilladelsesindehaverne under tilsyn fra den kompetente tilsynsmyndighed regelmæssigt vurderer, verificerer og løbende forbedrer sikkerheden i forbindelse med anlægget eller aktiviteten til håndtering af radioaktivt affald og brugt nukleart brændsel på en systematisk og kontrollerbar måde, så vidt det med rimelighed kan lade sig gøre. Dette sikres via en passende sikkerhedsvurdering, andre argumenter og beviser.
   3.   Som led i udstedelse af tilladelsen til et anlæg eller en aktivitet skal sikkerhedsdokumentationen omfatte udvikling og drift af en aktivitet og udvikling, drift og nedlæggelse af et anlæg eller lukning af et deponeringsanlæg samt perioden efter lukning af et deponeringsanlæg. Sikkerhedsdokumentationens omfang skal stå i forhold til operationens kompleksitet og størrelsen af de farer, der er forbundet med det radioaktive affald og brugte brændsel, og anlægget eller aktiviteten. Processen vedrørende tilladelser skal bidrage til sikkerheden i forbindelse med anlægget eller aktiviteten under normale driftsforhold, driftsforstyrrelser og design basis-uheld. Den skal garantere anlæggets eller aktivitetens sikkerhed. Der skal findes foranstaltninger til forebyggelse af ulykker og afbødning af følgerne af ulykker, herunder verifikation af de fysiske barrierer og tilladelsesindehaverens administrative beskyttelsesprocedurer, der skal slå fejl, før arbejdstagerne og befolkningen bliver signifikant berørt af ioniserende stråling. Ved hjælp af denne tilgang identificeres og reduceres usikkerheder.
   4.   Medlemsstaterne sikrer, at de nationale rammebestemmelser kræver, at tilladelsesindehavere opstiller og indfører integrerede håndteringssystemer, herunder kvalitetssikring, som på passende måde prioriterer sikkerheden i forbindelse med den samlede håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald og regelmæssigt verificeres af den kompetente tilsynsmyndighed.
   5.   Medlemsstaterne sikrer, at de nationale rammebestemmelser kræver, at tilladelsesindehavere sørger for og opretholder passende økonomiske og menneskelige ressourcer til at opfylde deres forpligtelser med hensyn til sikkerhed i tilknytning til håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald, jf. stk. 1-4.
   Artikel 8
   Ekspertise og kvalifikationer
   Medlemsstaterne sikrer, at de nationale rammebestemmelser kræver, at alle parter indfører uddannelsesordninger for deres personale samt forsknings- og udviklingsaktiviteter for at dække de behov, der i forbindelse med det nationale program for håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald er for at opnå, opretholde og videreudvikle den nødvendige ekspertise og de nødvendige kvalifikationer.
   Artikel 9
   Finansielle ressourcer
   Medlemsstaterne sikrer, at de nationale rammebestemmelser kræver, at der er tilstrækkelige finansielle ressourcer, når der er behov herfor til gennemførelse af nationale programmer, jf. artikel 11, navnlig til håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald, under behørig hensyntagen til ansvaret hos producenten af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald.
   Artikel 10
   Gennemsigtighed
   1.   Medlemsstaterne sikrer, at de nødvendige oplysninger vedrørende håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald stilles til rådighed for arbejdstagerne og offentligheden. Denne forpligtelse omfatter, at den kompetente tilsynsmyndighed skal informere offentligheden på de områder, der ligger inden for dens kompetence. Oplysninger skal stilles til rådighed for offentligheden i overensstemmelse med national lovgivning og internationale forpligtelser, forudsat at dette ikke bringer andre interesser i fare, herunder bl.a. sikkerhed, der er anerkendt i national lovgivning eller internationale forpligtelser.
   2.   Medlemsstaterne sikrer, at offentligheden får de nødvendige muligheder for at deltage effektivt i beslutningsprocessen vedrørende håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald i overensstemmelse med national lovgivning og internationale forpligtelser.
   Artikel 11
   Nationale programmer
   1.   Den enkelte medlemsstat sørger for gennemførelsen af sit nationale program for håndteringen af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald (nationalt program) omfattende alle typer af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald under sin jurisdiktion og alle faser af håndteringen af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald fra frembringelse til deponering.
   2.   Den enkelte medlemsstat reviderer og ajourfører regelmæssigt sit nationale program under hensyntagen til tekniske og videnskabelige fremskridt, hvor det er relevant, samt henstillinger, indvundne erfaringer og god praksis fra peerevalueringer.
   Artikel 12
   Nationale programmers indhold
   1.   De nationale programmer skal redegøre for, hvordan medlemsstaterne har til hensigt at gennemføre deres nationale politikker, jf. artikel 4, vedrørende ansvarlig og sikker håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald for at sikre, at målene med dette direktiv nås, og omfatte samtlige følgende:

               a)

               de overordnede mål for medlemsstaternes nationale politik vedrørende håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald

               b)

               væsentlige større milepæle og klare tidsrammer for opnåelsen af disse milepæle i lyset af de overordnede mål med de nationale programmer

               c)

               en opgørelse over alt brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald og skøn over forventninger til fremtidige mængder, herunder fra nedlæggelse, hvoraf det klart fremgår, hvor det radioaktive affald og det brugte nukleare brændsel befinder sig, og hvor stor en mængde der er tale om, i overensstemmelse med passende klassificering af det radioaktive affald

               d)

               strategier eller planer og tekniske løsninger med hensyn til håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald fra frembringelse til deponering

               e)

               strategier eller planer for perioden efter lukning af et deponeringsanlæg inden for anlæggets levetid, herunder den periode, i hvilken der opretholdes fyldestgørende kontrol, og de metoder, der skal anvendes for at bevare viden om det pågældende anlæg på lang sigt

               f)

               de forsknings-, udviklings- og demonstrationsaktiviteter, der er nødvendige for at gennemføre løsninger til håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald

               g)

               ansvaret for gennemførelsen af det nationale program og de vigtigste resultatindikatorer til overvågning af fremskridt i retning af gennemførelse

               h)

               en vurdering af de nationale programomkostninger og det grundlag og de hypoteser, som denne vurdering er baseret på, som skal omfatte en profil over tid

               i)

               den eller de gældende finansieringsordninger

               j)

               en gennemsigtighedspolitik eller -proces som omhandlet i artikel 10

               k)

               en eventuel eller eventuelle indgåede aftaler med en medlemsstat eller et tredjeland om håndtering af brugt nukleart brændsel eller radioaktivt affald, herunder om anvendelse af deponeringsanlæg.

         2.   Det nationale program og den nationale politik kan samles i et enkelt dokument eller i en række dokumenter.
   Artikel 13
   Indberetning
   1.   Medlemsstaterne meddeler Kommissionen deres nationale programmer og senere væsentlige ændringer.
   2.   Inden for en frist på seks måneder fra indberetningen kan Kommissionen anmode om præcisering og/eller udtale sig om, hvorvidt indholdet af det nationale program er i overensstemmelse med artikel 12.
   3.   Inden for en frist på seks måneder efter modtagelse af Kommissionens reaktion tilvejebringer medlemsstaterne den præcisering, der er anmodet om, og/eller informerer Kommissionen om enhver revision af de nationale programmer.
   4.   Ved afgørelser om at yde finansiel eller teknisk fællesskabsstøtte til anlæg eller aktiviteter i tilknytning til håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald tager Kommissionen medlemsstaternes præciseringer og fremskridtet med de nationale programmer i betragtning.
   Artikel 14
   Rapportering
   1.   Medlemsstaterne forelægger Kommissionen en rapport om gennemførelsen af dette direktiv, første gang senest den 23. august 2015 og herefter hvert tredje år, og drager fordel af gennemgangen og rapporteringen i medfør af den fælles konvention.
   2.   På grundlag af medlemsstaternes rapporter forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet følgende:

               a)

               en rapport om forløbet af gennemførelsen af direktivet og

               b)

               en opgørelse over radioaktivt affald og brugt nukleart brændsel på Fællesskabets område og fremtidsudsigterne.

         3.   Medlemsstaterne foranstalter regelmæssigt og mindst hvert tiende år selvevalueringer af deres nationale rammebestemmelser, den kompetente tilsynsmyndighed, det nationale program og gennemførelsen heraf og indbyder til en international peerevaluering af deres nationale rammebestemmelser, kompetente tilsynsmyndighed og/eller nationale program for at sikre høje sikkerhedsstandarder for sikker håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald. Resultaterne af enhver peerevaluering skal rapporteres til Kommissionen og de andre medlemsstater og kan stilles til rådighed for offentligheden, når det ikke er i strid med sikkerheden og beskyttelsen af fortrolige oplysninger.
   KAPITEL 3

      AFSLUTTENDE BESTEMMELSER

   Artikel 15
   Gennemførelse
   1.   Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv inden den 23. august 2013. Medlemsstaterne underretter straks Kommissionen herom.
   Disse bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for denne henvisning fastsættes af medlemsstaterne.
   2.   Forpligtelsen til at omsætte dette direktivs bestemmelser vedrørende brugt nukleart brændsel til national lovgivning og gennemføre dem gælder ikke for Cypern, Danmark, Estland, Irland, Letland, Luxembourg og Malta, så længe de ikke beslutter at udvikle nogen aktiviteter i tilknytning til nukleart brændsel.
   3.   Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv, samt senere ændringer af disse forskrifter.
   4.   Medlemsstaterne meddeler første gang Kommissionen indholdet af deres nationale program omfattende alle punkterne i artikel 12 snarest muligt, dog senest den 23. august 2015.
   Artikel 16
   Ikrafttræden
   Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
   Artikel 17
   Adressater
   Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 19. juli 2011.

            På Rådets vegne

         M. SAWICKI

            Formand

      (1)  Udtalelse af 4.5.2011 (endnu ikke offentliggjort i EUT).

      (2)  Udtalelse af 23.6.2011 (endnu ikke offentliggjort i EUT).

      (3)  EFT L 159 af 29.6.1996, s. 1.

      (4)  Sag C-187/87 (Sml. 1988, s. 5013) og sag C-29/99 (Sml. 2002 I, s. 11221).

      (5)  EFT L 371 af 30.12.1987, s. 76.

      (6)  EFT L 357 af 7.12.1989, s. 31.

      (7)  EUT L 346 af 31.12.2003, s. 57.

      (8)  EUT L 102 af 11.4.2006, s. 15.

      (9)  EUT L 337 af 5.12.2006, s. 21.

      (10)  EUT L 338 af 17.12.2008, s. 69.

      (11)  EUT L 172 af 2.7.2009, s. 18.

      (12)  EUT L 156 af 25.6.2003, s. 17.

      (13)  EFT L 197 af 21.7.2001, s. 30.

      (14)  EUT L 330 af 28.11.2006, s. 31.

      (15)  EUT L 195 af 17.7.2007, s. 44.


Avis juridique important

|

31989L0618

Rådets direktiv 89/618/Euratom af 27. november 1989 om oplysning af befolkningen om, hvorledes den skal forholde sig, samt om sundhedsmæssige foranstaltninger i tilfælde af strålingsfare

EF-Tidende nr. L 357 af 07/12/1989 s. 0031 - 0034 den finske specialudgave: kapitel 15 bind 9 s. 0137  den svenske specialudgave: kapitel 15 bind 9 s. 0137

*****  RAADETS  DIREKTIV  af 27. november 1989  om oplysning af befolkningen om, hvorledes den skal forholde sig, samt om sundhedsmaessige foranstaltninger i tilfaelde af straalingsfare  (89/618/Euratom)  RAADET FOR DE EUROPAEISKE  FAELLESSKABER HAR -  under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske Atomenergifaellesskab, saerlig artikel 31,  under henvisning til forslag fra Kommissionen, forelagt efter hoering af en gruppe personer udpeget af Det Videnskabelige og Tekniske Udvalg blandt medlemsstaternes videnskabelige eksperter i henhold til samme artikel,  under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (1),  under henvisning til udtalelse fra Det OEkonomiske og Sociale Udvalg (2), og  ud fra foelgende betragtninger:  Efter Traktatens artikel 2, litra b), skal Faellesskabet indfoere ensartede sikkerhedsnormer til beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes sundhed;  Raadet vedtog den 2. februar 1959 direktiver om fastsaettelse af de grundlaeggende normer for beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes sundhed mod de farer, der er forbundet med ioniserende straaling (3), senest aendret ved direktiv 80/836/Euratom (4) og direktiv 84/467/Euratom (5);  ifoelge artikel 24 i direktiv 80/836/Euratom skal medlemsstaterne paase, at straaleudsatte arbejdstagere modtager passende oplysning om straalingsbeskyttelse;  ifoelge artikel 45, stk. 4, i samme direktiv skal medlemsstaterne i tilfaelde af en ulykke traeffe afgoerelse om handlingstaerskler og om de forholdsregler, der skal traeffes af de kompetente myndigheder, samt om hvilke midler og hvilket personale og materiel der er noedvendigt for at sikre og bevare befolkningens helbred;  der boer paa faellesskabsplan tilfoejes nye elementer til oplysning af offentligheden, ud over de oplysninger, der allerede stilles til raadighed for offentligheden ifoelge artikel 6, stk. 2, i Raadets direktiv 85/337/EOEF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning paa miljoeet (6), og artikel 8, stk. 1, i Raadets direktiv 82/501/EOEF af 24. juni 1982 om risikoen for stoerre uheld i forbindelse med en raekke industrielle aktiviteter (7), aendret ved direktiv 88/610/EOEF (8);  alle medlemsstaterne har undertegnet Den Internationale Atomenergiorganisations (IAEA) konvention om hurtig anmeldelse af kernekraftuheld;  ifoelge Raadets beslutning 87/600/Euratom af 14. december 1987 om en faellesskabsordning for hurtig udveksling af information i tilfaelde af straalingsfare (9) skal enhver medlemsstat, som beslutter at traeffe noedforanstaltninger med henblik paa at beskytte befolkningen enten efter maaling af usaedvanligt store maengder radioaktivitet i miljoeet eller efter en ulykke, hvorfra der forekommer eller kan taenkes at forekomme et betydeligt udslip af radioaktive stoffer, informere Kommissionen og de medlemsstater, som er eller kan taenkes at blive beroert, om de trufne eller planlagte beskyttelsesforanstaltninger samt om de trufne eller planlagte foranstaltninger til underretning af befolkningen;  visse medlemsstater har allerede indgaaet bilaterale aftaler om oplysning, koordinering og gensidig bistand i tilfaelde af en atomkraftulykke;  der boer endvidere tilskyndes til, at de beroerte befolkningsgrupper i tilfaelde af en ulykke i et atomkraftanlaeg i en medlemsstat forholder sig saaledes, at de bidrager til at oege effektiviteten af de trufne eller planlagte noedforanstaltninger;  de befolkningsgrupper, der kan taenkes at blive beroert af straalingsfaren, boer derfor forinden loebende informeres om, hvilke sundhedsmaessige foranstaltninger der er planlagt og om, hvorledes de skal forholde sig i tilfaelde af straalingsfare; der boer med henblik herpaa paa faellesskabsniveau fastlaegges visse faelles principper og specifikke bestemmelser om oplysning af disse befolkningsgrupper;  der boer ogsaa fastsaettes faelles principper og specifikke bestemmelser vedroerende oplysninger til den faktisk beroerte befolkning i tilfaelde af virkelig straalingsfare;  der skal i de oplysninger, der omdeles, ligeledes tages hensyn til befolkningen i graenseomraader;  det boer ydermere tilstraebes at effektivisere de foranstaltninger og de metoder til underretning af befolkningen, der allerede anvendes paa nationalt plan i tilfaelde af straalingsfare -  UDSTEDT FOELGENDE DIREKTIV:  AFSNIT I  Formaal og definitioner  Artikel 1  Dette direktiv tilsigter paa faellesskabsplan at opstille faelles maal for foranstaltninger og procedurer til oplysning af befolkningen med henblik paa at oege den praktiske sundhedsbeskyttelse i tilfaelde af straalingsfare.  Artikel 2  I dette direktiv forstaas ved »tilfaelde af straalingsfare« enhver situation,  1) der opstaar som foelge af  a) en ulykke paa en medlemsstats omraade paa et anlaeg eller i forbindelse med aktiviteter som omhandlet i nr. 2), hvorfra der forekommer eller kan taenkes at forekomme et betydeligt udslip at radioaktive stoffer,  eller  b) paavisning paa eller uden for en medlemsstats omraade af usaedvanligt store maengder radioaktivitet, som skoennes at kunne skade folkesundheden i den paagaeldende medlemsstat,  eller  c) andre end de i litra a) omhandlede ulykker paa et anlaeg eller i forbindelse med aktiviteter som omhandlet i nr. 2), hvorfra der forekommer eller kan taenkes at forekomme et betydeligt udslip af radioaktive stoffer,  eller  d) andre ulykker, hvorfra der forekommer eller kan taenkes at forekomme et betydeligt udslip af radioaktive stoffer;  2) der kan tilskrives de i nr. 1), litra a) og c), omhandlede anlaeg og aktiviteter, som kan vaere enten  a) atomreaktorer uanset placering,  b) alle andre anlaeg med en nuklear braendselscyklus,  c) al radioaktiv affaldsbehandling,  d) transport og oplagring af nukleart braendsel eller radioaktivt affald,  e) fremstilling, anvendelse, opbevaring, bortskaffelse og transport af radioaktive isotoper til brug inden for landbrug, industri, medicin eller inden for videnskab og forskning i forbindelse hermed,  eller  f) anvendelse af radioaktive isotoper som energikilde i rumfartoejer.  Artikel 3  I dette direktiv forstaas ved »betydeligt udslip af radioaktive stoffer« og »usaedvanligt store maengder radioaktivitet, som skoennes at kunne skade befolkningen«, saadanne situationer, som kan medfoere overskridelse af de dosisgraenser, som er fastsat for enkeltpersoner i befolkningen i direktiverne om fastsaettelse af Faellesskabets grundlaeggende normer for straalingsbeskyttelse (1).  Artikel 4  I dette direktiv forstaas ved nedenstaaende udtryk foelgende:  a) befolkning, som kan taenkes at blive beroert i tilfaelde af straalingsfare:  enhver befolkningsgruppe, for hvilken medlemsstaterne har udarbejdet beredskabsplaner med henblik paa tilfaelde af straalingsfare;  b) befolkning, som rent faktisk vil blive beroert i tilfaelde af straalingsfare:  enhver befolkningsgruppe, for hvilken der traeffes specifikke beskyttelsesforanstaltninger, saa snart der indtraeder et tilfaelde af straalingsfare.  AFSNIT II  Forudgaaende underretning  Artikel 5  1. Medlemsstaterne drager omsorg for, at den befolkning, som kan taenkes at blive beroert i tilfaelde af straalingsfare, holdes underrettet om, hvordan den i givet fald skal forholde sig, samt om eventuelle sundhedsmaessige foranstaltninger i tilfaelde af straalingsfare.  2. Oplysningerne skal mindst omfatte de i bilag I naevnte elementer.  3. Oplysningerne skal meddeles den i stk. 1 naevnte befolkning, uden at den foerst skal anmode herom.  4. Medlemsstaterne skal ajourfoere og udsende oplysningerne med regelmaessige mellemrum, samt hvis der foretages vaesentlige aendringer i de deri beskrevne foranstaltninger. Disse oplysninger skal til stadighed vaere til raadighed for offentligheden.  AFSNIT III  Underretning i tilfaelde af straalingsfare  Artikel 6  1. Saa snart der indtraeder et tilfaelde af straalingsfare, drager medlemsstaterne omsorg for, at den faktisk beroerte befolkning oejeblikkeligt underrettes om ulykkens enkeltheder samt om, hvordan den skal forholde sig og - alt efter tilfaeldets art - om de sundhedsmaessige noedforanstaltninger.  2. Oplysningerne skal omfatte de punkter i bilag II, som er relevante for tilfaeldet af straalingsfare.  AFSNIT IV  Underretning af de personer, som i tilfaelde af straalingsfare kan taenkes at skulle deltage i redningsaktioner  Artikel 7  1. Medlemsstaterne drager omsorg for, at personer, der ikke hoerer med til anlaeggenes personale, og/eller som ikke deltager i de i artikel 2, nr. 2), anfoerte aktiviteter, men som i tilfaelde af straalingsfare kan taenkes at skulle deltage i redningsaktioner, modtager en fyldestgoerende og regelmaessigt ajourfoert underretning om sundhedsfarerne i forbindelse med deres aktion og om, hvilke foranstaltninger der skal traeffes i et saadant tilfaelde; ved denne underretning tages der hensyn til de forskellige tilfaelde af straalingsfare, der kan taenkes at indtraeffe.  2. Ovennaevnte oplysninger suppleres, naar der indtraeder et tilfaelde af straalingsfare, med relevante oplysninger, under hensyn til omstaendighederne ved det saerlige tilfaelde.  AFSNIT V  Gennemfoerelsesprocedurer  Artikel 8  De oplysninger, der er omhandlet i artikel 5, 6 og 7, omfatter ligeledes underretning om, hvilke myndigheder der er ansvarlige for gennemfoerelse af de foranstaltninger, der er omhandelt i disse artikler.  Artikel 9  De fremgangsmaader for videregivelse af oplysninger, der er omhandlet i artikel 5, 6 og 7, samt for, hvem oplysningerne skal rettes til (fysiske og juridiske personer), fastlaegges i hver enkelt medlemsstat.  Artikel 10  1. De oplysninger, som er omhandelt i artikel 5, meddeles Kommissionen, hvis den anmoder herom, idet medlemsstaterne ligeledes har mulighed for at meddele andre stater disse oplysninger.  2. De oplysninger, som en medlemsstat udsender i henhold til artikel 6, meddeles Kommissionen samt de medlemsstater, som er eller kan taenkes at blive beroert heraf.  3. Hvad angaar de i artikel 7 omhandlede oplysninger, meddeles de oplysninger, der er relevante i tilfaelde af straalingsfare, snarest muligt, hvis der er mulighed herfor, Kommissionen, dersom denne anmoder herom.  AFSNIT VI  Afsluttende bestemmelser  Artikel 11  Dette direktiv beroerer ikke medlemsstaternes mulighed for at anvende eller vedtage foranstaltninger, der sikrer yderligere information ud over den, der foelger af bestemmelserne i dette direktiv.  Artikel 12  Medlemstaterne traeffer de noedvendige foranstaltninger for at efterkomme dette direktiv senest fireogtyve maaneder efter dets vedtagelse. De underretter straks Kommissionen herom, samt om eventuelle senere aendringer af disse foranstaltninger.  Artikel 13  Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.  Udfaerdiget i Bruxelles, den 27. november 1989.  Paa Raadets vegne  R. DUMAS  Formand  (1) EFT nr. C 158 af 26. 6. 1989, s. 403.  (2) EFT nr. C 337 af 31. 12. 1988, s. 67.  (3) EFT nr. 11 af 20. 2. 1959, s. 221/59.  (4) EFT nr. L 246 af 17. 9. 1980, s. 1.  (5) EFT nr. L 265 af 5. 10. 1984, s. 4.  (6) EFT nr. L 175 af 5. 7. 1985, s. 40.  (7) EFT nr. L 230 af 5. 8. 1982, s. 1.  (8) EFT nr. L 336 af 7. 12. 1988, s. 14.  (9) EFT nr. L 371 af 30. 12. 1987, s. 76.  (1) Jf. saerlig artikel 12 i direktiv 80/836/Euratom.  BILAG I  Forudgaaende underretning som omhandlet i artikel 5  1. Elementaere oplysninger om radioaktivitet og dennes indvirkning paa mennesket og miljoeet.  2. De forskellige tilfaelde af straalingsfare, der er taget i betragtning, samt disses foelger for befolkningen og miljoeet.  3. Paataenkte noedforanstaltninger med henblik paa alarmering, beskyttelse og undsaetning af befolkningen i tilfaelde af straalingsfare.  4. Fyldestgoerende oplysninger om, hvorledes befolkningen boer forholde sig i tilfaelde af straalingsfare.  BILAG II  Underretning i tilfaelde af straalingsfare som omhandlet i artikel 6  1. Under hensyn til de i medlemsstaterne paa forhaand udarbejdede beredskabsplaner skal den i tilfaelde af straalingsfare faktisk beroerte befolkning hurtigt og gentagne gange modtage:  a) underretning om den indtrufne noedsituation og i videst muligt omfang om de naermere omstaendigheder i forbindelse dermed (saasom aarsag, omfang og den maade, hvorpaa den forventes at udvikle sig);  b) instrukser om, hvordan man kan beskytte sig, idet saadanne instrukser alt efter den givne situation kan  - vedroere foelgende: begraensning af forbruget af visse levnedsmidler, der kan vaere kontaminerede, enkle regler for hygiejne og dekontaminering, udgangsforbud, uddeling og anvendelse af beskyttende stoffer, foranstaltninger med henblik paa evakuering  - suppleres, om noedvendigt, med saerlige instrukser for bestemte befolkningsgrupper;  c) opfordringer til samarbejde inden for rammerne af instrukser eller anmodninger fra de kompetente myndigheder.  2. Indtraeffer noedsituationen efter en forudgaaende alarmeringsfase, skal den befolkning, der kan taenkes at blive beroert i tilfaelde af straalingsfare, allerede i denne fase underrettes og gives instrukser, der kan omfatte  - opfordring til at lytte til radio og fjernsyn  - forhaandsordrer til institutioner med saerligt ansvar over for befolkningen  - henstillinger til saerligt beroerte erhvervsgrene.  3. Ud over de naevnte oplysninger og instrukser gives der i den udstraekning, der er tid til raadighed, elementaere oplysninger om radioaktivitet og dennes indvirkning paa mennesket og miljoeet.


Avis juridique important

|

32003L0024

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/24/EF af 14. april 2003 om ændring af Rådets direktiv 98/18/EF om sikkerhedsregler og -standarder for passagerskibe

EU-Tidende nr. L 123 af 17/05/2003 s. 0018 - 0021

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/24/EFaf 14. april 2003om ændring af Rådets direktiv 98/18/EF om sikkerhedsregler og -standarder for passagerskibeEUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 80, stk. 2,under henvisning til forslag fra Kommissionen(1),under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg(2),efter høring af Regionsudvalget,efter proceduren i traktatens artikel 251(3), ogud fra følgende betragtninger:(1) Ved Rådets direktiv 98/18/EF af 17. marts 1998 om sikkerhedsregler og -standarder for passagerskibe(4) er der indført et ensartet sikkerhedsniveau for menneskeliv og ejendom på nye og eksisterende passagerskibe og højhastighedspassagerfartøjer, for begge skibs- og fartøjskategoriers vedkommende i forbindelse med indenrigsfart, og der er fastsat procedurer for internationale forhandlinger med sigte på harmonisering af reglerne for passagerskibe i udenrigsfart.(2) Definitionen af havområder er af afgørende betydning med henblik på at fastlægge anvendelsen af direktiv 98/18/EF for de forskellige klasser af passagerskibe. Direktivet indeholder en procedure for offentliggørelse af lister over havområder, der har vist sig vanskelig at gennemføre. Det er derfor nødvendigt at indføre en funktionsdygtig og gennemsigtig procedure, som gør det muligt at kontrollere gennemførelsen af direktivet effektivt.(3) Undtagelsen for Grækenland med hensyn til tidsplanen for gennemførelse af sikkerhedskravene bør udgå for at harmonisere det sikkerhedsniveau, der gælder for passagerskibe i hele Fællesskabet.(4) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/25/EF af 14. april 2003 om særlige stabilitetskrav til ro-ro-passagerskibe(5) indfører strengere stabilitetskrav for ro-ro-passagerskibe i udenrigsfart til og fra EF-havne, og denne forbedrede foranstaltning bør også gælde for visse kategorier af sådanne fartøjer i indenrigsfart under samme søforhold. Manglende anvendelse af disse stabilitetskrav kan føre til udfasning af ro-ro-passagerskibe efter et bestemt antal driftsår.(5) Da det kan blive nødvendigt at foretage konstruktionsmæssige ændringer af eksisterende ro-ro-passagerskibe, for at de kan opfylde de særlige stabilitetskrav, bør kravene indføres over en årrække, således at de berørte dele af branchen får tilstrækkelig tid til at opfylde kravene. Der bør derfor opstilles en tidsplan for overgangsperioden for eksisterende skibe. En sådan tidsplan bør ikke påvirke håndhævelsen af de særlige stabilitetskrav i havområder, der er omfattet af bilagene til Stockholm-aftalen af 28. februar 1996.(6) Det er nødvendigt at tage hensyn til de ændringer, der er foretaget af relevante internationale instrumenter, f.eks. Den Internationale Søfartsorganisations (IMO's) konventioner, protokoller, koder og resolutioner, og dette bør ske på fleksibel og hurtig vis.(7) Den internationale kode for sikkerhed i højhastighedsfartøjer, som er indeholdt i IMO's Maritime Sikkerhedskomités resolution MSC 36 (63) af 20. maj 1994, gælder ifølge direktiv 98/18/EF for alle højhastighedspassagerfartøjer i indenrigsfart. IMO har vedtaget en ny kode for højhastighedsfartøjer, den internationale kode for sikkerhed i højhastighedsfartøjer af 2000 (højhastighedskoden af 2000), som er indeholdt i IMO's Maritime Sikkerhedskomités resolution MSC 97 (73) af 5. december 2000, og som gælder for alle højhastighedsfartøjer, der er bygget fra og med den 1. juli 2002. Det er vigtigt at sikre, at direktiv 98/18/EF kan ajourføres på en fleksibel måde, således at sådanne nye internationale regler også kan få virkning for højhastighedspassagerfartøjer i indenrigsfart.(8) Det er vigtigt at der træffes hensigtsmæssige foranstaltninger for at garantere sikre adgangsforhold for bevægelseshæmmede personer på passagerskibe og højhastighedspassagerfartøjer i indenrigsfart i medlemsstaterne.(9) Direktiv 98/18/EF bør derfor ændres -VEDTAGET DETTE DIREKTIV:Artikel 1Direktiv 98/18/EF ændres således:1) I artikel 2 indsættes følgende litra:"e a) 'ro-ro-passagerskib': et skib, som befordrer flere end tolv passagerer, med ro-ro-lastrum eller speciallastrum som defineret i regel II-2/A/2 i bilag I";"h a) 'alder': skibets alder udtrykt i antal år efter leveringsdatoen";"w) 'bevægelseshæmmede personer': enhver, som har særlige vanskeligheder i forbindelse med benyttelsen af offentlige transportmidler, herunder ældre, handicappede, personer med nedsatte sensoriske evner samt kørestolsbrugere, gravide og personer, der ledsager mindre børn.";2) Artikel 4, stk. 2, affattes således:"2. Hver enkelt medlemsstat:a) opstiller og ajourfører efter behov en liste over havområder, der er omfattet af dens jurisdiktion med afgrænsning af zoner for helårssejlads og eventuel tidsbegrænset sejlads med de forskellige skibsklasser på grundlag af kriterierne i stk. 1b) offentliggør listen i en offentlig database, som er tilgængelig på den kompetente søfartsmyndigheds internetstedc) meddeler Kommissionen, hvor disse oplysninger kan findes, og giver besked, når listen ændres.";3) Følgende artikler indsættes:"Artikel 6aStabilitetskrav og udtagning af drift af ro-ro-passagerskibe1. Alle ro-ro-passagerskibe i klasse A, B og C, på hvilke kølen var lagt, eller som er på et lignende konstruktionsstadium pr. eller efter 1. oktober 2004, skal overholde bestemmelserne i artikel 6, 8 og 9 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/25/EF af 14. april 2003 om særlige stabilitetskrav til ro-ro-passagerskibe(6).2. Alle ro-ro-passagerskibe i klasse A og B, på hvilke kølen er lagt eller som var på et lignende konstruktionsstadium før 1. oktober 2004, skal overholde artikel 6, 8 og 9 i direktiv 2003/25/EF pr. 1. oktober 2010, medmindre de udtages af drift på denne dato eller en senere dato, når de har en alder på 30 år, men under ingen omstændigheder senere end 1. oktober 2015.Artikel 6bSikkerhedskrav for bevægelseshæmmede personer1. Medlemsstaterne sikrer, at der træffes hensigtsmæssige foranstaltninger, om muligt på grundlag af retningslinjerne i bilag III, til at der er sikre adgangsforhold for bevægelseshæmmede personer på alle passagerskibe i klasse A, B, C og D og alle højhastighedspassagerfartøjer, der benyttes til offentlig transport, og hvis køl er lagt, eller som er på et tilsvarende konstruktionsstadium den 1. oktober 2004 eller senere.2. Medlemsstaterne samarbejder med og hører organisationer, der repræsenterer bevægelseshæmmede personer, om gennemførelsen af retningslinjerne i bilag III.3. Medlemsstaterne anvender for ombygning af passagerskibe i klasse A, B, C og D og højhastighedspassagerfartøjer, der benyttes til offentlig transport, og hvis køl er lagt, eller som er på et tilsvarende konstruktionsstadium før den 1. oktober 2004, retningslinjerne i bilag III i det omfang, det er økonomisk rimeligt og gennemførligt.Medlemsstaterne udarbejder en national handlingsplan om, hvorledes retningslinjerne anvendes for sådanne skibe og fartøjer. De meddeler planen til Kommissionen senest den 17. maj 2005.4. Medlemsstaterne aflægger rapport til Kommissionen om gennemførelsen af denne artikel i forbindelse med alle de i stk. 1 anførte passagerskibe, de i stk. 3 anførte passagerskibe, der har tilladelse til at transportere over 400 passagerer, og alle højhastighedspassagerfartøjer senest den 17. maj 2006."4) Det i bilaget til nærværende direktiv anførte bilag III tilføjes.Artikel 2Artikel 6, stk. 3, litra g), i direktiv 98/18/EF udgår med virkning fra den 1. januar 2005.Artikel 3Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 17. november 2004. De underretter straks Kommissionen herom.Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.Artikel 4Dette direktiv træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.Artikel 5Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.Udfærdiget i Luxembourg, den 14. april 2003.På Europa-Parlamentets vegneFormandP. CoxPå Rådets vegneFormandA. Giannitsis(1) EFT C 20 E af 28.1.2003, s. 51.(2) Udtalelse afgivet den 11.12.2002 (endnu ikke offentliggjort i EUT).(3) Europa-Parlamentets udtalelse af 7.11.2002 (endnu ikke offentliggjort i EUT) og Rådets afgørelse af 17.3.2003.(4) EFT L 144 af 15.5.1998, s. 1. Senest ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/84/EF (EFT L 324 af 29.11.2002, s. 53).(5) Se side 22 i denne EUT.(6) EUT L 123 af 17.5.2003, s. 22.BILAG"BILAG IIIRETNINGSLINJER FOR SIKKERHEDSKRAV FOR PASSAGERSKIBE OG HØJHASTIGHEDSPASSAGERFARTØJER MED HENBLIK PÅ BEVÆGELSESHÆMMEDE PERSONER(jf. artikel 6b)I forbindelse med anvendelsen af retningslinjerne i dette bilag følger medlemsstaterne IMO's cirkulære 735 (MSC/735) af 24. juni 1996 vedrørende henstillinger om design og drift af passagerskibe, så de imødekommer ældre og handicappede personers behov.1. Skibes adgangsforholdEt skib skal være bygget og udstyret på en sådan måde, at en bevægelseshæmmet person let og sikkert kan komme om bord eller fra borde og sikres adgang til de forskellige dæk enten uden hjælp eller ved hjælp af ramper, løfteplatforme eller elevatorer. Der opsættes skiltning med henvisning til sådanne adgangsfaciliteter ved skibets andre indgange og andre hensigtsmæssige steder på hele skibet.2. SkilteSkilte beregnet til at vejlede passagererne på skibet skal være tilgængelige og nemme at læse for bevægelseshæmmede personer (herunder personer med sensoriske handicap) og skal være opsat på centrale steder.3. Midler til at kommunikere meddelelserDer skal være midler om bord til visuelt og verbalt at kommunikere meddelelser om f.eks. forsinkelser, sejlplansændringer og tjenesteydelser om bord til bevægelseshæmmede personer med forskellige former for nedsat mobilitet.4. AlarmAlarmsystemer og -knapper skal være tilgængelige for og skal kunne alarmere alle bevægelseshæmmede passagerer, herunder personer med sensoriske handicap og personer med intelligenshandicap.5. Yderligere krav, der sikrer mobilitet på skibetGelændere, korridorer og gange, døråbninger og døre skal være tilgængelige for en person i kørestol. Elevatorer, bildæk, passagersaloner, faciliteter og toiletter skal være udformet på en sådan måde, at de er tilgængelige på rimelig måde og i rimeligt omfang forefindes for bevægelseshæmmede personer."