Avis juridique important

|

32003L0098

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/98/EF af 17. november 2003 om videreanvendelse af den offentlige sektors informationer

EU-Tidende nr. L 345 af 31/12/2003 s. 0090 - 0096

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/98/EFaf 17. november 2003om videreanvendelse af den offentlige sektors informationerEUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 95,under henvisning til forslag fra Kommissionen(1),under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg(2),under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget(3),efter proceduren i traktatens artikel 251(4), ogud fra følgende betragtninger:(1) Traktaten fastslår, at der skal oprettes et indre marked og indføres en ordning, der sikrer, at konkurrencen i det indre marked ikke fordrejes. Harmonisering af medlemsstaternes regler og praksis for udnyttelse af den offentlige sektors informationer bidrager til gennemførelsen af disse målsætninger.(2) Udviklingen hen imod et informations- og vidensamfund påvirker tilværelsen for hver eneste borger i Fællesskabet bl.a. ved, at de får adgang til og mulighed for at tilegne sig viden på nye måder.(3) Digitalt indhold spiller en stor rolle i denne udvikling. Indholdsproduktion har i de seneste år ført til, at der i hurtigt tempo er skabt nye job, og tendensen fortsætter. De fleste af disse jobs skabes i små nystartede virksomheder.(4) Den offentlige sektor indsamler, producerer, reproducerer og formidler et bredt spektrum af information på mange områder, som f.eks. information om sociale forhold, økonomi, geografi, vejrforhold, turisme, erhvervsforhold, patentrettigheder og uddannelse.(5) Et af hovedformålene med oprettelsen af det indre marked er at skabe betingelser, der fremmer udviklingen af tjenesteydelser, som dækker hele Fællesskabet. Den offentlige sektors informationer er et vigtigt kildemateriale for produkter og tjenester med digitalt indhold, og de vil få stadig større betydning som indholdsressource til de mobile indholdstjenester, der er under udvikling. En bred geografisk dækning på tværs af grænserne er også vigtig i denne forbindelse. Mere vidtgående muligheder for at videreanvende den offentlige sektors informationer bør bl.a. give de europæiske virksomheder mulighed for at udnytte disses potentiale og bidrage til økonomisk vækst og jobskabelse.(6) Der er betydelige forskelle mellem medlemsstaternes regler og praksis vedrørende udnyttelsen af informationskilder fra den offentlige sektor, hvilket forhindrer udnyttelse af denne vigtige informationskildes fulde økonomiske potentiale. De offentlige myndigheders tradition for udnyttelse af den offentlige sektors informationer har også udviklet sig meget forskelligt. Der bør tages højde herfor. Der bør derfor sikres et minimum af harmonisering af nationale regler og praksis for anvendelse af dokumenter fra den offentlige sektor i tilfælde, hvor forskelle i nationale regler og praksis eller manglende klarhed hindrer et velfungerende indre marked og en hensigtsmæssig udvikling af informationssamfundet i Fællesskabet.(7) Uden et minimum af harmonisering på fællesskabsplan risikerer man endvidere, at national lovgivning, som allerede er indført i en række medlemsstater som svar på de teknologiske udfordringer, fører til endnu større forskelle. Følgerne af en sådan lovgivningsmæssig forskel og uvished vil få større betydning, efterhånden som informationssamfundet udvikles. Informationssamfundet har allerede øget den grænseoverskridende udnyttelse af information betydeligt.(8) Der er behov for en generel ramme for betingelserne for videreanvendelse af dokumenter fra den offentlige sektor for at sikre rimelige, forholdsmæssigt afpassede og ikke-diskriminerende betingelser for videreanvendelse af sådanne informationer. Offentlige myndigheder indsamler, producerer, reproducerer og formidler dokumenter med henblik på at varetage deres offentlige opgaver. Brug af sådanne dokumenter til andre formål betegnes som videreanvendelse. Medlemsstaternes politikker kan gå videre end de minimumsstandarder, der er fastsat i dette direktiv, og tillade en mere vidtgående videreanvendelse.(9) Dette direktiv indeholder ikke en forpligtelse til at tillade videreanvendelse af dokumenter. Det er fortsat medlemsstaterne eller den berørte offentlige myndighed, der træffer beslutning om tilladelse til videreanvendelse. Dette direktiv bør finde anvendelse på dokumenter, som gøres tilgængelige til videreanvendelse, når offentlige myndigheder udsteder licens til, sælger, formidler, udveksler eller udleverer informationer. For at undgå krydssubsidiering bør videreanvendelsen også omfatte yderligere brug af dokumenter inden for en sådan myndighed til aktiviteter, der falder uden for dens offentlige opgave. Aktiviteter, der falder uden for de offentlige opgaver, vil typisk være levering af dokumenter, der udelukkende udarbejdes og opkræves gebyr for på et kommercielt grundlag og i konkurrence med andre på markedet. Definitionen af "dokument" bør ikke omfatte computerprogrammer. Direktivet er baseret på de eksisterende aktindsigtsordninger i medlemsstaterne og ændrer ikke de nationale regler for adgang til dokumenter. Det finder ikke anvendelse i tilfælde, hvor borgere eller virksomheder i henhold til den relevante aktindsigtsordning kun kan få et dokument udleveret, hvis de kan dokumentere en særlig interesse. På fællesskabsplan anerkendes det i artikel 41 (retten til god forvaltning) og 42 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, at enhver unionsborger samt enhver fysisk eller juridisk person med bopæl eller hjemsted i en medlemsstat har ret til aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter. Offentlige myndigheder bør opfordres til at give adgang til videreanvendelse af alle dokumenter, de er i besiddelse af. Offentlige myndigheder bør fremme og tilskynde til videreanvendelse af dokumenter, herunder officielle tekster af lovgivningsmæssig og administrativ art, i de tilfælde, hvor den offentlige myndighed er beføjet til at give tilladelse til videreanvendelsen.(10) Definitionerne af "offentlig myndighed" og "offentligretligt organ" er taget fra direktiverne om offentlige indkøb (92/50/EØF(5), 93/36/EØF(6), 93/37/EØF(7) og 98/4/EF(8)). Offentlige virksomheder er ikke omfattet af disse definitioner.(11) I dette direktiv fastlægges en generisk definition af udtrykket "dokument" i overensstemmelse med udviklingen i informationssamfundet. Den dækker enhver gengivelse af dokumenter, faktiske omstændigheder eller informationer - og enhver samling af sådanne dokumenter, faktiske omstændigheder eller informationer - uanset medium (skrevet på papir eller opbevaret elektronisk, lyd-, billed- eller audiovisuelle optagelser), som en offentlig myndighed er i besiddelse af. Ved et dokument, som en offentlig myndighed er i besiddelse af, forstås et dokument, som den offentlige myndighed har ret til at tillade videreanvendelse af.(12) Fristen for besvarelse af anmodninger om videreanvendelse bør være rimelig og i overensstemmelse med de tilsvarende frister for anmodninger om aktindsigt i henhold til de relevante aktindsigtsordninger. Rimelige frister i hele Unionen vil fremme udviklingen af nye samlede informationsprodukter og -tjenester på europæisk plan. Så snart en anmodning om videreanvendelse er imødekommet, bør de offentlige myndigheder stille de pågældende dokumenter til rådighed inden for et tidsrum, som muliggør fuld økonomisk udnyttelse af dokumenterne. Dette er især vigtigt for indhold af dynamisk art (f.eks. trafikdata), hvis økonomiske værdi afhænger af, om det er umiddelbart tilgængeligt og bliver ajourført regelmæssigt. Såfremt der anvendes licenser, kan adgang til dokumenter inden for et rimeligt tidsrum være en del af licensbetingelserne.(13) Mulighederne for videreanvendelse kan forbedres ved at begrænse behovet for at overføre papirdokumenter til elektronisk format eller behandle digitale filer, så de bliver kompatible. Derfor bør de offentlige myndigheder sikre, at deres dokumenter er tilgængelige i alle allerede eksisterende formater og sprogversioner og, såfremt det er muligt og hensigtsmæssigt, i elektronisk form. De offentlige myndigheder bør se velvilligt på anmodninger om uddrag af eksisterende dokumenter, når det er en simpel ekspeditionssag at efterkomme en sådan anmodning. De bør imidlertid ikke være forpligtet til at stille uddrag af dokumenter til rådighed, hvis det medfører et uforholdsmæssigt stort arbejde. For at fremme videreanvendelse bør de offentlige myndigheder, hvor det er muligt og hensigtsmæssigt, stille egne dokumenter til rådighed i et format, der ikke er baseret på specifik software. Når det er muligt og hensigtsmæssigt, bør myndighederne tage hensyn til handicappedes muligheder for videreanvendelse af dokumenterne.(14) Såfremt der opkræves gebyrer, må den samlede indtægt ikke overstige de samlede omkostninger ved indsamling, produktion, reproduktion og formidling af dokumenter samt en rimelig forrentning af investeringerne under behørig hensyntagen til kravene om, at de pågældende offentlige myndigheder i givet fald skal være selvfinansierende. Produktion omfatter fremstilling og behandling, og formidling kan også omfatte brugerstøtte. Omkostningsudligning samt en rimelig forrentning af investeringerne udgør i overensstemmelse med de regnskabsprincipper og den omkostningsberegningsmetode, der gælder for de pågældende offentlige myndigheder, en øvre grænse for gebyrerne, da alt for høje priser bør undgås. Den øvre grænse for gebyrerne i dette direktiv berører ikke medlemsstaternes eller de offentlige myndigheders ret til at anvende lavere gebyrer eller slet ingen gebyrer, og medlemsstaterne bør tilskynde de offentlige myndigheder til at stille dokumenter til rådighed mod gebyrer, som ikke overstiger marginalomkostningerne til reproduktion og formidling af dokumenterne.(15) Det er en forudsætning for udviklingen af et informationsmarked i Fællesskabet, at betingelserne for videreanvendelse af dokumenter fra den offentlige sektor er klare og offentligt tilgængelige. De potentielle brugere af dokumenterne bør derfor orienteres klart om alle vilkår for videreanvendelse af dokumenter. Medlemsstaterne bør, når det er relevant, tilskynde til oprettelse af online-registre over tilgængelige dokumenter med henblik på at fremme og lette anmodninger om videreanvendelse. Når der ansøges om videreanvendelse af dokumenter, bør ansøgere underrettes om muligheder for at påklage afgørelser eller praksis, som berører dem. Dette vil navnlig være vigtigt for små og mellemstore virksomheder, som ikke er fortrolige med samspillet med offentlige myndigheder i andre medlemsstater og klagemuligheder i den forbindelse.(16) Offentliggørelse af alle alment tilgængelige dokumenter, som den offentlige sektor er i besiddelse af - ikke kun vedrørende den politiske proces, men også den retlige og administrative procedure - er et vigtigt instrument med henblik på at styrke retten til viden, som er et grundlæggende demokratisk princip. Denne målsætning finder anvendelse på alle institutionelle niveauer, både på lokalt, nationalt og internationalt plan.(17) I nogle tilfælde vil videreanvendelse af dokumenter finde sted uden nogen licensaftale. I andre tilfælde vil der blive udstedt en licens, der fastsætter betingelser for licenshaverens videreanvendelse af dokumentet, der omfatter spørgsmål som erstatningsansvar og korrekt anvendelse af dokumenterne, garanti for, at der ikke foretages ændringer, og angivelse af kilden. Når offentlige myndigheder udsteder licens til videreanvendelse af dokumenter, bør licensbetingelserne være rimelige og gennemsigtige. Online-standardlicenser kan også spille en vigtig rolle i den forbindelse. Medlemsstaterne bør derfor stille standardlicenser til rådighed.(18) Beslutter den kompetente myndighed ikke længere at stille bestemte dokumenter til rådighed til videreanvendelse eller at ophøre med at ajourføre dem, bør den offentliggøre beslutningen herom, så snart det kan lade sig gøre, og, såfremt det er muligt, i elektronisk form.(19) Betingelserne for videreanvendelse bør være ikke-diskriminerende for sammenlignelige kategorier af videreanvendelse. De bør f.eks. ikke hindre gebyrfri udveksling af oplysninger mellem offentlige myndigheder i forbindelse med udførelsen af deres offentlige opgaver, selv om andre parter skal betale gebyr for videreanvendelse af de samme dokumenter. De bør heller ikke hindre, at der vedtages en differentieret gebyrpolitik for henholdsvis kommerciel og ikke-kommerciel videreanvendelse.(20) Offentlige myndigheder bør overholde konkurrencereglerne, når de fastlægger principperne for videreanvendelse af dokumenter, idet de så vidt muligt skal undgå aftaler om eneret med private partnere. Det kan imidlertid nogle gange være nødvendigt med eneret til videreanvendelse af bestemte dokumenter fra den offentlige sektor af hensyn til tjenesteydelser af almen økonomisk interesse. Dette kan være tilfældet, hvis intet kommercielt forlag vil offentliggøre informationen uden en sådan eneret.(21) Nærværende direktiv bør gennemføres og anvendes i fuld overensstemmelse med principperne om beskyttelse af personoplysninger i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger(9).(22) Direktivet berører ikke tredjemands intellektuelle ejendomsrettigheder. For at der ikke skal opstå tvivl, må det præciseres, at udtrykket "intellektuelle ejendomsrettigheder" kun omfatter ophavsret og beslægtede rettigheder (herunder sui generis-former for beskyttelse). Direktivet finder ikke anvendelse på dokumenter, der er omfattet af industriel ejendomsret, såsom patenter, registrerede design og varemærker. Direktivet berører endvidere ikke eksistensen af eller ejendomsretten til offentlige myndigheders intellektuelle ejendomsrettigheder, og det begrænser heller ikke udøvelsen af sådanne rettigheder ud over de grænser, som direktivet fastsætter. Forpligtelserne i dette direktiv bør kun gælde i det omfang, disse er forenelige med bestemmelserne i internationale aftaler om beskyttelse af intellektuel ejendomsret, især Bernerkonventionen til værn for litterære og kunstneriske værker ("Bernerkonventionen") og aftalen om handelsrelaterede intellektuelle ejendomsrettigheder ("TRIPS-aftalen"). Offentlige myndigheder bør dog udøve deres ophavsret på en måde, der letter videreanvendelse af informationerne.(23) Redskaber, der hjælper potentielle brugere med at finde dokumenter, som er tilgængelige til videreanvendelse, og betingelserne for videreanvendelse kan i høj grad gøre det lettere at anvende den offentlige sektors dokumenter på tværs af grænserne. Derfor bør medlemsstaterne påse, at der findes praktiske ordninger, som hjælper brugerne i deres søgning efter dokumenter, der er tilgængelige til videreanvendelse. Lister, der så vidt muligt bør være tilgængelige online, over de vigtigste dokumenter (dokumenter, som videreanvendes i udstrakt grad, eller som egner sig til dette formål) og webportaler, hvorfra der er adgang til decentraliserede lister over informationskilder, er eksempler på sådanne praktiske ordninger.(24) Dette direktiv berører ikke Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet(10) samt Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/9/EF af 11. marts 1996 om retlig beskyttelse af databaser(11). Det fastlægger betingelserne for offentlige myndigheders udøvelse af deres intellektuelle ejendomsret i det indre informationsmarked i forbindelse med tilladelse til videreanvendelse af dokumenter.(25) Målene for dette direktiv er at fremme etablering af informationsprodukter og -tjenester i hele Fællesskabet, som er baseret på dokumenter fra den offentlige sektor, at øge private virksomheders effektive grænseoverskridende brug af dokumenter fra den offentlige sektor for at skabe informationsprodukter og -tjenester af forøget værdi og at begrænse konkurrencefordrejninger på fællesskabsmarkedet. Disse mål kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af handlingens reelle fællesskabsomfang og virkning bedre gennemføres på fællesskabsplan. Fællesskabet kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 5. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går dette direktiv ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå disse mål. Med dette direktiv bør opnås en minimumsharmonisering, hvorved yderligere skævheder i medlemsstaternes videre anvendelse af den offentlige sektors dokumenter undgås -UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:KAPITEL I GENERELLE BESTEMMELSERArtikel 1Genstand og anvendelsesområde1. Dette direktiv fastlægger et minimum af regler for videreanvendelse og midler til i praksis at fremme videreanvendelse af eksisterende dokumenter, som medlemsstaternes offentlige myndigheder er i besiddelse af.2. Direktivet gælder ikke for:a) dokumenter, hvis tilvejebringelse ikke er omfattet af de pågældende offentlige myndigheders offentlige opgaver som fastsat ved lov eller andre retsforskrifter i medlemsstaten eller, i mangel heraf, som fastlagt i overensstemmelse med almindelig administrativ praksis i medlemsstatenb) dokumenter, hvortil tredjemand besidder den intellektuelle ejendomsretc) dokumenter, som er udelukket fra aktindsigt i henhold til medlemsstaternes regler herom, bl.a. af følgende grunde:- beskyttelse af den nationale sikkerhed (dvs. statens sikkerhed), forsvaret eller den offentlige sikkerhed- statistisk eller kommerciel fortrolighedd) dokumenter, som public service-radio- og -tv-selskaber, deres datterselskaber og andre organer eller deres underorganer er i besiddelse af i forbindelse med opfyldelse af public service-radio- og -tv-spredningsopgavere) dokumenter, som uddannelses- og forskningsinstitutioner, f.eks. skoler, universiteter, arkiver, biblioteker og forskningsfaciliteter, er i besiddelse af, herunder i relevante tilfælde organisationer, der som opgave har overførsel af forskningsresultaterf) dokumenter, som kulturinstitutioner, f.eks. museer, biblioteker, arkiver, orkestre, operaer, balletter og teatre, er i besiddelse af.3. Dette direktiv er baseret på og berører ikke de eksisterende aktindsigtsordninger i medlemsstaterne. Dette direktiv finder ikke anvendelse i tilfælde, hvor borgere eller virksomheder i henhold til aktindsigtsordningen skal dokumentere en særlig interesse for at få aktindsigt i dokumenterne.4. Dette direktiv opretholder og griber på ingen måde ind i beskyttelsesniveauet for fysiske personer med hensyn til behandling af personoplysninger i henhold til fællesskabslovgivningen og national lovgivning, og det ændrer navnlig ikke de forpligtelser og rettigheder, der er fastsat i direktiv 95/46/EF.5. Forpligtelserne i dette direktiv gælder kun i det omfang, disse er forenelige med bestemmelserne i de internationale aftaler om beskyttelse af intellektuel ejendomsret, især Bernerkonventionen og TRIPS-aftalen.Artikel 2DefinitionerI dette direktiv forstås ved:1) "offentlig myndighed": staten, regionale eller lokale myndigheder, offentligretlige organer og sammenslutninger af en eller flere af sådanne myndigheder eller offentligretlige organer2) "offentligretligt organ": ethvert organa) der er oprettet specielt med henblik på at imødekomme almenhedens behov, dog ikke på det erhvervs- eller forretningsmæssige områdeb) som er en juridisk person, ogc) hvis drift hovedsagelig er finansieret af staten, de regionale eller lokale myndigheder eller andre offentligretlige organer, eller hvis drift er underlagt disses kontrol, eller hvortil staten, de regionale eller lokale myndigheder eller andre offentligretlige organer kan udpege mere end halvdelen af medlemmerne i organets administrative ledelse, bestyrelse eller tilsynsorgan3) "dokument":a) ethvert indhold uanset medium (skrevet på papir eller opbevaret elektronisk, lyd-, billed- eller audiovisuelle optagelser)b) enhver del af et sådant indhold4) "videreanvendelse": fysiske eller juridiske personers brug af offentlige myndigheders dokumenter til andre kommercielle eller ikke-kommercielle formål end det oprindelige formål i forbindelse med den offentlige opgave, som dokumenterne blev udarbejdet til. Udveksling af dokumenter mellem offentlige myndigheder alene som led i varetagelse af deres offentlige opgaver betragtes ikke som videreanvendelse5) "personoplysninger": oplysninger som defineret i artikel 2, litra a), i direktiv 95/46/EF.Artikel 3Generelt principNår videreanvendelse af offentlige myndigheders dokumenter er tilladt, sikrer medlemsstaterne, at disse dokumenter videreanvendes til kommercielle eller ikke-kommercielle formål i henhold til betingelserne i kapitel III og IV. Dokumenterne skal være tilgængelige i elektronisk form, såfremt det er muligt.KAPITEL II ANMODNINGER OM VIDEREANVENDELSEArtikel 4Krav til behandlingen af anmodninger om videreanvendelse1. Offentlige myndigheder behandler, såfremt det er muligt og hensigtsmæssigt, anmodninger om videreanvendelse elektronisk og giver ansøgeren adgang til at anvende dokumentet, eller, hvis der kræves licens, udarbejder licenstilbuddet til ansøgeren inden for en rimelig frist, der svarer til fristerne for behandling af anmodninger om aktindsigt.2. Såfremt der ikke er fastlagt tidsfrister eller andre regler for udlevering af dokumenter inden for et rimeligt tidsrum, behandler de offentlige myndigheder anmodningerne og udleverer de dokumenter, der skal anvendes, til ansøgeren, eller, hvis der kræves licens, udarbejder licenstilbuddet til ansøgeren senest 20 arbejdsdage efter anmodningens modtagelse. Denne frist kan forlænges med yderligere 20 arbejdsdage, når der er tale om omfattende eller komplekse anmodninger. I sådanne tilfælde underrettes ansøgeren inden 3 uger efter den første anmodning om, at behandlingen kræver længere tid.3. Såfremt der gives afslag på anmodningen, begrunder den offentlige myndighed dette over for ansøgeren på grundlag af de relevante bestemmelser om aktindsigt i den pågældende medlemsstat eller de nationale bestemmelser, der er vedtaget i overensstemmelse med dette direktiv, herunder navnlig artikel 1, stk. 2, litra a), b) og c), og artikel 3. Såfremt der gives afslag på grundlag af artikel 1, stk. 2, litra b), indsætter den offentlige myndighed en henvisning til den fysiske eller juridiske person, som er indehaver af rettighederne, når denne kendes, eller alternativt til den licensgiver, hvorfra den offentlige myndighed har indhentet det relevante materiale.4. Et afslag på en anmodning skal indeholde oplysning om de klagemuligheder, ansøgeren har, såfremt han ønsker at påklage afgørelsen.5. Offentlige myndigheder, der er omfattet af artikel 1, stk. 2, litra d), e) og f), er ikke forpligtet til at overholde kravene i denne artikel.KAPITEL III BETINGELSER FOR VIDEREANVENDELSEArtikel 5Tilgængelige formater1. Offentlige myndigheder sikrer, at deres dokumenter er tilgængelige i alle allerede eksisterende formater eller i alle allerede eksisterende sprogversioner og, såfremt det er muligt og hensigtsmæssigt, i elektronisk form. Dette indebærer ikke, at offentlige myndigheder er forpligtet til at fremstille eller tilpasse dokumenter for at efterkomme anmodningen, eller til at stille uddrag af dokumenter til rådighed, hvis det medfører et uforholdsmæssigt stort arbejde, der ikke kan klares som en simpel ekspeditionssag.2. Det kan ikke under henvisning til dette direktiv kræves, at offentlige myndigheder fortsætter med at udarbejde en bestemt type dokumenter, for at de kan videreanvendes af en organisation i den private eller offentlige sektor.Artikel 6GebyrprincipperSåfremt der opkræves gebyrer, må den samlede indtægt fra udlevering og tilladelse til videreanvendelse af dokumenter ikke overstige omkostningerne ved indsamling, produktion, reproduktion og formidling af disse, samt en rimelig forrentning af investeringerne. Gebyrer bør være omkostningsbaserede inden for den relevante regnskabsperiode og beregnet i overensstemmelse med de regnskabsprincipper, der gælder for de pågældende offentlige myndigheder.Artikel 7GennemsigtighedBetingelser og standardgebyrer for videreanvendelse af offentlige myndigheders dokumenter fastlægges på forhånd og offentliggøres, såfremt det er muligt og hensigtsmæssigt i elektronisk form. På anmodning angiver den offentlige myndighed beregningsgrundlaget for det offentliggjorte gebyr. Den pågældende myndighed skal også angive, hvilke faktorer der vil blive lagt til grund for beregningen af gebyrer i atypiske tilfælde. De offentlige myndigheder sikrer i forbindelse med ansøgninger om videreanvendelse af dokumenter, at ansøgere underrettes om muligheder for at påklage afgørelser eller praksis, som berører dem.Artikel 8Licenser1. Offentlige myndigheder kan tillade videreanvendelse af dokumenter uden betingelser, eller de kan fastsætte betingelser, eventuelt gennem en licens, der omfatter relevante forhold. Disse betingelser må ikke begrænse mulighederne for videreanvendelse unødigt og må ikke benyttes til at begrænse konkurrencen.2. I medlemsstater, hvor der anvendes licenser, sikrer medlemsstaterne, at standardlicenser til videreanvendelse af den offentlige sektors dokumenter, der kan tilpasses, så de imødekommer særlige licensansøgninger, er tilgængelige i digitalt format og kan behandles elektronisk. Medlemsstaterne tilskynder alle offentlige myndigheder til at benytte standardlicenser.Artikel 9Praktiske ordningerMedlemsstaterne påser, at der findes praktiske ordninger, som gør det lettere at søge efter dokumenter, hvortil der er givet adgang, f.eks. lister, der så vidt muligt er tilgængelige online, over de vigtigste dokumenter og webportaler, hvorfra der er adgang til decentraliserede lister over dokumenter.KAPITEL IV IKKE-DISKRIMINERING OG LIGE HANDELSVILKÅRArtikel 10Ikke-diskriminering1. Betingelser for videreanvendelse af dokumenter skal være ikke-diskriminerende for sammenlignelige kategorier af videreanvendelse.2. Hvis dokumenter videreanvendes af en offentlig myndighed til dens kommercielle aktiviteter, som falder uden for myndighedens offentlige opgaver, skal der gælde de samme gebyrer og andre betingelser for udlevering af dokumenter til disse aktiviteter, som er gældende for andre brugere.Artikel 11Forbud mod aftaler om eneret1. Alle potentielle markedsoperatører skal have mulighed for at videreanvende dokumenter, også selv om en eller flere markedsoperatører allerede udnytter værdiforøgede produkter på grundlag af sådanne dokumenter. Kontrakter eller andre ordninger mellem de offentlige myndigheder, der besidder dokumenterne, og tredjemand må ikke tildele eneret.2. Såfremt eneret er nødvendig for leveringen af en tjenesteydelse i offentlighedens interesse, skal begrundelsen for enerettens tildeling revurderes med jævne mellemrum og under alle omstændigheder hvert tredje år. De aftaler om eneret, der indgås efter dette direktivs ikrafttræden, skal være gennemskuelige og offentligt tilgængelige.3. Eksisterende aftaler om eneret, der ikke opfylder betingelserne for undtagelsen i stk. 2, skal ophøre ved kontraktens udløb eller under alle omstændigheder senest den 31. december 2008.KAPITEL V AFSLUTTENDE BESTEMMELSERArtikel 12GennemførelseMedlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv inden den 1. juli 2005. De underretter straks Kommissionen herom.Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.Artikel 13Revision1. Kommissionen tager anvendelsen af dette direktiv op til revision senest den 1. juli 2008 og forelægger Europa-Parlamentet og Rådet resultatet af denne revision og eventuelle forslag til ændring af direktivet.2. Revisionen skal især dreje sig om direktivets anvendelsesområde og virkning, herunder omfanget af stigningen i anvendelsen af den offentlige sektors dokumenter, konsekvenserne af anvendelsen af gebyrprincippet og anvendelsen af officielle tekster af lovgivningsmæssig og administrativ art, samt yderligere muligheder for at gøre det indre marked mere velfungerende og fremme udviklingen i den europæiske indholdsindustri.Artikel 14IkrafttrædenDette direktiv træder i kraft på dagen for offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.Artikel 15AdressaterDette direktiv er rettet til medlemsstaterne.Udfærdiget i Bruxelles, den 17. november 2003.På Europa-Parlamentets vegneP. CoxFormandPå Rådets vegneG. AlemannoFormand(1) EFT C 227 E af 24.9.2002, s. 382.(2) EUT C 85 af 8.4.2003, s. 25.(3) EUT C 73 af 26.3.2003, s. 38.(4) Europa-Parlamentets udtalelse af 12.2.2003 (endnu ikke offentliggjort i EUT), Rådets fælles holdning af 26.5.2003 (EUT C 159 E af 8.7.2003, s. 1) og Europa-Parlamentets holdning af 25.9.2003 (endnu ikke offentliggjort i EUT). Rådets afgørelse af 27.10.2003.(5) EFT L 209 af 24.7.1992, s. 1. Senest ændret ved Kommissionens direktiv 2001/78/EF (EFT L 285 af 29.10.2001, s. 1).(6) EFT L 199 af 9.8.1993, s. 1. Senest ændret ved direktiv 2001/78/EF.(7) EFT L 199 af 9.8.1993, s. 54. Senest ændret ved direktiv 2001/78/EF.(8) EFT L 101 af 1.4.1998, s. 1.(9) EFT L 281 af 23.11.1995, s. 31.(10) EFT L 167 af 22.6.2001, s. 10.(11) EFT L 77 af 27.3.1996, s. 20.


title: Rådets direktiv 2006/103/EF af 20. november 2006 om tilpasning af visse direktiver vedrørende transportpolitik på grund af Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse

text:
               20.12.2006

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 363/344

         RÅDETS DIREKTIV 2006/103/EF
   af 20. november 2006
   om tilpasning af visse direktiver vedrørende transportpolitik på grund af Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
   under henvisning til traktaten om Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse (1), særlig artikel 4, stk. 3,
   under henvisning til akten om Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse, særlig artikel 56,
   under henvisning til forslag fra Kommissionen, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Artikel 56 i tiltrædelsesakten fastsætter, at hvis det på grund af tiltrædelsen er nødvendigt at tilpasse retsakter vedtaget af institutionerne, som er gyldige ud over den 1. januar 2007, og de nødvendige tilpasninger ikke er indeholdt i tiltrædelsesakten eller bilagene dertil, vedtager Rådet de fornødne retsakter, medmindre det er Kommissionen, der har vedtaget den oprindelige retsakt.

               (2)

               I slutakten fra konferencen, som udfærdigede tiltrædelsestraktaten, blev det anført, at de høje kontraherende parter var nået til politisk enighed om en række tilpasninger af retsakter vedtaget af institutionerne,, som er nødvendige på grund af tiltrædelsen, og Rådet og Kommissionen blev opfordret til at vedtage disse tilpasninger inden tiltrædelsen, om nødvendigt suppleret og ajourført for at tage hensyn til udviklingen i gældende EU-ret.

               (3)

               Direktiv 82/714/EØF (2), 91/439/EØF (3), 91/440/EØF (4), 91/672/EØF (5), 92/106/EØF (6), 96/26/EF (7), 1999/37/EF (8), 1999/62/EF (9) og 2003/59/EF (10) bør derfor ændres —

         UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
   Artikel 1
   Direktiv 82/714/EØF, 91/439/EØF, 91/440/EØF, 91/672/EØF, 92/106/EØF, 96/26/EF, 1999/37/EF, 1999/62/EF og 2003/59/EF ændres som anført i bilaget.
   Artikel 2
   1.   Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest på tidspunktet for Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse af Den Europæiske Union. De tilsender straks Kommissionen disse bestemmelser med en sammenligningstabel, som viser sammenhængen mellem de pågældende bestemmelser og dette direktiv.
   Bestemmelserne skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
   2.   Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
   Artikel 3
   Dette direktiv træder i kraft med forbehold af ikrafttrædelsen af traktaten om Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse og da på datoen herfor.
   Artikel 4
   Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 20. november 2006

            På Rådets vegne

         J. KORKEAOJA

            Formand

      (1)  EUT L 157 af 21.6.2005, s. 1118.

      (2)  EFT L 301 af 28.10.1982, s. 1.

      (3)  EFT L 237 af 24.8.1991, s. 1.

      (4)  EFT L 237 af 24.8.1991, s. 25.

      (5)  EFT L 373 af 31.12.1991, s. 29.

      (6)  EFT L 368 af 17.12.1992, s. 38.

      (7)  EFT L 124 af 23.5.1996, s. 1.

      (8)  EFT L 138 af 1.6.1999, s. 57.

      (9)  EFT L 187 af 20.7.1999, s. 42.

      (10)  EUT L 226 af 10.9.2003, s. 4.

      BILAG
      TRANSPORTPOLITIK
      A.   VEJTRANSPORT

                  1.

                  31991 L 0439 i Rådets direktiv 91/439/EØF af 29. juli 1991 om kørekort (EFT L 237 af 24.8.1991, s. 1), som ændret ved:

                              —

                              11994 N: Akt vedrørende tiltrædelsesvilkårene og tilpasningerne af traktaterne — Republikken Østrigs, Republikken Finlands og Kongeriget Sveriges tiltrædelse (EFT C 241 af 29.8.1994, s. 21),

                              —

                              31994 L 0072: Rådets direktiv 94/72/EF af 19.12.1994 (EFT L 337 af 24.12.1994, s. 86),

                              —

                              31996 L 0047: Rådets direktiv 96/47/EF af 23.7.1996 (EFT L 235 af 17.9.1996, s. 1),

                              —

                              31997 L 0026: Rådets direktiv 97/26/EF af 2.6.1997 (EFT L 150 af 7.6.1997, s. 41),

                              —

                              32000 L 0056: Kommissionens direktiv 2000/56/EØF af 14.9.2000 (EFT L 237 af 21.9.2000, s. 45),

                              —

                              12003 T: Akt vedrørende tiltrædelsesvilkårene og tilpasningerne af traktaterne — Den Tjekkiske Republiks, Republikken Estlands, Republikken Cyperns, Republikken Letlands, Republikken Litauens, Republikken Ungarns, Republikken Maltas, Republikken Polens, Republikken Sloveniens og Den Slovakiske Republiks tiltrædelse (EUT L 236 af 23.9.2003, s. 33),

                              —

                              32003 L 0059: Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/59/EF af 15.7.2003 (EUT L 226 af 10.9.2003, s. 4),

                              —

                              32003 R 1882: Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1882/2003 af 29.9.2003 (EUT L 284 af 31.10.2003, s. 1).

                              a)

                              I bilag I, punkt 2, affattes tredje led under udtrykket »Side 1:« således:

                                          »—

                                          den udstedende medlemsstats nationalitetsmærke er følgende:

                                                      B

                                                      :

                                                      Belgien

                                                      BG

                                                      :

                                                      Bulgarien

                                                      CZ

                                                      :

                                                      Den Tjekkiske Republik

                                                      DK

                                                      :

                                                      Danmark

                                                      D

                                                      :

                                                      Tyskland

                                                      EST

                                                      :

                                                      Estland

                                                      GR

                                                      :

                                                      Grækenland

                                                      E

                                                      :

                                                      Spanien

                                                      F

                                                      :

                                                      Frankrig

                                                      IRL

                                                      :

                                                      Irland

                                                      I

                                                      :

                                                      Italien

                                                      CY

                                                      :

                                                      Cypern

                                                      LV

                                                      :

                                                      Letland

                                                      LT

                                                      :

                                                      Litauen

                                                      L

                                                      :

                                                      Luxembourg

                                                      H

                                                      :

                                                      Ungarn

                                                      M

                                                      :

                                                      Malta

                                                      NL

                                                      :

                                                      Nederlandene

                                                      A

                                                      :

                                                      Østrig

                                                      PL

                                                      :

                                                      Polen

                                                      P

                                                      :

                                                      Portugal

                                                      RO

                                                      :

                                                      Rumænien

                                                      SLO

                                                      :

                                                      Slovenien

                                                      SK

                                                      :

                                                      Slovakiet

                                                      FIN

                                                      :

                                                      Finland

                                                      S

                                                      :

                                                      Sverige

                                                      UK

                                                      :

                                                      Det Forenede Kongerige«.

                              b)

                              I bilag I, punkt 3, affattes andet afsnit således:
                              »Hvis en medlemsstat ønsker at affatte disse angivelser på et andet nationalt sprog end et af følgende sprog: bulgarsk, dansk, engelsk, estisk, finsk, fransk, græsk, italiensk, lettisk, litauisk, maltesisk, nederlandsk, polsk, portugisisk, rumænsk, slovakisk, slovensk, spansk, svensk, tjekkisk, tysk og ungarsk, udarbejder den en tosproget udgave af kørekortet med et af de nævnte sprog, med forbehold af de øvrige bestemmelser i dette bilag.«.

                              c)

                              I bilag Ia affattes punkt 2, litra c), således:

                                          »c)

                                          den udstedende medlemsstats nationalitetsmærke, trykt i negativ i et blåt rektangel og omgivet af 12 gule stjerner; nationalitetsmærkerne er følgende:

                                                      B

                                                      :

                                                      Belgien

                                                      BG

                                                      :

                                                      Bulgarien

                                                      CZ

                                                      :

                                                      Den Tjekkiske Republik

                                                      DK

                                                      :

                                                      Danmark

                                                      D

                                                      :

                                                      Tyskland

                                                      EST

                                                      :

                                                      Estland

                                                      GR

                                                      :

                                                      Grækenland

                                                      E

                                                      :

                                                      Spanien

                                                      F

                                                      :

                                                      Frankrig

                                                      IRL

                                                      :

                                                      Irland

                                                      I

                                                      :

                                                      Italien

                                                      CY

                                                      :

                                                      Cypern

                                                      LV

                                                      :

                                                      Letland

                                                      LT

                                                      :

                                                      Litauen

                                                      L

                                                      :

                                                      Luxembourg

                                                      H

                                                      :

                                                      Ungarn

                                                      M

                                                      :

                                                      Malta

                                                      NL

                                                      :

                                                      Nederlandene

                                                      A

                                                      :

                                                      Østrig

                                                      PL

                                                      :

                                                      Polen

                                                      P

                                                      :

                                                      Portugal

                                                      RO

                                                      :

                                                      Rumænien

                                                      SLO

                                                      :

                                                      Slovenien

                                                      SK

                                                      :

                                                      Slovakiet

                                                      FIN

                                                      :

                                                      Finland

                                                      S

                                                      :

                                                      Sverige

                                                      UK

                                                      :

                                                      Det Forenede Kongerige«.

                              d)

                              I bilag Ia affattes punkt 2, litra e), således:

                                          »e)

                                          betegnelsen »EF-model« på den udstedende medlemsstats sprog og betegnelsen »kørekort« på Fællesskabets andre sprog trykt med rosa på en sådan måde, at det udgør kørekortets baggrund:

                                                      Свидетелство за управление на МПС

                                                      Permiso de Conducción

                                                      Řidičský průkaz

                                                      Kørekort

                                                      Führerschein

                                                      Juhiluba

                                                      Άδεια Οδήγησης

                                                      Driving Licence

                                                      Permis de conduire

                                                      Ceadúnas Tiomána

                                                      Patente di guida

                                                      Vadītāja apliecība

                                                      Vairuotojo pažymėjimas

                                                      Vezetői engedély

                                                      Liċenzja tas-Sewqan

                                                      Rijbewijs

                                                      Prawo Jazdy

                                                      Carta de Condução

                                                      Permis de conducere

                                                      Vodičský preukaz

                                                      Vozniško dovoljenje

                                                      Ajokortti

                                                      Körkort«;

                              e)

                              I bilag Ia, punkt 2, litra b), affattes afsnittet under udtrykket »Side 2« således:
                              »Hvis en medlemsstat ønsker at affatte disse angivelser på et andet nationalt sprog end et af følgende sprog: bulgarsk, dansk, engelsk, estisk, finsk, fransk, græsk, italiensk, lettisk, litauisk, maltesisk, nederlandsk, polsk, portugisisk, rumænsk, slovakisk, slovensk, spansk, svensk, tjekkisk, tysk og ungarsk, udarbejder den en tosproget udgave af kørekortet med et af de nævnte sprog, med forbehold af de øvrige bestemmelser i dette bilag.«.

                  2.

                  31992 L 0106: Rådets direktiv 92/106/EØF af 7. december 1992 om indførelse af fælles regler for visse former for kombineret godstransport mellem medlemsstaterne (EFT L 368 af 17.12.1992, s. 38), som ændret ved:

                              —

                              11994 N: Akt vedrørende tiltrædelsesvilkårene og tilpasningerne af traktaterne — Republikken Østrigs, Republikken Finlands og Kongeriget Sveriges tiltrædelse (EFT C 241 af 29.8.1994, s. 21),

                              —

                              12003 T: Akt vedrørende tiltrædelsesvilkårene og tilpasningerne af traktaterne — Den Tjekkiske Republiks, Republikken Estlands, Republikken Cyperns, Republikken Letlands, Republikken Litauens, Republikken Ungarns, Republikken Maltas, Republikken Polens, Republikken Sloveniens og Den Slovakiske Republiks tiltrædelse (EUT L 236 af 23.9.2003, s. 33).

                        I artikel 6, stk. 3, indsættes følgende mellem Belgien og Den Tjekkiske Republik:
                  »—   Bulgarien:
                  данък върху превозните средства;«
                  og mellem Portugal and Slovenien:
                  »—   Rumænien:
                  Taxa asupra mijloacelor de transport;«.

                  3.

                  31996 L 0026: Rådets direktiv 96/26/EF af 29. april 1996 om adgang til erhvervet godstransport ad landevej og erhvervet personbefordring ad landevej samt om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser, som skal lette den faktiske udøvelse af etableringsfrihed for de pågældende udøvere af transportvirksomhed inden for indenlandsk og international transport (EFT L 124 af 23.5.1996, s. 1), senest ændret ved:

                              —

                              31998 L 0076: Rådets direktiv 98/76/EF af 1.10.1998 (EFT L 277 af 14.10.1998, s. 17),

                              —

                              12003 T: Akt vedrørende tiltrædelsesvilkårene og tilpasningerne af traktaterne — Den Tjekkiske Republiks, Republikken Estlands, Republikken Cyperns, Republikken Letlands, Republikken Litauens, Republikken Ungarns, Republikken Maltas, Republikken Polens, Republikken Sloveniens og Den Slovakiske Republiks tiltrædelse (EUT L 236 af 23.9.2003, s. 33),

                              —

                              32004 L 0066: Rådets direktiv 2004/66/EF af 26.4.2004 (EUT L 168 af 1.5.2004, s. 35).

                        Fodnote 1 i bilag Ia affattes således:

                              »(1)

                              Medlemsstaternes kendingsbogstav(er) er: (B) Belgien, (BG) Bulgarien, (CZ) Den Tjekkiske Republik, (DK) Danmark, (D) Tyskland, (EST) Estland, (GR) Grækenland, (E) Spanien, (F) Frankrig, (IRL) Irland, (I) Italien, (CY) Cypern, (LV) Letland, (LT) Litauen, (L) Luxembourg, (H) Ungarn, (M) Malta, (NL) Nederlandene, (A) Østrig, (PL) Polen, (P) Portugal, (RO) Rumænien, (SLO) Slovenien, (SK) Slovakiet, (FIN) Finland, (S) Sverige, (UK) Det Forenede Kongerige.«.

                  4.

                  31999 L 0037: Rådets direktiv 1999/37/EF af 29. april 1999 om registreringsdokumenter for motorkøretøjer (EFT L 138 af 1.6.1999, s. 57), som ændret ved:

                              —

                              12003 T: Akt vedrørende tiltrædelsesvilkårene og tilpasningerne af traktaterne — Den Tjekkiske Republiks, Republikken Estlands, Republikken Cyperns, Republikken Letlands, Republikken Litauens, Republikken Ungarns, Republikken Maltas, Republikken Polens, Republikken Sloveniens og Den Slovakiske Republiks tiltrædelse (EUT L 236 af 23.9.2003, s. 33),

                              —

                              32003 L 0127: Kommissionens direktiv 2003/127/EF af 23.12.2003 (EUT L 10 af 16.1.2004, s. 29).

                              a)

                              I bilag I, punkt II.4, indsættes følgende efter Belgien:

                                          »BG

                                          :

                                          Bulgarien«

                                    og efter Portugal:

                                          »RO

                                          :

                                          Rumænien«.

                              b)

                              I bilag I, punkt III.A, litra b), indsættes følgende efter Belgien:

                                          »BG

                                          :

                                          Bulgarien«

                                    og efter Portugal:

                                          »RO

                                          :

                                          Rumænien«.

                              c)

                              I bilag II, punkt II.4, indsættes følgende efter Belgien:

                                          »BG

                                          :

                                          Bulgarien«

                                    og efter Portugal:

                                          »RO

                                          :

                                          Rumænien«.

                              d)

                              I bilag II, punkt III.1.A, litra b), indsættes følgende efter Belgien:

                                          »BG

                                          :

                                          Bulgarien«

                                    og efter Portugal:

                                          »RO

                                          :

                                          Rumænien«.

                  5.

                  31999 L 0062: Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/62/EF af 17. juni 1999 om afgifter på tunge godskøretøjer for benyttelse af visse infrastrukturer (EFT L 187 af 20.7.1999, s. 42), som ændret ved:

                              —

                              12003 T: Akt vedrørende tiltrædelsesvilkårene og tilpasningerne af traktaterne — Den Tjekkiske Republiks, Republikken Estlands, Republikken Cyperns, Republikken Letlands, Republikken Litauens, Republikken Ungarns, Republikken Maltas, Republikken Polens, Republikken Sloveniens og Den Slovakiske Republiks tiltrædelse (EUT L 236 af 23.9.2003, s. 33),

                              —

                              32006 L 0038: Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/38/EF af 17.5.2006 (EUT L 157 af 9.6.2006, s. 8).

                        I artikel 3, stk. 1, indsættes følgende mellem Belgien og Den Tjekkiske Republik:
                  »—   Bulgarien:
                  данък върху превозните средства,«;
                  og mellem Portugal and Slovenien:
                  »—   Rumænien:
                  Taxa asupra mijloacelor de transport.«.

                  6.

                  32003 L 0059: Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/59/EF af 15. juli 2003 om grundlæggende kvalifikationskrav og efteruddannelseskrav for førere af visse køretøjer, der benyttes til godstransport eller personbefordring ad vej, og om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 3820/85 samt Rådets direktiv 91/439/EØF og om ophævelse af Rådets direktiv 76/914/EØF (EUT L 226 af 10.9.2003, s.4), som ændret ved:

                              —

                              32004 L 0066: Rådets direktiv 2004/66/EF af 26.4.2004 (EUT L 168 af 1.5.2004, s. 35).

                              a)

                              I bilag, II, punkt 2, litra c), under ordet »Forside«, indsættes følgende mellem Belgien og Den Tjekkiske Republik:

                                          »BG

                                          :

                                          Bulgarien«

                                    og mellem Portugal and Slovenien:

                                          »RO

                                          :

                                          Rumænien«.

                              b)

                              I bilag, II, punkt 2, litra c), under ordet »Forside«, indsættes følgende mellem Belgien og Den Tjekkiske Republik:
                              »карта за квалификация на водача«
                              og mellem Portugal og Slovakiet:
                              »Cartela de pregătire profesională a conducătorului auto«.

                              c)

                              Bilag II, punkt 2, litra b), andet led, under ordet »Bagside«, affattes således:
                              »Hvis en medlemsstat ønsker at affatte disse angivelser på et andet nationalt sprog end et af følgende sprog: bulgarsk, dansk, engelsk, estisk, finsk, fransk, græsk, italiensk, lettisk, litauisk, maltesisk, nederlandsk, polsk, portugisisk, rumænsk, slovakisk, slovensk, spansk, svensk, tjekkisk, tysk og ungarsk, udarbejder den en tosproget udgave af kørekortet med et af de nævnte sprog, med forbehold af de øvrige bestemmelser i dette bilag.«

            B.   JERNBANETRANSPORT
      31991 L 0440: Rådets direktiv 91/440/EØF af 29. juli 1991 om udvikling af Fællesskabets jernbaner (EFT L 237 af 24.8.1991, s. 25), som ændret ved:

                  —

                  32001 L 0012: Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/12/EF af 26.2.2001 (EFT L 75 af 15.3.2001, s. 1),

                  —

                  12003 T: Akt vedrørende tiltrædelsesvilkårene og tilpasningerne af traktaterne — Den Tjekkiske Republiks, Republikken Estlands, Republikken Cyperns, Republikken Letlands, Republikken Litauens, Republikken Ungarns, Republikken Maltas, Republikken Polens, Republikken Sloveniens og Den Slovakiske Republiks tiltrædelse (EUT L 236 af 23.9.2003, s. 33),

                  —

                  32004 L 0051: Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/51/EF af 29.4.2004 (EUT L 164 af 30.4.2004, s. 164).

            I listen over havne i bilag I indføjes følgende efter angivelserne for Belgien:

         »БЪЛГАРИЯ
         Варна
         Бургас
         Русе
         Лом
         Видин«;

      og efter angivelserne for Portugal:

         »ROMÂNIA
         Constanţa
         Mangalia
         Midia
         Tulcea
         Galaţi
         Brăila
         Medgidia
         Olteniţa
         Giurgiu
         Zimnicea
         Calafat
         Turnu Severin
         Orşova«

      C.   TRANSPORT AD INDRE VANDVEJE

                  1.

                  31982 L 0714: Rådets direktiv 82/714/EØF af 4. oktober 1982 om indførelse af tekniske forskrifter for fartøjer på indre vandveje (EFT L 301 af 28.10.1982, s. 1), som ændret ved:

                              —

                              11994 N: Akt vedrørende tiltrædelsesvilkårene og tilpasningerne af traktaterne — Republikken Østrigs, Republikken Finlands og Kongeriget Sveriges tiltrædelse (EFT C 241 af 29.8.1994, s. 21),

                              —

                              12003 T: Akt vedrørende tiltrædelsesvilkårene og tilpasningerne af traktaterne — Den Tjekkiske Republiks, Republikken Estlands, Republikken Cyperns, Republikken Letlands, Republikken Litauens, Republikken Ungarns, Republikken Maltas, Republikken Polens, Republikken Sloveniens og Den Slovakiske Republiks tiltrædelse (EUT L 236 af 23.9.2003, s. 33).

                        Bilag I ændres således:

                              i)

                              under »KAPITEL II«, »Zone 3«, tilføjes følgende:
                              »Republikken Bulgarien
                              Donau: Fra flodkilometer 845,650 til 374,100«,
                              »Rumænien
                              Donau: Fra den serbisk-montenegrinsk-rumænske grænse (km 1075) til Sortehavet ad Sulina-armen,
                              Donau — Sortehavskanalen (64,410 kilometer lang): Fra sammenløbet med Donau ved Donaus km 299,300 ved Cernavodă (henholdsvis kanalens km 64 og km 410) til Constantas Sydhavn — Agigea (kanalens km »0«),
                              Poarta Albă — Midia Năvodari-kanalen (34,600 kilometer lang): Fra sammenløbet med Donau–Sortehavskanalen ved km 29 og km 410 ved Poarta Albă (henholdsvis kanalens km 27 og km 500) til Midias havn (kanalens km »0«)«;

                              ii)

                              under »KAPITEL III«, »Zone 4«, tilføjes følgende:

                                 »Rumænien

                              Alle andre vandveje, der ikke er nævnt under zone 3.«.

                  2.

                  31991 L 0672: Rådets direktiv 91/672/EØF af 16. december 1991 om gensidig anerkendelse af nationale bådførercertifikater for transport af varer og personer ad indre vandveje (EFT L 373 af 31.12.1991, s. 29), som ændret ved:

                              —

                              11994 N: Akt vedrørende tiltrædelsesvilkårene og tilpasningerne af traktaterne — Republikken Østrigs, Republikken Finlands og Kongeriget Sveriges tiltrædelse (EFT C 241 af 29.8.1994, s. 21),

                              —

                              12003 T: Akt vedrørende tiltrædelsesvilkårene og tilpasningerne af traktaterne — Den Tjekkiske Republiks, Republikken Estlands, Republikken Cyperns, Republikken Letlands, Republikken Litauens, Republikken Ungarns, Republikken Maltas, Republikken Polens, Republikken Sloveniens og Den Slovakiske Republiks tiltrædelse (EUT L 236 af 23.9.2003, s. 33),

                              —

                              32003 R 1882: Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1882/2003 af 29.9.2003 (EUT L 284 af 31.10.2003, s. 1).

                              a)

                              Bilag I ændres således:

                                          i)

                                          under »GRUPPE A« tilføjes følgende:
                                          »Rumænien:

                                                      —

                                                      brevet de căpitan fluvial categoria A (certifikat A for bådførere) (i henhold til bekendtgørelse nr. 984/04.07.2001 fra ministeren for offentlige arbejde, transport og boligspørgsmål, hvorved forordningen om nationale duelighedsbeviser for personale på flodbåde, M.Of., p. I, nr. 441/6.VIII.2001 kundgøres).«;

                                          ii)

                                          under »GRUPPE B« tilføjes følgende:
                                          »Republikken Bulgarien:

                                                      —

                                                      Свидетелство за правоспособност »Капитан вътрешно плаване« (duelighedsbevis for bådførere på de indre vandveje)

                                                      —

                                                      Свидетелство за правоспособност »Щурман вътрешно плаване« (duelighedsbevis for understyrmænd på de indre vandveje) (Наредба № 6 от 25.7.2003 г. на министъра на транспорта и съобщенията за компетентност на морските лица в Република България, обн. ДВ, бр.83 от 2003 г. I henhold til transport- og kommunikationsministerens bekendtgørelse nr. 6 af 25. juli 2003 om søfarendes kvalifikationer i Republikken Bulgarien, DV nr. 83/2003).«,

                                                »Rumænien

                                                      —

                                                      brevet de căpitan fluvial categoria B (certifikat B for bådførere) (i henhold til bekendtgørelse nr. 984/04.07.2001 fra ministeren for offentlige arbejde, transport og boligspørgsmål, hvorved forordningen om nationale kapacitetscertifikater for personale på flodbåde, M.Of., p. I, nr. 441/6.VIII.2001 kundgøres).«;

                              b)

                              i bilag II tilføjes følgende:
                              »Rumænien
                              Donau: fra Brăila (km 175) til Sortehavet ad Sulina-armen«.


Avis juridique important

|

31989L0391

Rådets direktiv 89/391/EØF af 12. juni 1989 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet

EF-Tidende nr. L 183 af 29/06/1989 s. 0001 - 0008 den finske specialudgave: kapitel 5 bind 4 s. 0146  den svenske specialudgave: kapitel 5 bind 4 s. 0146

RAADETS DIREKTIV af 12. juni 1989 om ivaerksaettelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet (89/391/EOEF)   RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR - under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 118 A,  under henvisning til forslag fra Kommissionen (1), udarbejdet efter hoering af Det Raadgivende Udvalg for Sikkerhed, Hygiejne og Sundhedsbeskyttlese paa Arbejdspladsen,  i samarbejde med Europa-Parlamentet (2),  under henvisning til udtalelse fra Det OEkonomiske og Sociale Udvalg (3), og ud fra foelgende betragtninger:  I henhold til Traktatens artikel 118 A skal Raadet, ved udstedelse af direktiver, vedtage minimumsforskrifter med henblik paa at forbedre navnlig arbejdsmiljoeet for at sikre et hoejere niveau for beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed;  dette direktiv kan ikke berettige til en eventuel nedsaettelse af de beskyttelsesniveauer, der allerede er opnaaet i hver enkelt medlemsstat, idet medlemsstaterne i medfoer af Traktaten skal bestraebe sig paa at forbedre de eksisterende vilkaar paa dette  omraade og saette sig som maal at harmonisere disse vilkaar paa et stadig stigende niveau;  det har vist sig, at arbejdstagerne paa arbejdsstedet og i loebet af hele deres erhvervsaktive tilvaerelse kan blive udsat for paavirkning fra farlige faktorer i arbejdsmiljoeet;   i henhold til Traktatens artikel 118 A skal det i direktiverne undgaas, at der paalaegges administrative, finansielle og retlige byrder af en saadan art, at de haemmer oprettelse og udvikling af smaa og mellemstore virksomheder;  Kommissionens meddelelse om dens program for sikkerhed, hygiejne og sundhed paa arbejdspladsen (4) omhandler vedtagelse af direktiver med henblik paa at varetage arbejdstagernes sikkerhed og sundhed;  Raadet har i sin resolution af 21. december 1987 om sikkerhed, hygiejne og sundhed paa arbejdspladsen (5) taget til efterretning, at Kommissionen i naer fremtid agter at forelaegge det et direktiv om tilrettelaeggelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed  paa arbejdspladsen;  i februar 1988 vedtog Europa-Parlamentet fire beslutninger som led i droeftelsen om virkeliggoerelsen af det indre marked og beskyttelse paa arbejdsstedet; i disse beslutninger opfordres Kommissionen specielt til at udarbejde et rammedirektiv, der skal  danne grundlag for saerdirektiver, som skal omfatte alle risici i forbindelse med sikkerhed og sundhed paa arbejdsstedet;  det paahviler medlemsstaterne at arbejde for en forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed paa deres omraade; ivaerksaettelse af foranstaltninger vedroerende arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet bidrager i visse tilfaelde til at beskytte  sundheden og eventuelt sikkerheden for personer bosat i hans husstand;   medlemsstaternes lovgivning vedroerende sikkerhed og sundhed paa arbejdsstedet er indbyrdes meget forskellig og boer forbedres; saadanne nationale bestemmelser paa omraadet, der ofte er blevet suppleret med tekniske forskrifter og/eller vejledende normer, kan  foere til forskellige niveauer for beskyttelse af sikkerhed og sundhed og bane vej for en konkurrence, der sker paa bekostning af sikkerheden og sundheden;  der er stadig for mange beklagelige arbejdsulykker og erhvervssygdomme; forebyggende foranstaltninger boer traeffes eller forbedres snarest muligt for at beskytte arbejdstagernes sikkerhed og sundhed og saaledes sikre et hoejere beskyttelsesniveau;  for at sikre et hoejere beskyttelsesniveau maa arbejdstagerne og/eller deres repraesentanter oplyses om risiciene for deres sikkerhed og sundhed og om de foranstaltninger, der er paakraevet for at mindske eller fjerne disse risici; det er ligeledes absolut  noedvendigt, at de gennem en afbalanceret deltagelse i overensstemmelse med national lovgivning og/eller praksis selv faar mulighed for at bidrage til, at de noedvendige beskyttelsesforanstaltninger traeffes;  det er noedvendigt at fremme udvekslingen af oplysninger, dialogen og en afbalanceret form for deltagelse i spoergsmaal vedroerende sikkerhed og sundhed paa arbejdsstedet mellem arbejdsgivere og arbejdtagere og/eller deres repraesentanter ved hjaelp af  hensigtsmaessige fremgangsmaader og instrumenter i overensstemmelse med national lovgivning og/eller praksis;  forbedring af arbejdstagernes sikkerhedsmaessige, hygiejnemaessige og sundhedsmaessige vilkaar under arbejdet er et maal, der ikke boer underordnes rent oekonomiske hensyn;  arbejdsgiverne har pligt til at holde sig underrettet om tekniske og videnskabelige fremskridt i forbindelse med udformning af arbejdspladserne under hensyn til de risici, der er forbundet med deres virksomhed, og at underrette de repraesentanter for  arbejdstagerne, der udoever deres deltagelsesbefoejelser i medfoer af dette direktiv, saaledes at der kan sikres en bedre beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed;  bestemmelserne i dette direktiv finder med forbehold af strengere nugaeldende eller fremtidige faellesskabsbestemmelser anvendelse paa alle risici og bl.a. dem, der foelger af anvendelsen under arbejdet af kemiske, fysiske og biologiske agenser, som  omhandlet i direktiv 80/1107/EOEF (6), senest aendret ved direktiv 88/642/EOEF (7);  i henhold til afgoerelse 74/325/EOEF (8) skal Kommissionen hoere Det Raadgivende Udvalg for Sikkerhed, Hygiejne og  Sundhedsbeskyttelse paa Arbejdspladsen med henblik paa udarbejdelsen af forslag paa dette omraade;  der boer nedsaettes et udvalg, hvis medlemmer udpeges af medlemsstaterne, og som faar til opgave at bistaa Kommissionen i forbindelse med de tekniske tilpasninger af de i naervaerende direktiv omhandlede saerdirektiver - UDSTEDT FOELGENDE DIREKTIV:    AFSNIT I GENERELLE BESTEMMELSER  Artikel 1 Formaal 1.  Formaalet med dette direktiv er at ivaerksaette foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet.  2.  Med henblik herpaa omfatter direktivet generelle principper for forebyggelse af erhvervsbetingede risici og beskyttelse af sikkerhed og sundhed, fjernelse af faktorer, der kan frembyde risici eller foraarsage ulykker, oplysning, hoering, afbalanceret  deltagelse i overensstemmelse med national lovgivning og/eller praksis samt oplaering af arbejdstagerne og deres repraesentanter, tillige med almindelige retningslinjer for ivaerksaettelsen af naevnte principper.  3.  Dette direktiv beroerer ikke nugaeldende eller fremtidige bestemmelser i medlemsstaterne eller Faellesskabet, der er mere fordelagtige i henseende til beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet.   Artikel 2 Anvendelsesomraade 1.  Dette direktiv finder anvendelse paa alle former for private og offentlige aktiviteter (industri, landbrug, handel, administration, tjenesteydelser, undervisning, kulturel virksomhed, fritidsbeskaeftigelse osv.).  2.  Dette direktiv finder ikke anvendelse, naar saerlige forhold i tilknytning til visse specifikke aktiviteter i den offentlige tjeneste, f.eks. i de vaebnede styrker eller inden for politiet, eller til visse specifikke aktiviteter i  civilbeskyttelsestjenesterne paa afgoerende vis taler imod dets anvendelse.  I saa fald skal det paases, at arbejdstagernes sikkerhed og sundhed sikres i videst muligt omfang i overensstemmelse med maalsaetningerne i dette direktiv.   Artikel 3 Definitioner I dette direktiv forstaas ved:  a)  arbejdstager: enhver person, som en arbejdsgiver har i sin tjeneste, herunder praktikanter og laerlinge, bortset fra hushjaelp b)  arbejdsgiver: enhver fysisk eller juridisk person, der har stiftet et arbejdsmaessigt forhold med arbejdstageren, og som har ansvaret for virksomheden og/eller institutionen c)  repraesentant for arbejdstagerne, som saerlig beskaeftiger sig med beskyttelse af arbejdstagerne sikkerhed og sundhed: enhver person, der i overensstemmelse med national lovgivning og/eller praksis er valgt, udnaevnt eller udpeget til at repraesentere  arbejdstagerne for saa vidt angaar spoergsmaal vedroerende beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet d)  forebyggelse: enhver disposition eller foranstaltning, der traeffes eller planlaegges paa ethvert stadium af arbejdet i virksomheden med henblik paa at undgaa eller formindske erhvervsbetingede risici.   Artikel 4 1.  Medlemsstaterne traeffer de noedvendige foranstaltninger for at sikre, at arbejdsgiverne, arbejdstagerne og arbejdstagernes repraesentanter bliver omfattet af de retsforskrifter, som er paakraevet for ivaerksaettelsen af dette direktiv.  2.  Medlemsstaterne skal navnlig paase, at der sikres fyldestgoerende kontrol og tilsyn.   AFSNIT II ARBEJDSGIVERNES FORPLIGTELSER  Artikel 5 Generel bestemmelse 1.  Arbejdsgiveren har pligt til at sikre arbejdstagernes sikkerhed og sundhed i alle forhold, der er forbundet med arbejdet.  2.  Hvis en arbejdsgiver i henhold til artikel 7, stk. 3, henvender sig til kompetent sagkundskab (personer eller serviceorganer) uden for virksomheden og/eller institutionen, fritages han ikke af den grund for ansvar paa dette omraade.  3.  Arbejdstagernes forpligtelser med hensyn til sikkerhed og sundhed under arbejdet beroerer ikke princippet om arbejdsgiverens ansvar.  4.  Dette direktiv udgoer ikke en hindring for saa vidt angaar medlemsstaternes mulighed for at vedtage fritagelse for eller nedsaettelse af arbejdsgivernes ansvar for forhold, der skyldes omstaendigheder, som de ikke har indflydelse paa, og som er usaedvanlige og uforudseelige, eller begivenheder, som er ualmindelige, og konsekvenserne af disse omstaendigheder eller begivenheder ikke kunne have vaeret afvaerget selv med den stoerste omhu.  Medlemsstaterne er ikke pligtige at udnytte den i foerste afsnit omhandlede mulighed.   Artikel 6 Arbejdsgiverens almindelige forpligtelser 1.  Som et led i arbejdsgiverens ansvar traeffer denne de noedvendige foranstaltninger til beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed, herunder aktiviteter til forebyggelse af erhvervsbetingede risici, til oplysning og til oplaering samt  tilrettelaeggelse af en ordning og tilvejebringelse af de noedvendige midler.  Arbejdsgiveren skal drage omsorg for, at disse foranstaltninger tilpasses for at tage hensyn til aendrede omstaendigheder, og soege at forbedre de eksisterende forhold.  2.  Arbejdsgiveren ivaerksaetter de i stk. 1, foerste afsnit, naevnte foranstaltninger, paa grundlag af foelgende generelle forebyggelsesprincipper:  a) forhindring af risici b) evaluering af risici, som ikke kan forhindres c) bekaempelse af risici ved kilden d) tilpasning af arbejdet til mennesket, navnlig for saa vidt angaar udformningen af arbejdspladsen samt valg af arbejdsudstyr og arbejds- og produktionsmetoder, i saerdeleshed med henblik paa at begraense monotont arbejde og arbejde i en bestemt rytme og at  mindske virkningerne af saadant arbejde paa helbredet e) hensyntagen til den tekniske udvikling f) udskiftning af det, der er farligt, med noget, der er ufarligt eller mindre farligt g) planlaegning af forebyggelsen for at goere den til en sammenhaengende helhed, inden for hvilken forebyggelsen omfatter teknik, tilrettelaeggelse af arbejdet, arbejdsforhold, sociale relationer og paavirkning fra faktorer i arbejdsmiljoeet h) vedtagelse af foranstaltninger til kollektiv beskyttelse frem for foranstaltninger til individuel beskyttelse i) hensigtsmaessig instruktion af arbejdstagerne.  3.  Med forbehold af de oevrige bestemmelser i dette direktiv skal arbejdsgiveren under hensyn til arten af virksomhedens og/eller institutionens aktiviteter:  a)  vurdere risiciene for arbejdstagernes sikkerhed og sundhed, blandt andet ved valg af arbejdsudstyr, kemiske stoffer og praeparater samt ved indretning af arbejdsstederne.  Som en foelge af denne vurdering skal de forebyggende aktiviteter samt de arbejds- og produktionsmetoder, arbejdsgiveren anvender, om noedvendigt:  - sikre en bedre beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed - integreres i samtlige aktiviteter i virksomheden og/eller institutionen og paa alle niveauer inden for arbejdsmiljoeet b)  naar han overdrager opgaver til en arbejdstager, tage hensyn til denne arbejdstagers faerdigheder i forbindelse med sikkerhed og sundhed c)  drage omsorg for, at planlaegning og indfoerelse af ny teknologi sker efter hoering af arbejdstagerne og/eller deres repraesentanter for saa vidt angaar de konsekvenser for arbejdstagernes sikkerhed og sundhed, der er forbundet med valget af udstyr,  tilpasningen af arbejdsforholdene og paavirkningen fra faktorer i arbejdsmiljoeet d)  traeffe hensigtsmaessige foranstaltninger, saaledes at kun arbejdstagere, der har faaet passende instrukser, har adgang til omraader med risiko af alvorlig og specifik karakter.  4.  Med forbehold af de oevrige bestemmelser i dette direktiv skal arbejdsgiverne, hvis arbejdstagere fra flere virksomheder befinder sig paa samme arbejdssted, arbejde sammen ved gennemfoerelsen af bestemmelserne om sikkerhed, hygiejne og sundhed samt,  under hensyn til aktiviteternes art, samordne deres bestraebelser med henblik paa beskyttelse og forebyggelse af erhvervsbetingede risici, informere hinanden om disse risici og underrette deres respektive arbejdstagere og/eller disses repraesentanter  herom.  5.  Foranstaltningerne vedroerende sikkerhed, hygiejne og sundhed under arbejdet maa under ingen omstaendigheder medfoere finansielle byrder for arbejdstagerne.   Artikel 7 Beskyttelses- og forebyggelsestjenester 1.  Med forbehold af de i artikel 5 og 6 omhandlede forpligtelser, udpeger arbejdsgiveren en eller flere arbejdstagere, som skal varetage aktiviteterne til beskyttelse og aktiviteterne til forebyggelse af erhvervsbetingede risici inden for virksomheden  og/eller institutionen.  2.  De udpegede arbejdstagere maa ikke stilles ringere paa grund af deres aktiviteter til beskyttelse og deres aktiviteter til forebyggelse af erhvervsbetingede risici.  For at kunne udfoere de opgaver, som dette direktiv medfoerer, skal de udpegede arbejdstagere have rimelig tid stillet til raadighed.  3.  Hvis personalet i virksomheden og/eller institutionen ikke er tilstraekkelig kompetent med henblik paa tilrettelaeg- gelsen af disse aktiviteter til beskyttelse og forebyggelse, skal arbejdsgiveren henvende sig til kompetent sagkundskab (personer eller serviceorganer) uden for virksomheden og/eller institutionen.  4.  Hvis arbejdsgiveren henvender sig til saadan kompetent sagkundskab, skal de paagaeldende personer eller serviceorganer informeres af arbejdsgiveren om faktorer, der vides eller formodes at paavirke arbejdstagernes sikkerhed og sundhed, og indroemmes  adgang til de oplysninger, der er omhandlet i artikel 10, stk. 2.  5.  Under alle omstaendigheder skal:  - de udpegede arbejdstagere have tilstraekkelige faerdigheder og raade over de noedvendige midler - de eksterne personer eller serviceorganer, der raadspoerges, have tilstraekkelige kvalifikationer og raade over de noedvendige personlige og faglige midler og - de udpegede arbejdstagere og de eksterne personer eller serviceorganer, der raadspoerges, omfatte et tilstraekkeligt antal til at kunne paatage sig de paagaeldende aktiviteter til beskyttelse og forebyggelse under hensyntagen til virksomhedens og/eller institutionens stoerrelse og/eller de risici, arbejdstagerne er udsat for, samt disses placering i virksomheden og/eller  institutionen som helhed.  6.  Den i naervaerende artikel omhandlede beskyttelse mod og forebyggelse af sikkerheds- og sundhedsrisici varetages af én eller flere arbejdstagere, af en enkelt tjeneste eller af saerskilte tjenester, hvad enten denne eller disse er interne eller  eksterne for virksomheden og/eller institutionen.  Arbejdstageren(erne) eller tjenesten(erne) skal samarbejde i det noedvendige omfang.  7.  Medlemsstaterne kan under hensyntagen til aktiviteternes art og virksomhedens stoerrelse definere de virksomhedskategorier, hvor arbejdsgiveren, hvis han har de noedvendige faerdigheder, selv kan paatage sig de i stk. 1 fastsatte opgaver.  8.  Medlemsstaterne definerer de tilstraekkelige faerdigheder og kvalifikationer, der er omhandlet i stk. 5.  De kan definere det tilstraekkelige antal, der er omhandlet i stk. 5.   Artikel 8 Foerstehjaelp, brandbekaempelse, evakuering af arbejdstagerne samt alvorlig og umiddelbar fare 1.  Arbejdsgiveren skal:  - traeffe de noedvendige foranstaltninger inden for omraaderne foerstehjaelp, brandbekaempelse og evakuering af arbejdstagerne, idet disse foranstaltninger tilpasses efter aktiviteternes art og virksomhedens og/eller institutionens stoerrelse samt under hensyntagen til andre tilstedevaerende personer,  og - tilrettelaegge noedvendige forbindelser med eksterne serviceorganer, saerlig inden for omraaderne foerstehjaelp, laegehjaelp i noedstilfaelde, redning og brandbekaempelse.  2.  I medfoer af stk. 1 skal arbejdsgiveren med henblik paa foerstehjaelp, brandbekaempelse og evakuering af arbejdstagerne blandt andet udpege de arbejdstagere, der faar til opgave at gennemfoere disse foranstaltninger.  Disse udpegede arbejdstagere skal vaere oplaert, udgoere et tilstraekkeligt antal og raade over passende materiel under hensyn til virksomhedens og/eller institutionens stoerrelse og/eller de specifikke risici.  3.  Arbejdsgiveren skal:  a)  hurtigst muligt underrette alle de arbejdstagere, som er eller kan blive udsat for risiko for alvorlig og umiddelbar fare, om denne risiko og om de dispositioner, der er truffet eller skal traeffes i forbindelse med beskyttelse b)  traeffe foranstaltninger og give instruktioner, saaledes at arbejdstagerne har mulighed for i tilfaelde af en alvorlig umiddelbar fare, som ikke kan undgaas, at indstille arbejdet og/eller bringe sig i sikkerhed ved omgaaende at forlade arbejdsstedet c)  undtagen i behoerigt begrundede tilfaelde undlade at anmode arbejdstagerne om at genoptage arbejdet i en arbejdssituation, hvor der fortsat hersker alvorlig og umiddelbar fare.  4.  En arbejdstager, der i tilfaelde af en alvorlig og umiddelbar fare, som ikke kan undgaas, forlader sin ar- bejdsplads og/eller et farligt omraade, kan ikke laegges dette til last og skal beskyttes mod alle skadelige og urimelige konsekvenser, i overensstemmelse med national lovgivning og/eller praksis.  5.  Arbejdsgiveren soerger for, at enhver arbejdstager, naar der foreligger en alvorlig og umiddelbar fare for hans egen og/eller andres sikkerhed, har mulighed for, saafremt det er umuligt at kontakte den kompetente overordnede og under hensyn til hans  viden og tekniske hjaelpemidler, selv at traeffe hensigtsmaessige foranstaltninger for at undgaa foelgerne af en saadan fare.  Arbejdstagerens handlemaade kan ikke laegges ham til last, medmindre han har handlet tankeloest eller udvist grov forsoemmelighed.   Artikel 9 Arbejdsgiverens forpligtelser i oevrigt 1.  Arbejdsgiveren skal:  a)  have en vurdering af risici for sikkerheden og sundheden under arbejdet til sin raadighed, herunder ogsaa risici for saa vidt angaar de grupper af arbejdstagere, der er udsat for saerlige risici b)  fastsaette de beskyttelsesforanstaltninger, der skal traeffes, og om noedvendigt det beskyttelsesudstyr, der skal anvendes c)  foere en liste over arbejdsulykker, der for arbejdstageren har medfoert arbejdsudygtighed i mere end tre arbejdsdage d)  udarbejde - til brug for den kompetente myndighed og i overensstemmelse med national lovgivning og/eller praksis - rapporter om de arbejdsulykker, der har ramt arbejdstagerne.  2.  Medlemsstaterne fastsaetter under hensyntagen til aktiviteternes art og virksomhedernes stoerrelse de forpligtelser, som de forskellige kategorier af virksomheder skal opfylde i forbindelse med udarbejdelse af de i stk. 1, litra a) og b), omhandlede  dokumenter, samt ved udarbejdelsen af de i stk. 1, litra c) og d), omhandlede dokumenter.   Artikel 10 Underretning af arbejdstagerne 1.  Arbejdsgiveren traeffer de noedvendige foranstaltninger til, at virksomhedens og/eller institutionens arbejdstagere og/eller deres repraesentanter i overensstemmelse med national lovgivning og/eller praksis, hvorefter der kan tages saerligt hensyn til  virksomhedens og/eller institutionens stoerrelse, modtager alle noedvendige oplysninger:  a)  om risici for sikkerhed og sundhed og om beskyttende og forebyggende foranstaltninger og aktiviteter vedroerende saavel virksomheden og/eller institutionen i almindelighed som hver enkelt arbejdsplads og/eller arbejdsfunktion b)  om foranstaltninger, der er truffet i overensstemmelse med artikel 8, stk. 2.  2.  Arbejdsgiveren traeffer de noedvendige foranstaltninger til, at arbejdsgiverne for arbejdstagere i eksterne virksomheder og/eller institutioner, der udfoerer arbejde i hans virk- somhed og/eller institution, i overensstemmelse med national lovgivning og/eller praksis modtager relevante oplysninger om de i stk. 1, litra a) og b), naevnte forhold, beregnet for de paagaeldende arbejdstagere.  3.  Arbejdsgiveren traeffer de noedvendige foranstaltninger til, at arbejdstagere, som saerlig beskaeftiger sig med arbejdstagernes sikkerhed og sundhed, eller de repraesentanter for arbejdstagerne, som saerlig beskaeftiger sig med arbejdstagernes sikkerhed og  sundhed, ved udoevelsen af deres funktioner og i overensstemmelse med national lovgivning og/eller praksis faar adgang til:  a)  den vurdering af risici og de beskyttelsesforanstaltninger, der er omhandlet i artikel 9, stk. 1, litra a) og b) b)  den liste og de rapporter, der er omhandlet i artikel 9, stk. 1, litra c) og d) c)  de oplysninger, der hidroerer saavel fra aktiviteter til beskyttelse og forebyggelse som fra tilsynstjenester og organer med kompetence inden for sikkerhed og sundhed.   Artikel 11 Hoering af arbejdstagerne og disses medbestemmelsesret 1.  Arbejdstagerne hoerer arbejdstagerne og/eller deres repraesentanter og tillader deres deltagelse i behandlingen af alle spoergsmaal, der vedroerer sikkerheden og sundheden under arbejdet.  Dette indebaerer:  - at arbejdstagerne bliver hoert - at arbejdstagerne og/eller deres repraesentanter har ret til at fremsaette forslag - at de sikres en afbalanceret deltagelse i overensstemmelse med national lovgivning og/eller praksis.  2.  Arbejdstagere eller deres repraesentanter, som saerlig beskaeftiger sig med arbejdstagernes sikkerhed og sundhed, skal have tilsikret en afbalanceret deltagelse, i overensstemmelse med national lovgivning og/eller praksis, eller paa forhaand og til  behoerig tid hoeres af arbejdsgiveren for saa vidt angaar:  a)  enhver aktion, der kan have vaesentlige foelger for sikkerheden og sundheden b)  udpegelse af de arbejdstagere, der er omhandlet i artikel 7, stk. 1, og artikel 8, stk. 2, samt om de aktiviteter, der er omhandlet i artikel 7, stk. 1 c)  de oplysninger, der er omhandlet i artikel 9, stk. 1, og artikel 10 d)  den i artikel 7, stk. 3, omhandlede eventuelle henvendelse til kompetent sagkundskab (personer eller serviceorganer) uden for virksomheden og/eller institutionen e)  udarbejdelse og tilrettelaeggelse af den i artikel 12 omhandlede oplaering.  3.  De repraesentanter for arbejdstagerne, som saerlig beskaeftiger sig med arbejdstagernes sikkerhed og sundhed, har ret til at anmode arbejdsgiveren om at traeffe passende foranstaltninger og til at forelaegge ham forslag herom, saaledes at enhver risiko  for arbejdstagerne afvaerges, og/eller enhver kilde til fare fjernes.  4.  De arbejdstagere, der er omhandlet i stk. 2, og de repraesentanter for arbejdstagerne, der er omhandlet i stk. 2 og 3, maa ikke stilles ringere paa grund af deres respektive i stk. 2 og 3 omhandlede aktiviteter.  5.  Arbejdsgiveren skal indroemme de repraesentanter for arbejdstagerne, som saerlig beskaeftiger sig med arbejdstage- rens sikkerhed og sundhed, den noedvendige arbejdsfritagelse uden tab af loen og stille de noedvendige midler til deres raadighed, saaledes at de kan udoeve de rettigheder og udfoere de opgaver, der foelger af dette direktiv.  6.  Arbejdstagerne og/eller deres repraesentanter har ret til i overensstemmelse med national lovgivning og/eller praksis at henvende sig til den kompetente myndighed med hensyn til sikkerhed og sundhed under arbejdet, saafremt de skoenner, at de  foranstaltninger, der er truffet, og de midler, der er stillet til raadighed af arbejdsgiveren, ikke er tilstraekkelige til at garantere sikkerheden og sundheden under arbejdet.  Repraesentanterne for arbejdstagerne skal have lejlighed til at fremsaette deres bemaerkninger i forbindelse med den kompetente myndigheds kontrolbesoeg.   Artikel 12 Oplaering af arbejdstagerne 1.  Arbejdsgiveren skal sikre, at hver enkelt arbejdstager faar en tilstraekkelig og hensigtsmaessig oplaering inden for sikkerhed og sundhed, blandt andet i form af oplysninger og instruktion, i forbindelse med:  - ansaettelsen - en forflyttelse eller en aendring af arbejdsopgaverne - indfoerelse eller aendring af arbejdsudstyr - indfoerelse af ny teknologi og specielt vedroerende den enkeltes arbejdsplads eller arbejdsopgaver.  Denne oplaering skal:  - tilpasses til udviklingen for saa vidt angaar risici og til fremkomsten af nye risici, og - om noedvendigt gentages regelmaessigt.  2.  Arbejdsgiveren skal forvisse sig om, at arbejdstagere fra eksterne virksomheder og/eller institutioner, der udfoerer arbejde i hans virksomhed eller institution, har faaet passende instrukser om sikkerheds- og sundhedsrisici under deres arbejde i hans  virksomhed eller institution.  3.  De repraesentanter for arbejdstagerne, som saerlig beskaeftiger sig med arbejdstagernes sikkerhed og sundhed, har ret til en passende oplaering.  4.  Udgifterne til den oplaering, der er omhandlet i stk. 1 og 3, kan ikke paalaegges arbejdstagerne eller deres repraesentanter.  Den oplaering, der er omhandlet i stk. 1, skal foregaa i arbejdstiden.  Den oplaering, der er omhandlet i stk. 3, skal foregaa i arbejdstiden eller i overensstemmelse med national praksis, enten inden for eller uden for virksomheden og/eller institutionen.   AFSNIT III ARBEJDSTAGERNES FORPLIGTELSER  Artikel 13 1.  Det paahviler den enkelte arbejdstager alt efter hans muligheder at drage omsorg for sin egen sikkerhed og sundhed samt for andre personers sikkerhed og sundhed, for saa vidt de beroeres af hans handlinger eller undladelser under arbejdet, i  overensstemmelse med sin oplaering og med arbejdsgiverens instrukser.  2.  Med disse maal for oeje skal arbejdstagerne navnlig i overensstemmelse med deres oplaering og med arbejdsgiverens instrukser:  a) anvende maskiner, apparater, vaerktoej, farlige stoffer, transportudstyr og andre hjaelpemidler korrekt b) anvende de personlige vaernemidler, der stilles til deres raadighed, korrekt og saette dem paa plads efter brug c) ikke vilkaarligt afbryde, aendre eller flytte sikkerhedsanordninger, som saerlig hoerer til maskiner, apparater, vaerktoej, installationer og bygninger, samt anvende disse sikkerhedsanordninger korrekt d) oejeblikkelig underrette arbejdsgiveren og/eller de arbejdstagere, som saerlig beskaeftiger sig med arbejdstagernes sikkerhed og sundhed, om enhver arbejdssituation, som de har en rimelig grund til at opfatte som en alvorlig, umiddelbar fare for  sikkerheden og sundheden, samt om enhver mangel, der er konstateret ved beskyttelsessystemerne e) i overensstemelse med national praksis sammen med arbejdsgiveren og/eller de arbejdstagere, som saerlig beskaeftiger sig med arbejdstagernes sikkerhed og sundhed, medvirke saa laenge som noedvendigt til udfoerelsen af alle de opgaver eller opfyldelsen af alle  de krav, som af den kompetente myndighed er dem paalagt med henblik paa beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet f) i overensstemmelse med national praksis sammen med arbejdsgiveren og/eller de arbejdstagere, som saerlig beskaeftiger sig med arbejdstagernes sikkerhed og sundhed, medvirke saa laenge som noedvendigt til, at arbejdsgiveren kan sikre, at arbejdsmiljoeet og  arbejdsforholdene er sikre og ikke indebaerer risici for sikkerheden og sundheden inden for deres aktivitetsomraade.  AFSNIT IV DIVERSE BESTEMMELSER  Artikel 14 Tilsyn med arbejdstagernes sundhed 1.  Med henblik paa at sikre et passende tilsyn med arbejdstagernes sundhed under hensyn til de sikkerheds- og sundhedsrisici, de er udsat for under arbejdet, fastsaettes der foranstaltninger i overensstemmelse med national lovgivning og/eller praksis.  2.  De i stk. 1 omhandlede foranstaltninger skal indebaere, at alle arbejdstagere, hvis de oensker det, regelmaessigt skal have adgang til helbredsovervaagning.  3.  Tilsynet med arbejdstagernes sundhed kan indgaa i et nationalt sundhedssystem.   Artikel 15 Risikogrupper Saerligt foelsomme risikogrupper skal beskyttes mod farer, som for dem er saerlig alvorlige.   Artikel 16 Saerdirektiver - AEndringer Generel raekkevidde af dette direktiv 1.  Raadet vedtager, paa forslag af Kommissionen i henhold til Traktatens artikel 118 A, saerdirektiver, blandt andet paa de omraader, der er anfoert i bilaget.  2.  Dette direktiv og, med forbehold af fremgangsmaaden i artikel 17 for saa vidt angaar de tekniske tilpasninger, saerdirektiverne kan aendres efter fremgangsmaaden i Traktatens artikel 118 A.  3.  Bestemmelserne i dette direktiv finder i fuld udstraekning anvendelse paa samtlige de omraader, der er omfattet af saerdirektiverne, dog med forbehold af strengere og/eller specifikke bestemmelser, der er indeholdt i disse saerdirektiver.   Artikel 17 Udvalg 1.  Med henblik paa den rent tekniske tilpasning af de i artikel 16, stk. 1, naevnte saerdirektiver som foelge af:  - vedtagelse af direktiver om teknisk harmonisering og standardisering og/eller - tekniske fremskridt, udviklingen inden for internationale bestemmelser og specifikationer samt indvundne erfaringer bistaas Kommissionen af et udvalg, der bestaar af repraesentanter for medlemsstaterne, og som har Kommissionens repraesentant som formand.  2.  Kommissionens repraesentant forelaegger udvalget et udkast til de foranstaltninger, der skal traeffes.  Udvalget afgiver en udtalelse om dette udkast inden for en frist, som formanden kan fastsaette under hensyntagen til det paagaeldende spoergsmaals hastende karakter. Det udtaler sig med det flertal, der er fastsat i Traktatens artikel 148, stk. 2, for vedtagelse af de afgoerelser, som Raadet skal traeffe paa forslag af Kommissionen.  Under afstemmingen i udvalget tillaegges de stemmer, der afgives af repraesentanterne for medlemsstaterne, den vaegt, der er fastlagt i naevnte artikel. Formanden deltager ikke i afstemningen.  3.  Kommissionen vedtager de paataenkte foranstaltninger, naar de er i overensstemmelse med udvalgets udtalelse.  Er de paataenkte foranstaltninger ikke i overensstemmelse med udvalgets udtalelse, eller er der ikke afgivet nogen udtalelse, forelaegger Kommissionen straks Raadet et forslag til de foranstaltninger, der skal traeffes. Raadet traeffer afgoerelse med  kvalificeret flertal.  Har Raadet efter udloebet af en frist paa tre maaneder regnet fra forslagets forelaeggelse for Raadet, ikke truffet nogen afgoerelse, vedtages de foreslaaede foranstaltninger af Kommissionen.   Artikel 18 Afsluttende bestemmelser 1.  Medlemsstaterne saetter de noedvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 31. december 1992.  De underretter straks Kommissionen herom.  2.  Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de nationale retsforskrifter, som de allerede har udstedt eller udsteder paa det omraade, der er omfattet af dette direktiv.  3.  Medlemsstaterne forelaegger hvert femte aar Kommissionen en rapport om den praktiske gennemfoerelse af bestemmelserne i dette direktiv med anfoerelse af de af arbejdsmarkedets parter fremfoerte synspunkter.  Kommissionen giver Europa-Parlamentet, Raadet, Det OEko- nomiske og Sociale Udvalg samt Det Raadgivende Udvalg for Sikkerhed, Hygiejne og Sundhedsbeskyttelse paa Arbejdspladsen underretning herom.  4.  Kommissionen forelaegger regelmaessigt Europa-Parlamentet, Raadet og Det OEkonomiske og Sociale Udvalg en rapport om gennemfoerelsen af dette direktiv under hensyntagen til stk. 1, 2 og 3.   Artikel 19 Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.    Udfaerdiget i Luxembourg, den 12. juni 1989.  Paa Raadet vegne M. CHAVES GONZALES Formand   (1) EFT nr. C 141 af 30. 5. 1988, s. 1. (2) EFT nr. C 326 af 19. 12. 1988, s. 102, og EFT nr. C 158 af 26. 6. 1989. (3) EFT nr. C 175 af 4. 7. 1988, s. 22.(4) EFT nr. C 28 af 3. 2. 1988, s. 3. (5) EFT nr. C 28 af 3. 2. 1988, s. 1.(6) EFT nr. L 327 af 3. 12. 1980, s. 8. (7) EFT nr. L 356 af 24. 12. 1988, s. 74. (8) EFT nr. L 185 af 9. 7. 1974, s. 15.   BILAG   Liste over omraader omhandlet i artikel 16, stk. 1  - arbejdsstedet - arbejdsudstyr - personlige vaernemidler - arbejde med skaermterminaler - haandtering af tunge byrder, der medfoerer risiko for laendeskader - midlertidige og mobile arbejdssteder - fiskeri og landbrug.