title: Rådets direktiv 2008/8/EF af 12. februar 2008 om ændring af direktiv 2006/112/EF med hensyn til leveringsstedet for tjenesteydelser

text:
               20.2.2008

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 44/11

      RÅDETS DIREKTIV 2008/8/EF
   af 12. februar 2008
   om ændring af direktiv 2006/112/EF med hensyn til leveringsstedet for tjenesteydelser
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 93,
   under henvisning til forslag fra Kommissionen,
   under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (1),
   under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (2), og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Virkeliggørelsen af det indre marked, globaliseringen, dereguleringen og de teknologiske ændringer har tilsammen forårsaget kraftige ændringer i omfanget af og mønsteret i handelen med tjenesteydelser. Der er i stigende grad mulighed for fjernlevering af en række tjenesteydelser. Der er i årenes løb blevet gjort spredte forsøg på at tage hensyn hertil, og mange nærmere definerede tjenesteydelser bliver i øjeblikket rent faktisk beskattet efter bestemmelsesstedsprincippet.

               (2)

               For at det indre marked kan fungere tilfredsstillende, er det nødvendigt at ændre Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem med hensyn til leveringsstedet for tjenesteydelser (3), jf. Kommissionens strategi til modernisering og forenkling af den måde, det fælles momssystem fungerer på.

               (3)

               Beskatningsstedet for alle leveringer af tjenesteydelser bør i princippet være det sted, hvor det faktiske forbrug finder sted. Hvis hovedreglen for tjenesteydelsers leveringssted skulle blive ændret i så henseende, ville der af både administrative og politiske grunde stadig være behov for visse undtagelser fra hovedreglen.

               (4)

               Hvad angår leveringer af tjenesteydelser til afgiftspligtige personer bør hovedreglen være, at tjenesteydelsernes leveringssted er det sted, hvor modtageren er etableret, snarere end det sted, hvor leverandøren er etableret. Med henblik på fastsættelse af bestemmelserne om leveringsstedet og for at lette byrden på erhvervslivet, bør afgiftspligtige personer, der også udfører ikke-afgiftspligtige aktiviteter, behandles som afgiftspligtige med hensyn til alle tjenesteydelser, der leveres til dem. På samme måde bør ikke-afgiftspligtige momsregistrerede juridiske personer anses for at være afgiftspligtige personer. Disse bestemmelser bør i overensstemmelse med de almindelige regler ikke gælde for levering af tjenesteydelser, som en afgiftspligtig person modtager til personligt brug eller til sit personale.

               (5)

               Når tjenesteydelser leveres til ikke-afgiftspligtige personer, bør hovedreglen fortsat være, at tjenesteydelsernes leveringssted er det sted, hvor leverandøren er etableret.

               (6)

               Hovedreglen for leveringsstedet for tjenesteydelser til både afgiftspligtige og ikke-afgiftspligtige personer finder under visse omstændigheder ikke anvendelse, og der bør i stedet gælde specifikke undtagelser. Disse undtagelser bør i vid udstrækning baseres på eksisterende kriterier og afspejle princippet om beskatning på forbrugsstedet uden dog at påføre visse handlende uforholdsmæssigt store administrative byrder.

               (7)

               Når en afgiftspligtig person modtager tjenesteydelser fra en person, der ikke er etableret i samme medlemsstat, bør »reverse charge«-mekanismen i særlige tilfælde være obligatorisk, hvilket betyder, at den afgiftspligtige person selv bør opgive det relevante momsbeløb for den erhvervede tjenesteydelse.

               (8)

               For at forenkle de forpligtelser, der påhviler virksomheder, der udfører aktiviteter i medlemsstater, hvor de ikke er etableret, bør der indføres en ordning, der gør det muligt for sådanne virksomheder at benytte ét elektronisk kontaktsted til identifikation og angivelse af merværdiafgift. Indtil der er indført en sådan ordning, bør den ordning, der er indført for at lette opfyldelsen af de fiskale forpligtelser for afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i Fællesskabet, benyttes.

               (9)

               For at fremme den korrekte anvendelse af dette direktiv bør alle afgiftspligtige momsregistrerede personer indsende en oversigt over de afgiftspligtige personer og de ikke-afgiftspligtige momsregistrerede juridiske personer, til hvem de har leveret afgiftspligtige tjenesteydelser, der er omfattet af »reverse charge«-mekanismen.

               (10)

               Visse af ændringerne med hensyn til leveringsstedet for tjenesteydelser kan få stor indvirkning på medlemsstaternes budget. For at sikre en overgang uden problemer bør disse ændringer derfor indføres over en periode.

               (11)

               Rådet bør i overensstemmelse med punkt 34 i den interinstitutionelle aftale om bedre lovgivning (4) tilskynde medlemsstaterne til, både i egen og i Fællesskabets interesse, at udarbejde og offentliggøre deres egne oversigter, der så vidt muligt viser overensstemmelsen mellem direktivet og gennemførelsesforanstaltningerne.

               (12)

               Direktiv 2006/112/EF bør ændres i overensstemmelse hermed —

         UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
   Artikel 1
   Fra den 1. januar 2009 ændres direktiv 2006/112/EF således:

               1)

               Artikel 56, stk. 3, affattes således:
               »3.   Stk. 1, litra j) og k), og stk. 2 anvendes indtil den 31. december 2009.«

               2)

               Artikel 57, stk. 2, affattes således:
               »2.   Stk. 1 anvendes indtil den 31. december 2009.«

               3)

               Artikel 59, stk. 2, affattes således:
               »2.   Indtil den 31. december 2009 anvender medlemsstaterne artikel 58, litra b), i forbindelse med radio- og tv-spredningstjenester omhandlet i artikel 56, stk. 1, litra j), når de leveres til ikke-afgiftspligtige personer, der er etableret eller har deres bopæl eller sædvanlige opholdssted i en medlemsstat, af en afgiftspligtig person, der har etableret hjemstedet for sin økonomiske virksomhed eller har et fast forretningssted uden for Fællesskabet, hvorfra ydelserne leveres, eller i mangel af et sådant hjemsted eller et sådant forretningssted har sin bopæl eller sit sædvanlige opholdssted uden for Fællesskabet.«

               4)

               Artikel 357 affattes således:
               »Artikel 357
               Bestemmelserne i dette kapitel gælder indtil den 31. december 2014.«

         Artikel 2
   Fra den 1. januar 2010 ændres direktiv 2006/112/EF således:

               1)

               Afsnit V, kapitel 3, affattes således:
               »KAPITEL 3
               Leveringsstedet for tjenesteydelser
               Afdeling 1
               Definitioner
               Artikel 43
               Med henblik på anvendelse af bestemmelserne om leveringsstedet for tjenesteydelser anses:

                           1)

                           en afgiftspligtig person, der også udfører aktiviteter eller transaktioner, som ikke betragtes som værende afgiftspligtige leveringer af varer eller tjenesteydelser, jf. artikel 2, stk. 1, for at være afgiftspligtig for alle ydelser, der leveres til ham

                           2)

                           en ikke-afgiftspligtig momsregistreret juridisk person for at være en afgiftspligtig person.

                     Afdeling 2
               Almindelige bestemmelser
               Artikel 44
               Ved leveringsstedet for tjenesteydelser til en afgiftspligtig person, der handler i denne egenskab, forstås det sted, hvor denne person har etableret hjemstedet for sin økonomiske virksomhed. Hvis de pågældende tjenesteydelser imidlertid leveres til et fast forretningssted, der tilhører den afgiftspligtige person og er beliggende et andet sted end det sted, hvor han har etableret hjemstedet for sin økonomiske virksomhed, forstås ved leveringsstedet for de pågældende tjenesteydelser det sted, hvor det faste forretningssted er beliggende. I mangel af et sådant hjemsted eller et sådant fast forretningssted er leveringsstedet for tjenesteydelserne det sted, hvor den afgiftspligtige person, der modtager sådanne ydelser, har sin bopæl eller sit sædvanlige opholdssted.
               Artikel 45
               Ved leveringsstedet for tjenesteydelser til en ikke-afgiftspligtig person forstås det sted, hvor leverandøren har etableret hjemstedet for sin økonomiske virksomhed. Hvis de pågældende tjenesteydelser imidlertid leveres af et fast forretningssted, der tilhører leverandøren og er beliggende et andet sted end det sted, hvor han har etableret hjemstedet for sin økonomiske virksomhed, forstås ved leveringsstedet for de pågældende tjenesteydelser det sted, hvor det faste forretningssted er beliggende. I mangel af et sådant hjemsted eller et sådant fast forretningssted er leveringsstedet for tjenesteydelser det sted, hvor leverandøren har sin bopæl eller sit sædvanlige opholdssted.
               Afdeling 3
               Særlige bestemmelser
               Underafdeling 1
               Tjenesteydelser, der leveres af en formidler
               Artikel 46
               Leveringsstedet for tjenesteydelser, der leveres til ikke-afgiftspligtige personer af en formidler, som handler i andres navn og på andres vegne, er det sted, hvor den underliggende transaktion foretages, i overensstemmelse med dette direktiv.
               Underafdeling 2
               Tjenesteydelser i forbindelse med fast ejendom
               Artikel 47
               Leveringsstedet for tjenesteydelser i forbindelse med fast ejendom, herunder ydelser fra sagkyndige og ejendomsmæglere, indkvartering i hotelsektoren eller i sektorer med tilsvarende funktion, såsom ferielejre eller campingpladser, overdragelse af brugsrettigheder til fast ejendom samt tjenesteydelser i forbindelse med forberedelse eller koordinering af byggearbejder, som f.eks. ydelser fra arkitekter og tilsynsførende, er det sted, hvor den faste ejendom er beliggende.
               Underafdeling 3
               Befordringsydelser
               Artikel 48
               Leveringsstedet for personbefordringsydelser er det sted, hvor befordringen finder sted, idet der tages hensyn til de tilbagelagte strækninger.
               Artikel 49
               Leveringsstedet for andre transportydelser til ikke-afgiftspligtige personer end varetransport inden for Fællesskabet er det sted, hvor transporten finder sted, idet der tages hensyn til tilbagelagte strækninger.
               Artikel 50
               Leveringsstedet for ydelser i form af varetransport inden for Fællesskabet til ikke-afgiftspligtige personer er afgangsstedet for transporten.
               Artikel 51
               Ved »varetransport inden for Fællesskabet« forstås enhver varetransport med afgangssted og ankomststed på to forskellige medlemsstaters område.
               Ved »afgangssted« forstås det sted, hvor varetransporten rent faktisk påbegyndes, uden medregning af den strækning, der tilbagelægges til det sted, hvor varerne befinder sig, og ved »ankomststed« forstås det sted, hvor varetransporten rent faktisk afsluttes.
               Artikel 52
               Medlemsstaterne kan undlade at lægge moms på den del af varetransporten inden for Fællesskabet til ikke-afgiftspligtige personer,, der er tilbagelagt i farvande, som ikke er en del af Fællesskabets område.
               Underafdeling 4
               Tjenesteydelser inden for kultur, kunst, sport, videnskab, undervisning, underholdning og lignende, transportydelser i tilknytning hertil samt vurdering af og arbejde på løsøregenstande
               Artikel 53
               Leveringsstedet for tjenesteydelser i forbindelse med aktiviteter inden for kultur, kunst, sport, videnskab, undervisning, underholdning og lignende, som f.eks. messer og udstillinger, herunder levering af ydelser som arrangører af sådanne aktiviteter, samt for ydelser i tilknytning til disse former for aktiviteter er det sted, hvor disse aktiviteter rent faktisk udøves.
               Artikel 54
               Leveringsstedet for følgende tjenesteydelser til en ikke-afgiftspligtig person, er det sted, hvor tjenesteydelserne rent faktisk udføres:

                           a)

                           aktiviteter i tilknytning til transport som f.eks. lastning, losning, håndtering og lignende

                           b)

                           vurdering af og arbejde på løsøregenstande.

                     Underafdeling 5
               Restaurant- og cateringydelser
               Artikel 55
               Leveringsstedet for restaurant- og cateringydelser, bortset fra de ydelser, der fysisk udføres om bord på skibe, fly eller tog under den del af en personbefordring, der finder sted inden for Fællesskabet, er det sted, hvor disse ydelser rent faktisk udføres.
               Underafdeling 6
               Udlejning af transportmidler
               Artikel 56
               1.   Leveringsstedet for korttidsudlejning af et transportmiddel er det sted, hvor transportmidlet rent faktisk stilles til kundens rådighed.
               2.   Med henblik på stk. 1 forstås ved »korttidsudlejning«, at transportmidlet besiddes eller anvendes i en sammenhængende periode på højst 30 dage og, hvor der er tale om fartøjer, en sammenhængende periode på højst 90 dage.
               Underafdeling 7
               Restaurant- og cateringydelser til forbrug om bord på skibe, fly eller tog
               Artikel 57
               1.   Leveringsstedet for restaurant- og cateringydelser, der fysisk udføres om bord på skibe, fly eller tog under den del af en personbefordring, der finder sted inden for Fællesskabet, er afgangsstedet for personbefordringen.
               2.   Med henblik på stk. 1 forstås ved »den del af en personbefordring, som finder sted inden for Fællesskabet«, den del af en befordring, som uden ophold uden for Fællesskabet foretages mellem afgangsstedet og ankomststedet for personbefordringen.
               »Afgangsstedet for en personbefordring« er det første sted, hvor der optages passagerer inden for Fællesskabet, eventuelt efter en rejsestrækning uden for Fællesskabet.
               »Ankomststedet for en personbefordring« er det sidste sted inden for Fællesskabet, hvor der sættes passagerer af, som er optaget inden for Fællesskabet, eventuelt inden en rejsestrækning uden for Fællesskabet.
               I tilfælde af en returrejse anses tilbagebefordringen som en separat befordring.
               Underafdeling 8
               Levering af elektroniske tjenesteydelser til ikke-afgiftspligtige personer
               Artikel 58
               Leveringsstedet for elektronisk leverede tjenesteydelser, navnlig de ydelser, der er omhandlet i bilag II, er, når de leveres til ikke-afgiftspligtige personer, der er etableret i en medlemsstat eller har deres bopæl eller sædvanlige opholdssted i en medlemsstat, af en afgiftspligtig person, der har etableret hjemstedet for sin økonomiske virksomhed eller har et fast forretningssted uden for Fællesskabet, hvorfra ydelserne leveres, eller i mangel af et sådant hjemsted eller et sådant forretningssted har sin bopæl eller sit sædvanlige opholdssted uden for Fællesskabet, det sted, hvor den ikke-afgiftspligtige person er etableret, eller hvor han har sin bopæl eller sit sædvanlige opholdssted.
               Når leverandøren af en ydelse og kunden kommunikerer via elektronisk post, betyder dette ikke i sig selv, at den leverede ydelse er en elektronisk leveret tjenesteydelse.
               Underafdeling 9
               Ydelser til ikke-afgiftspligtige personer uden for Fællesskabet
               Artikel 59
               Leveringsstedet for følgende tjenesteydelser, der leveres til en ikke-afgiftspligtig person, som er etableret eller har sin bopæl eller sit sædvanlige opholdssted uden for Fællesskabet, er det sted, hvor denne person er etableret eller har sin bopæl eller sit sædvanlige opholdssted:

                           a)

                           overdragelse og afståelse af ophavsret, patentrettigheder, licensrettigheder, ret til varemærker og lignende rettigheder

                           b)

                           reklamevirksomhed

                           c)

                           ydelser fra rådgivningsvirksomheder, ingeniører, projekteringsvirksomheder, advokater og revisorer samt andre lignende ydelser tillige med databehandling og meddelelse af oplysninger

                           d)

                           forpligtelser til helt eller delvis at undlade udøvelse af en erhvervsmæssig virksomhed eller brug af en af de i denne artikel omhandlede rettigheder

                           e)

                           bank-, finansierings- og forsikringstransaktioner, herunder genforsikring, med undtagelse af udlejning af bankbokse

                           f)

                           tilrådighedsstillelse af personale

                           g)

                           udlejning af løsøregenstande med undtagelse af transportmidler af enhver art

                           h)

                           adgang til naturgas- og elektricitetsdistributionssystemer samt transport eller transmission gennem sådanne systemer og andre dermed direkte forbundne tjenesteydelser

                           i)

                           teleydelser

                           j)

                           radio- og tv–spredningstjenester

                           k)

                           elektronisk leverede tjenesteydelser, navnlig de i bilag II omhandlede tjenesteydelser.

                     Når leverandøren af en ydelse og kunden kommunikerer via elektronisk post, betyder dette ikke i sig selv, at den leverede ydelse er en elektronisk leveret tjenesteydelse.
               Underafdeling 10
               Forebyggelse af dobbelt påligning eller ikke-påligning af afgift
               Artikel 59a
               Med henblik på at undgå dobbelt påligning eller ikke-påligning af afgifter eller konkurrenceforvridning kan medlemsstaterne med hensyn til tjenesteydelser, hvis leveringssted bestemmes efter artikel 44, 45, 56 og 59, anse:

                           a)

                           leveringsstedet for en eller alle af disse ydelser, når dette er beliggende på deres område, som beliggende uden for Fællesskabet, såfremt den faktiske benyttelse eller udnyttelse finder sted uden for Fællesskabet

                           b)

                           leveringsstedet for en eller alle af disse ydelser, når dette er beliggende uden for Fællesskabet, som beliggende på deres område, såfremt den faktiske benyttelse eller udnyttelse finder sted inden for deres område.

                     Denne bestemmelse finder imidlertid ikke anvendelse på elektronisk leverede ydelser, hvis disse ydelser sker til ikke-afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i Fællesskabet.
               Artikel 59b
               Medlemsstaterne anvender artikel 59a, litra b), på teleydelser og radio- og tv-spredningstjenester, jf. artikel 59, stk. 1, litra j), der leveres til ikke-afgiftspligtige personer, der er etableret i en medlemsstat eller har deres bopæl eller sædvanlige opholdssted i en medlemsstat, af en afgiftspligtig person, der har etableret hjemstedet for sin økonomiske virksomhed eller har et fast forretningssted uden for Fællesskabet, hvorfra ydelserne leveres, eller i mangel af et sådant hjemsted eller et sådant forretningssted har sin bopæl eller sit sædvanlige opholdssted uden for Fællesskabet.«

               2)

               Artikel 98, stk. 2, andet afsnit, affattes således:
               »De nedsatte satser finder ikke anvendelse på elektronisk leverede tjenesteydelser.«

               3)

               Indledningen til artikel 170 affattes således:
               »Enhver afgiftspligtig person, der ifølge artikel 1 i direktiv 86/560/EØF (5), artikel 2, nr. 1, og artikel 3 i direktiv 2008/9/EF (6) og artikel 171 i nærværende direktiv ikke er etableret i den medlemsstat, hvor han køber varer og ydelser eller indfører momspligtige varer, har ret til at få denne moms tilbagebetalt, såfremt varerne og ydelserne anvendes til følgende formål:

               4)

               Artikel 171 ændres således:

                           a)

                           Stk. 1 affattes således:
                           »1.   Tilbagebetaling af momsen til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i den medlemsstat, hvor de køber varer og ydelser eller indfører momspligtige varer, men i en anden medlemsstat, foretages i henhold til de gennemførelsesbestemmelser, der er fastsat i direktiv 2008/9/EF.«

                           b)

                           Stk. 3 affattes således:
                           »3.   Direktiv 86/560/EØF finder ikke anvendelse på:

                                       a)

                                       tilbagebetaling af fejlagtigt fakturerede momsbeløb efter medlemsstatens lovgivning

                                       b)

                                       fakturerede momsbeløb for levering af varer, som er eller kan være fritaget i henhold til artikel 138 eller artikel 146, stk. 1, litra b.«

               5)

               Følgende artikel 171a indsættes:
               »Artikel 171a
               Medlemsstaterne kan i stedet for at foretage tilbagebetaling af moms i henhold til direktiv 86/560/EØF eller 2008/9/EF for levering til en afgiftspligtig person af varer eller tjenesteydelser, som den afgiftspligtige person skal svare moms af i henhold til artikel 194-197 eller artikel 199 tillade, at denne afgift fradrages efter proceduren i artikel 168. De nuværende restriktioner efter artikel 2, stk. 2, og artikel 4, stk. 2, i direktiv 86/560/EØF kan bibeholdes.
               Med henblik herpå kan medlemsstaterne udelukke den afgiftspligtige person, som er betalingspligtig for momsen, fra tilbagebetalingsproceduren i direktiv 86/560/EØF eller 2008/9/EF.«

               6)

               I afsnit XI, kapitel 1, afdeling 1, tilføjes følgende artikel 192a:
               »Artikel 192a
               Ved anvendelsen af denne afdeling anses en afgiftspligtig person, der har et fast forretningssted i den medlemsstat, hvor afgiften skal betales, som en afgiftspligtig person, der ikke er etableret i den pågældende medlemsstat, når følgende betingelser er opfyldt:

                           a)

                           Vedkommende foretager en afgiftspligtig levering af varer eller tjenesteydelser i den pågældende medlemsstat.

                           b)

                           Denne levering foretages uden medvirken af et forretningssted tilhørende leverandøren i den pågældende medlemsstat.«

               7)

               Artikel 196 affattes således:
               »Artikel 196
               Momsen påhviler den afgiftspligtige person eller den ikke-afgiftspligtige momsregistrerede juridiske person, til hvem der leveres tjenesteydelser som omhandlet i artikel 44, hvis ydelserne leveres af en afgiftspligtig person, der ikke er etableret i denne medlemsstat.«

               8)

               I artikel 214 tilføjes følgende litraer:

                           »d)

                           Enhver afgiftspligtig person, der på medlemsstaternes respektive område modtager tjenesteydelser, for hvilke han skal betale moms i henhold til artikel 196.

                           e)

                           Enhver afgiftspligtig person, der er etableret på medlemsstaternes respektive område og leverer tjenesteydelser på en anden medlemsstats område, for hvilke udelukkende modtageren skal betale moms i henhold til artikel 196.«

               9)

               Artikel 262 affattes således:
               »Artikel 262
               Enhver momsregistreret afgiftspligtig person skal indsende en oversigt over følgende:

                           a)

                           de momsregistrerede erhververe, som han har leveret varer til på de i artikel 138, stk. 1, og stk. 2, litra c), fastsatte betingelser

                           b)

                           de momsregistrerede personer, som han har leveret varer til efter selv at have fået varerne leveret ved erhvervelse inden for Fællesskabet som omhandlet i artikel 42

                           c)

                           de afgiftspligtige personer og de ikke-afgiftspligtige momsregistrerede juridiske personer, som han har leveret tjenesteydelser til, bortset fra ydelser, der er fritaget for moms i den medlemsstat, hvor transaktionen er afgiftspligtig, og for hvilke modtageren skal betale moms i henhold til artikel 196.«

               10)

               I artikel 264, stk. 1, foretages følgende ændringer:

                           a)

                           Litra a) og b) affattes således:

                                       »a)

                                       den afgiftspligtige persons momsregistreringsnummer i den medlemsstat, hvor oversigten skal indgives, og hvorunder han har foretaget leveringer af varer på de i artikel 138, stk. 1, fastsatte betingelser eller har leveret afgiftspligtige ydelser på de i artikel 44 fastsatte betingelser

                                       b)

                                       momsregistreringsnummeret på erhververen af varer eller modtageren af tjenesteydelser i en anden medlemsstat end den, hvor oversigten skal indgives, og hvorunder han har fået varerne eller ydelserne leveret«.

                           b)

                           Litra d) affattes således:

                                       »d)

                                       for hver enkelt erhverver af varer eller modtager af tjenesteydelser det samlede beløb for de leveringer af varer og det samlede beløb for de leveringer af ydelser, den afgiftspligtige person har foretaget«.

               11)

               I artikel 358 foretages følgende ændringer:

                           a)

                           Nr. 2 affattes således:

                                       »2)

                                       »elektroniske tjenesteydelser« og »elektronisk leverede tjenesteydelser«: de ydelser, der er omhandlet i artikel 59, stk. 1, litra k)«.

                           b)

                           Nr. 4 affattes således:

                                       »4)

                                       »forbrugsmedlemsstat«: den medlemsstat, hvor leveringen af de elektroniske tjenesteydelser anses for at finde sted i henhold til artikel 58«.

               12)

               I bilag II affattes titlen således:
               »VEJLEDENDE LISTE OVER ELEKTRONISK LEVEREDE YDELSER OMHANDLET I ARTIKEL 58 OG ARTIKEL 59, STK. 1, LITRA K)«.

         Artikel 3
   Fra den 1. januar 2011 affattes artikel 53 og 54 i direktiv 2006/112/EF således:

      »Artikel 53
      Leveringsstedet for adgang til arrangementer inden for kultur, kunst, sport, videnskab, undervisning, underholdning og lignende, som f.eks. messer og udstillinger, og tjenesteydelser i tilknytning dertil, der leveres til en afgiftspligtig person, er det sted, hvor disse arrangementer rent faktisk finder sted.
      Artikel 54
      1.   Leveringsstedet for tjenesteydelser i forbindelse med aktiviteter inden for kultur, kunst, sport, videnskab, undervisning, underholdning og lignende, som f.eks. messer og udstillinger, herunder levering af tjenesteydelser som arrangører af sådanne aktiviteter, der leveres til en ikke-afgiftspligtig person, er det sted, hvor disse aktiviteter rent faktisk udøves.
      2.   Leveringsstedet for følgende tjenesteydelser til en ikke-afgiftspligtig person, er det sted, hvor disse tjenesteydelser rent faktisk udføres:

                  a)

                  aktiviteter i tilknytning til transport som f.eks. lastning, losning, håndtering og lignende

                  b)

                  vurdering af og arbejde på løsøregenstande.«

   Artikel 4
   Fra den 1. januar 2013 affattes artikel 56, stk. 2, i direktiv 2006/112/EF således:

      »2.   Leveringsstedet for anden udlejning af et transportmiddel til en ikke-afgiftspligtig person end korttidsudlejning er det sted, hvor kunden er etableret eller har sin bopæl eller sit sædvanlige opholdssted.
      Leveringsstedet for anden udlejning af et fritidsfartøj til en ikke-afgiftspligtig person end korttidsudlejning er det sted, hvor fritidsfartøjet rent faktisk stilles til kundens rådighed, når denne tjenesteydelse rent faktisk leveres af tjenesteyderen fra dennes hjemsted eller et fast forretningssted på dette sted.
      3.   Med henblik på stk. 1og 2 forstås ved »korttidsudlejning«, at transportmidlet besiddes eller anvendes i en sammenhængende periode på højst 30 dage og hvor der er tale om fartøjer, en sammenhængende periode på højst 90 dage.«

   Artikel 5
   Fra den 1. januar 2015 foretages følgende ændringer i direktiv 2006/112/EF:

               1)

               Afsnit V, kapitel 3, afdeling 3, underafdeling 8, affattes således:
               »Underafdeling 8
               Levering af teleydelser, radio- og tv-spredningstjenester og elektroniske tjenesteydelser til ikke-afgiftspligtige personer
               Artikel 58
               Leveringsstedet for følgende tjenesteydelser til en ikke-afgiftspligtig person er det sted, hvor denne person er etableret eller har sin bopæl eller sit sædvanlige opholdssted:

                           a)

                           teleydelser

                           b)

                           radio- og tv–spredningstjenester

                           c)

                           elektronisk leverede tjenesteydelser, navnlig de i bilag II omhandlede tjenesteydelser.

                     Når leverandøren af en ydelse og kunden kommunikerer via elektronisk post, betyder dette ikke i sig selv, at den leverede ydelse er en elektronisk leveret tjenesteydelse.«

               2)

               Artikel 59, stk. 1, litra i), j) og k), og stk. 2, udgår.

               3)

               Artikel 59a, affattes således:
               »Artikel 59a
               Med henblik på at undgå dobbelt påligning eller ikke-påligning af afgifter eller konkurrenceforvridning kan medlemsstaterne med hensyn til tjenesteydelser, hvis leveringssted bestemmes efter artikel 44, 45, 56, 58 og 59, anse:

                           a)

                           leveringsstedet for en eller alle af disse ydelser, når dette er beliggende på deres område, som beliggende uden for Fællesskabet, såfremt den faktiske benyttelse eller udnyttelse finder sted uden for Fællesskabet

                           b)

                           leveringsstedet for en eller alle af disse ydelser, når dette er beliggende uden for Fællesskabet, som beliggende på deres område, såfremt den faktiske benyttelse eller udnyttelse finder sted inden for deres område.«

               4)

               Artikel 59b udgår.

               5)

               Artikel 204, stk. 1, tredje afsnit, affattes således:
               »Medlemsstaterne må dog ikke anvende den i andet afsnit omhandlede mulighed på afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i Fællesskabet, som defineret i artikel 358a, nr.1, som har valgt særordningen for teleydelser, radio- og tv-spredningstjenester eller elektroniske tjenesteydelser.«

               6)

               Overskriften til afsnit XII, kapitel 6, affattes således:

               »Særordninger for ikke-etablerede afgiftspligtige personer, der leverer teleydelser, radio- og tv-spredningstjenester eller elektroniske tjenesteydelser til ikke-afgiftspligtige personer«

               7)

               Artikel 357 udgår.

               8)

               Artikel 358 affattes således:
               »Artikel 358
               I dette kapitel og med forbehold af andre fællesskabsbestemmelser forstås ved:

                           1)

                           »teleydelser« og »radio- og tv-spredningstjenester«: de ydelser, der er omhandlet i artikel 58, stk. 1, litra a) og b)

                           2)

                           »elektroniske tjenesteydelser« og »elektronisk leverede tjenesteydelser«: de ydelser, der er omhandlet i artikel 58, stk. 1, litra c)

                           3)

                           »forbrugsmedlemsstat«: den medlemsstat, hvor leveringen af teleydelserne, radio- og tv-spredningstjenesterne eller de elektroniske tjenesteydelser anses for at finde sted i henhold til artikel 58

                           4)

                           »momsangivelse«: en angivelse, som indeholder de oplysninger, der er nødvendige for at fastlægge det momsbeløb, der skal betales i hver medlemsstat«.

               9)

               Overskriften til afsnit XII, kapitel 6, afdeling 2, affattes således:

               »Særordning for teleydelser, radio- og tv-spredningstjenester eller elektroniske tjenesteydelser leveret af afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i Fællesskabet«

               10)

               I afsnit XII, kapitel 6, afdeling 2, tilføjes følgende artikel:
               »Artikel 358a
               I denne afdeling og med forbehold af andre fællesskabsbestemmelser forstås ved:

                           1)

                           »en afgiftspligtig person, der ikke er etableret i Fællesskabet«: en afgiftspligtig person, som hverken har etableret hjemstedet for sin økonomiske virksomhed eller har et fast forretningssted inden for Fællesskabets område, og som ikke i øvrigt skal momsregistreres

                           2)

                           »identifikationsmedlemsstat«: den medlemsstat, som den afgiftspligtige person, der ikke er etableret i Fællesskabet, vælger at kontakte for at anmelde, hvornår hans virksomhed som afgiftspligtig inden for Fællesskabets område påbegyndes i henhold til bestemmelserne i denne afdeling.«

               11)

               Artikel 359 til 365 affattes således:
               »Artikel 359
               Medlemsstaterne tillader en afgiftspligtig person, der ikke er etableret i Fællesskabet, og som leverer teleydelser, radio- og tv-spredningstjenester eller elektroniske tjenesteydelser til en ikke-afgiftspligtig person, som er etableret eller har sin bopæl eller sit sædvanlige opholdssted i en medlemsstat, at anvende denne særordning. Denne ordning finder anvendelse på alle tjenesteydelser, der leveres på denne måde inden for Fællesskabet.
               Artikel 360
               En afgiftspligtig person, der ikke er etableret i Fællesskabet, skal til identifikationsmedlemsstaten anmelde påbegyndelse og ophør af sin virksomhed som afgiftspligtig eller ændringer i denne virksomhed, som gør, at han ikke længere opfylder betingelserne for at være omfattet af denne særordning. Denne anmeldelse skal foretages elektronisk.
               Artikel 361
               1.   Oplysningerne fra den afgiftspligtige person, der ikke er etableret i Fællesskabet, til identifikationsmedlemsstaten om påbegyndelse af hans afgiftspligtige virksomhed skal indeholde følgende enkeltheder:

                           a)

                           navn

                           b)

                           postadresse

                           c)

                           elektroniske adresser, herunder websteder

                           d)

                           eventuelt skattenummer i hans hjemland

                           e)

                           en erklæring om, at vedkommende ikke er momsregistreret i Fællesskabet.

                     2.   Den afgiftspligtige person, der ikke er etableret i Fællesskabet, skal meddele identifikationsmedlemsstaten enhver ændring i de afgivne oplysninger.
               Artikel 362
               Identifikationsmedlemsstaten tildeler den afgiftspligtige person, der ikke er etableret i Fællesskabet, et individuelt momsregistreringsnummer og meddeler ham dette nummer elektronisk. På grundlag af de oplysninger, der anvendes til denne identifikation, kan forbrugsmedlemsstaterne anvende deres egne identifikationssystemer.
               Artikel 363
               Identifikationsmedlemsstaten sletter den afgiftspligtige person, der ikke er etableret i Fællesskabet, fra identifikationsregisteret i følgende tilfælde:

                           a)

                           hvis han meddeler, at han ikke længere leverer teleydelser, radio- og tv-spredningstjenester eller elektroniske tjenesteydelser

                           b)

                           hvis det på anden måde kan antages, at hans afgiftspligtige virksomhed er bragt til ophør

                           c)

                           hvis han ikke længere opfylder betingelserne for at være omfattet af denne særordning,

                           d)

                           hvis han til stadighed undlader at rette sig efter reglerne for særordningen.

                     Artikel 364
               En afgiftspligtig person, der ikke er etableret i Fællesskabet, indsender elektronisk til identifikationsmedlemsstaten en momsangivelse for hvert kalenderkvartal, uanset om der er leveret teleydelser, radio- og tv-spredningstjenester eller elektroniske tjenesteydelser eller ej. Angivelsen skal indsendes inden for 20 dage efter udgangen af den afgiftsperiode, som angivelsen vedrører.
               Artikel 365
               Momsangivelsen skal indeholde identifikationsnummeret samt for hver enkelt forbrugsmedlemsstat, hvor der skal betales moms, den samlede værdi uden moms af de leveringer af teleydelser, radio- og tv-spredningstjenester eller elektroniske tjenesteydelser, der er foretaget i afgiftsperioden, og det samlede tilsvarende afgiftsbeløb opdelt efter satser. Også de gældende momssatser og det samlede skyldige afgiftsbeløb skal anføres på angivelsen.«

               12)

               Artikel 366, stk. 1, affattes således:
               »1.   Momsangivelsen udarbejdes i euro.
               Medlemsstater, der ikke har indført euroen, kan kræve, at momsangivelsen udarbejdes i deres nationale valuta. Hvis leveringerne er foretaget i andre valutaer, anvender den afgiftspligtige person, der ikke er etableret i Fællesskabet, kursen på den sidste dag i afgiftsperioden, når momsangivelsen udfærdiges.«

               13)

               Artikel 367 og 368 affattes således:
               »Artikel 367
               En afgiftspligtig person, der ikke er etableret i Fællesskabet, indbetaler momsen under henvisning til den relevante momsangivelse, når momsangivelsen indsendes, dog senest ved udløbet af fristen for indsendelse af angivelsen.
               Betalingen sker til en bankkonto denomineret i euro, der er udpeget af identifikationsmedlemsstaten. Medlemsstater, der ikke har indført euroen, kan kræve, at betaling sker til en bankkonto denomineret i den nationale valuta.
               Artikel 368
               En afgiftspligtig person, der ikke er etableret i Fællesskabet, og som gør brug af denne særordning, kan ikke foretage fradrag af momsbeløb i henhold til artikel 168 i dette direktiv. Uanset artikel 1, stk. 1, i direktiv 86/560/EØF får denne afgiftspligtige person tilbagebetalt moms i overensstemmelse med nævnte direktiv. Artikel 2, stk. 2 og 3, og artikel 4, stk. 2, i direktiv 86/560/EØF finder ikke anvendelse på tilbagebetaling i forbindelse med teleydelser, radio- og tv-spredningstjenester eller elektroniske tjenesteydelser, der er omfattet af denne særordning.«

               14)

               Artikel 369, stk. 1, affattes således:
               »1.   En afgiftspligtig person, der ikke er etableret i Fællesskabet, fører et regnskab over de transaktioner, der er omfattet af denne særordning. Dette regnskab skal være tilstrækkeligt detaljeret til, at forbrugsmedlemsstatens skattemyndigheder kan fastslå, at momsangivelsen er korrekt.«

               15)

               I afsnit XII, kapitel 6, indsættes følgende afdeling:
               »Afdeling 3
               Særordning for teleydelser, radio- og tv-spredningstjenester eller elektroniske tjenesteydelser leveret af afgiftspligtige personer, der er etableret i Fællesskabet, men ikke i forbrugsmedlemsstaten
               Artikel 369a
               I denne afdeling og med forbehold af andre fællesskabsbestemmelser forstås ved:

                           1)

                           »en afgiftspligtig person, der ikke er etableret i forbrugsmedlemsstaten«: en afgiftspligtig person, som har etableret hjemstedet for sin økonomiske virksomhed eller har et fast forretningssted i Fællesskabet, men som ikke har etableret hjemstedet for sin økonomiske virksomhed eller har et fast forretningssted inden for forbrugsmedlemsstatens område

                           2)

                           »identifikationsmedlemsstat«: den medlemsstat, hvor den afgiftspligtige person har etableret hjemstedet for sin økonomiske virksomhed, eller, hvis han ikke har etableret hjemstedet for sin økonomiske virksomhed i Fællesskabet, det sted, hvor den pågældende har et fast forretningssted.

                     Hvis en afgiftspligtig person, som ikke har etableret sin økonomiske virksomhed i Fællesskabet, men har mere end ét fast forretningssted deri, er identifikationsmedlemsstaten den medlemsstat med et fast forretningssted, hvor den afgiftspligtige person angiver at gøre brug af denne særordning. Den afgiftspligtige person er bundet af denne beslutning for det pågældende kalenderår og de to efterfølgende kalenderår.
               Artikel 369b
               Medlemsstaterne tillader en afgiftspligtig person, der ikke er etableret i forbrugsmedlemsstaten, og som leverer teleydelser, radio- og tv-spredningstjenester eller elektroniske tjenesteydelser til en ikke-afgiftspligtig person, som er etableret eller har sin bopæl eller sit sædvanlige opholdssted i en medlemsstat, at anvende denne særordning. Denne ordning finder anvendelse på alle tjenesteydelser, der leveres på denne måde inden for Fællesskabet.
               Artikel 369c
               En afgiftspligtig person, der ikke er etableret i forbrugsmedlemsstaten, skal til identifikationsmedlemsstaten anmelde påbegyndelse og ophør af sin virksomhed som afgiftspligtig under denne særordning eller ændringer i denne virksomhed, som gør, at han ikke længere opfylder betingelserne for at være omfattet af denne særordning. Denne anmeldelse skal foretages elektronisk.
               Artikel 369d
               En afgiftspligtig person, der gør brug af særordningen, skal for så vidt angår afgiftspligtige transaktioner under denne ordning kun momsregistreres i identifikationsmedlemsstaten. Til dette formål anvender medlemsstaten det individuelle momsregistreringsnummer, der i forvejen er tildelt den afgiftspligtige person af hensyn til hans forpligtelser i henhold til den indenlandske ordning.
               På grundlag af de oplysninger, der anvendes til denne identifikation, kan forbrugsmedlemsstaterne bevare deres egne identifikationsordninger.
               Artikel 369e
               Identifikationsmedlemsstaten udelukker en afgiftspligtig person, der ikke er etableret i forbrugsmedlemsstaten, fra særordningen i følgende tilfælde:

                           a)

                           hvis han meddeler, at han ikke længere leverer teleydelser, radio- og tv-spredningstjenester eller elektroniske tjenesteydelser,

                           b)

                           hvis det på anden måde kan antages, at hans afgiftspligtige virksomhed under denne særordning er bragt til ophør,

                           c)

                           hvis han ikke længere opfylder betingelserne for at være omfattet af denne særordning,

                           d)

                           hvis han til stadighed undlader at rette sig efter reglerne for særordningen.

                     Artikel 369f
               En afgiftspligtig person, der ikke er etableret i forbrugsmedlemsstaten, skal til identifikationsmedlemsstaten elektronisk indsende en momsangivelse for hvert kalenderkvartal, uanset om der er leveret teleydelser, radio- og tv-spredningstjenester eller elektroniske tjenesteydelser eller ej. Angivelsen skal indsendes inden for 20 dage efter udgangen af den afgiftsperiode, som angivelsen vedrører.
               Artikel 369g
               Momsangivelsen skal indeholde det i artikel 369d nævnte identifikationsnummer og for hver enkelt forbrugsmedlemsstat, hvor der skal betales moms, vise den samlede værdi uden moms af de leveringer af teleydelser, radio- og tv-spredningstjenester og elektroniske tjenesteydelser, der er foretaget i afgiftsperioden, og det samlede tilsvarende afgiftsbeløb opdelt efter satser. Også de gældende momssatser og det samlede skyldige afgiftsbeløb skal anføres på angivelsen.
               Når den afgiftspligtige person har et eller flere faste forretningssteder i en anden medlemsstat end identifikationsmedlemsstaten, hvorfra der leveres tjenesteydelser, skal momsangivelsen ud over de i stk. 1 nævnte oplysninger indeholde den samlede værdi af de teleydelser, radio- og tv-spredningstjenester og elektroniske tjenesteydelser, der er omfattet af den særordning, der er fastsat i denne afdeling, for hver medlemsstat, hvor den pågældende har et forretningssted, tillige med dette forretningssteds momsidentifikationsnummer eller momsregistreringsnummer, fordelt efter forbrugsmedlemsstat.
               Artikel 369h
               1.   Momsangivelsen udarbejdes i euro.
               Medlemsstater, der ikke har indført euroen, kan kræve, at momsangivelsen udarbejdes i deres nationale valuta. Hvis leveringerne er foretaget i andre valutaer, anvender den afgiftspligtige person, der ikke er etableret i forbrugsmedlemsstaten, kursen på den sidste dag i afgiftsperioden, når momsangivelsen udfærdiges.
               2.   Omregningen skal ske til de valutakurser, som Den Europæiske Centralbank har offentliggjort for den pågældende dag, eller, hvis der ikke har været nogen offentliggørelse den dag, den næste offentliggørelsesdag.
               Artikel 369i
               En afgiftspligtig person, der ikke er etableret i forbrugsmedlemsstaten, indbetaler momsen under henvisning til den relevante momsangivelse, når momsangivelsen indsendes, dog senest ved udløbet af fristen for indsendelse af angivelsen.
               Betalingen sker til en bankkonto denomineret i euro, der er udpeget af identifikationsmedlemsstaten. Medlemsstater, der ikke har indført euroen, kan kræve, at betaling sker til en bankkonto denomineret i den nationale valuta.
               Artikel 369j
               En afgiftspligtig person, der ikke er etableret i forbrugsmedlemsstaten, og som gør brug af denne særordning, kan for så vidt angår virksomhed som afgiftspligtig under denne særordning ikke foretage fradrag af momsbeløb i henhold til artikel 168 i dette direktiv. Uanset artikel 2, nr. 1, og artikel 3 i direktiv 2008/9/EF får denne afgiftspligtige person tilbagebetalt moms i overensstemmelse med nævnte direktiv.
               Hvis en afgiftspligtig person, der ikke er etableret i forbrugsmedlemsstaten, og som gør brug af denne særordning, heller ikke under særordningen udøver økonomisk virksomhed, for hvilken han skal momsregistreres, skal vedkommende fradrage de momsbeløb, der er knyttet til den økonomiske virksomhed under særordningen som led i den momsangivelse, der skal indgives efter artikel 250.
               Artikel 369k
               1.   En afgiftspligtig person, der ikke er etableret i forbrugsmedlemsstaten, fører et regnskab over de transaktioner, der er omfattet af denne særordning. Dette regnskab skal være tilstrækkeligt detaljeret til, at forbrugsmedlemsstatens skattemyndigheder kan fastslå, at momsangivelsen er korrekt.
               2.   Det i stk. 1 omhandlede regnskab skal efter anmodning gøres elektronisk tilgængeligt for forbrugsmedlemsstaten og for identifikationsmedlemsstaten.
               Dette regnskab skal opbevares i en periode på ti år fra den 31. december i det år, hvor transaktionen blev foretaget.«

               16)

               Overskriften til bilag II affattes således:
               »VEJLEDENDE LISTE OVER ELEKTRONISK LEVEREDE TJENESTEYDELSER OMHANDLET I ARTIKEL 58, STK. 1, LITRA C)«

         Artikel 6
   Kommissionen forelægger senest den 31. december 2014 en rapport om den effektive gennemførelse af reglen i artikel 5 om levering af teleydelser, radio- og tv-spredningstjenester og elektronisk leverede tjenesteydelser til ikke-afgiftspligtige personer, og om hvorvidt reglen stadig svarer til den generelle politik vedrørende leveringsstedet for tjenesteydelser på det tidspunkt.
   Artikel 7
   1.   Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme artikel 1-5 i dette direktiv fra de datoer, der er anført i bestemmelserne.
   De underretter straks Kommissionen herom. Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
   2.   Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
   Artikel 8
   Dette direktiv træder i kraft dagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
   Artikel 9
   Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 12. februar 2008.

            På Rådets vegne

         A. BAJUK

            Formand

      (1)  EUT C 104 E af 30.4.2004, s. 143 og udtalelse af 16.5.2006 (endnu ikke offentliggjort i EUT).

      (2)  EUT C 117 af 30.4.2004, s. 15 og EUT C 195 af 18.8.2006, s. 54.

      (3)  EUT L 347 af 11.12.2006, s. 1. Senest ændret ved direktiv 2007/75/EF (EUT L 346 af 29.12.2007, s. 13).

      (4)  EUT C 321 af 31.12.2003, s. 1.

      (5)  Rådets trettende direktiv 86/560/EØF af 17. november 1986 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — foranstaltninger til tilbagebetaling af merværdiafgift til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret på Fællesskabets område (EFT L 326 af 21.11.1986, s. 40).

      (6)  Rådets direktiv 2008/9/EF af 12. februar 2008 om detaljerede regler for tilbagebetaling af moms i henhold til direktiv 2006/112/EF til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret på landets område, men i en anden medlemsstat (EUT L 44 af 20.2.2008, s. 23).«


title: Kommissionens direktiv 2012/22/EU af 22. august 2012 om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/8/EF med henblik på at optage DDA-carbonat som et aktivt stof i bilag I hertil  EØS-relevant tekst

text:
               23.8.2012

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 227/7

         KOMMISSIONENS DIREKTIV 2012/22/EU
   af 22. august 2012
   om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/8/EF med henblik på at optage DDA-carbonat som et aktivt stof i bilag I hertil
   (EØS-relevant tekst)
   EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
   under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/8/EF af 16. februar 1998 om markedsføring af biocidholdige produkter (1), særlig artikel 11, stk. 4, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Den 17. januar 2007 modtog Kommissionen en henvendelse fra Lonza, som i overensstemmelse med artikel 11, stk. 1, i direktiv 98/8/EF ansøgte om optagelse af det aktive stof DDA-carbonat i direktivets bilag I til anvendelse i produkttype 8, træbeskyttelsesmidler, jf. bilag V til direktiv 98/8/EF. På datoen i artikel 34, stk. 1, i direktiv 98/8/EF var DDA-carbonat ikke på markedet som aktivt stof i et biocidholdigt produkt.

               (2)

               Efter at have foretaget sin vurdering forelagde Det Forenede Kongerige den 11. november 2010 en rapport sammen med en henstilling for Kommissionen.

               (3)

               Medlemsstaterne og Kommissionen har gennemgået rapporten i Det Stående Udvalg for Biocidholdige Produkter den 2. marts 2012 og resultaterne af vurderingen indføjet i en vurderingsrapport.

               (4)

               Det fremgår af de forskellige undersøgelser, at biocidholdige produkter, der anvendes som træbeskyttelsesmidler og indeholder DDA-carbonat, kan forventes at opfylde kravene i artikel 5 i direktiv 98/8/EF. DDA-carbonat bør derfor optages til anvendelse i produkttype 8 i bilag I til nævnte direktiv.

               (5)

               Ikke alle potentielle anvendelser er blevet vurderet på EU-plan. F.eks. er anvendelse af ikke-professionelle brugere ikke vurderet. Derfor bør medlemsstaterne vurdere de anvendelser eller eksponeringsscenarier og de risici for befolkningsgrupper og delmiljøer, der ikke har været behandlet repræsentativt i risikovurderingen på EU-plan, og sikre, at der i forbindelse med udstedelse af produktgodkendelser træffes passende foranstaltninger eller stilles specifikke betingelser, som begrænser de identificerede risici til et acceptabelt omfang.

               (6)

               Som følge af de risici, der er peget på for menneskers sundhed, bør der for industrielle brugeres vedkommende stilles krav om, at der fastsættes sikre arbejdsprocedurer for produkter, og at sådanne produkter kun anvendes med passende personlige værnemidler, medmindre det godtgøres i ansøgningen om godkendelse af et produkt, at risiciene kan begrænses til et acceptabelt niveau med andre midler.

               (7)

               I betragtning af de påpegede risici for det akvatiske og terrestriske miljø bør det kræves, at industriel anvendelse gennemføres inden for et indesluttet område eller på et hårdt og uigennemtrængeligt underlag med inddæmning, at nylig behandlet træ efter behandlingen skal lagres overdækket og/eller på et hårdt og uigennemtrængeligt underlag, og at eventuelt spild fra produkter, der anvendes som træbeskyttelsesmidler og indeholder DDA-carbonat, opsamles til genbrug eller bortskaffelse.

               (8)

               Der er afdækket uacceptable risici for miljøet i scenarier, hvor træ, der er behandlet ved neddypning i DDA-carbonat, vedvarende er udsat for vejrliget eller udsat for jævnlig befugtning (brugsklasse 3, jf. OECD (2)), og hvor træ, der er behandlet med DDA-carbonat, benyttes i konstruktioner udendørs nær eller over vand (bro-scenariet i brugsklasse 3, jf. OECD (3)) eller er i kontakt med ferskvand (brugsklasse 4b, jf. OECD (4)). Det bør derfor kræves, at produkter ikke godkendes til behandling af træ, som agtes benyttet på den måde, medmindre der forelægges data til godtgørelse af, at produktet opfylder kravene i både artikel 5 og bilag VI i direktiv 98/8/EF, om nødvendigt med anvendelse af hensigtsmæssige risikobegrænsende foranstaltninger.

               (9)

               Bestemmelserne i dette direktiv bør anvendes samtidigt i alle medlemsstaterne for at sikre ligebehandling af biocidholdige produkter i produkttype 8, som indeholder det aktive stof DDA-carbonat, på EU-markedet og også lette den korrekte funktion af markedet for biocidholdige produkter generelt.

               (10)

               Før et aktivt stof optages i bilag I til direktiv 98/8/EF, bør medlemsstaterne have en rimelig frist til at sætte de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv.

               (11)

               Direktiv 98/8/EF bør ændres i overensstemmelse hermed.

               (12)

               Foranstaltningerne i denne forordning er i overensstemmelse med udtalelse fra Det Stående Udvalg for Biocidholdige Produkter —

         VEDTAGET DETTE DIREKTIV:
   Artikel 1
   Bilag I til direktiv 98/8/EF ændres som angivet i bilaget til nærværende direktiv.
   Artikel 2
   1.   Medlemsstaterne vedtager og offentliggør senest den 31. januar 2013 de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv.
   De anvender disse bestemmelser fra den 1. februar 2013.
   Bestemmelserne skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
   2.   Medlemsstaterne tilsender Kommissionen de vigtigste nationale bestemmelser, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
   Artikel 3
   Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
   Artikel 4
   Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 22. august 2012.

            På Kommissionens vegne

         José Manuel BARROSO

            Formand

      (1)  EFT L 123 af 24.4.1998, s. 1.

      (2)  OECD's serie af emissionsscenariedokumenter, nr. 2: Emission Scenario Document for Wood Preservatives, del 2, s. 64.

      (3)  Ibid.

      (4)  Ibid.

      BILAG
      Følgende punkt indsættes i bilag I til direktiv 98/8/EF:

                     Nr.

                     Almindeligt anvendt navn

                     IUPAC-navn
                     identifikationsnr.

                     Minimumsrenhed af det biocide produkts aktive stof i den form, det markedsføres

                     Optagelsesdato

                     Frist for overensstemmelse med artikel 16, stk. 3 (undtagen for produkter, som indeholder mere end ét aktivstof — her er fristen for overensstemmelse med artikel 16, stk. 3, den frist, der fastsættes i den sidste af beslutningerne om optagelse af dets aktivstoffer)

                     Udløbsdato for optagelsen

                     Produkttype

                     Særlige bestemmelser (1)

                     »58

                     DDA-carbonat

                     Reaktionsblanding af N,N-didecyl-N,N-dimethylammoniumcarbonat og N,N-didecyl-N,N-dimethylammoniumbicarbonat
                     EF-nr.: 451-900-9
                     CAS-nr. 894406-76-9

                     Tørvægt: 740 g/kg

                     1. februar 2013

                     Ikke relevant.

                     31. januar 2023

                     8

                     Risikovurderingen på EU-plan omfatter ikke alle potentielle anvendelser; visse anvendelser, som f.eks. ikke-professionelles anvendelse, er udelukket. Ved behandlingen af en ansøgning om godkendelse af et produkt efter artikel 5 og bilag VI skal medlemsstaterne, når det er relevant for det pågældende produkt, vurdere de anvendelser eller eksponeringsscenarier og de risici for delmiljøer og befolkningsgrupper, der ikke har været behandlet repræsentativt i risikovurderingen på EU-plan.
                     Medlemsstaterne sikrer, at godkendelser gives på følgende betingelser:

                                 (1)

                                 Der skal for industrielle brugeres vedkommende opstilles sikre arbejdsprocedurer, og produkter må kun anvendes med de fornødne personlige værnemidler, medmindre det godtgøres i ansøgningen om godkendelse af et produkt, at risiciene kan begrænses til et acceptabelt niveau med andre midler.

                                 (2)

                                 Det skal blandt andet for godkendte produkter fremgå af etiketter og sikkerhedsdatablade, når sådanne foreligger, at industriel anvendelse skal gennemføres inden for et indesluttet område eller på et hårdt og uigennemtrængeligt underlag med inddæmning, at nylig behandlet træ efter behandlingen lagres overdækket og/eller på et hårdt og uigennemtrængeligt underlag, og at eventuelt spild fra produkter, der anvendes, skal opsamles til genbrug eller bortskaffelse.

                                 (3)

                                 Produkter må ikke godkendes til behandling af træ, som vil være i kontakt med ferskvand eller benyttes i konstruktioner udendørs nær eller over vand, eller træ, som er behandlet ved neddypning i DDA-carbonat og vedvarende er udsat for vejrliget eller udsat for jævnlig befugtning, medmindre der forelægges data til godtgørelse af, at produktet opfylder kravene i artikel 5 og bilag VI, om nødvendigt med anvendelse af hensigtsmæssige risikobegrænsende foranstaltninger.«

         (1)  Med henblik på gennemførelsen af de fælles principper i bilag VI findes indholdet og konklusionerne af vurderingsrapporterne på Kommissionens websted: http://ec.europa.eu/comm/environment/biocides/index.htm


title: Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/22/EF af  15. marts 2006  om minimumsbetingelser for gennemførelse af Rådets forordning (EØF) nr. 3820/85 og (EØF) nr. 3821/85 med hensyn til sociale bestemmelser inden for vejtransportvirksomhed og om ophævelse af Rådets direktiv 88/599/EØF   (EØS-relevant tekst) - Erklæringer

text:
               11.4.2006

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 102/35

      EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 2006/22/EF
   af 15. marts 2006
   om minimumsbetingelser for gennemførelse af
   Rådets forordning (EØF) nr. 3820/85 og (EØF) nr. 3821/85
   med hensyn til sociale bestemmelser inden for vejtransportvirksomhed og om ophævelse af Rådets direktiv 88/599/EØF
   (EØS-relevant tekst)
   EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 71, stk. 1,
   under henvisning til forslag fra Kommissionen,
   under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
   efter høring af Regionsudvalget,
   efter proceduren i traktatens artikel 251 (2), på grundlag af Forligsudvalgets fælles udkast af 8. december 2005, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Rådets forordning (EØF) nr. 3820/85 af 20. december 1985 om harmonisering af visse bestemmelser på det sociale område inden for vejtransport (3) og (EØF) nr. 3821/85 af 20. december 1985 om kontrolapparatet inden for vejtransport (4) samt Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/15/EF af 11. marts 2002 om tilrettelæggelse af arbejdstid for personer, der udfører mobile vejtransportaktiviteter (5) er af væsentlig betydning for etableringen af et fælles marked for transport ad vej, jernbane eller indre vandveje samt for færdselssikkerheden og arbejdsvilkårene.

               (2)

               I hvidbogen »Den europæiske transportpolitik frem til 2010 — de svære valg« har Kommissionen tilkendegivet, at det er nødvendigt at skærpe kontrollen og sanktionerne, navnlig hvad angår de sociale bestemmelser vedrørende vejtransportvirksomhed, og specifikt at øge antallet af kontrolforanstaltninger, tilskynde til systematisk udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne, koordinere kontrolaktiviteter og fremme uddannelse af kontrolpersonale.

               (3)

               Det er derfor nødvendigt at sikre en korrekt anvendelse og harmoniseret fortolkning af bestemmelserne på det sociale område inden for vejtransport ved fastsættelse af mindstekrav med henblik på en ensartet og effektiv kontrol i medlemsstaterne af overholdelsen af de relevante bestemmelser. Denne kontrol bør tjene til at begrænse og forebygge overtrædelser. Desuden bør der indføres et system, som sikrer, at virksomheder i en høj risikoklasse kontrolleres grundigere og hyppigere.

               (4)

               Risici som følge af træthed hos førere bør endvidere modvirkes gennem håndhævelse af direktiv 2002/15/EF.

               (5)

               Foranstaltningerne i dette direktiv bør ikke blot føre til forbedring af færdselssikkerheden, men også til harmonisering af arbejdsvilkårene i Fællesskabet samt til fremme af lige konkurrencevilkår.

               (6)

               Udskiftning af analoge kontrolapparater med digitale vil gradvis gøre det muligt at kontrollere større mængder data hurtigere og mere præcist. Derfor vil medlemsstaterne i stigende grad være i stand til at gennemføre mere kontrol. Andelen af arbejdsdage, der skal kontrolleres, for førere af køretøjer, som er omfattet af de sociale bestemmelser, bør derfor gradvis hæves til 4 %.

               (7)

               Hvad angår kontrolordningerne må det være målet, at nationale løsninger udvikles i retning af europæisk interoperabilitet og praktisk anvendelighed.

               (8)

               Alle kontrolmyndigheder bør råde over tilstrækkeligt standardudstyr og hensigtsmæssige lovmæssige beføjelser, således at de kan udføre deres opgaver virkningsfuldt og effektivt.

               (9)

               Uden at det berører den korrekte udførelse af de opgaver, der er fastsat i dette direktiv, bør medlemsstaterne tilstræbe at sikre, at vejkontrol udføres effektivt og hurtigt med henblik på at gennemføre kontrollen på kortest mulig tid og med mindst mulig forsinkelse for føreren.

               (10)

               I hver medlemsstat bør der være et enkelt organ for forbindelserne inden for Fællesskabet med andre relevante kompetente myndigheder. Dette organ bør også udarbejde relevante statistikker. Medlemsstaterne bør også anvende en sammenhængende national håndhævelsesstrategi på deres område og kan udpege et enkelt organ, der skal koordinere gennemførelsen.

               (11)

               Samarbejdet mellem medlemsstaternes kontrolmyndigheder bør fremmes yderligere gennem samordnede kontrolforanstaltninger, fælles uddannelsesinitiativer, elektronisk udveksling af oplysninger samt udveksling af oplysninger og erfaringer.

               (12)

               Bedste praksis inden for håndhævelse af reglerne for vejtransport, navnlig med hensyn til at sikre en harmoniseret fremgangsmåde ved udstedelse af attester for en førers årlige ferie eller sygeorlov, bør fremmes gennem et forum for medlemsstaternes kontrolmyndigheder.

               (13)

               De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af dette direktiv bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (6).

               (14)

               Målet for dette direktiv, nemlig at indføre klare, fælles regler om minimumsbetingelserne for kontrol af, at forordning (EØF) nr. 3820/85 og (EØF) nr. 3821/85 og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 561/2006 af 15. marts 2006 om harmonisering af visse sociale bestemmelser inden for vejtransport og om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 3821/85 og (EF) nr. 2135/98 samt ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 3820/85 (7) gennemføres korrekt og ensartet, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan på grund af behovet for en samordnet indsats på tværs af grænserne bedre gennemføres på fællesskabsplan. Fællesskabet kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 5. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går direktivet ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.

               (15)

               Rådets direktiv 88/599/EØF (8) om standardkontrolprocedurer for gennemførelse af forordning (EØF) nr. 3820/85 og (EØF) nr. 3821/85 bør derfor ophæves —

         UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
   Artikel 1
   Formål
   Dette direktiv fastsætter minimumsbetingelser for gennemførelsen af forordning (EØF) nr. 3820/85 og (EØF) nr. 3821/85.
   Artikel 2
   Kontrolordninger
   1.   Medlemsstaterne indfører en ordning med hensigtsmæssig og regelmæssig kontrol af en korrekt og konsekvent gennemførelse, som omhandlet i artikel 1, både på vejene og hos virksomhederne inden for samtlige transportkategorier.
   Denne kontrol skal hvert år omfatte et bredt, repræsentativt udsnit af mobile arbejdstagere, førere, virksomheder og køretøjer inden for alle de transportkategorier, der er omfattet af forordning (EØF) nr. 3820/85 og (EØF) nr. 3821/85.
   Medlemsstaterne sørger for, at der anvendes en sammenhængende national kontrolstrategi på deres område. Med henblik herpå kan medlemsstaterne udpege et koordineringsorgan for så vidt angår foranstaltninger, der træffes i henhold til artikel 4 og 6, og Kommissionen og de andre medlemsstater underrettes i så fald herom.
   2.   I den udstrækning, det ikke allerede er tilfældet, tillægger medlemsstaterne senest den 1. maj 2007 det kompetente kontrolpersonale passende lovmæssige beføjelser, således at det på korrekt vis kan udføre kontrolopgaverne i henhold til dette direktiv.
   3.   Hver medlemsstat tilrettelægger kontrollen på en sådan måde, at 1 % af arbejdsdagene for førere af køretøjer, som er omfattet af forordning (EØF) nr. 3820/85 og (EØF) nr. 3821/85 kontrolleres fra den 1. maj 2006. Denne procentsats hæves til mindst 2 % fra den 1. januar 2008 og til mindst 3 % fra den 1. januar 2010.
   Fra den 1. januar 2012 kan denne minimumsprocentsats hæves til 4 % af Kommissionen efter proceduren i artikel 12, stk. 2, hvis de statistikker, der er indsamlet i henhold til artikel 3, viser, at gennemsnitligt mere end 90 % af alle kontrollerede køretøjer er udstyret med et digitalt kontrolapparat. Kommissionen tager ved sin beslutning herom bl.a. hensyn til, om de gældende kontrolforanstaltninger er effektive, især om tilgængeligheden af data fra digitale kontrolapparater hos virksomhederne.
   Mindst 15 % af det samlede antal kontrollerede arbejdsdage skal kontrolleres på vejene og mindst 30 % hos virksomhederne. Efter den 1. januar 2008 skal mindst 30 % af det samlede antal kontrollerede arbejdsdage kontrolleres på vejene og mindst 50 % hos virksomhederne.
   4.   De oplysninger, der fremsendes til Kommissionen i overensstemmelse med artikel 16, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 3820/85, skal bl.a. omfatte antallet af førere, der er kontrolleret på vejene, antallet af kontrolaktioner, der er gennemført hos virksomhederne, antallet af kontrollerede arbejdsdage og antallet og karakteren af konstaterede overtrædelser, med angivelse af, om der er transporteret personer eller gods.
   Artikel 3
   Statistikker
   Medlemsstaterne sikrer, at de statistiske oplysninger, der indsamles ved den kontrol, som udføres i overensstemmelse med artikel 2, stk. 1 og 3, inddeles i følgende kategorier:

               a)

               for så vidt angår kontrol på vejene:

                           i)

                           vejtype, dvs. motorvej, hovedvej eller bivej, det kontrollerede køretøjs registreringsland med henblik på at undgå forskelsbehandling

                           ii)

                           kontrolapparattype, analog eller digital

               b)

               for så vidt angår kontrol hos virksomhederne:

                           i)

                           transportaktivitetstype, dvs. international eller indenlandsk transport, passagerbefordring eller godstransport, transport for egen regning eller mod vederlag

                           ii)

                           størrelsen af virksomhedens vognpark

                           iii)

                           kontrolapparattype, analog eller digital.

         Disse statistikker forelægges Kommissionen hvert andet år og offentliggøres i en rapport.
   De indsamlede data for det seneste år opbevares af medlemsstaternes kompetente myndigheder.
   Virksomheder, der er ansvarlige for førere, opbevarer dokumenter, kontroldata og andre relevante oplysninger, som kontrolmyndighederne har overgivet til dem, om den kontrol, der er foretaget hos virksomheden eller af dens førere på vejene, i ét år.
   Enhver yderligere påkrævet præcisering af definitionerne af de i litra a) og b) anførte kategorier fastlægges af Kommissionen efter proceduren i artikel 12, stk. 2.
   Artikel 4
   Vejkontrol
   1.   Vejkontrollen udføres på forskellige steder og på vilkårlige tidspunkter af døgnet og dækker så stor en del af vejnettet, at kontrolstederne vanskeligt kan undgås.
   2.   Medlemsstaterne sikrer, at:

               a)

               der træffes fyldestgørende foranstaltninger til at indrette kontrolsteder på eller i nærheden af eksisterende og planlagte veje, og om nødvendigt til at servicestationer og andre sikre steder langs motorvejene kan fungere som kontrolsteder

               b)

               kontrollen foretages efter et system med tilfældig rotation og under hensyntagen til en passende geografisk balance.

         3.   Vejkontrollen omfatter de elementer, der er fastsat i bilag I, del A. Kontrollen kan koncentreres om et bestemt element, hvis omstændighederne kræver det.
   4.   Uden at dette berører artikel 9, stk. 2, foretages vejkontrollen uden forskelsbehandling. Navnlig må kontrolpersonalet ikke forskelsbehandle på grundlag af:

               a)

               køretøjets indregistreringsland

               b)

               førerens bopælsland

               c)

               virksomhedens etableringsland

               d)

               turens start- og bestemmelsessted

               e)

               kontrolapparattype, analog eller digital.

         5.   Kontrolpersonalet forsynes med:

               a)

               en liste over de vigtigste elementer, der skal kontrolleres, som fastlagt i bilag I, del A

               b)

               standardkontroludstyr som fastlagt i bilag II.

         6.   Hvis en medlemsstats vejkontrol af føreren af et køretøj, der er indregistreret i en anden medlemsstat, giver grund til at formode, at der er begået overtrædelser, som ikke kan konstateres ved kontrollen, fordi de nødvendige data mangler, bistår de kompetente myndigheder i de berørte medlemsstater hinanden med at klarlægge situationen.
   Artikel 5
   Samordnet kontrol
   Medlemsstaterne gennemfører mindst seks gange om året samordnede kontrolaktioner med henblik på vejkontrol af førere og køretøjer, der er omfattet af forordning (EØF) nr. 3820/85 og (EØF) nr. 3821/85. Disse aktioner gennemføres samtidig af to eller flere medlemsstaters kontrolmyndigheder, der hver arbejder på deres respektive medlemsstats eget område.
   Artikel 6
   Kontrol hos virksomhederne
   1.   Kontrol hos en virksomhed planlægges i lyset af tidligere erfaringer med forskellige transport- og virksomhedskategorier. Der foretages også kontrol hos en virksomhed, hvis der ved vejkontrol er konstateret grove overtrædelser af forordning (EØF) nr. 3820/85 eller forordning (EØF) nr. 3821/85.
   2.   Kontrol hos en virksomhed omfatter elementerne i bilag I, del A og del B.
   3.   Kontrolpersonalet forsynes med:

               a)

               en liste over de vigtigste elementer, der skal kontrolleres, som fastlagt i bilag I, del A og B

               b)

               standardkontroludstyr som fastlagt i bilag II.

         4.   Kontrolpersonalet i en medlemsstat tager under kontrollen hensyn til eventuelle oplysninger, som det udpegede koordinerende organ i en anden medlemsstat, jf. artikel 7, stk. 1, har videregivet vedrørende virksomhedens aktiviteter i denne anden medlemsstat.
   5.   Ved anvendelsen af stk. 1-4 har kontrol, der foretages hos de kompetente myndigheder på grundlag af relevante dokumenter eller data, som virksomhederne har fremlagt på disse myndigheders anmodning, samme status som kontrol, der foretages hos virksomhederne.
   Artikel 7
   Forbindelserne inden for Fællesskabet
   1.   Medlemsstaterne udpeger et organ, der har til opgave:

               a)

               at sørge for koordinering med tilsvarende organer i andre berørte medlemsstater med hensyn til aktioner, der gennemføres i henhold til artikel 5

               b)

               hvert andet år at fremsende statistiske oplysninger til Kommissionen i henhold til artikel 16, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 3820/85

               c)

               at være hovedansvarlig for at yde de kompetente myndigheder i andre medlemsstater bistand i henhold til artikel 4, stk. 6.

         Organet skal være repræsenteret i det udvalg, der er omhandlet i artikel 12, stk. 1.
   2.   Hver medlemsstat giver Kommissionen meddelelse om udpegelsen af dette organ, og Kommissionen underretter de øvrige medlemsstater herom.
   3.   Der gøres en aktiv indsats for at fremme udveksling af data, erfaringer og andre oplysninger mellem medlemsstaterne, hovedsagelig, men ikke udelukkende, via det udvalg, der er omhandlet i artikel 12, stk. 1, og andre organer, som Kommissionen måtte udpege efter proceduren i artikel 12, stk. 2.
   Artikel 8
   Udveksling af oplysninger
   1.   Oplysninger, som medlemsstaternes myndigheder stiller til rådighed for hinanden i henhold til artikel 17, stk. 3, i forordning (EØF) nr. 3820/85 og artikel 19, stk. 3, i forordning (EØF) nr. 3821/85, udveksles mellem de udpegede organer, der er meddelt Kommissionen i medfør af artikel 7, stk. 2:

               a)

               mindst én gang hvert halve år efter dette direktivs ikrafttræden

               b)

               efter særlig anmodning fra en medlemsstat i specifikke tilfælde.

         2.   Medlemsstaterne tilstræber at indføre systemer til elektronisk udveksling af oplysninger. Efter proceduren i artikel 12, stk. 2, fastlægger Kommissionen en fælles metode for effektiv udveksling af oplysninger.
   Artikle 9
   Risikoklassificeringssystem
   1.   Medlemsstaterne indfører et system for risikoklassificering af virksomheder baseret på det relative antal og grovheden af de overtrædelser af forordning (EØF) nr. 3820/85 eller (EØF) nr. 3821/85, som den enkelte virksomhed har begået. Kommissionen fremmer dialogen mellem medlemsstaterne med henblik på at bidrage til overensstemmelsen mellem disse systemer for risikoklassificering.
   2.   Virksomheder i en høj risikoklasse kontrolleres grundigere og hyppigere. Kriterierne og de nærmere regler for indførelsen af et sådant system drøftes i det i artikel 12 omhandlede udvalg med henblik på at udvikle et system til udveksling af oplysninger om bedste praksis.
   3.   En foreløbig liste over overtrædelser af forordning (EØF) nr. 3820/85 og (EØF) nr. 3821/85 er opstillet i bilag III.
   Med henblik på at opstille retningslinjer for vægtning af overtrædelser af forordning (EØF) nr. 3820/85 og (EØF) nr. 3821/85 kan Kommissionen, hvis det er relevant, efter proceduren i artikel 12, stk. 2, tilpasse bilag III med henblik på at fastlægge en fælles ramme for overtrædelser, som inddeles i kategorier, efter hvor alvorlige overtrædelserne er.
   Kategorien vedrørende de mest alvorlige overtrædelser bør omfatte overtrædelser, hvor manglende overholdelse af de relevante bestemmelser i forordning (EØF) nr. 3820/85 og (EØF) nr. 3821/85 indebærer en stor risiko for alvorlig personskade eller død.
   Artikel 10
   Rapport
   Senest den 1. maj 2009 forelægger Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet en rapport om de sanktioner, der er fastsat i medlemsstaternes lovgivning for alvorlige overtrædelser.
   Artikel 11
   Bedste praksis
   1.   Efter proceduren i artikel 12, stk. 2, fastlægger Kommissionen retningslinjer for god kontrolpraksis.
   Disse retningslinjer offentliggøres i en beretning, Kommissionen udarbejder hvert andet år.
   2.   Medlemsstaterne opstiller fælles uddannelsesprogrammer vedrørende bedste praksis, der afvikles mindst en gang om året, og tilskynder til udveksling af personale mindst en gang om året mellem deres respektive koordinerende kontrolorganer.
   3.   En elektronisk og printervenlig formular udformes af Kommissionen efter proceduren i artikel 12, stk. 2, og den anvendes, hvis føreren har været fraværende på grund af sygdom eller ferie, eller hvis føreren har ført et andet køretøj, der er undtaget fra forordning (EØF) nr. 3820/85, i den periode, der er nævnt i artikel 15, stk. 7, første afsnit, første led, i forordning (EØF) nr. 3821/85.
   4.   Medlemsstaterne sørger for, at kontrolpersonalet er veluddannet til at udføre sine opgaver.
   Artikel 12
   Udvalgsprocedure
   1.   Kommissionen bistås af det udvalg, der er nedsat ved artikel 18, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 3821/85.
   2.   Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 og 7 i afgørelse 1999/468/EF, jf. dennes artikel 8.
   Perioden i artikel 5, stk. 6, i afgørelse 1999/468/EF fastsættes til tre måneder.
   3.   Udvalget vedtager selv sin forretningsorden.
   Artikel 13
   Gennemførelsesforanstaltninger
   Efter anmodning fra en medlemsstat eller på eget initiativ vedtager Kommissionen efter proceduren i artikel 12, stk. 2, gennemførelsesforanstaltninger navnlig med henblik på:

               a)

               at fremme en fælles tilgang til dette direktivs gennemførelse

               b)

               at tilskynde kontrolmyndighederne til at følge en samordnet fremgangsmåde og en harmoniseret fortolkning af forordning (EØF) nr. 3820/85

               c)

               at fremme dialogen mellem transportsektoren og kontrolmyndighederne.

         Artikel 14
   Forhandlinger med tredjelande
   Når dette direktiv er trådt i kraft, indleder Fællesskabet forhandlinger med de relevante tredjelande om anvendelse af bestemmelser svarende til direktivets bestemmelser.
   Indtil disse forhandlinger er afsluttet, fremsender medlemsstaterne kontroldata vedrørende køretøjer fra tredjelande sammen med de oplysninger, der fremsendes til Kommissionen i henhold til artikel 16, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 3820/85.
   Artikel 15
   Ajourføring af bilagene
   Ændringer i bilagene, der er nødvendige for at tilpasse dem til udviklingen inden for bedste praksis, vedtages efter proceduren i artikel 12, stk. 2.
   Artikel 16
   Gennemførelse
   1.   Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv inden den 1. april 2007. De meddeler straks Kommissionen teksten til disse bestemmelser, samt en sammenligningstabel over de pågældende bestemmelser og bestemmelserne i dette direktiv.
   Disse bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
   2.   Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
   Artikel 17
   Ophævelse
   1.   Direktiv 88/599/EØF ophæves.
   2.   Henvisninger til det ophævede direktiv betragtes som henvisninger til nærværende direktiv.
   Artikel 18
   Ikrafttræden
   Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
   Artikel 19
   Adressater
   Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.

      Udfærdiget i Strasbourg, den 15. marts 2006.

            På Europa-Parlamentets vegne

         J. BORRELL FONTELLES

            Formand

            På Rådets vegne

         H. WINKLER

            Formand

      (1)  EUT C 241 af 28.9.2004, s. 65.

      (2)  Europa-Parlamentets udtalelse af 20.4.2004 (EUT C 104 E af 30.4.2004, s. 385), Rådets fælles holdning af 9.12.2004 (EUT C 63 E af 15.3.2005, s. 1) og Europa-Parlamentets holdning af 13.4.2005 (EUT C 33 E af 9.2.2006, s. 415). Europa-Parlamentets lovgivningsmæssige beslutning af 2.2.2006 og Rådets afgørelse af 2.2.2006.

      (3)  EFT L 370 af 31.12.1985, s. 1. Ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/59/EF (EUT L 226 af 10.9.2003, s. 4).

      (4)  EFT L 370 af 31.12.1985, s. 8. Senest ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 432/2004 (EUT L 71 af 10.3.2004, s. 3).

      (5)  EFT L 80 af 23.3.2002, s. 35.

      (6)  EFT L 184 af 17.7.1999, s. 23.

      (7)  EUT L 102 af 11.4.2006, s. 1.

      (8)  EFT L 325 af 29.11.1988, s. 55. Ændret ved forordning (EF) nr. 2135/98 (EFT L 274 af 9.10.1998, s. 1).

      BILAG I
      DEL A
      VEJKONTROL
      Vejkontrollen omfatter normalt følgende elementer:

                  1)

                  daglige og ugentlige køretider, pauser samt daglige og ugentlige hviletider; også diagramarkene for de forudgående dage, der skal opbevares i køretøjet i overensstemmelse med artikel 15, stk. 7, i forordning (EØF) nr. 3821/85 og/eller de data, der er lagret for samme periode på førerkortet og/eller i kontrolapparatets datalager i overensstemmelse med bilag II og/eller udskrifter

                  2)

                  for den periode, der er omhandlet i artikel 15, stk. 7, i forordning (EØF) nr. 3821/85, eventuelle tilfælde, hvor den tilladte hastighed for køretøjet er overskredet, defineret som perioder på over ét minut, hvor køretøjets hastighed overstiger 90 km/h for køretøjer i kategori N3 eller 105 km/h for køretøjer i kategori M3 (kategori N3 og M3 som defineret i bilag II, del A, til Rådets direktiv 70/156/EØF af 6. februar 1970 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om godkendelse af motordrevne køretøjer og påhængskøretøjer dertil (1) )

                  3)

                  hvor det er relevant, momentane hastigheder, der er nået af køretøjet, som registreret af kontrolapparatet inden for højst de foregående 24 timers brug af køretøjet

                  4)

                  sikring af, at kontrolapparatet fungerer korrekt (fastlæggelse af eventuelt misbrug af kontrolapparatet og/eller førerkortet og/eller diagramarkene) eller, hvor det er relevant, at de i artikel 14, stk. 5, i forordning (EØF) nr. 3820/85 nævnte dokumenter forefindes

            DEL B
      KONTROL HOS VIRKSOMHEDERNE
      Kontrol hos virksomheder omfatter ud over de elementer, der er anført i del A:

                  1)

                  ugentlige hviletider og køretiderne mellem disse hviletider

                  2)

                  kontrol af at tougersbegrænsningen af køretiderne overholdes

                  3)

                  diagramark, data og udskrifter fra køretøjsenhed og førerkort.

            Medlemsstaterne kan i givet fald, hvis der konstateres en overtrædelse, undersøge, om andre led i transportkæden er medansvarlige, f.eks. speditører, transportører eller underkontrahenter, der måtte have tilskyndet til eller medvirket til overtrædelsen; det kontrolleres i den forbindelse, at kontrakter om levering af transportydelser er udformet således, at det er muligt at overholde forordning (EØF) nr. 3820/85 og (EØF) nr. 3821/85.

         (1)  EFT L 42 af 23.2.1970, s. 1. Senest ændret ved Kommissionens direktiv 2006/28/EF (EUT L 65 af 7.3.2006, s. 27).

      BILAG II
      Standardudstyr, der skal være til rådighed for kontrolmyndigheder
      Medlemsstaterne sikrer, at følgende standardudstyr er til rådighed for de kontrolmyndigheder, der udfører de opgaver, der er fastlagt i bilag I:

                  1)

                  udstyr til at overføre data fra køretøjsenheden og det digitale kontrolapparats førerkort, til at læse data samt at analysere data og/eller overføre resultaterne til en central database til analyse

                  2)

                  udstyr til at kontrollere diagramarkene.

      BILAG III
      Overtrædelser
      I overensstemmelse med artikel 9, stk. 3, og med henblik på dette direktiv opstilles følgende foreløbige liste over overtrædelser:

                  1)

                  overskridelse af den maksimalt tilladte køretid for henholdsvis ét døgn, en uge eller 14 døgn

                  2)

                  manglende overholdelse af den daglige eller ugentlige minimumshviletid

                  3)

                  tilsidesættelse af minimumskravet til pauser

                  4)

                  Manglende overholdelse af kravene i forordning (EØF) nr. 3821/85 til installering af kontrolapparater.

         ERKLÆRINGER

      Kommissionen tilkendegiver, at i relation til klassifikationen af alvorlige overtrædelser er dens forståelse, at alvorlige overtrædelser af forordningen om harmonisering af visse sociale love om vejtransport omfatter følgende:

                  1.

                  overskridelse af den maksimalt tilladte køretid for henholdsvis ét døgn, 6 døgn eller 14 døgn med 20 % eller mere

                  2.

                  manglende overholdelse af den daglige eller ugentlige minimumshviletid med 20 % eller mere

                  3.

                  manglende overholdelse af minimumskravet til pauser med 33 % eller mere

                  4.

                  en fartskriver, der ikke er udstyret i overensstemmelse med betingelserne i Rådets forordning (EØF) nr. 3821/85.

            Kommissionen og medlemsstaterne bestræber sig på at sikre, at AETR-bestemmelserne senest to år efter dette direktivs ikrafttræden er bragt i overensstemmelse med bestemmelserne i dette direktiv. Hvis en sådan overensstemmelse ikke er opnået inden for denne periode, foreslår Kommissionen foranstaltninger med henblik på at finde en løsning.


Avis juridique important

|

32001L0088

Rådets direktiv 2001/88/EF af 23. oktober 2001 om ændring af direktiv 91/630/EØF om fastsættelse af mindstekrav med hensyn til beskyttelse af svin

EF-Tidende nr. L 316 af 01/12/2001 s. 0001 - 0004

Rådets direktiv 2001/88/EFaf 23. oktober 2001om ændring af direktiv 91/630/EØF om fastsættelse af mindstekrav med hensyn til beskyttelse af svinRÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 37,under henvisning til forslag fra Kommissionen(1),under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet(2),under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg(3),efter høring af Regionsudvalget, ogud fra følgende betragtninger:(1) Ifølge protokollen om dyrebeskyttelse og dyrevelfærd, der er knyttet som bilag til traktaten, tager Fællesskabet og medlemsstaterne ved fastlæggelse og gennemførelse af politikkerne inden for landbrug fuldt hensyn til dyrs velfærd, samtidig med at de respekterer medlemsstaternes love og administrative bestemmelser samt deres skikke, navnlig med hensyn til religiøse ritualer, kulturelle traditioner og regionale skikke.(2) Ifølge artikel 6 i Rådets direktiv 91/630/EØF(4) har Kommissionen fremlagt en rapport om intensive opdrætsystemer, herunder navnlig om velfærd for søer opdrættet i forskellige grader af indelukning og i flok, og fremsat forslag om tilpasning af reglerne.(3) Svin er som levende dyr medtaget i varelisten i bilag I til traktaten.(4) Den Videnskabelige Veterinærkomité konkluderede i sin udtalelse af 30. september 1997, at svin bør holdes i et miljø, der opfylder deres motions- og rodebehov, og at svins velfærd synes at blive forringet af alvorlige pladsbegrænsninger.(5) Søer foretrækker et socialt samspil med andre svin, når de har bevægelsesfrihed og et komplekst miljø. Den nuværende praksis med til stadighed at holde søer i snæver indelukning bør derfor forbydes. Producenterne bør imidlertid have tilstrækkelig tid til at foretage de nødvendige strukturændringer i deres produktionsanlæg.(6) Det er nødvendigt at sikre balance mellem de forskellige aspekter, der skal tages i betragtning med hensyn til velfærd, herunder sundhed, økonomiske og sociale forhold og også miljøvirkninger.(7) Det er hensigtsmæssigt, at Kommissionen fremlægger en ny rapport på baggrund af yderligere forskning og praktiske erfaringer for yderligere at forbedre svins velfærd, særlig med hensyn til aspekter, der ikke indgår i direktiv 91/630/EØF.(8) De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af direktiv 91/630/EØF bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen(5) -UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:Artikel 1Direktiv 91/630/EØF ændres således:1) Artikel 3 affattes således: "Artikel 3Medlemsstaterne sikrer følgende:1) Alle bedrifter skal opfylde følgende krav:a) Det frie gulvareal, som er til rådighed for hver fravænnet gris eller hvert avls-/fedesvin i flok bortset fra gylte efter løbning og søer, skal være på mindst:>TABELPOSITION>b) Det samlede frie gulvareal, som er til rådighed for hver gylt efter løbning og hver so, når gylte og/eller søer holdes i flok, skal henholdsvis være på mindst 1,64 m2 og 2,25 m2. Når disse dyr holdes i flokke på færre end seks dyr, bør det frie gulvareal øges med 10 %. Når disse dyr holdes i flokke på 40 eller flere dyr, kan det frie gulvareal nedsættes med 10 %.2) Gulvarealer skal opfylde følgende krav:a) For gylte efter løbning og drægtige søer: En del af det areal, der kræves i nr. 1, litra b), og som skal svare til mindst 0,95 m2 pr. gylt og mindst 1,3 m2 pr. so, skal være et sammenhængende areal med fast gulv, hvoraf højst 15 % består af åbninger til dræning.b) Når der anvendes betonspaltegulve til svin i floki) må bredden af spalteåbningen ikke være over:- 11 mm for pattegrise- 14 mm for fravænnede grise- 18 mm for avls-/fedesvin- 20 mm for gylte efter løbning og søerii) skal spaltebredden mindst være:- 50 mm for pattegrise og fravænnede grise- 80 mm for avls-/fedesvin, gylte efter løbning og søer.3) Opførelse eller indretning af anlæg, hvor søer og gylte er bundet, er forbudt. Fra den 1. januar 2006 er anvendelse af bindsler til søer og gylte forbudt.4) a) Søer og gylte skal holdes i flok i perioden fra fire uger efter løbning til en uge før det forventede faretidspunkt. Den sti, hvor flokken holdes, skal have sider, hvis længde er over 2,8 m. Når disse dyr holdes i flokke på færre end seks dyr, skal den sti, hvor flokken holdes, have sider, hvis længde er over 2,4 m.b) Uanset litra a) kan søer og gylte, der opdrættes på bedrifter med under ti søer, holdes enkeltvis i den periode, der er nævnt i litra a), såfremt de let kan vende sig i stien.5) Med forbehold af kravene i bilaget skal søer og gylte have permanent adgang til rodemateriale, der mindst opfylder de relevante krav i bilaget.6) Søer og gylte, der holdes i flokke, skal fodres ved hjælp af et system, der sikrer, at hvert dyr kan få tilstrækkeligt foder, også når der er konkurrenter til foderet til stede.7) For at stille dyrenes sult og opfylde deres behov for at tygge, skal alle goldsøer og drægtige søer og gylte have en tilstrækkelig mængde fyldigt foder eller foder med højt fiberindhold samt foder med højt energiindhold.8) Svin, som skal holdes i flok, og som er særlig aggressive, er blevet angrebet af andre svin eller er syge eller skadede, kan dog opstaldes midlertidigt i individuelle stier. I så fald skal de pågældende stier være så store, at dyrene let kan vende sig, hvis dette ikke er i modstrid med specifik veterinærrådgivning.9) Fra den 1. januar 2003 gælder nr. 1, litra b), nr. 2, 4 og 5 samt nr. 8, sidste punktum, for alle nyopførte og genopførte bedrifter og bedrifter, der tages i brug for første gang efter denne dato. Fra den 1. januar 2013 gælder disse bestemmelser for alle bedrifter.Nr. 4, litra a), gælder ikke for bedrifter med under ti søer."2) Følgende artikel indsættes: "Artikel 5aMedlemsstaterne sørger for1) at enhver, der beskæftiger eller ansætter personer til pasning af svin, sikrer sig, at disse personer har modtaget instrukser og vejledning om de relevante bestemmelser i artikel 3 og i bilaget2) at der er adgang til passende uddannelseskurser. Disse uddannelseskurser skal specielt fokusere på velfærdsaspekter."3) Artikel 6 affattes således: "Artikel 61. Helst inden den 1. januar 2005 og under alle omstændigheder inden den 1. juli 2005 forelægger Kommissionen Rådet en rapport udarbejdet på grundlag af en udtalelse fra Den Videnskabelige Komité for Dyrs Sundhed og Trivsel. Rapporten udarbejdes under hensyn til samfundsøkonomiske følger, sundhedsmæssige følger, miljøindvirkninger og forskellige klimatiske forhold. Den tager ligeledes hensyn til udviklingen inden for metoder og systemer for svineproduktion og kødforarbejdning, der vil kunne mindske behovet for operativ kastration. Rapporten ledsages om nødvendigt af passende lovgivningsforslag vedrørende virkningerne af forskellige gulvarealkrav og gulvtyper for fravænnede grises og avls-/fedesvins velfærd. Rådet træffer afgørelse med kvalificeret flertal om disse forslag.2. Senest den 1. januar 2008 forelægger Kommissionen Rådet en rapport udarbejdet på grundlag af en udtalelse fra Den Videnskabelige Komité for Dyrs Sundhed og Trivsel.Rapporten skal især omhandle:a) virkningerne af belægningsgraden, herunder flokstørrelse og metoderne til flokkens sammensætning, for svins velfærd, herunder deres sundhed, i forskellige produktionssystemerb) virkningerne af staldens udformning, herunder de forskellige gulvtyper, for svins velfærd, herunder deres sundhed, under hensyn til forskellige klimatiske forholdc) risikofaktorer forbundet med halebidning og anbefalinger med henblik på at begrænse behovet for halekuperingd) yderligere udviklinger i flokopstaldningssystemer for drægtige søer, som tager hensyn til både de patologiske, zootekniske, fysiologiske og etologiske aspekter af forskellige systemer og til deres sundhedsmæssige og miljømæssige virkninger samt de forskellige klimatiske forholde) fastlæggelse af gulvarealkrav, herunder til løbeafdelingen, for individuelt opstaldede voksne avlsornerf) yderligere udviklinger i løsstaldssystemer for drægtige søer og for diegivende søer, der opfylder soens behov uden at udgøre en risiko for pattegrisenes overlevelseg) forbrugernes holdninger og adfærd over for svinekød i tilfælde af forskellige grader af forbedringer af dyrenes velfærdh) samfundsøkonomiske følger af de forskellige svineopdrætsystemer og deres indvirkning på Fællesskabets økonomiske partnere.Rapporten kan om nødvendigt ledsages af relevante lovgivningsforslag."4. Artikel 10 affattes således: "Artikel 101. Kommissionen bistås af Den Stående Veterinærkomité, i det følgende benævnt 'komitéen', der er nedsat ved afgørelse 68/361/EØF(6)2. Når der henvises til dette stykke, anvendes artikel 5 og 7 i afgørelse 1999/468/EF(7).Perioden i artikel 5, stk. 6, i afgørelse 1999/468/EF fastsættes til tre måneder.3. Komitéen vedtager selv sin forretningsorden."Artikel 21. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv inden den 1. januar 2003. De underretter straks Kommissionen herom.2. Disse love og administrative bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.Artikel 3Dette direktiv træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.Artikel 4Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.Udfærdiget i Luxembourg, den 23. oktober 2001.På Rådets vegneA. Neyts-UyttebroeckFormand(1) EFT C 154 E af 29.5.2001, s. 114.(2) Udtalelse afgivet den 14.6.2001 (endnu ikke offentliggjort i EFT).(3) EFT C 221 af 7.8.2001, s. 74.(4) EFT L 340 af 11.12.1991, s. 33.(5) EFT L 184 af 17.7.1999, s. 23.(6) EFT L 255 af 18.10.1968, s. 23.(7) EFT L 184 af 17.7.1999, s. 23.