title: Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/52/EF af 18. juni 2009 om minimumsstandarder for sanktioner og foranstaltninger over for arbejdsgivere, der beskæftiger tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold

text:
               30.6.2009

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 168/24

      EUROPA-PARLAMENTETS OG RÅDETS DIREKTIV 2009/52/EF
   af 18. juni 2009
   om minimumsstandarder for sanktioner og foranstaltninger over for arbejdsgivere, der beskæftiger tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold
   EUROPA-PARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 63, stk. 1, nr. 3, litra b),
   under henvisning til forslag fra Kommissionen,
   under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (1),
   under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget (2),
   efter proceduren i traktatens artikel 251 (3), og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Det Europæiske Råd nåede på sit møde den 14. og 15. december 2006 til enighed om, at samarbejdet mellem medlemsstaterne om bekæmpelse af ulovlig indvandring bør styrkes, og specielt om, at foranstaltninger til bekæmpelse af ulovlig beskæftigelse bør intensiveres i medlemsstaterne og på EU-plan.

               (2)

               En vigtig pull-faktor for ulovlig indvandring til EU er muligheden for at få arbejde i EU uden at have den nødvendige retlige status. Indsatsen mod ulovlig indvandring og ulovligt ophold bør derfor omfatte foranstaltninger, som modvirker denne pull-faktor.

               (3)

               Det vigtigste element i disse foranstaltninger bør være et generelt forbud mod at beskæftige tredjelandsstatsborgere, som ikke har ret til at opholde sig i EU, ledsaget af sanktioner over for arbejdsgivere, der overtræder forbuddet.

               (4)

               Da dette direktiv indeholder minimumsstandarder, bør det stå medlemsstaterne frit for at vedtage eller opretholde strengere sanktioner og foranstaltninger og at pålægge arbejdsgivere strengere forpligtelser.

               (5)

               Dette direktiv bør ikke finde anvendelse på tredjelandsstatsborgere, der har lovligt ophold i en medlemsstat, uanset om de har tilladelse til at arbejde på dens område. Dette direktiv bør heller ikke finde anvendelse på personer, der har ret til fri bevægelighed i henhold til fællesskabsretten, som defineret i artikel 2, stk. 5, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 562/2006 af 15. marts 2006 om indførelse af en fællesskabskodeks for personers grænsepassage (Schengengrænsekodeks) (4). Endvidere bør dette direktiv ikke finde anvendelse på tredjelandsstatsborgere, der befinder sig i en situation, som er omfattet af fællesskabsretten, såsom dem, der er lovligt beskæftiget i én medlemsstat, og som er udstationeret af en tjenesteleverandør i en anden medlemsstat i forbindelse med levering af tjenesteydelser. Dette direktiv bør ikke berøre national ret om forbud mod beskæftigelse af tredjelandsstatsborgere med lovligt ophold, som arbejder i strid med deres opholdsstatus.

               (6)

               Visse begreber bør defineres specifikt med henblik på anvendelsen af dette direktiv, og disse definitioner bør kun anvendes i forbindelse med dette direktiv.

               (7)

               Definitionen af beskæftigelse bør omfatte de konstituerende elementer, nemlig aktiviteter, der er eller burde være lønnede, og som udføres for arbejdsgiveren eller under dennes ledelse og/eller opsyn uanset retsforholdet.

               (8)

               Definitionen af arbejdsgiver kan omfatte en sammenslutning af personer, der kan indgå retshandler uden at have status af juridisk person.

               (9)

               For at forhindre beskæftigelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold bør det kræves, at arbejdsgiverne, inden de ansætter en tredjelandsstatsborger, også i de tilfælde, hvor tredjelandsstatsborgeren ansættes med henblik på udstationering i en anden medlemsstat i forbindelse med levering af tjenesteydelser, kontrollerer, at den pågældende har en gyldig opholdstilladelse eller anden tilladelse til ophold i den medlemsstat, hvor vedkommende ansættes, der viser, at tredjelandsstatsborgeren opholder sig lovligt på den pågældende medlemsstats område.

               (10)

               For især at gøre det muligt for medlemsstaterne at kontrollere, om der forekommer forfalskede dokumenter, bør arbejdsgivere også pålægges at underrette de kompetente myndigheder om, at de beskæftiger en tredjelandsstatsborger. For at minimere de administrative byrder bør medlemsstaterne kunne bestemme, at en sådan underretning skal ske som led i andre underretningsordninger. Medlemsstaterne bør kunne beslutte at anvende en forenklet underretningsprocedure for arbejdsgivere, der er fysiske personer, såfremt beskæftigelsen er i privat øjemed.

               (11)

               Arbejdsgivere, som har opfyldt forpligtelserne i dette direktiv, bør ikke gøres ansvarlige for, at de har beskæftiget tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold, specielt hvis den kompetente myndighed senere konstaterer, at det dokument, som en ansat har fremlagt, faktisk var forfalsket eller var blevet misbrugt, medmindre arbejdsgiveren vidste, at dokumentet var forfalsket.

               (12)

               For at gøre det lettere for arbejdsgiverne at overholde deres forpligtelser bør medlemsstaterne bestræbe sig på at behandle ansøgninger om fornyelse af opholdstilladelser rettidigt.

               (13)

               For at håndhæve det generelle forbud og forebygge overtrædelser bør medlemsstaterne indføre passende sanktioner. Sanktionerne bør omfatte finansielle sanktioner og bidrag til omkostningerne ved tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold, og der bør samtidig være mulighed for at anvende nedsatte finansielle sanktioner for arbejdsgivere, der er fysiske personer, såfremt beskæftigelsen er i privat øjemed.

               (14)

               Arbejdsgiveren bør under alle omstændigheder pålægges at betale eventuelt udestående løn til tredjelandsstatsborgerne for det arbejde, de har udført, og eventuelle udestående skatter og bidrag til sociale sikringsordninger. Hvis lønniveauet ikke kan fastslås, bør det antages at være mindst den løn, der er fastlagt i gældende lovgivning om mindsteløn, i kollektive overenskomster eller i overensstemmelse med etableret praksis i de relevante brancher. Arbejdsgiveren bør endvidere i relevant omfang pålægges at betale eventuelle omkostninger ved at sende udestående løn til det land, som den ulovligt beskæftigede tredjelandsstatsborger er rejst eller er blevet sendt tilbage til. I tilfælde, hvor en arbejdsgiver ikke foretager efterbetaling, bør medlemsstaterne ikke være forpligtet til at indtræde i arbejdsgiverens forpligtelser.

               (15)

               En ulovligt beskæftiget tredjelandsstatsborger bør ikke kunne opnå ret til indrejse, ophold eller adgang til arbejdsmarkedet gennem det ulovlige ansættelsesforhold eller gennem betaling eller efterbetaling af løn, bidrag til sociale sikringsordninger, skatter eller afgifter foretaget af arbejdsgiveren eller en juridisk enhed, der skal betale i stedet for arbejdsgiveren.

               (16)

               Medlemsstaterne bør sikre, at der indgives eller kan indgives krav, og at der er indført ordninger, som sikrer, at den udestående løn, som inddrives, kan udbetales til de tredjelandsstatsborgere, som har krav på den. Medlemsstaterne bør ikke være forpligtet til at inddrage deres missioner eller repræsentationer i tredjelande i disse ordninger. Medlemsstaterne bør som led i indførelsen af effektive mekanismer til fremme af klageadgangen, og såfremt der ikke allerede findes bestemmelser herom i national lovgivning, overveje muligheden for og merværdien af at sætte en kompetent myndighed i stand til at anlægge søgsmål mod en arbejdsgiver med henblik på inddrivelse af udestående løn.

               (17)

               Medlemsstaterne bør desuden indføre en bestemmelse om, at der formodes at foreligge et ansættelsesforhold med en varighed på mindst tre måneder, således at bevisbyrden pålægges arbejdsgiveren med hensyn til mindst en vis periode. Arbejdstageren bør bl.a. også have mulighed for at forelægge beviser for eksistensen og varigheden af ansættelsesforholdet.

               (18)

               Medlemsstaterne bør give mulighed for yderligere sanktioner over for arbejdsgivere, bl.a. udelukkelse fra retten til visse eller alle offentlige ydelser, tilskud eller støtte, herunder landbrugsstøtte, udelukkelse fra deltagelse i procedurer i forbindelse med offentlige indkøb og inddrivelse af visse eller alle offentlige ydelser, tilskud eller støtte, herunder EU-midler forvaltet af medlemsstaterne, som allerede er udbetalt. Medlemsstaterne bør kunne beslutte ikke at anvende sådanne yderligere sanktioner på arbejdsgivere, der er fysiske personer, såfremt beskæftigelsen er i privat øjemed.

               (19)

               Dette direktiv og særlig artikel 7, 10 og 12 bør ikke berøre Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25. juni 2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (5).

               (20)

               I lyset af den udbredte anvendelse af underleverancer i visse berørte sektorer er det nødvendigt at sikre, at i det mindste den kontrahent, som arbejdsgiveren er direkte underkontrahent til, hæfter for betaling af finansielle sanktioner sammen med eller i stedet for arbejdsgiveren. I specifikke tilfælde kan andre kontrahenter være ansvarlige for betaling af finansielle sanktioner sammen med eller i stedet for en arbejdsgiver, der beskæftiger tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold. Efterbetalinger, der skal være dækket af dette direktivs bestemmelser om ansvar, bør også omfatte bidrag til nationale feriefonde og sociale fonde, der er reguleret ved lovbestemmelser eller kollektive aftaler.

               (21)

               Erfaringen har vist, at de eksisterende sanktionssystemer ikke har været tilstrækkelige til at opnå fuldstændig overholdelse af forbuddene mod beskæftigelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold. En af grundene er, at administrative sanktioner alene sandsynligvis ikke er nok til at afskrække visse skrupelløse arbejdsgivere. Overholdelsen kan og bør styrkes ved anvendelse af strafferetlige sanktioner.

               (22)

               For at sikre, at man opnår den fulde virkning af det generelle forbud, er der derfor et særligt behov for mere afskrækkende sanktioner i alvorlige tilfælde, såsom konsekvent gentagne overtrædelser, ulovlig beskæftigelse af et betydeligt antal tredjelandsstatsborgere, særligt udnyttende arbejdsforhold, tilfælde hvor arbejdsgiveren ved, at arbejdstageren er offer for menneskehandel, og ulovlig beskæftigelse af en mindreårig. Dette direktiv pålægger medlemsstaterne en forpligtelse til at indføre strafferetlige sanktioner i deres nationale lovgivning for sådanne alvorlige lovovertrædelser. Dette direktiv skaber ingen forpligtelser med hensyn til anvendelsen af sådanne sanktioner eller andre tilgængelige retshåndhævelsesordninger i konkrete sager.

               (23)

               I alle tilfælde, som anses for at være alvorlige efter dette direktiv, bør overtrædelsen betragtes om en strafbar handling i hele Fællesskabet, når den begås forsætligt. Dette direktivs bestemmelser angående strafbare handlinger bør ikke berøre anvendelsen af Rådets rammeafgørelse 2002/629/RIA af 19. juli 2002 om bekæmpelse af menneskehandel (6).

               (24)

               Den strafbare handling bør kunne straffes med strafferetlige sanktioner, der er effektive, står i et rimeligt forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkning. Forpligtelsen i dette direktiv til at sikre strafferetlige sanktioner, der er effektive, står i et rimeligt forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkning, berører ikke strafferettens interne opbygning i medlemsstaterne.

               (25)

               Juridiske personer kan også gøres ansvarlige for de strafbare handlinger, der er omhandlet i dette direktiv, eftersom mange arbejdsgivere er juridiske personer. Dette direktivs bestemmelser medfører ikke en forpligtelse for medlemsstaterne til at indføre et strafferetligt ansvar for juridiske personer.

               (26)

               For at lette håndhævelsen af dette direktiv bør der findes effektive klageordninger, som gør det muligt for de pågældende tredjelandsstatsborgere at indgive klager direkte eller gennem udpegede tredjemænd, såsom fagforeninger eller andre sammenslutninger. De udpegede tredjemænd bør, når de yder bistand til indgivelse af klager, beskyttes mod mulige sanktioner i henhold til regler, der forbyder hjælp til ulovligt ophold.

               (27)

               Som supplement til klageordningerne bør medlemsstaterne kunne udstede opholdstilladelser af begrænset varighed, der er knyttet til varigheden af de relevante nationale procedurer, til tredjelandsstatsborgere, som har været udsat for særligt udnyttende arbejdsforhold eller været ulovligt beskæftigede mindreårige, og som samarbejder under en straffesag mod arbejdsgiveren. Sådanne tilladelser bør udstedes efter retningslinjer svarende til dem, der gælder for tredjelandsstatsborgere, som er omfattet af betingelserne i Rådets direktiv 2004/81/EF af 29. april 2004 om udstedelse af opholdstilladelser til tredjelandsstatsborgere, der har været ofre for menneskehandel, eller som er indrejst som led i ulovlig indvandring, og som samarbejder med de kompetente myndigheder (7).

               (28)

               For at sikre et tilfredsstillende håndhævelsesniveau for dette direktiv og i videst muligt omfang mindske forskelle i håndhævelsesniveauet i medlemsstaterne bør medlemsstaterne sikre, at der foretages effektive og tilstrækkelige inspektioner på deres område, og give Kommissionen oplysninger om de inspektioner, de udfører.

               (29)

               Medlemsstaterne bør tilskyndes til hvert år at fastsætte et nationalt mål for antallet af inspektioner i de aktivitetssektorer, hvor koncentrationen af beskæftigede tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold er størst på deres område.

               (30)

               For at øge effektiviteten af de inspektioner, der foretages med henblik på gennemførelsen af dette direktiv, bør medlemsstaterne sikre, at den nationale lovgivning giver de kompetente myndigheder tilstrækkelige beføjelser til at foretage inspektionerne, at oplysninger om ulovlig beskæftigelse, herunder resultaterne af tidligere inspektioner, indsamles og behandles med henblik på en effektiv gennemførelse af dette direktiv, og at der er tilstrækkeligt personale med de nødvendige færdigheder og kvalifikationer til effektivt at foretage inspektionerne.

               (31)

               Medlemsstaterne bør sikre, at inspektioner, der foretages med henblik på gennemførelsen af dette direktiv, hverken kvantitativt eller kvalitativt påvirker de inspektioner, der foretages med henblik på at vurdere ansættelses- og arbejdsvilkår.

               (32)

               Med hensyn til udstationerede arbejdstagere, som er tredjelandsstatsborgere, kan medlemsstaternes inspektionsmyndigheder benytte sig af samarbejde og udveksling af oplysninger som fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/71/EF af 16. december 1996 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser (8) for at kontrollere, at de berørte tredjelandsstatsborgere er lovligt beskæftigede i oprindelsesmedlemsstaten.

               (33)

               Dette direktiv bør ses som et supplement til foranstaltninger med sigte på at imødegå sort arbejde og udnyttelse.

               (34)

               I overensstemmelse med punkt 34 i den interinstitutionelle aftale om bedre lovgivning (9) tilskyndes medlemsstaterne til både i egen og Fællesskabets interesse at udarbejde og offentliggøre deres egne oversigter, der så vidt muligt viser overensstemmelsen mellem dette direktiv og gennemførelsesforanstaltningerne.

               (35)

               Enhver behandling af personoplysninger, der foretages som led i gennemførelsen af dette direktiv, bør ske i overensstemmelse med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (10).

               (36)

               Målet for dette direktiv, nemlig at modvirke ulovlig indvandring ved at gøre en indsats for at reducere beskæftigelsens virkning som pull-faktor, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor på grund af direktivets omfang og virkninger bedre nås på fællesskabsplan; Fællesskabet kan derfor vedtage foranstaltninger i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet, jf. traktatens artikel 5. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går dette direktiv ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dette mål.

               (37)

               I dette direktiv overholdes de grundlæggende rettigheder og de principper, som bl.a. anerkendes i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder og Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Det skal særlig anvendes under overholdelse af friheden til at drive egen virksomhed, lighed for loven og princippet om ikke-forskelsbehandling, retten til adgang til effektive retsmidler og en retfærdig rettergang samt legalitetsprincippet og princippet om proportionalitet mellem lovovertrædelse og straf, jf. chartrets artikel 16, 20, 21, 47 og 49.

               (38)

               I medfør af artikel 1 og 2 i protokollen om Det Forenede Kongeriges og Irlands stilling, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, og med forbehold af artikel 4 i samme protokol deltager disse medlemsstater ikke i vedtagelsen af dette direktiv, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i disse medlemsstater.

               (39)

               I medfør af artikel 1 og 2 i protokollen om Danmarks stilling, der er knyttet som bilag til traktaten om Den Europæiske Union og til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, deltager Danmark ikke i vedtagelsen af dette direktiv, som ikke er bindende for og ikke finder anvendelse i Danmark —

         UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
   Artikel 1
   Formål og anvendelsesområde
   Dette direktiv forbyder beskæftigelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold for at bekæmpe ulovlig indvandring. Med henblik herpå fastsættes fælles minimumsstandarder for sanktioner og foranstaltninger, der skal anvendes i medlemsstaterne over for arbejdsgivere, som overtræder dette forbud.
   Artikel 2
   Definitioner
   Specifikt i dette direktiv forstås ved:
   a)   »tredjelandsstatsborger«: enhver person, der ikke er unionsborger som omhandlet i traktatens artikel 17, stk. 1, og som ikke er en person, der har ret til fri bevægelighed i henhold til fællesskabsretten, som defineret i artikel 2, stk. 5, i Schengengrænsekodeksen
   b)   »tredjelandsstatsborger med ulovligt ophold«: en tredjelandsstatsborger, der er til stede på en medlemsstats område, og som ikke opfylder eller ikke længere opfylder betingelserne for ophold eller bopæl i medlemsstaten
   c)   »beskæftigelse«: udøvelse af aktiviteter, der omfatter alle former for arbejde reguleret ved national ret eller i overensstemmelse med etableret praksis, for eller under ledelse og/eller opsyn af en arbejdsgiver
   d)   »ulovlig beskæftigelse«: beskæftigelse af en tredjelandsstatsborger med ulovligt ophold
   e)   »arbejdsgiver«: enhver fysisk person eller retlig enhed, herunder vikarbureauer, for hvem eller under hvis ledelse og/eller opsyn beskæftigelsen udføres
   f)   »underkontrahent«: enhver fysisk person eller retlig enhed, til hvem gennemførelsen af alle eller en del af forpligtelserne i henhold til en tidligere kontrakt overdrages
   g)   »juridisk person«: enhver retlig enhed, der har denne status i henhold til gældende national ret, dog ikke stater eller offentlige organer under udøvelsen af offentligretlige beføjelser samt offentligretlige internationale organisationer
   h)   »vikarbureau«: enhver fysisk eller juridisk person, som i overensstemmelse med national ret indgår en arbejdsaftale eller et ansættelsesforhold med vikaransatte med henblik på at udsende dem til brugervirksomheder for midlertidigt at udføre arbejdsopgaver under disses opsyn og ledelse
   i)   »særligt udnyttende arbejdsforhold«: arbejdsforhold, herunder sådanne, som er resultat af kønsbaseret eller anden forskelsbehandling, der står i et stærkt misforhold til forholdene for lovligt beskæftigede arbejdstagere, og som f.eks. påvirker arbejdstagernes sundhed og sikkerhed og strider mod den menneskelige værdighed
   j)   »aflønning af tredjelandsstatsborger med ulovligt ophold«: den løn eller anden form for vederlag, det være sig i rede penge eller naturalier, som arbejdstageren modtager direkte eller indirekte, i forbindelse med sin beskæftigelse, fra sin arbejdsgiver, og som svarer til den løn eller det vederlag, som sammenlignelige arbejdstagere i et lovligt ansættelsesforhold ville modtage.
   Artikel 3
   Forbud mod ulovlig beskæftigelse
   1.   Medlemsstaterne forbyder beskæftigelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold.
   2.   Overtrædelser af dette forbud straffes med de sanktioner og foranstaltninger, der er fastlagt i dette direktiv.
   3.   En medlemsstat kan beslutte ikke at anvende forbuddet i stk. 1 på tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold, hvis udsendelse er blevet udsat, og som har tilladelse til at arbejde i henhold til national ret.
   Artikel 4
   Arbejdsgivernes forpligtelser
   1.   Medlemsstaterne pålægger arbejdsgiverne:

               a)

               at kræve, at en tredjelandsstatsborger inden ansættelse er i besiddelse af og for arbejdsgiveren fremlægger en gyldig opholdstilladelse eller anden tilladelse til at opholde sig i medlemsstaten

               b)

               mindst så længe beskæftigelsen varer, at opbevare en kopi af eller dokumentation for opholdstilladelsen eller en anden tilladelse til at opholde sig i medlemsstaten, således at de kompetente myndigheder i medlemsstaterne eventuelt kan inspicere den

               c)

               at underrette de kompetente myndigheder, som medlemsstaterne har udpeget, om påbegyndelse af beskæftigelse af en tredjelandsstatsborger inden for en frist, som den enkelte medlemsstat fastsætter.

         2.   Medlemsstaterne kan vælge at anvende en forenklet underretningsprocedure i henhold til stk. 1, litra c), hvis arbejdsgiveren er en fysisk person, der i privat øjemed beskæftiger en tredjelandsstatsborger.
   Medlemsstaterne kan bestemme, at underretning i henhold til stk. 1, litra c), ikke er nødvendig, hvis den ansatte har opnået status som fastboende udlænding i henhold til Rådets direktiv 2003/109/EF af 25. november 2003 om tredjelandsstatsborgeres status som fastboende udlænding (11).
   3.   Medlemsstaterne sikrer, at arbejdsgivere, der har opfyldt deres forpligtelser i henhold til stk. 1, ikke gøres ansvarlige for overtrædelse af forbuddet i artikel 3, medmindre de vidste, at det dokument, der er fremlagt som gyldig opholdstilladelse eller anden tilladelse til at opholde sig i medlemsstaten, var en forfalskning.
   Artikel 5
   Finansielle sanktioner
   1.   Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at overtrædelser af forbuddet i artikel 3 kan straffes med sanktioner over for arbejdsgiveren, der er effektive, står i et rimeligt forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkning.
   2.   Sanktionerne for overtrædelser af forbuddet i artikel 3 omfatter:

               a)

               finansielle sanktioner, som øges efter antallet af ulovligt beskæftigede tredjelandsstatsborgere, og

               b)

               betaling af omkostningerne ved tilbagesendelse af ulovligt beskæftigede tredjelandsstatsborgere i de tilfælde, hvor der gennemføres tilbagesendelsesprocedurer. Medlemsstaterne kan i stedet beslutte, at de finansielle sanktioner under litra a) i det mindste skal afspejle de gennemsnitlige omkostninger ved tilbagesendelse.

         3.   Medlemsstaterne kan indføre bestemmelser om nedsatte finansielle sanktioner i tilfælde, hvor arbejdsgiveren er en fysisk person, der i privat øjemed beskæftiger en tredjelandsstatsborger med ulovligt ophold, og uden at der er tale om særligt udnyttende arbejdsforhold.
   Artikel 6
   Efterbetalinger, som skal foretages af arbejdsgiverne
   1.   I forbindelse med enhver overtrædelse af forbuddet i artikel 3 sikrer medlemsstaterne, at arbejdsgiveren er ansvarlig for betaling af:

               a)

               udestående løn til den ulovligt beskæftigede tredjelandsstatsborger. Det aftalte lønniveau antages at have været mindst lønnen i henhold til gældende lovgivning om mindsteløn, kollektive overenskomster eller i overensstemmelse med etableret praksis i de relevante brancher, medmindre enten arbejdsgiveren eller arbejdstageren kan modbevise dette, idet de bindende nationale lønbestemmelser i relevant omfang skal overholdes

               b)

               et beløb svarende til skatter og bidrag til sociale sikringsordninger, som arbejdsgiveren ville have betalt, hvis den ulovligt beskæftigede tredjelandsstatsborger havde været lovligt beskæftiget, herunder tvangsbøder for forsinkelser og relevante administrative bøder

               c)

               om nødvendigt, omkostningerne ved at sende efterbetalinger til det land, som tredjelandsstatsborgeren er rejst eller blevet sendt tilbage til.

         2.   For at sikre at der med henblik på anvendelsen af stk. 1, litra a) og c), er adgang til effektive procedurer, indfører medlemsstaterne, under behørig hensyntagen til artikel 13, ordninger til sikring af, at ulovligt beskæftigede tredjelandsstatsborgere:

               a)

               inden en forældelsesfrist, der fastsættes i henhold til national ret, kan gøre krav gældende mod deres arbejdsgiver og eventuelt få fuldbyrdet en dom mod arbejdsgiveren vedrørende udestående løn, herunder i tilfælde, hvor de er rejst eller er blevet sendt tilbage, eller

               b)

               for så vidt der findes bestemmelser herom i national lovgivning kan anmode medlemsstatens kompetente myndighed om at anlægge søgsmål til inddrivelse af udestående løn, uden at den pågældende i så fald selv behøver at gøre krav gældende i sagen.

         Ulovligt beskæftigede tredjelandsstatsborgere informeres systematisk og objektivt om deres rettigheder i henhold til dette stykke og i henhold til artikel 13, inden en afgørelse om tilbagesendelse gennemtvinges.
   3.   Med henblik på anvendelsen af stk. 1, litra a) og b), fastsætter medlemsstaterne, at det antages, at der foreligger et arbejdsforhold af mindst tre måneders varighed, medmindre arbejdsgiveren eller den ansatte bl.a. kan modbevise dette.
   4.   Medlemsstaterne sørger for, at de nødvendige ordninger indføres for at sikre, at ulovligt beskæftigede tredjelandsstatsborgere kan modtage eventuelle efterbetalinger af løn, jf. stk. 1, litra a), som er inddrevet som følge af kravene i stk. 2, også i tilfælde, hvor de er rejst eller er blevet sendt tilbage.
   5.   I de tilfælde, hvor der er udstedt en opholdstilladelse af begrænset varighed, jf. artikel 13, stk. 4, fastsætter medlemsstaterne i national ret betingelserne for, at varigheden af sådanne tilladelser kan forlænges, indtil tredjelandsstatsborgeren har modtaget en eventuel efterbetaling af sin løn, jf. denne artikels stk. 1.
   Artikel 7
   Andre foranstaltninger
   1.   Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at følgende foranstaltninger også i givet fald anvendes over for arbejdsgivere:

               a)

               udelukkelse fra visse eller alle offentlige ydelser, tilskud eller støtte, herunder EU-finansiering forvaltet af medlemsstaterne, i op til fem år

               b)

               udelukkelse i op til fem år fra deltagelse i en offentlig kontrakt som defineret i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (12)

               c)

               inddrivelse af visse eller alle offentlige ydelser, tilskud eller støtte, herunder EU-finansiering forvaltet af medlemsstaterne, som er ydet til arbejdsgiveren i op til 12 måneder forud for opdagelsen af den ulovlige beskæftigelse

               d)

               midlertidig eller permanent lukning af de forretningssteder, der er blevet brugt til at begå overtrædelsen, eller midlertidig eller permanent inddragelse af en tilladelse til at drive den pågældende forretningsaktivitet, hvis det er begrundet i overtrædelsens alvor.

         2.   Medlemsstaterne kan beslutte ikke at anvende stk. 1, hvis arbejdsgiveren er en fysisk person, og beskæftigelsen er i privat øjemed.
   Artikel 8
   Underleverancer
   1.   Når arbejdsgiveren er en underkontrahent, og uden at dette berører nationale retsforskrifter om ret til bidrag eller regres eller nationale retsforskrifter på området social sikring, sikrer medlemsstaterne, at den kontrahent, som arbejdsgiveren er direkte underkontrahent til, sammen med eller i stedet for arbejdsgiveren kan holdes ansvarlig for betalingen af:

               a)

               alle finansielle sanktioner, som er pålagt efter artikel 5, og

               b)

               alle efterbetalinger, som skyldes i henhold til artikel 6, stk. 1, litra a) og c), og artikel 6, stk. 2 og 3.

         2.   Hvis arbejdsgiveren er underkontrahent, sikrer medlemsstaterne, at hovedkontrahenten og enhver mellemliggende underkontrahent, hvis de har kendskab til, at den ansættende underkontrahent har beskæftiget tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold, kan holdes ansvarlig for at foretage de i stk. 1 omhandlede betalinger sammen med eller i stedet for den ansættende underkontrahent eller den kontrahent, som arbejdsgiveren er direkte underkontrahent til.
   3.   En kontrahent, der har opfyldt kravene om nødvendig omhu som defineret i national ret, holdes ikke ansvarlig for så vidt angår stk. 1 og 2.
   4.   Medlemsstaterne kan fastsætte strengere ansvarsbestemmelser i national ret.
   Artikel 9
   Strafbar handling
   1.   Medlemsstaterne sikrer, at overtrædelse af det forbud, der er omhandlet i artikel 3, udgør en strafbar handling, når den begås forsætligt, under hver af følgende omstændigheder som defineret i national ret:

               a)

               Overtrædelsen fortsætter eller gentages konsekvent.

               b)

               Overtrædelsen vedrører samtidig ansættelse af et betydeligt antal tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold.

               c)

               Overtrædelsen er forbundet med særligt udnyttende arbejdsforhold.

               d)

               Overtrædelsen er begået af en arbejdsgiver som, uden denne er blevet sigtet eller dømt for en lovovertrædelse som fastslået i rammeafgørelse 2002/629/RIA, anvender arbejde eller tjenesteydelser, som arbejdsgiveren pålægger en tredjelandsstatsborger med ulovligt ophold at udføre vel vidende, at denne person er offer for menneskehandel.

               e)

               Overtrædelsen vedrører ulovlig beskæftigelse af en mindreårig.

         2.   Medlemsstaterne sikrer, at tilskyndelse, medvirken til og anstiftelse af de i stk. 1 omhandlede former for forsætlig adfærd kan straffes som en strafbar handling.
   Artikel 10
   Strafferetlige sanktioner
   1.   Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at fysiske personer, der begår den strafbare handling, der er omhandlet i artikel 9, kan straffes med strafferetlige sanktioner, der er effektive, står i et rimeligt forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkning.
   2.   Medmindre dette udelukkes af generelle retsprincipper kan de strafferetlige sanktioner, der er omhandlet i denne artikel, i henhold til national ret pålægges, uden at det berører andre sanktioner eller foranstaltninger af ikke-strafferetlig art, og de kan ledsages af offentliggørelsen af den for sagen relevante retsafgørelse.
   Artikel 11
   Juridiske personers ansvar
   1.   Medlemsstaterne sikrer, at juridiske personer kan drages til ansvar for den strafbare handling, der er omhandlet i artikel 9, såfremt den strafbare handling begås til deres fordel af en person, der beklæder en ledende stilling hos den juridiske person, og som handler enten som enkeltperson eller som medlem af et organ under den juridiske person, på grundlag af:

               a)

               en bemyndigelse til at repræsentere den juridiske person

               b)

               en beføjelse til at træffe beslutninger på den juridiske persons vegne, eller

               c)

               en beføjelse til at udøve intern kontrol.

         2.   Medlemsstaterne sikrer også, at en juridisk person kan drages til ansvar, når manglende tilsyn eller kontrol fra en af de i stk. 1 omhandlede personers side har gjort det muligt for en person, der er underlagt den juridiske persons myndighed, at begå en strafbar handling som omhandlet i artikel 9, til fordel for den juridiske person.
   3.   Juridiske personers ansvar i henhold til stk. 1 og 2 udelukker ikke strafferetlig forfølgning af fysiske personer, som begår, anstifter eller medvirker til den strafbare handling, der er omhandlet i artikel 9.
   Artikel 12
   Sanktioner over for juridiske personer
   Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at en juridisk person, der drages til ansvar i henhold til artikel 11, kan straffes med sanktioner, der er effektive, står i et rimeligt forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkning, herunder eventuelt foranstaltninger som dem, der er omhandlet i artikel 7.
   Medlemsstaterne kan beslutte at offentliggøre en liste over arbejdsgivere, som er juridiske personer, og som er blevet draget til ansvar for den strafbare handling, der er omhandlet i artikel 9.
   Artikel 13
   Lettere klageadgang
   1.   Medlemsstaterne sikrer, at der findes effektive ordninger, der gør det muligt for ulovligt beskæftigede tredjelandsstatsborgere at indgive klager over deres arbejdsgivere direkte eller gennem tredjemænd udpeget af medlemsstaterne, såsom fagforeninger eller andre sammenslutninger eller en kompetent myndighed i medlemsstaten, for så vidt der findes bestemmelser herom i national lovgivning.
   2.   Medlemsstaterne sikrer, at tredjeparter, der i henhold til kriterierne i deres nationale ret har en legitim interesse i at sikre, at dette direktiv overholdes, er berettigede til — enten på vegne af eller til støtte for en ulovligt beskæftiget tredjelandsstatsborger samt med dennes godkendelse — at indgå i eventuelle administrative eller civile søgsmål, der indledes med henblik på gennemførelsen af dette direktiv.
   3.   Bistand til tredjelandsstatsborgere med indgivelse af klager betragtes ikke som hjælp til ulovligt ophold, jf. Rådets direktiv 2002/90/EF af 28. november 2002 om definition af hjælp til ulovlig indrejse og transit samt ulovligt ophold (13).
   4.   Med hensyn til strafbare handlinger, der er omfattet af artikel 9, stk. 1, litra c) eller e), definerer medlemsstaterne i national ret de betingelser, under hvilke de på enkeltsagsbasis kan udstede opholdstilladelse af begrænset varighed, der er knyttet til varigheden af de relevante nationale procedurer, til de berørte tredjelandsstatsborgere efter retningslinjer svarende til dem, der gælder for tredjelandsstatsborgere, som er omfattet af direktiv 2004/81/EF.
   Artikel 14
   Inspektioner
   1.   Medlemsstaterne sikrer, at der foretages effektive og tilstrækkelige inspektioner på deres område for at kontrollere, om der beskæftiges tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold. Inspektionerne baseres først og fremmest på en risikovurdering, som de kompetente myndigheder i medlemsstaterne udarbejder.
   2.   For at øge effektiviteten af de inspektioner, der foretages, identificerer medlemsstaterne regelmæssigt på grundlag af en risikovurdering de aktivitetssektorer, hvor koncentrationen af beskæftigede tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold er størst på deres område.
   Medlemsstaterne underretter for hver af disse sektorer hvert år inden den 1. juli Kommissionen om de inspektioner, både i absolutte tal og som en procentdel af arbejdsgiverne for hver sektor, som er udført i det forgangne år, samt om resultaterne heraf.
   Artikel 15
   Gunstigere bestemmelser
   Dette direktiv berører ikke medlemsstaternes ret til at vedtage eller opretholde bestemmelser, som er gunstigere for de tredjelandsstatsborgere, det finder anvendelse på, for så vidt angår artikel 6 og 13, forudsat at sådanne bestemmelser er forenelige med dette direktiv.
   Artikel 16
   Rapportering
   1.   Kommissionen forelægger senest den 20. juli 2014 og derefter hvert tredje år Europa-Parlamentet og Rådet en rapport, eventuelt med forslag til ændring af artikel 6, 7, 8, 13 og 14. Kommissionen undersøger navnlig i sin rapport medlemsstaternes gennemførelse af artikel 6, stk. 2 og 5.
   2.   Medlemsstaterne sender Kommissionen alle de oplysninger, der er relevante for udarbejdelsen af den i stk. 1 omhandlede rapport. Oplysningerne skal omfatte antallet og resultaterne af de inspektioner, som er foretaget efter artikel 14, stk. 1, foranstaltninger truffet i henhold til artikel 13 og så vidt muligt de foranstaltninger, som er gennemført i henhold til artikel 6 og 7.
   Artikel 17
   Gennemførelse
   1.   Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 20. juli 2011. De underretter straks Kommissionen herom.
   Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
   2.   Medlemsstaterne tilsender Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
   Artikel 18
   Ikrafttræden
   Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
   Artikel 19
   Adressater
   Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne i overensstemmelse med traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 18. juni 2009.

            På Europa-Parlamentets vegne

         H.-G. PÖTTERING

            Formand

            På Rådets vegne

         Š. FÜLE

            Formand

      (1)  EUT C 204 af 9.8.2008, s. 70.

      (2)  EUT C 257 af 9.10.2008, s. 20.

      (3)  Europa-Parlamentets udtalelse af 4.2.2009 (endnu ikke offentliggjort i EUT) og Rådets afgørelse af 25.5.2009.

      (4)  EUT L 105 af 13.4.2006, s. 1.

      (5)  EFT L 248 af 16.9.2002, s. 1.

      (6)  EFT L 203 af 1.8.2002, s. 1.

      (7)  EUT L 261 af 6.8.2004, s. 19.

      (8)  EFT L 18 af 21.1.1997, s. 1.

      (9)  EUT C 321 af 31.12.2003, s. 1.

      (10)  EFT L 281 af 23.11.1995, s. 31.

      (11)  EUT L 16 af 23.1.2004, s. 44.

      (12)  EUT L 134 af 30.4.2004, s. 114.

      (13)  EFT L 328 af 5.12.2002, s. 17.


Avis juridique important

|

31997L0011

Rådets Direktiv 97/11/EF af 3. marts 1997 om ændring af direktiv 85/337/EØF om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet

EF-Tidende nr. L 073 af 14/03/1997 s. 0005 - 0015

RÅDETS DIREKTIV 97/11/EF af 3. marts 1997 om ændring af direktiv 85/337/EØF om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR -under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, særlig artikel 130 S, stk. 1,under henvisning til forslag fra Kommissionen (1),under henvisning til udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg (2),under henvisning til udtalelse fra Regionsudvalget (3),i henhold til fremgangsmåden i traktatens artikel 189 C (4), ogud fra følgende betragtninger:(1) Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (5) har til formål at give de kompetente myndigheder de oplysninger, der er nødvendige for, at de fuldt informeret om et givet projekts sandsynlige væsentlige virkninger på miljøet kan træffe afgørelse herom; miljøvurderingsproceduren er et grundlæggende redskab i miljøpolitikken, således som den er defineret i traktatens artikel 130 R og i Det Europæiske Fællesskabs femte program for politik og handling i forbindelse med miljøet og bæredygtig udvikling;(2) i henhold til bestemmelserne i traktatens artikel 130 R, stk. 2, bygger Fællesskabets politik på miljøområdet navnlig på forsigtighedsprincippet og princippet om forebyggende indsats, princippet om indgreb over for miljøskader fortrinsvis ved kilden og princippet om, at forureneren betaler;(3) grundprincipperne i vurderingen af miljøpåvirkningen bør harmoniseres, og medlemsstaterne bør kunne fastsætte strengere miljøbeskyttelsesregler;(4) erfaringerne fra miljøkonsekvensvurdering som beskrevet i den af Kommissionen den 2. april 1993 vedtagne beretning om gennemførelse af direktiv 85/337/EØF viser et behov for at indsætte bestemmelser i direktivet, som kan gøre reglerne for vurderingsproceduren klarere samt supplere og forbedre dem for at sikre, at direktivet anvendes på en stadig mere harmoniseret og effektiv måde;(5) for projekter, som kræver en vurdering, bør der fastsættes krav om, at der skal indgives ansøgning om tilladelse; vurderingen bør foretages, inden en sådan tilladelse gives;(6) det er hensigtsmæssigt at udvide listen over projekter, der vil påvirke miljøet væsentligt, og som derfor principielt skal vurderes systematisk;(7) projekter af andre typer påvirker muligvis ikke miljøet væsentligt i alle tilfælde; sådanne projekter bør vurderes, når medlemsstaterne skønner, at de vil kunne påvirke miljøet væsentligt;(8) medlemsstaterne bør, ud fra hvor meget disse projekter påvirker miljøet, kunne fastsætte tærskler eller kriterier for, hvilke af dem der skal vurderes; medlemsstaterne bør ikke være forpligtet til at foretage en individuel gennemgang af projekter, der ligger under disse tærskler, eller som ikke opfylder disse kriterier;(9) når medlemsstaterne fastsætter sådanne tærskler eller kriterier eller foretager en individuel gennemgang af projekterne for at fastlægge, hvilke der skal vurderes på grund af deres betydelige miljøvirkninger, bør de tage hensyn til de relevante udvælgelseskriterier, som er fastsat i dette direktiv; i overensstemmelse med subsidiaritetsprincippet er medlemsstaterne bedst egnede til at anvende disse kriterier i de konkrete tilfælde;(10) at der findes et lokalitetskriterium i tilknytning til særlige bevaringsområder, som medlemsstaterne har udpeget i henhold til Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle (6) og Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (7), betyder ikke nødvendigvis, at projekter i sådanne områder automatisk skal underkastes en vurdering i henhold til nærværende direktiv;(11) der bør indføres en procedure, som sætter en bygherre i stand til at indhente en udtalelse fra de kompetente myndigheder om indholdet og omfanget af de oplysninger, der skal udarbejdes og fremlægges med henblik på vurderingen; medlemsstaterne kan efter denne procedure bl.a., pålægge bygherren at fremlægge alternative løsninger til de projekter, som vedkommende agter at indgive ansøgning om;(12) det er ønskeligt at styrke bestemmelserne om miljøkonsekvensvurdering på tværs af landegrænserne for at tage hensyn til udviklingen på internationalt plan;(13) Fællesskabet undertegnede den 25. februar 1991 konventionen om vurdering af virkningerne på miljøet på tværs af landegrænserne -UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:Artikel 1 I direktiv 85/337/EØF foretages følgende ændringer:1) Artikel 2, stk. 1, affattes således:»1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger med henblik på, at projekter, der bl. a. på grund af deres art, dimensioner eller placering kan få væsentlig indvirkning på miljøet, undergives et krav om tilladelse og en vurdering af denne indvirkning, inden der gives tilladelse. Disse projekter er defineret i artikel 4.«2) I artikel 2 indsættes følgende stykke:»2a. Medlemsstaterne kan vedtage en fælles procedure for at opfylde kravene i dette direktiv og i Rådets direktiv 96/61/EF af 24. september 1996 om integreret forebyggelse og kontrol af forurening (1).(1) EFT nr. L 257 af 10. 10. 1996, s. 26.«3) Artikel 2, stk. 3, første afsnit, affattes således:»Medlemsstaterne kan i undtagelsestilfælde fritage et konkret projekt helt eller delvist fra de i dette direktiv fastsatte bestemmelser, jf. dog artikel 7.«4) Artikel 2, stk. 3, litra c), affattes således:»c) forud for tilladelsen underrette Kommissionen om begrundelsen for den indrømmede undtagelse samt give den de oplysninger, som de i givet fald stiller til rådighed for deres egne statsborgere.«5) Artikel 3 affattes således:»Artikel 3Vurderingen af indvirkningen på miljøet skal, afhængigt af hvert enkelt tilfælde og i overensstemmelse med artikel 4 til 11, bestå i på passende måde at påvise, beskrive og vurdere et projekts direkte og indirekte virkninger på følgende faktorer:- mennesker, fauna og flora- jordbund, vand, luft, klima og landskab- materielle goder og kulturarv- samspillet mellem faktorerne i første, andet og tredje led.«6) Artikel 4 affattes således:»Artikel 41. Med forbehold af artikel 2, stk. 3, skal projekter, der er opført i bilag I, vurderes i henhold til artikel 5 til 10.2. Med forbehold af artikel 2, stk. 3, skal medlemsstaterne for projekter, der er opført i bilag II, ved hjælp afa) en undersøgelse i hvert enkelt tilfælde, ellerb) grænseværdier eller kriterier fastsat af medlemsstatenafgøre, om projektet skal vurderes i henhold til artikel 5 til 10.Medlemsstaterne kan beslutte at anvende begge de i litra a) og b) nævnte procedurer.3. Ved en undersøgelse i hvert enkelt tilfælde eller ved fastsættelse af grænseværdier eller kriterier i henhold til stk. 2 skal der tages hensyn til de relevante udvælgelseskriterier i bilag III.4. Medlemsstaterne sørger for, at de kompetente myndigheders afgørelser efter stk. 2 stilles til rådighed for offentligheden.«7) Artikel 5 affattes således:»Artikel 51. For så vidt angår projekter, hvis indvirkning på miljøet i henhold til artikel 4 skal vurderes i overensstemmelse med artikel 5 til 10, træffer medlemsstaterne de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at bygherren på passende vis giver de i bilag IV omhandlede oplysninger, nåra) medlemsstaterne er af den opfattelse, at oplysningerne er relevante på et givet stadium i tilladelsesproceduren og for så vidt angår de særlige karakteristika, der gør sig gældende for et bestemt projekt eller en bestemt projekttype og for det miljø, som måtte blive berørt, ogb) medlemsstaterne finder, at det i betragtning af bl. a. den nuværende viden og de kendte vurderingsmetoder med rimelighed kan forlanges, at bygherren indsamler disse oplysninger.2. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at den kompetente myndighed, hvis bygherren forlanger det, før han indgiver en ansøgning om tilladelse, udtaler sig om, hvilke oplysninger bygherren skal fremlægge i henhold til stk. 1. Den kompetente myndighed skal rådføre sig med bygherren og de i artikel 6, stk. 1, nævnte myndigheder, før den afgiver sin udtalelse. Den omstændighed, at myndigheden har afgivet en udtalelse i henhold til dette stykke, forhindrer den ikke i senere at kræve yderligere oplysninger af bygherren.Medlemsstaterne kan kræve, at de kompetente myndigheder afgiver en sådan udtalelse, uanset om bygherren anmoder derom.3. De oplysninger, som bygherren skal give i henhold til stk. 1, skal mindst omfatte- en beskrivelse af projektet med oplysninger om placering, art og dimensioner- en beskrivelse af påtænkte foranstaltninger med henblik på at undgå, nedbringe og om muligt neutralisere væsentlige skadelige virkninger- de data, der er nødvendige for at konstatere og vurdere de væsentlige virkninger, projektet vil kunne få for miljøet- en oversigt over de væsentligste alternativer, som bygherren har undersøgt, og oplysninger om de vigtigste grunde til valget under hensyn til indvirkningen på miljøet- et ikke-teknisk resumé af de i de foregående led omhandlede oplysninger.4. Medlemsstaterne sørger om nødvendigt for, at myndigheder, som måtte være i besiddelse af relevante oplysninger, jf. navnlig artikel 3, stiller disse til rådighed for bygherren.«8) Artikel 6, stk. 1, affattes således:»1. Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til, at myndigheder, som på grund af deres særlige ansvar på miljøområdet kan blive berørt af projektet, får mulighed for at afgive udtalelse om de oplysninger, som bygherren har fremlagt, og om ansøgningen om tilladelse. Medlemsstaterne udpeger i dette øjemed de myndigheder, der skal høres, enten generelt eller i hvert enkelt tilfælde. Disse myndigheder underrettes om de oplysninger, der er indhentet i henhold til artikel 5. De nærmere regler for denne høring fastsættes af medlemsstaterne.«Artikel 6, stk. 2, affattes således:»2. Medlemsstaterne sørger for, at enhver anmodning om tilladelse såvel som de oplysninger, der er indhentet i henhold til artikel 5, stilles til rådighed for offentligheden så betids, at de berørte dele af offentligheden får lejlighed til at udtale sig, inden der gives tilladelse til projektet.«9) Artikel 7 affattes således:»Artikel 71. Er en medlemsstat klar over, at et projekt vil kunne få væsentlig indvirkning på miljøet i en anden medlemsstat, eller anmoder en medlemsstat, der vil kunne blive berørt i betydelig grad, derom, fremsender den medlemsstat, på hvis område projektet påtænkes udført, snarest muligt og senest på det tidspunkt, hvor den oplyser sine egne borgere derom, bl.a. følgende oplysninger til den berørte medlemsstat:a) en beskrivelse af projektet tillige med alle foreliggende oplysninger om dets eventuelle grænseoverskridende virkningerb) oplysninger om, hvilken afgørelse der vil kunne træffesog giver den anden medlemsstat en rimelig frist til at angive, om den ønsker at deltage i proceduren for vurdering af virkningerne på miljøet, og kan tilføje de oplysninger, der er nævnt i stk. 2.2. Hvis en medlemsstat, som modtager oplysninger i medfør af stk. 1, angiver, at den agter at deltage i proceduren for vurdering af virkningerne på miljøet, skal den medlemsstat, på hvis område projektet påtænkes udført, hvis den ikke allerede har gjort det, sende den berørte medlemsstat de i henhold til artikel 5 indhentede oplysninger samt relevante oplysninger vedrørende nævnte procedure, herunder ansøgningen om tilladelse.3. De enkelte medlemsstater skal også, i den udstrækning de er berørt:a) sørge for, at de i stk. 1 og 2 nævnte oplysninger inden for en rimelig frist bliver tilgængelige for de myndigheder, der er nævnt i artikel 6, stk. 1, samt for den berørte offentlighed i det område af medlemsstaten, der vil kunne blive udsat for en væsentlig påvirkning, ogb) sikre, at disse myndigheder og den berørte offentlighed, inden der gives tilladelse til projektet, inden for en rimelig frist får mulighed for at udtale sig om de oplysninger, der er fremlagt for de kompetente myndigheder i den medlemsstat, på hvis område projektet påtænkes udført.4. De berørte medlemsstater skal foretage høringer om bl.a. projektets eventuelle grænseoverskridende virkninger og de foranstaltninger, der er påtænkt for at begrænse eller undgå sådanne virkninger, og skal fastsætte en rimelig frist for varigheden af høringsperioden.5. De nærmere bestemmelser for gennemførelsen af bestemmelserne i denne artikel kan fastlægges af de berørte medlemsstater.«10) Artikel 8 affattes således:»Artikel 8Der skal tages hensyn til de i henhold til artikel 5, 6 og 7 foretagne høringer og indhentede oplysninger i forbindelse med tilladelsesproceduren.«11) Artikel 9 affattes således:»Artikel 91. Når der er truffet afgørelse om at give eller nægte tilladelse, informerer den eller de kompetente myndigheder offentligheden herom efter nærmere fastsatte retningslinjer og gør følgende oplysninger tilgængelige for offentligheden:- indholdet af afgørelsen og de betingelser, der eventuelt er knyttet til den- de vigtigste begrundelser og betragtninger, der ligger til grund for afgørelsen- om nødvendigt en beskrivelse af de vigtigste foranstaltninger, som går ud på at undgå, begrænse og om muligt afbøde væsentlige negative virkninger.2. Den eller de kompetente myndigheder underretter enhver medlemsstat, der er blevet hørt i overensstemmelse med artikel 7, og sender den de oplysninger, der henvises til i stk. 1.«12) Artikel 10 affattes således:»Artikel 10Dette direktiv berører ikke de kompetente myndigheders pligt til at overholde de begrænsninger, som i de enkelte medlemsstaters retsforskrifter og administrative bestemmelser samt gældende sædvane eller praksis er indført af hensyn til industrielle hemmeligheder og forretningshemmeligheder, herunder intellektuel ejendomsret, samt af hensyn til almenvellet.Når artikel 7 finder anvendelse, er tilsendelse af oplysninger til eller modtagelse af oplysninger fra en anden medlemsstat underlagt de begrænsninger, der gælder i den medlemsstat, hvor projektet foreslås gennemført.«13) Artikel 11, stk. 2, affattes således:»2. Medlemsstaterne meddeler navnlig Kommissionen de kriterier og/eller grænseværdier, der vedtages med henblik på udvælgelse af de pågældende projekter i henhold til artikel 4, stk. 2.«14) Artikel 13 udgår.15) Bilag I, II og III erstattes af bilag I, II, III og IV i bilaget til dette direktiv.Artikel 2 Fem år efter dette direktivs ikrafttræden sender Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet en beretning om gennemførelsen og virkningen af direktiv 85/337/EØF som ændret ved dette direktiv. Beretningen skal udarbejdes på grundlag af den i artikel 11, stk. 1 og 2, omhandlede udveksling af oplysninger.På grundlag af denne beretning forelægger Kommissionen, hvor det er relevant, Rådet supplerende forslag med henblik på at sikre yderligere samordning af gennemførelsen af dette direktiv.Artikel 3 1. Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 14. marts 1999. De underretter straks Kommissionen herom.Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.2. Hvis en ansøgning om tilladelse er forelagt den kompetente myndighed inden udløbet af den i stk. 1 fastsatte frist, gælder bestemmelserne i direktiv 85/337/EØF som affattet inden nærværende ændring.Artikel 4 Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.Artikel 5 Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.Udfærdiget i Bruxelles, den 3. marts 1997.På Rådets vegneM. DE BOERFormand(1) EFT nr. C 130 af 12. 5. 1994, s. 8, og EFT nr. C 81 af 19. 3. 1996, s. 14.(2) EFT nr. C 393 af 31. 12. 1994, s. 1.(3) EFT nr. C 210 af 14. 8. 1995, s. 78.(4) Europa-Parlamentets udtalelse af 11. oktober 1995 (EFT nr. C 287 af 30. 10. 1995, s. 101), Rådets fælles holdning af 25. juni 1996 (EFT nr. C 248 af 26. 8. 1996, s. 75) og Europa-Parlamentets afgørelse af 13. november 1996 (EFT nr. C 362 af 2. 12. 1996, s. 103).(5) EFT nr. L 175 af 5. 7. 1985, s. 40. Direktivet er senest ændret ved tiltrædelsesakten af 1994.(6) EFT nr. L 103 af 25. 4. 1979, s. 1. Direktivet er senest ændret ved tiltrædelsesakten af 1994.(7) EFT nr. L 206 af 22. 7. 1992, s. 7.BILAG »BILAG IPROJEKTER OMHANDLET I ARTIKEL 4, STK. 11. Råolieraffinaderier (undtagen virksomheder, der udelukkende fremstiller smøremidler på grundlag af råolie) samt anlæg til forgasning og fortætning af mindst 500 tons kul eller bituminøs skifer om dagen.2. - Konventionelle kraftværker og andre fyringsanlæg med en termisk ydelse på mindst 300 MW samt- kernekraftværker og andre kernereaktorer herunder demontering og nedlukning af sådanne kernekraftværker eller reaktorer (*) (bortset fra forskningsanlæg til fremstilling og forarbejdning af spaltelige og fertile stoffer, hvis maksimumskapacitet ikke overstiger 1 kW vedvarende termisk ydelse).3. a) Anlæg til oparbejdning af bestrålet nukleart brændsel.b) Anlæg, der er bestemt:- til fremstilling eller berigning af nukleart brændsel- til oparbejdning af bestrålet nukleart brændsel eller højradioaktivt affald- til endelig bortskaffelse af bestrålet nukleart brændsel- udelukkende til endelig bortskaffelse af radioaktivt affald- udelukkende til deponering (planlagt til at vare i mere end 10 år) af bestrålet nukleart brændsel eller radioaktivt affald på et andet sted med produktionsstedet.4. - Integrerede jern- og stålværker til fremstilling af råjern og råstål.- Anlæg til udvinding af non-ferro råmetaller af malme, koncentrater eller sekundære råstoffer ved hjælp af metalprocesser, kemiske eller elektrolytiske processer.5. Anlæg til udvinding af asbest og til behandling og forarbejdning af asbest og af produkter, der indeholder asbest: for så vidt angår produkter i asbestcement, med en årlig produktion på over 20 000 tons færdige produkter; for så vidt angår friktionspakninger, med en årlig produktion på 50 tons færdige produkter; for så vidt angår anden anvendelse af asbest, med et årligt forbrug heraf på over 200 tons.6. Integrerede kemiske anlæg, dvs. anlæg til fremstilling i industriel målestok af stoffer ved kemisk omdannelse, som ligger side om side og funktionelt hører sammen, og som eri) til fremstilling af organiske grundkemikalierii) til fremstilling af uorganiske grundkemikalieriii) til fremstilling af phosphat-, kvælstof- eller kaliumholdig kunstgødning (også blandingsgødning)iv) til fremstilling af basisplantebeskyttelsesmidler og biociderv) til fremstilling af farmaceutiske basisprodukter ved hjælp af en kemisk eller biologisk procesvi) til fremstilling af sprængstoffer.7. a) Nyanlæg til jernbanefjerntrafik samt lufthavne (1) med en start- og landingsbane på mindst 2 100 m.b) Anlæg af motorveje og motortrafikveje (2).c) Anlæg af nye veje med mindst fire kørebaner eller udretning og/eller udvidelse af en eksisterende vej med højst to kørebaner med henblik på anlæg af mindst fire kørebaner, hvis en sådan ny vej eller et således udrettet og/eller udvidet vejafsnit har en ubrudt længde på mindst 10 km.8. a) Indre vandveje og havne ved indre vandveje, som kan anløbes af fartøjer på over 1 350 tons.b) Søhandelshavne, anløbsbroer til lastning og losning, der er forbundet med havneanlæg til lands og til vands (bortset fra færgebroer), der kan anløbes af fartøjer på over 1 350 tons.(*) Kernekraftværker og andre kernereaktorer ophører med at betragtes som sådanne, når alt nukleart brændsel og andre radioaktivt kontaminerede elementer er blevet permanent fjernet fra anlæggets område.(1) I dette direktiv forstås ved »lufthavne« lufthavne, som svarer til definitionen i Chicago-overenskomsten af 1944 om oprettelse af Organisationen for International Civil Luftfart (bilag 14).(2) I dette direktiv forstås ved »motortrafikvej« veje, der svarer til definitionen i ECE-aftalen af 15. november 1975 om internationale hovedtrafikårer.9. Anlæg til bortskaffelse af farligt affald ved forbrænding, kemisk behandling (som defineret i bilag II A til direktiv 75/442/EØF (1), afsnit D9) eller deponering i jorden (dvs. affald, der er omfattet af direktiv 91/689/EØF (2).10. Anlæg til bortskaffelse af ikke-farligt affald ved forbrænding eller kemisk behandling (som defineret i bilag II A til direktiv 75/442/EØF, afsnit D9) med en kapacitet på over 100 tons/dag.11. Arbejder i forbindelse med indvinding af grundvand eller kunstig tilførsel af grundvand, hvor den indvundne eller tilførte mængde vand udgør mindst 10 mio. m³/år.12. a) Anlæg til overførsel af vandressourcer mellem flodbækkener, når formålet er at forebygge eventuel vandmangel, og når den overførte vandmængde overstiger 100 mio. m³/år.b) I alle andre tilfælde anlæg til overførsel af vandressourcer mellem flodbækkener, når den gennemsnitlige vandmængde i det bækken, hvorfra vandet overføres, over flere år overstiger 2 000 mio. m³/år, og den overførte vandmængde overstiger 5 % af denne mængde.Overførsel af drikkevand via rørledninger er ikke omfattet.13. Anlæg til behandling af spildevand med en kapacitet på over 150 000 personækvivalenter (som defineret i direktiv 91/271/EØF (3), artikel 2, nr. 6).14. Udvinding af mere end 500 tons råolie/dag og mere end 500 000 m³ naturgas/dag i kommercielt øjemed.15. Dæmninger og andre anlæg til opstuvning eller varig oplagring af vand, når den nye eller supplerende opstuvede eller oplagrede vandmængde overstiger 10 mio. m³.16. Rørledninger til transport af gas, olie eller kemikalier med en diameter på over 800 mm og en længde på over 40 km.17. Anlæg til intensiv fjerkræavl og svineavl med mere end:a) 85 000 slagtekyllinger, 60 000 hønerb) 3 000 slagtesvin (over 30 kg) ellerc) 900 søer.18. Industrianlæg tila) fremstilling af papirmasse af træ eller andre fibermaterialerb) fremstilling af papir og pap med en produktionskapacitet på mere end 200 tons/dag.19. Stenbrud og minedrift i åbne brud, hvor minestedets areal er over 25 hektar, eller tørvegravning på et areal over 150 hektar.20. Anlæg af stærkstrømsluftledninger med en spænding på mindst 220 kV og en længde på over 15 km.21. Anlæg til oplagring af olieprodukter samt petrokemiske eller kemiske produkter med en kapacitet på 200 000 tons eller derover.(1) EFT nr. L 194 af 25. 7. 1975, s. 39. Direktivet er senest ændret ved Kommissionens beslutning 94/3/EF (EFT nr. L 5 af 7. 1. 1994, s. 15).(2) EFT nr. L 377 af 31. 12. 1991, s. 20. Direktivet er senest ændret ved direktiv 94/31/EF (EFT nr. L 168 af 2. 7. 1994, s. 28).(3) EFT nr. L 135 af 30. 5. 1991, s. 40. Direktivet er senest ændret ved tiltrædelsesakten af 1994.BILAG IIPROJEKTER OMHANDLET I ARTIKEL 4, STK. 21. Landbrug, skovbrug og akvakultura) Projekter vedrørende sammenlægninger.b) Projekter vedrørende inddragning af uopdyrket land eller delvise naturområder til intensiv landbrugsvirksomhed.c) Vandforvaltningsprojekter inden for landbruget, herunder vandings- og dræningsprojekter.d) Nyplantning og rydning af skov med henblik på omlægning til anden arealudnyttelse.e) Anlæg til intensiv husdyravl (projekter, som ikke er omfattet af bilag I).f) Intensivt fiskeopdræt.g) Landindvinding fra havet.2. Udvindingsindustriena) Stenbrud og minedrift i åbne brud samt tørvegravning (projekter, som ikke er omfattet af bilag I).b) Minedrift i underjordiske brud.c) Udvinding af mineraler ved sandsugning fra hav- eller flodbund.d) Dybdeboringer, navnlig:- geotermiske boringer- boringer til deponering af nukleart affald- vandforsyningsboringerbortset fra boringer til undersøgelse af jordbundens fasthed.e) Overfladeanlæg til udvinding af stenkul, råolie, naturgas og malme samt bituminøs skifer.3. Energiindustriena) Industrianlæg til fremstilling af elektricitet, damp og varmt vand (projekter, som ikke er omfattet af bilag I).b) Industrianlæg til transport af gas, damp og varmt vand; transport af elektricitet gennem luftledninger (projekter, som ikke er omfattet af bilag I).c) Oplagring af naturgas over jorden.d) Oplagring af brændselsgas i underjordiske beholdere.e) Oplagring af fossilt brændsel over jorden.f) Industriel brikettering af sten- og brunkul.g) Anlæg til oparbejdning og deponering af radioaktivt affald (projekter, som ikke er omfattet af bilag I).h) Anlæg til fremstilling af hydroelektrisk energi.i) Anlæg til udnyttelse af vindkraft til energiproduktion (vindmølleparker).4. Produktion og forarbejdning af metallera) Anlæg til produktion af støbejern eller stål (første eller anden smeltning) med dertil hørende strengstøbning.b) Anlæg til videreforarbejdning af jernmetaller ved hjælp afi) varmtvalsningii) smedning med hamreiii) anbringelse af beskyttelseslag af smeltet metal.c) Smelteanlæg for jernmetaller.d) Anlæg til smeltning, inkl. legering, af non-ferro-metaller, undtagen ædelmetaller, herunder genindvindingsprodukter, (f.eks. forædling, støbning).e) Anlæg til overfladebehandling af metaller og plastmaterialer ved en elektrolytisk eller kemisk proces.f) Fremstilling og samling af motorkøretøjer samt fremstilling af motorer til sådanne.g) Skibsværfter.h) Anlæg til fremstilling og reparation af luftfartøjer.i) Fremstilling af jernbanemateriel.j) Eksplosionsformgivning (dybtrykning).k) Anlæg til kalcinering og udfritning af malm.5. Mineralindustriena) Koksværker (tørdestillation af kul).b) Anlæg til cementfremstilling.c) Anlæg til udvinding af asbest og fremstilling af produkter af asbest (projekter, som ikke er omfattet af bilag I).d) Anlæg til fremstilling af glas, inklusive glasfibre.e) Anlæg til smeltning af mineralske stoffer, inklusive fremstilling af mineraluldsfibre.f) Fremstilling af keramiske produkter ved brænding, navnlig tagsten, mursten, ildfaste sten, fliser, stentøj eller porcelæn.6. Den kemiske industri (projekter, som ikke er omfattet af bilag I)a) Behandling af mellemprodukter og fremstilling af kemiske produkter.b) Fremstilling af pesticider og farmaceutiske produkter, af maling og lak, af elastomerer og peroxider.c) Anlæg til oplagring af olie samt petrokemiske og kemiske produkter.7. Levnedsmiddelindustriena) Bearbejdning af vegetabilske og animalske fedtstoffer.b) Konservering af animalske og vegetabilske produkter.c) Fremstilling af mejeriprodukter.d) Brygning og maltning.e) Sukkervareindustrien.f) Slagterier.g) Fremstilling af stivelse og stivelsesprodukter.h) Fiskemels- og fiskeoliefabrikker.i) Sukkerfabrikker.8. Tekstil-, læder-, træ- og papirindustriena) Industrianlæg til produktion af papir og pap (projekter, som ikke er omfattet af bilag I).b) Anlæg til forbehandling (vask, blegning, mercerisering) eller farvning af fibre eller tekstilstoffer.c) Anlæg til garvning af huder og skind.d) Anlæg til fremstilling og bearbejdning af cellulose.9. GummiindustrienFremstilling og behandling af produkter på grundlag af elastomerer.10. Infrastrukturprojektera) Anlægsarbejder i industrizoner.b) Anlægsarbejder i byzoner, herunder opførelse af butikscentre og parkeringspladser.c) Anlæg af jernbaner og anlæg til kombineret transport og af intermodale terminaler (projekter, som ikke er omfattet af bilag I).d) Anlæg af flyvepladser (projekter, som ikke er omfattet af bilag I).e) Bygning af veje, havne og havneanlæg, herunder fiskerihavne (projekter, som ikke er omfattet af bilag I).f) Anlæg af vandveje, som ikke er omfattet af bilag I, kanalbygning og regulering af vandløb.g) Dæmninger og andre anlæg til opstuvning eller varig oplagring af vand (projekter, som ikke er omfattet af bilag I).h) Sporveje, høj- og undergrundsbaner, svævebaner eller lignende baner af særlig bygningstype, der udelukkende eller overvejende tjener til personbefordring.i) Anlæg af olie- og gasledninger (projekter, som ikke er omfattet af bilag I).j) Anlæg af vandledninger over større afstande.k) Kystanlæg til modvirkning af erosion og maritime vandbygningskonstruktioner, der kan ændre kystlinjerne, som f.eks. diger, dæmninger, moler, bølgebrydere og andre konstruktioner til beskyttelse mod havet, bortset fra vedligeholdelse og genopførelse af sådanne anlæg.l) Arbejder i forbindelse med indvinding af grundvand og kunstig tilførsel af grundvand, som ikke er omfattet af bilag I.m) Anlæg til overførsel af vandressourcer mellem flodbækkener, som ikke er omfattet af bilag I.11. Andre projektera) Permanente væddeløbs- og prøvekørselsbaner for motorkøretøjer.b) Anlæg til bortskaffelse af affald (projekter, som ikke er omfattet af bilag I).c) Rensningsanlæg (projekter, som ikke er omfattet af bilag I).d) Områder til oplagring af slam fra rensningsanlæg.e) Skrotoplagring, herunder oplagring af biler til ophugning.f) Prøveanlæg for motorer, turbiner eller reaktorer.g) Anlæg til fremstilling af kemofibre.h) Anlæg til indsamling eller destruering af sprængfarlige stoffer.i) Destruktionsanstalter.12. Turisme og fritida) Skiløjper, skilifter, tovbaner og hermed forbundet anlægsarbejde.b) Lystbådehavne.c) Feriebyer og hotelkomplekser uden for byområder og hermed forbundet anlægsarbejde.d) Permanente campingpladser.e) Forlystelsesparker, o.l.13. - Ændringer eller udvidelser af projekter i bilag I eller II, som allerede er godkendt, er udført eller er ved at blive udført, når de kan være til skade for miljøet.- Projekter i bilag I, som udelukkende eller hovedsagelig tjener til udvikling og afprøvning af nye metoder eller produkter, og som ikke anvendes mere end to år.BILAG IIIUDVÆLGELSESKRITERIER OMHANDLET I ARTIKEL 4, STK. 31. Projekters karakteristikaProjekters karakteristika skal især anskues i forhold til:- projektets dimensioner- kumulation med andre projekter- anvendelsen af naturressourcer- affaldsproduktion- forurening og gener- risikoen for ulykker, navnlig under hensyn til de anvendte materialer og teknologier.2. Projekters placeringDen miljømæssige sårbarhed i de geografiske områder, der kan blive berørt af projekter, skal tages i betragtning, navnlig:- nuværende arealanvendelse- naturressourcernes relative rigdom, kvalitet og regenereringskapacitet i området- det naturlige miljøs bæreevne med særlig opmærksomhed på følgende områder:a) vådområderb) kystområderc) bjerg- og skovområderd) reservater og naturparkere) områder, der er registreret eller fredet ved national lovgivning; særligt beskyttede områder udpeget af medlemsstater i henhold til direktiv 79/409/EØF og 92/43/EØFf) områder, hvor de i fællesskabslovgivningen fastsatte miljøkvalitetsnormer allerede er overskredetg) tætbefolkede områderh) vigtige landskaber set ud fra et historisk, kulturelt eller arkæologisk synspunkt.3. Kendetegn ved den potentielle miljøpåvirkningDe potentielle væsentlige virkninger af projekter skal ses i relation til de kriterier, der er anført under 1 og 2 ovenfor og navnlig under hensyn til:- påvirkningens omfang (geografisk område og antallet af personer, der berøres)- påvirkningens grænseoverskridende karakter- påvirkningsgrad og -kompleksitet- påvirkningens sandsynlighed- påvirkningens varighed, hyppighed og reversibilitet.BILAG IVOPLYSNINGER I HENHOLD TIL ARTIKEL 5, STK. 11. Beskrivelse af projektet, herunder navnlig- en beskrivelse af hele projektets fysiske karakteristika samt arealanvendelsesbehovet under bygnings- og driftsfaserne- en beskrivelse af de væsentligste karakteristika for produktionsprocesserne, f.eks. type og mængde af de anvendte materialer- et skøn efter type og mængde over forventede reststoffer og emissioner (vand, luft- og jordbundsforurening, støj, vibrationer, lys, varme, stråling, osv.) i forbindelse med driften af det foreslåede projekt.2. En oversigt over de væsentligste alternativer, som bygherren har undersøgt, og oplysninger om de vigtigste grunde til valget under hensyn til virkningerne på miljøet.3. En beskrivelse af det miljø, som i væsentlig grad kan blive berørt af det foreslåede projekt, herunder navnlig befolkning, fauna, flora, jord, vand, luft, klimatiske forhold, materielle goder, herunder den arkitektoniske og arkæologiske kulturarv, landskab og den indbyrdes sammenhæng mellem ovennævnte faktorer.4. En beskrivelse (1) af, hvilke betydelige virkninger på miljøet det foreslåede projekt vil kunne få som følge af- tilstedeværelsen af projektet som helhed- anvendelsen af naturlige ressourcer- emissionen af forurenende stoffer, opståelsen af gener og bortskaffelsen af affaldsamt bygherrens angivelse af, hvilke metoder der er anvendt til forudberegningen af virkningerne på miljøet.5. En beskrivelse af de foranstaltninger, der påtænkes med henblik på at undgå, nedbringe og om muligt neutralisere betydelige skadelige virkninger på miljøet.6. Et ikke-teknisk resumé af de på grundlag af ovennævnte punkter fremsendte oplysninger.7. En oversigt over eventuelle vanskeligheder (tekniske mangler eller manglende viden), som bygherren er kommet ud for i forbindelse med indsamlingen af de fornødne oplysninger.(1) Denne beskrivelse bør anføre projektets direkte virkninger og i givet fald dets indirekte, sekundære, kumulative, kort- og langsigtede, vedvarende eller midlertidige samt positive eller negative virkninger.«


title: Kommissionens direktiv 2007/76/EF af 20. december 2007 om ændring af Rådets direktiv 91/414/EØF for at optage fludioxonil, clomazon og prosulfocarb som aktivstoffer (EØS-relevant tekst )

text:
               21.12.2007

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 337/100

      KOMMISSIONENS DIREKTIV 2007/76/EF
   af 20. december 2007
   om ændring af Rådets direktiv 91/414/EØF for at optage fludioxonil, clomazon og prosulfocarb som aktivstoffer
   (EØS-relevant tekst)
   KOMMISSIONEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABER HAR —
   under henvisning til traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab,
   under henvisning til Rådets direktiv 91/414/EØF af 15. juli 1991 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler (1), særlig artikel 6, stk. 1, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Ved Kommissionens forordning (EF) nr. 451/2000 (2) og (EF) nr. 1490/2002 (3) er der fastsat nærmere bestemmelser for iværksættelsen af tredje fase af det arbejdsprogram, der er omhandlet i artikel 8, stk. 2, i direktiv 91/414/EØF, ligesom der er opstillet en liste over aktivstoffer, som skal vurderes med henblik på eventuel optagelse i bilag I til direktiv 91/414/EØF. Listen omfatter fludioxonil, clomazon og prosulfocarb.

               (2)

               Disse aktivstoffers virkninger på menneskers sundhed og miljøet er blevet vurderet i henhold til forordning (EF) nr. 451/2000 og (EF) nr. 1490/2002 for en række anvendelsesformål, som anmelderne har foreslået. Ved disse forordninger udpeges endvidere de rapporterende medlemsstater, som skal forelægge Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet (EFSA) deres vurderingsrapporter og henstillinger, jf. artikel 10, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1490/2002. For fludioxonil og clomazon var den rapporterende medlemsstat Danmark, og alle relevante oplysninger blev forelagt hhv. den 5. april 2005 og den 16. marts 2005. For prosulfocarb var den rapporterende medlemsstat Sverige, og alle relevante oplysninger blev forelagt den 20. april 2005.

               (3)

               Medlemsstaterne og EFSA har underkastet vurderingsrapporterne et peer review, og de blev forelagt for Kommissionen den 27. juli 2007 i form af EFSA’s videnskabelige rapport om fludioxonil, clomazon og prosulfocarb (4). Disse rapporter er blevet behandlet af medlemsstaterne og Kommissionen i Den Stående Komité for Fødevarekæden og Dyresundhed, og behandlingen blev afsluttet den 9. oktober 2007 med Kommissionens reviderede vurderingsrapporter om fludioxonil, clomazon og prosulfocarb.

               (4)

               Det fremgår af diverse undersøgelser, at plantebeskyttelsesmidler, der indeholder fludioxonil, clomazon og prosulfocarb, kan forventes generelt at opfylde kravene i artikel 5, stk. 1, litra a) og b), i direktiv 91/414/EØF, især med hensyn til de anvendelsesformål, der er undersøgt og udførligt beskrevet i Kommissionens reviderede vurderingsrapporter. Fludioxonil, clomazon og prosulfocarb bør derfor optages i bilag I for at sikre, at godkendelse af plantebeskyttelsesmidler, der indeholder de pågældende aktivstoffer, i alle medlemsstater finder sted i overensstemmelse med direktivet.

               (5)

               Før et aktivstof optages i bilag I, bør medlemsstaterne og de berørte parter have en rimelig frist til at forberede sig, så de kan opfylde de nye krav, optagelsen medfører.

               (6)

               Uden at det berører de forpligtelser, der i henhold til direktiv 91/414/EØF følger af, at et aktivstof optages i bilag I, bør medlemsstaterne have en frist på seks måneder efter optagelsen til at tage eksisterende godkendelser af plantebeskyttelsesmidler, der indeholder fludioxonil, clomazon og prosulfocarb, op til fornyet overvejelse for at sikre, at kravene i direktiv 91/414/EØF, navnlig i artikel 13, og de relevante betingelser i bilag I er opfyldt. Medlemsstaterne bør, alt efter hvad der er relevant, ændre, erstatte eller tilbagekalde eksisterende godkendelser i henhold til direktiv 91/414/EØF. Uanset ovenstående frist bør der afsættes en længere periode til indgivelse og vurdering af det fuldstændige dossier, jf. bilag III, for hvert plantebeskyttelsesmiddel og for hvert enkelt påtænkt anvendelsesformål i overensstemmelse med de ensartede principper i direktiv 91/414/EØF.

               (7)

               Erfaringerne fra tidligere optagelser i bilag I til direktiv 91/414/EØF af aktivstoffer, som er vurderet inden for rammerne af forordning (EØF) nr. 3600/92, har vist, at der kan opstå vanskeligheder med fortolkningen af de pligter, som indehavere af eksisterende godkendelser har med hensyn til adgang til data. For at undgå yderligere vanskeligheder synes det derfor nødvendigt at præcisere medlemsstaternes pligter, især pligten til at kontrollere, at indehaveren af en godkendelse kan påvise, at han har adgang til et dossier, der opfylder kravene i bilag II til direktivet. Denne præcisering pålægger imidlertid ikke medlemsstaterne eller indehavere af godkendelser nye forpligtelser i forhold til de hidtil vedtagne direktiver om ændring af bilag I.

               (8)

               Direktiv 91/414/EØF bør derfor ændres i overensstemmelse hermed.

               (9)

               Foranstaltningerne i dette direktiv er i overensstemmelse med udtalelse fra Den Stående Komité for Fødevarekæden og Dyresundhed —

         UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV:
   Artikel 1
   Bilag I til direktiv 91/414/EØF ændres som angivet i bilaget til nærværende direktiv.
   Artikel 2
   Medlemsstaterne vedtager og offentliggør senest den 30. april 2009 de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv. De tilsender straks Kommissionen disse bestemmelser med en sammenligningstabel, som viser sammenhængen mellem de pågældende bestemmelser og dette direktiv.
   De anvender disse bestemmelser fra den 1. maj 2009.
   Bestemmelserne skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
   Artikel 3
   1.   Om nødvendigt ændrer eller tilbagekalder medlemsstaterne i henhold til direktiv 91/414/EØF senest den 30. april 2009 eksisterende godkendelser af plantebeskyttelsesmidler, der indeholder fludioxonil, clomazon og prosulfocarb som aktivstoffer.
   Inden da skal medlemsstaterne navnlig kontrollere, at betingelserne i bilag I til direktiv 91/414/EØF vedrørende fludioxonil, clomazon og prosulfocarb er overholdt, dog ikke betingelserne i del B vedrørende det pågældende aktivstof, og at indehaveren af godkendelsen er i besiddelse af eller har adgang til et dossier, der opfylder kravene i bilag II til direktivet, jf. betingelserne i direktivets artikel 13.
   2.   Uanset stk. 1 revurderer medlemsstaterne for hvert godkendt plantebeskyttelsesmiddel, der indeholder fludioxonil, clomazon og prosulfocarb, enten som eneste aktivstof eller som ét af flere aktivstoffer, som alle er optaget i bilag I til direktiv 91/414/EØF senest den 31. oktober 2008, midlet i overensstemmelse med de ensartede principper i bilag VI til direktiv 91/414/EØF på grundlag af et dossier, der opfylder kravene i bilag III til nævnte direktiv, idet der samtidig tages højde for del B i bilag I til direktivet vedrørende hhv. fludioxonil, clomazon og prosulfocarb. På grundlag af den vurdering fastslår medlemsstaterne, om midlet opfylder kravene i artikel 4, stk. 1, litra b)-e), i direktiv 91/414/EØF.
   Derefter skal medlemsstaterne:

               a)

               hvis det drejer sig om et produkt, der indeholder fludioxonil, clomazon og prosulfocarb som eneste aktivstof, om nødvendigt ændre godkendelsen eller trække den tilbage senest den 31. oktober 2012, eller

               b)

               hvis det drejer sig om et produkt, der indeholder fludioxonil, clomazon og prosulfocarb som ét af flere aktive stoffer, om nødvendigt ændre godkendelsen eller trække den tilbage senest den 31. oktober 2012 eller senest den dato, der er fastsat for en sådan ændring eller tilbagetrækning i det eller de direktiver, hvorved det eller de pågældende stoffer blev optaget i bilag I til direktiv 91/414/EØF, alt efter hvilket der er det seneste tidspunkt.

         Artikel 4
   Dette direktiv træder i kraft den 1. november 2008.
   Artikel 5
   Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 20. december 2007.

            På Kommissionens vegne

         Markos KYPRIANOU

            Medlem af Kommissionen

      (1)  EFT L 230 af 19.8.1991, s. 1. Senest ændret ved Kommissionens direktiv 2007/52/EF (EUT L 214 af 17.8.2007, s. 3).

      (2)  EFT L 55 af 29.2.2000, s. 25. Senest ændret ved forordning (EF) nr. 1044/2003 (EUT L 151 af 19.6.2003, s. 32).

      (3)  EFT L 224 af 21.8.2002, s. 23. Senest ændret ved forordning (EF) nr. 1095/2007 (EUT L 246 af 21.9.2007, s. 19).

      (4)  EFSA’s videnskabelige rapport (2007) 110, s. 1-85, Conclusion regarding the peer review of the pesticide risk assessment of the active substance fludioxonil (færdigbehandlet den 27.7.2007).
   EFSA’s videnskabelige rapport (2007) 109, s. 1-73, Conclusion regarding the peer review of the pesticide risk assessment of the active substance clomazone (færdigbehandlet den 27.7.2007, udgaven af 3.8.2007).
   EFSA’s videnskabelige rapport (2007) 111, s. 1-81, Conclusion regarding the peer review of the pesticide risk assessment of the active substance prosulfocarb (færdigbehandlet den 27.7.2007).

      BILAG
      Følgende indsættes sidst i tabellen i bilag I til direktiv 91/414/EØF:

                     Nr.

                     Almindeligt anvendt navn, identifikations nr.

                     IUPAC-navn

                     Renhed (1)

                     Ikrafttrædelse

                     Udløbsdato for stoffets optagelse i listen

                     Særlige bestemmelser

                     »166

                     Prosulfocarb
                     CAS-nr. 52888-80-9
                     CIPAC-nr. 539

                     S-benzyl dipropyl (thiocarbamat)

                     970 g/kg

                     1. november 2008

                     31. oktober 2018

                     DEL A
                     Må kun tillades anvendt som herbicid.
                     DEL B
                     Med henblik på gennemførelsen af de ensartede principper i bilag VI skal der tages hensyn til konklusionerne i den reviderede vurderingsrapport om prosulfocarb, særlig tillæg I og II, som færdigbehandlet i Den Stående Komité for Fødevarekæden og Dyresundhed den 9. oktober 2007.
                     Ved denne samlede vurdering skal medlemsstaterne:

                                 —

                                 være særligt opmærksomme på beskyttelsen af brugerne og sikre, at anvendelsesbetingelserne foreskriver anvendelse af personlige værnemidler

                                 —

                                 være særligt opmærksomme på beskyttelsen af vandorganismer og sikre, at godkendelsesbetingelserne omfatter risikobegrænsende foranstaltninger, f.eks. en stødpudezone, hvis det er relevant.

                                 —

                                 være særligt opmærksomme på beskyttelsen af planter, som ikke er målarter, og sikre, at godkendelsesbetingelserne omfatter risikobegrænsende foranstaltninger, f.eks. usprøjtede stødpudezoner, hvis det er relevant.

                     167

                     Fludioxonil
                     CAS-nr. 131341-86-1
                     CIPAC-nr. 522

                     4-(2,2-difluor-1,3-benzodioxol-4-yl)-1H-pyrrol-3-carbonitril

                     950 g/kg

                     1. november 2008

                     31. oktober 2018

                     DEL A
                     Må kun tillades anvendt som fungicid.
                     DEL B
                     Medlemsstaterne skal ved vurderingen af ansøgninger om godkendelse af plantebeskyttelsesmidler, der indeholder fludioxonil, til andre anvendelser end frøbehandling være særligt opmærksomme på kriterierne i artikel 4, stk. 1, litra b), ligesom de skal sikre, at de nødvendige data og oplysninger er fremlagt, inden en sådan godkendelse gives, og:

                                 —

                                 være særligt opmærksomme på den potentielle risiko for kontaminering af grundvandet, navnlig med metabolit CGA 339833 og CGA 192155, som fremkommer ved jordfotolyse, i sårbare områder

                                 —

                                 være særligt opmærksomme på beskyttelsen af fisk og hvirvelløse vanddyr.

                           Godkendelsesbetingelserne bør omfatte risikobegrænsende foranstaltninger, hvis det er relevant.
                     Med henblik på gennemførelsen af de ensartede principper i bilag VI skal der tages hensyn til konklusionerne i den reviderede vurderingsrapport om fludioxonil, særlig tillæg I og II, som færdigbehandlet i Den Stående Komité for Fødevarekæden og Dyresundhed den 9. oktober 2007.

                     168

                     Clomazon
                     CAS-nr. 81777-89-1
                     CIPAC-nr. 509

                     2-(2-chlorbenzyl)-4,4-dimethyl-1,2-oxazolidin-3-on

                     960 g/kg

                     1. november 2008

                     31. oktober 2018

                     DEL A
                     Må kun tillades anvendt som herbicid.
                     DEL B
                     Med henblik på gennemførelsen af de ensartede principper i bilag VI skal der tages hensyn til konklusionerne i den reviderede vurderingsrapport om clomazon, særlig tillæg I og II, som færdigbehandlet i Den Stående Komité for Fødevarekæden og Dyresundhed den 9. oktober 2007.
                     Ved denne samlede vurdering skal medlemsstaterne:

                                 —

                                 være særligt opmærksomme på beskyttelsen af brugerne og sikre, at anvendelsesbetingelserne foreskriver anvendelse af personlige værnemidler

                                 —

                                 være særligt opmærksomme på beskyttelsen af planter, som ikke er målarter, og sikre, at godkendelsesbetingelserne omfatter risikobegrænsende foranstaltninger, f.eks. stødpudezoner, hvis det er relevant.«

         (1)  Yderligere oplysninger om aktivstoffernes identitet og specifikation fremgår af den reviderede vurderingsrapport.


title: Kommissionens direktiv 2014/101/EU af 30. oktober 2014 om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger  EØS-relevant tekst

text:
               31.10.2014

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 311/32

         KOMMISSIONENS DIREKTIV 2014/101/EU
   af 30. oktober 2014
   om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger
   (EØS-relevant tekst)
   EUROPA-KOMMISSIONEN HAR —
   under henvisning til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde,
   under henvisning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23. oktober 2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger (1), særlig artikel 20, stk. 1, første afsnit, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Kvaliteten og sammenligneligheden af de metoder, der anvendes ved overvågning af typeparametre, som medlemsstaterne skal generere for at udføre overvågning af vandets økologiske tilstand i henhold til artikel 8 i direktiv 2000/60/EF, bør sikres.

               (2)

               I henhold til punkt 1.3.6 i bilag V til direktiv 2000/60/EF skal de metoder, der anvendes ved overvågning af typeparametre, være i overensstemmelse med de internationale standarder, der er anført deri, eller med andre nationale eller internationale standarder, der sikrer data af tilsvarende videnskabelig kvalitet og sammenlignelighed. De internationale standarder, der er anført i bilag V, var de tilgængelige standarder på tidspunktet for vedtagelsen af det pågældende direktiv.

               (3)

               Siden offentliggørelsen af direktiv 2000/60/EF har Den Europæiske Standardiseringsorganisation (CEN), i nogle tilfælde i fællesskab med Den Internationale Standardiseringsorganisation, offentliggjort en række nye standarder, der vedrører biologisk prøveudtagning af fytoplankton, makrofyter og bundvegetation, bentiske invertebrater, fisk og hydromorfologiske karakteristika. Disse standarder bør tilføjes punkt 1.3.6 i bilag V til direktiv 2000/60/EF.

               (4)

               Som følge af den fortsatte udvikling af nye standarder og ajourføring af de eksisterende offentliggøres nogle af standarderne i punkt 1.3.6 i bilag V til direktiv 2000/60/EF ikke længere af CEN-medlemsorganer og bør derfor udgå.

               (5)

               To standarder (EN ISO 8689-1:1999 og EN ISO 8689-2:1999 9), der er anført i punkt 1.3.6 i bilag V til direktiv 2000/60/EF, vedrørte biologisk klassifikation og ikke overvågning; de er efterfølgende taget i betragtning under udviklingen af protokoller til fastsættelse af grænselinjer mellem klasser under den fælles gennemførelsesstrategi i forbindelse med direktivet og kan nu udgå.

               (6)

               Direktiv 2000/60/EF bør derfor ændres i overensstemmelse hermed.

               (7)

               De i dette direktiv fastsatte foranstaltninger er i overensstemmelse med udtalelse fra det ved artikel 21, stk. 1, i direktiv 2000/60/EF nedsatte udvalg —

         VEDTAGET DETTE DIREKTIV:
   Artikel 1
   Bilag V til direktiv 2000/60/EF ændres som angivet i bilaget til nærværende direktiv.
   Artikel 2
   1.   Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 20. maj 2016. De tilsender straks Kommissionen disse love og bestemmelser.
   Når medlemsstaterne vedtager disse love og bestemmelser, skal de ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
   2.   Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
   Artikel 3
   Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
   Artikel 4
   Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 30. oktober 2014.

            På Kommissionens vegne

         José Manuel BARROSO

            Formand

      (1)  EFT L 327 af 22.12.2000, s. 1.

      BILAG
      I bilag V til direktiv 2000/60/EF affattes punkt 1.3.6. således:

         »1.3.6.   Standarder for overvågning af kvalitetselementer

         De metoder, der anvendes ved overvågning af typeparametre, skal være i overensstemmelse med de internationale standarder, der er anført nedenfor i det omfang de omfatter overvågning, eller med andre nationale eller internationale standarder, der sikrer data af tilsvarende videnskabelig kvalitet og sammenlignelighed.

            Standarder for prøvetagning af biologiske kvalitetselementer

         Generiske metoder, der anvendes med de specifikke metoder, som er angivet i standarderne for de følgende biologiske kvalitetselementer:

                     EN ISO 5667-3:2012

                     Water quality — Sampling — Part 3: Preservation and handling of samples

            Standarder for fytoplankton

                     EN 15204:2006

                     Water quality — Guidance standard on the enumeration of phytoplankton using inverted microscopy (Utermöhl technique)

                     EN 15972:2011

                     Water quality — Guidance on quantitative and qualitative investigations of marine phytoplankton

                     ISO 10260:1992

                     Water quality — Measurement of biochemical parameters — Spectrometric determination of the chlorophyll-a concentration

            Standarder for makrofyter og bundvegetation

                     EN 15460:2007

                     Water quality — Guidance standard for the surveying of macrophytes in lakes

                     EN 14184:2014

                     Water quality — Guidance for the surveying of aquatic macrophytes in running waters

                     EN 15708:2009

                     Water quality — Guidance standard for the surveying, sampling and laboratory analysis of phytobenthos in shallow running water

                     EN 13946:2014

                     Water quality — Guidance for the routine sampling and preparation of benthic diatoms from rivers and lakes

                     EN 14407:2014

                     Water quality — Guidance for the identification and enumeration of benthic diatom samples from rivers and lakes

            Standarder for bentiske invertebrater

                     EN ISO 10870:2012

                     Water quality — Guidelines for the selection of sampling methods and devices for benthic macroinvertebrates in fresh waters

                     EN 15196:2006

                     Water quality — Guidance on sampling and processing of the pupal exuviae of Chironomidae (Order Diptera) for ecological assessment

                     EN 16150:2012

                     Water quality — Guidance on pro-rata Multi-Habitat sampling of benthic macro-invertebrates from wadeable rivers

                     EN ISO 19493:2007

                     Water quality — Guidance on marine biological surveys of hard-substrate communities

                     EN ISO 16665:2013

                     Water quality — Guidelines for quantitative sampling and sample processing of marine soft-bottom macro-fauna

            Standarder for fisk

                     EN 14962:2006

                     Water quality — Guidance on the scope and selection of fish sampling methods

                     EN 14011:2003

                     Water quality — Sampling of fish with electricity

                     EN 15910:2014

                     Water quality — Guidance on the estimation of fish abundance with mobile hydroacoustic methods

                     EN 14757:2005

                     Water quality — Sampling of fish with multi-mesh gillnets

            Standarder for hydromorfologiske parametre

                     EN 14614:2004

                     Water quality — Guidance standard for assessing the hydromorphological features of rivers

                     EN 16039:2011

                     Water quality — Guidance standard on assessing the hydromorphological features of lakes

            Standarder for fysisk-kemiske parametre

         Alle relevante CEN/ISO-standarder«