Avis juridique important

|

31988L0298

Rådets direktiv 88/298/EØF af 16. maj 1988 om ændring af bilag II til direktiv 76/895/EØF og 86/362/EØF vedrørende fastsættelse af maksimalgrænseværdier for pesticidrester på og i frugt, grønsager og korn

EF-Tidende nr. L 126 af 20/05/1988 s. 0053 - 0054 den finske specialudgave: kapitel 3 bind 26 s. 0180  den svenske specialudgave: kapitel 3 bind 26 s. 0180

*****  RAADETS  DIREKTIV  af 16. maj 1988  om aendring af bilag II til direktiv 76/895/EOEF og 86/362/EOEF vedroerende fastsaettelse af maksimalgraensevaerdier for pesticidrester paa og i frugt, groensager og korn  (88/298/EOEF)  RAADET FOR EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR -  under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab,  under henvisning til Raadets direktiv 76/895/EOEF af 23. november 1976 om fastsaettelse af maksimalgraensevaerdier for pesticidrester paa og i frugt og groensager (1), senest aendret ved forordning (EOEF) nr. 3768/85 (2), saerlig artikel 5,  under henvisning til Raadets direktiv 86/362/EOEF af 24. juli 1986 om fastsaettelse af maksimalgraensevaerdier for indholdet af pesticidrester paa og i korn (3), saerlig artikel 11,  under henvisning til forslag fra Kommissionen, og  ud fra foelgende betragtninger:  Paa baggrund af de tekniske og videnskabelige fremskridt samt de sundhedsmaessige og landbrugsmaessige krav er det noedvendigt at aendre bestemmelserne, isaer de maksimalgraensevaerdier, der er fastsat i bilag II til direktiv 76/895/EOEF for saa vidt angaar captafol, captan, chlorfenvinphos, dodin, fenitrothion, folpet, formothion og malathion;  af samme grunde er det oenskeligt at ajourfoere direktiv 76/895/EOEF ved at indsaette bestemmelser om andre pesticider, hvoraf der kan findes rester paa og i frugt og groensager, nemlig ethion, ethylendibromid, mevinphos, phosalon og 2,4,5-T, samt ajourfoere direktiv 86/362/EOEF ved at indsaette bestemmelser for et yderligere pesticid, hvoraf der kan findes rester paa og i korn, nemlig captafol -  UDSTEDT FOELGENDE DIREKTIV:  Artikel 1  Bilag II til direktiv 76/895/EOEF aendres saaledes:  1. For nedennaevnte pesticidrester aendres maksimalgraensevaerdierne i tabellen saaledes:  1.2,3 //  //  // Saedvanlig betegnelse  // Maksimal graensevaerdi (i mg/kg (ppm))  //  //  // 1.2.3 // Captafol  // 0,05   //   // Captan sum Folpet   // 3:   // kernefrugter, baerfrugter, druer, tomater   //   // 2:   // boenner, bredbladet endivie, endivie, porrer, stenfrugter, salat, aerter   //  // 0,1:   // andre produkter   // Clorfenvinphos (sum af E- og Z-isomerer)   // 1:   // citrusfrugter   //   // 0,5:  // loeg-, knold- og rodgroensager, selleri, persille   //  // 0,05:   // svampe, frugt   //   // 0,1:   // andre groensager   // Dodin   // 1:   // kerne- og stenfrugter   //  // 0,2:   // andre produkter   // Fenitrothion   // 2:  // citrusfrugter   //   // 0,5:   // andre produkter  // Formothion   // 0,2:   // citrusfrugter   //   // 0,1:  // andre produkter   // Malathion (herunder malaoxon)   // 2:  // citrusfrugter   //   // 3:   // groensager undtagen rodgroensager   //   // 0,5:   // andre produkter   //    // 31. 12. 1985, s. 8. (3) EFT nr. L 221 af 7. 8. 1986, s. 37.  2. Foelgende pesticidrester med deres tilsvarende kemiske betegnelser indsaettes:  1,2.3,4 //  //  // Pesticidrester  // Maksimal graensevaerdi (i mg/kg (ppm))  //  // 1.2.3.4 // Saedvanlig betegnelse  // Kemisk betegnelse  //  //  //  //  //  //  // Ethion   // S,S-methylen bis (0,0 diethylfosfordithioat)   // 2: 0,5:   // citrusfrugter kernefrugter, stenfrugter og druer   //   //   // 0,1:  // andre produkter   // Ethylendibromid   // 1,2-dibromethan  // 0,01   //   // Mevinphos  // 2-methoxycarbonyl-1-methylvinyl-dimethylfosfat (sum af cis- og transisomerer)   // 0,2:   // kerne- og citrusfrugter og abrikoser   //   //   // 0,5:   // andre stenfrugter, bladgroensager   //   //   // 0,1:   // andre produkter  // Phosalon  // S-(6-chlor-2-oxobenzooxazolin-3-yl)-methyl-0,0-diethyl-  // 1:   // citrusfrugter og jordbaer   //   // fosfordithioat  // 2:   // kernefrugter og ferskner   //   //   // 0,1:  // rodgroensager og oliven   //   //   // 1:   // andre produkter   // 2,4,5-T   // (2,4,5-trichlorprenoxy) eddikesyre  // 0,05   //   //    //   //   //  Artikel 2  Foelgende pesticidrest indsaettes i tabellen i del A i bilag II til direktiv 86/362/EOEF:  1.2 //  //  // Pesticidrester  // Maksimal graensevaerdi i mg/kg (ppm)   //    //   // 19. Captafol   // 0,05   //    //  Artikel 3  Medlemsstaterne saetter de noedvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv  - senest 1. juli 1988 for saa vidt angaar captafol, captan og folpet  - senest 1. januar 1989 for saa vidt angaar de andre pesticidrester.  De underretter straks Kommissionen herom.  Artikel 4  Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.  Udfaerdiget i Bruxelles, den 16. maj 1988.  Paa Raadets vegne  I. KIECHLE  Formand  //  (1) EFT nr. L 340 af 9. 12. 1976, s. 26. (2) EFT nr. L 362 af


title: Rådets direktiv 63/340/EØF af 31. maj 1963 om ophævelse af alle forbud mod eller hindringer for betalinger for tjenesteydelser, når udvekslingen af tjenesteydelser alene er begrænset gennem indskrænkninger i adgangen til at foretage de dermed forbundne betalinger

text:
    28                                                 De Europæiske Fællesskabers Tidende
    10.6.63                                    DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS TIDENDE                                              1609/63
                                                              RÅDETS DIREKTIV
                                                                  af 31. maj 1963
                  om ophævelse af alle forbud mod dier hindringer for betalinger for tjenesteydelser, når ud
                  vekslingen af tjenesteydelser alene er begrænset gennem indskrænkninger i adgangen til at
                                                     foretage de dermed forbundne betalinger
                                                                  (63/340/EØF)
   RÅDET FOR DET EUROPÆISKE ØKONOMISKE                                       ninger. Medlemsstaterne giver derfor alle de valutabevil
   FÆLLESSKAB HAR
                                                                             linger, der er nødvendige for gennemførelsen af disse
                                                                             betalinger; medlemsstaterne garanterer, at disse betalin
   under henvisning til traktaten om oprettelse af Det euro
                                                                             ger overføres til de valutakurser, der gælder for betalin
   pæiske økonomiske Fællesskab, særlig artikel 63 og 106,                   ger for løbende transaktioner.
   stk. (2),
   under henvisning til den almindelige plan om ophævelse                                               Artikel 2
  af begrænsninger i den frie udveksling af tjenesteydel                    Dette direktiv berører ikke medlemsstaternes ret til at
   ser1), navnlig dets afsnit V , litra B , stk. 1 ,                         kontrollere betalingernes art og faktiske gennemførelse
                                                                             og til at træffe de nødvendige forholdsregler for at hindre
  under henvisning til forslag fra Kommissionen,                             overtrædelser af deres love og andre retsforskrifter.
  under henvisning til udtalelse fra Det europæiske Parla
  ment2),                                                                                Artikel 3
                                                                             Dette direktiv gælder for de i traktatens artikler 59 og 60
  under henvisning til udtalelse fra Det økonomiske og                       nævnte tjenesteydelser.
  sociale Udvalg, og
                                                                             Det gælder dog ikke for tjenesteydelser inden for trans
  ud fra følgende betragtning :                                              portområdet og for udlevering af rejsevaluta til turister.
  Medlemsstaterne har afskaffet størstedelen af begræns
  ningerne i de med udvekslingen af tjenesteydelser for                                                Artikel 4
  bundne betalinger, og det er derefter hensigtsmæssigt at
  fuldende denne liberalisering og at konsolidere den inden
                                                                             Medlemsstaterne iværksætter de nødvendige foranstalt
                                                                             ninger for at efterkomme dette direktiv inden 3 måneder
  for Fællesskabet ,
                                                                             efter dets meddelelse og underretter straks Kommissio
                                                                             nen herom.
  UDSTEDT FØLGENDE DIREKTIV :
                                                                                Artikel 5
                              Artikel 1
                                                                             Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.
  Medlemsstaterne ophæver de ved lov eller administrativt
  fastsatte eller fra forvaltningspraksis hidrørende be
  grænsninger i betalinger i forbindelse med tjenesteydel
                                                                             Udfærdiget i Bruxelles, den 31 . maj 1963 .
  ser, når ydelsen af tjenester inden for Fællesskabet, der
6 udføres af medlemsstaternes statsborgere og selskaber,
                                                                                På Rådets vegne
  som nævnt i afsnit I i den almindelige plan om ophævel
  se af begrænsninger i den frie udveksling af tjenesteydel                                                            bugene SCHAUS
  ser alene er forbudt eller hindret ved sådanne begræns                                                                  Formand
  ') EFTnr.2af 15.1.1962, s. 32/62
  *) EFT nr. 33 af 4.3. 1963, s. 474/63


Avis juridique important

|

31990L0394

Rådets direktiv 90/394/EØF af 28. juni 1990 om beskyttelse af arbejdstagerne mod risici for under arbejdet at være udsat for kræftfremkaldende stoffer (sjette særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF)

EF-Tidende nr. L 196 af 26/07/1990 s. 0001 - 0007 den finske specialudgave: kapitel 5 bind 4 s. 0208  den svenske specialudgave: kapitel 5 bind 4 s. 0208

RAADETS DIREKTIV af 28. juni 1990 om beskyttelse af arbejdstagerne mod risici for under arbejdet at vaere udsat for kraeftfremkaldende stoffer (sjette saerdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EOEF (90/394/EOEF)   RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER HAR - under henvisning til Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, saerlig artikel 118 A,  under henvisning til forslag fra Kommissionen (1) udarbejdet efter hoering af Det Raadgivende Udvalg for Sikkerhed, Hygiejne og Sundhedsbeskyttelse paa Arbejdspladsen,  i samarbejde med Europa-Parlamentet (2),  under henvisning til udtalelse fra Det OEkonomiske og Sociale Udvalg (3), og ud fra foelgende betragtninger:  I henhold til Traktatens artikel 118 A skal Raadet ved udstedelse af direktiver vedtage minimumsforskrifter med henblik paa at forbedre navnlig arbejdsmiljoeet for at sikre et hoejere niveau for beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed;  i henhold til naevnte artikel skal det i disse direktiver undgaas, at der paalaegges administrative, finansielle og retlige byrder af en saadan art, at de haemmer oprettelse og udvikling af smaa og mellemstore virksomheder;  Raadets resolution af 27. februar 1984 om De Europaeiske Faellesskabers andet handlingsprogram vedroerende sikkerhed og sundhed paa arbejdspladsen (4) foreskriver beskyttende foranstaltninger for arbejdstagere, der udsaettes for kraeftfremkaldende stoffer;   EFT nr. C 149 af 18. 6. 1990.   Kommissionens meddelelse om dens program for sikkerhed, hygiejne og sundhed paa arbejdspladsen (5) omhandler vedtagelse af direktiver med henblik paa at varetage arbejdstagernes sikkerhed og sundhed;  overholdelse af minimumsforskrifterne til sikring af et bedre sikkerheds- og sundhedsniveau for saa vidt angaar arbejdstagernes beskyttelse mod risici ved at vaere udsat for kraeftfremkaldende stoffer under arbejdet er af vaesentlig betydning for at sikre  arbejdstagernes sikkerhed og sundhed;  dette direktiv er et saerdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i Raadets direktiv 89/391/EOEF af 12. juni 1989 om ivaerksaettelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet (6); bestemmelserne i sidstnaevnte  direktiv finder saaledes fuldt ud anvendelse paa arbejdstagernes udsaettelse for kraeftfremkaldende stoffer, for saa vidt der ikke er fastsat skaerpede og/eller specifikke bestemmelser i naervaerende direktiv;  Raadets direktiv 67/548/EOEF af 27. juni 1987 om indbyrdes tilnaermelse af lovgivning om klassificering, emballering og maerkning af farlige stoffer (7), senest aendret ved direktiv 88/490/EOEF (8), indeholder en liste over farlige stoffer samt oplysninger om  de klassificerings- og maerkningsprocedurer, der skal anvendes for hvert enkelt stof;  Raadets direktiv 88/379/EOEF af 7. juni 1988 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes love og administrative  bestemmelser om klassificering, emballering og etikettering af farlige praeparater (9), senest aendret ved direktiv 89/178/EOEF (10), indeholder naermere oplysninger om klassificering og etikettering af disse praeparater;  i handlingsplanen 1987 til 1989 i programmet »Europa mod kraeft« indgaar stoette til europaeiske undersoegelser af visse kemikaliers eventuelt kraeftfremkaldende virkninger;  der kan ikke paa grundlag af de foreliggende videnskabelige oplysninger fastsaettes et niveau, under hvilket der ikke laengere eksisterer sundhedsrisiko, men mindsket udsaettelse for kraeftfremkaldende stoffer vil dog nedsaette denne risiko;  for at bidrage til en begraensning af disse risici boer der fastsaettes graensevaerdier og andre direkte relevante bestemmelser for alle de kraeftfremkaldende stoffer, for hvilke der foreligger oplysninger, herunder videnskabelige og tekniske data, som goer  dette muligt;  der skal traeffes forebyggende foranstaltninger til beskyttelse af sikkerheden og sundheden hos arbejdstagere, der er udsat for kraeftfremkaldende stoffer;  i dette direktiv fastsaettes de saerlige krav, som er specielle for udsaettelse for kraeftfremkaldende stoffer;  dette direktiv udgoer et konkret led i gennemfoerelsen af det indre markeds sociale dimension;  i henhold til afgoerelse 74/325/EOEF (11), senest aendret ved tiltraedelsesakten af 1985, hoerer Kommissionen Det Raadgivende Udvalg for Sikkerhed, Hygiejne og Sundhedsbeskyttelse paa Arbejdspladsen med henblik paa udarbejdelsen af forslag paa dette omraade - UDSTEDT FOELGENDE DIREKTIV:   DEL I ALMINDELIGE BESTEMMELSER Artikel 1 Formaal 1.  Dette direktiv, som er det sjette saerdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EOEF, har til formaal at beskytte arbejdstagerne mod risici for deres sundhed og sikkerhed, herunder at forebygge saadanne risici, som opstaar eller kan  opstaa ved, at de under arbejdet udsaettes for kraeftfremkaldende stoffer.   I direktivet fastsaettes de minimumsforskrifter, herunder graensevaerdier, som specielt gaelder paa dette omraade.  2.  Dette direktiv gaelder ikke for arbejdstagere, der kun udsaettes for straaling, som omfattes af bestemmelserne i Traktaten om Oprettelse af Det Europaeiske Atomenergifaellesskab.  3.  Direktiv 89/391/EOEF finder i fuld udstraekning avendelse paa hele det i stk. 1 naevnte omraade, dog med forbehold af strengere og/eller mere specifikke bestemmelser i naervaerende direktiv.  Artikel 2 Definition I dette direktiv forstaas ved et kraeftfremkaldende stof:  a)  et stof, som i bilag I til direktiv 67/548/EOEF er givet risikosaetning R 45 (kan fremkalde kraeft) b) et praeparat, som i overensstemmelse med artikel 3, stk. 5, litra j), i direktiv 88/379/EOEF, skal etiketteres med risikosaetning R 45 (kan fremkalde kraeft) c) et stof, et praeparat eller en proces, som er naevnt i bilag I, samt et stof eller et praeparat, der frigoeres under en i bilag I omhandlet proces.  Artikel 3 Anvendelsesomraade - Bestemmelse og vurdering af risikoen 1.  Dette direktiv gaelder for de aktiviteter, hvorved arbejdstagere er eller kan blive udsat for kraeftfremkaldende stoffer i forbindelse med deres arbejde.  2.  For enhver aktivitet, hvor der kan vaere risiko for, at arbejdstagerne udsaettes for kraeftfremkaldende stoffer, skal arten, graden og varigheden af udsaettelsen bestemmes, saaledes at enhver risiko for deres sikkerhed og sundhed kan vurderes, og saaledes  at det kan afgoeres, hvilke foranstaltninger der skal traeffes.  Denne vurdering skal fornys regelmaessigt og under alle omstaendigheder ved enhver aendring i forholdene, der kan faa indvirkning paa arbejdstagernes udsaettelse for kraeftfremkaldende stoffer.  Arbejdsgiveren skal paa anmodning af de ansvarlige myndigheder give dem de oplysninger, der er lagt til grund for vurderingen.  3.  Desuden skal ogsaa alle andre udsaettelser af betydning, f.eks. udsaettelser som paavirker huden, tages i betragtning ved risikovurderingen.  4.  Ved den i stk. 2 naevnte vurdering skal arbejdsgiverne vaere saerlig opmaerksomme paa eventuelle virkninger for saerligt foelsomme risikogrupper for arbejdstageres sikkerhed og sundhed og skal bl.a. overveje muligheden for ikke at beskaeftige disse arbejdstagere i omraader, hvor de kan komme i kontakt med kraeftfremkaldende stoffer.   DEL II ARBEJDSGIVERNES FORPLIGTELSER Artikel 4 Begraensning og substitution 1.  Arbejdsgiveren begraenser anvendelsen af et kraeftfremkaldende stof paa arbejdsstedet, bl.a. ved, for saa vidt det er teknisk muligt, at erstatte det med et stof, et praeparat eller en proces, som under anvendelsesbetingelserne herfor ikke er farligt  eller er mindre farligt for arbejdstagernes sundhed eller i givet fald sikkerhed.  2.  Arbejdsgiveren underretter efter anmodning fra den ansvarlige myndighed denne om resultatet af sine undersoegelser.  Artikel 5 Foranstaltninger til forebyggelse eller nedsaettelse af udsaettelse 1.  Hvis den i artikel 3, stk. 2, omhandlede vurdering viser, at der er risiko for arbejdstagernes sikkerhed eller sundhed, skal udsaettelsen undgaas.  2.  Hvis det ikke er teknisk muligt at erstatte det kraeftfremkaldende stof, med et stof, et praeparat eller en proces, som under de paagaeldende anvendelsesbetingelser ikke er eller er mindre farligt for sikkerheden og sundheden, soerger arbejdsgiveren for,  at fremstillingen og brugen af det kraeftfremkaldende stof finder sted i et lukket system, hvor dette er teknisk muligt.  3.  Hvis det ikke er teknisk muligt at anvende et lukket system, soerger arbejdsgiveren for, at arbejdstagernes udsaettelse nedsaettes til et saa lavt niveau, som det er teknisk muligt.  4.  I alle tilfaelde, hvor der anvendes et kraeftfremkaldende stof, anvender arbejdsgiveren alle de i det foelgende naevnte foranstaltninger:  a)  begraensning af maengden af et kraeftfremkaldende stof paa arbejdspladsen b) begraensning af det antal arbejdstagere, der udsaettes eller kan udsaettes, til det lavest mulige c) planlaegning af arbejdsprocesser og tekniske foranstaltninger med det formaal at undgaa eller reducere udslip af kraeftfremkaldende stoffer paa arbejdsstedet til et minimum d) saadan fjernelse ved kilden af de kraeftfremkaldende stoffer samt lokal udsugning eller almindelig ventilation, som er hensigtsmaessig og forenelig med behovet for at beskytte folkesundheden og miljoeet e) anvendelse af passende eksisterende metoder til maaling af kraeftfremkaldende stoffer, navnlig til tidlig paavisning af unormal udsaettelse, som skyldes en uforudselig begivenhed eller et uheld a)   f) anvendelse af hensigtsmaessige arbejdsprocedurer og -metoder g) kollektive beskyttelsesforanstaltninger og/eller, hvor udsaettelse ikke kan undgaas med andre midler, individuelle beskyttelsesforanstaltninger h) hygiejneforanstaltninger, navnlig regelmaessig rensning af gulve, vaegge og andre overflader i) underretning af arbejdstagerne j) afgraensning af risikoomraaderne og anvendelse af passende advarsels- og sikkerhedsskiltning, herunder skilte om rygeforbud i omraader, hvor arbejdstagerne udsaettes eller kan udsaettes for kraeftfremkaldende stoffer k) udarbejdelse af en beredskabsplan med henblik paa noedstilfaelde, der kan foraarsage unormal hoej udsaettelse l) foranstaltninger til sikker opbevaring, haandtering og transport, navnlig ved anvendelse af hermetisk lukkede beholdere, som er maerket entydigt og paa klart synlig maade m) foranstaltninger til sikring af, at indsamling, opbevaring og bortskaffelse af affald, der foretages af arbejdstagerne, foregaar paa betryggende maade, herunder ved anvendelse af hermetisk lukkede beholdere, der er maerket entydigt og paa klart synlig maade.   Artikel 6 Oplysninger til den ansvarlige myndighed Hvis resultaterne af den i artikel 3, stk. 2, omhandlede vurdering viser, at der en risiko for arbejdstagernes sikkerhed eller sundhed, skal arbejdsgiverne paa anmodning give den ansvarlige myndighed relevante oplysninger om:  a)  de industrielle aktiviteter og/eller processer, der udfoeres, herunder grundene til, at kraeftfremkaldende stoffer anvendes b) de maengder af stoffer eller praeparater, der fremstilles eller anvendes, og som indeholder kraeftfremkaldende stoffer c) antallet af udsatte arbejdstagere d) de forebyggende foranstaltninger, der er truffet e) arten af det beskyttelsesudstyr, der benyttes f) arten og graden af udsaettelsen g) de tilfaelde, hvor der kan anvendes andre stoffer.  Artikel 7 Uforudselig udsaettelse 1.  I tilfaelde af en uforudselig begivenhed eller et uheld, som kan medfoere en unormal udsaettelse af arbejdstagerne, underretter arbejdsgiveren arbejdstagerne herom.  2.  Indtil de normale forhold er genoprettet, og saa laenge aarsagerne til den unormale udsaettelse ikke er fjernet,  a)  maa kun det antal arbejdstagere, der er noedvendigt til udfoerelse af reparationer og andet fornoedent arbejde, arbejde i det beroerte omraade b) skal beskyttende arbejdstoej og et personligt aandedraets- vaern stilles til raadighed for de paagaeldende arbejdstagere, som skal baere dette; udsaettelsen maa ikke vaere konstant og skal begraenses til det strengt noedvendige for hver arbejdstager c) ikke-beskyttet personale maa ikke arbejde i det beroerte omraade.  Artikel 8 Forudselig udsaettelse 1.  For visse aktiviteter, saasom vedligeholdelse, hvor det maa forudses, at der vil forekomme en betydelig foroegelse af arbejdstagernes udsaettelse, og hvor alle muligheder for at traeffe yderligere tekniske forebyggende foranstaltninger til begraensning af  denne udsaettelse er udtoemte, fastsaetter arbejdsgiveren efter hoering af virksomhedens eller anlaeggets arbejdstagere og/eller deres repraesentanter - uden at dette beroerer arbejdsgiverens ansvar - de noedvendige foranstaltninger til at begraense varigheden  af arbejdstagernes udsaettelse mest muligt og til at sikre deres beskyttelse under udfoerelsen af disse aktiviteter.  I overensstemmelse med foerste afsnit skal der stilles beskyttende arbejdstoej og et personligt aandedraetsvaern til raadighed for de paagaeldende arbejdstagere, som skal baere dette, saa laenge den unormale udsaettelse varer ved; udsaettelsen maa ikke vaere konstant  og skal begraenses til det strengt noedvendige for hver arbejdstager.  2.  Der traeffes passende foranstaltninger med henblik paa at sikre, at de omraader, hvor de i stk. 1, foerste afsnit, omhandlede aktiviteter finder sted, er tydeligt afgraenset og afmaerket, eller med henblik paa paa anden maade at undgaa, at personer uden  tilladelse faar adgang til disse omraader.  Artikel 9 Adgang til risikoomraaderne Arbejdsgiverne traeffer passende foranstaltninger med hen- blik paa at sikre, at kun de arbejdstagere, som skal faerdes der paa grund af deres arbejde eller opgaver faar adgang til de omraader, hvor der foregaar aktiviteter, som ifoelge resultaterne af den i artikel 3, stk. 2, omhandlede vurdering indebaerer risiko for arbejdstagernes sikkerhed eller sundhed.  Artikel 10 Hygiejneforanstaltninger og individuel beskyttelse 1.  Arbejdsgiverne er forpligtet til for alle aktiviteter, hvor der er risiko for kontaminering med kraeftfremkaldende stoffer, at traeffe passende foranstaltninger med henblik paa at sikre:  a)  at arbejdstagere ikke spiser, drikker eller ryger i arbejdsomraader, hvor der er risiko for kontaminering med kraeftfremkaldende stoffer b) at der stilles hensigtsmaessigt beskyttende arbejdstoej eller anden hensigtsmaessig saerlig beklaedning til arbejdstagernes raadighed at der findes saerskilte opbevaringssteder til henholdsvis arbejdstoejet, herunder beskyttende arbejdstoej, og det normale gangtoej c) at der stilles egnede og passende vaske- og toiletfaciliteter til raadighed for arbejdstagerne d) at beskyttelsesudstyret opbevares korrekt paa et bestemt sted at det kontrolleres og renses, om muligt foer og under alle omstaendigheder efter brugen, og at defekt udstyr repareres eller udskiftes, foer det atter tages i brug.  Omkostningerne ved disse foranstaltninger maa ikke paalaegges arbejdstagerne.  Artikel 11 Underretning og oplaering af arbejdstagerne 1.  Arbejdsgiveren traeffer passende foranstaltninger til, at arbejdstagerne og/eller disses repraesentanter i virksomheden eller anlaegget faar en tilstraekkelig og hensigtsmaessig oplaering baseret paa samtlige disponible oplysninger, bl.a. i form af  oplysninger og instruktion vedroerende:  a)  den potentielle sundhedsrisiko, herunder den yderligere risiko, som tobaksrygning medfoerer b) de foranstaltninger, der skal traeffes for at forebygge udsaettelse c) hygiejneforskrifter d) anvendelse af beskyttelsesudstyr og beskyttende arbejds- toej e) de foranstaltninger, som arbejdstagerne, herunder redningsmandskabet, skal traeffe i tilfaelde af uheld og til forebyggelse af uheld.  Denne oplaering skal:  - tilpasses til udviklingen for saa vidt angaar risici og til fremkomsten af nye risici, og - om noedvendigt gentages regelmaessigt.  2.  Arbejdsgiverne er forpligtet til at informere arbejdstagere om installationer og hertil knyttede beholdere indeholdende kraeftfremkaldende stoffer og til at soerge for en klar og letlaeselig maerkning af alle beholdere, emballager og installationer, der  indeholder kraeftfremkaldende stoffer og til at anbringe klart synlige advarselsskilte.  Artikel 12 Underretning af arbejdstagerne Der traeffes passende foranstaltninger med henblik paa at sikre:  a)  at arbejdstagerne og/eller deres repraesentanter i virksomheden eller anlaegget kan kontrollere, at bestemmelserne i dette direktiv finder anvendelse, eller medvirke ved denne anvendelse, isaer med hensyn til:  ii)  hvilke foelger, valg og anvendelse af beskyttelsesbeklaedning og -udstyr vil kunne faa for arbejdstagerens sikkerhed og sundhed, idet dog ansvaret for at afgoere effektiviteten af beskyttelsesbeklaedningen og -udstyret paahviler arbejdsgiveren ii)  de foranstaltninger, som arbejdsgiveren traeffer i henhold til artikel 8, stk. 1, foerste afsnit, idet dog ansvaret for at fastlaegge disse foranstaltninger paahviler arbejdsgiveren b) at arbejdstagerne og/eller deres repraesentanter i virksomheden eller anlaegget hurtigst muligt underrettes om unormal udsaettelse, herunder den i artikel 8 omhandlede, om aarsagerne hertil og om de foranstaltninger, der er eller vil blive truffet til  afhjaelpning af situationen c) at arbejdsgiveren foerer en ajourfoert liste over de arbejds- tagere, der udfoerer det arbejde, som ifoelge resultaterne af vurderingen i henhold til artikel 3, stk. 2, indebaerer en risiko for arbejdstagernes sikkerhed eller sundhed, om muligt med angivelse af udsaettelsen d) at den ansvarlige laege og/eller myndighed samt enhver anden person med ansvar for sikkerhed og sundhed paa arbejdspladsen har adgang til den i litra c) omhandlede liste e) at enhver arbejdstager har adgang til de oplysninger i listen, som vedroerer hans person f) at arbejdstagerne og/eller deres repraesentanter i virksomheden eller anlaegget har adgang til ikke-personlige, kollektive oplysninger Artikel 13 Hoering af arbejdstagerne og arbejdstagerdeltagelse Arbejdstagerne og/eller deres repraesentanter hoeres og deltager i behandlingen af de spoergsmaal, der er omfattet af dette direktiv, herunder bilagene, i overensstemmelse med artikel 11 i direktiv 89/391/EOEF.   DEL III DIVERSE BESTEMMELSER Artikel 14 Helbredskontrol 1.  Medlemsstaterne fastlaegger i overensstemmelse med national lovgivning og/eller praksis foranstaltninger til gennemfoerelse af relevant helbredskontrol af arbejdstagere, som ifoelge resultaterne af den i artikel 3, stk. 2, omhandlede vurdering er udsat  for risiko for deres sikkerhed eller sundhed.  2.  De i stk. 1 omhandlede foranstaltninger skal vaere af en saadan art, at hver arbejdstager skal kunne gennemgaa en passende helbredsundersoegelse, hvis det er relevant:  - inden udsaettelsen - derefter med regelmaessige mellemrum.  Foranstaltningerne skal vaere af en saadan art, at det uden videre er muligt at ivaerksaette individuelle og arbejdsmedicinske foranstaltninger.  3.  Hvis der hos en arbejdstager konstateres en anomali, som formodes at vaere resultatet af udsaettelse for kraeftfremkaldende stoffer, kan den laege eller myndighed, der er ansvarlig for helbredskontrollen af arbejdstagerne, kraeve, at andre paa lignende  maade tidligere udsatte arbejdstagere gennemgaar helbredskontrol.  Der skal i dette tilfaelde i overensstemmelse med artikel 3, stk. 2, foretages en ny vurdering af risikoen ved udsaettelse.  4.  Naar der udfoeres helbredskontrol, foeres der personlige helbredsjournaler, og den laege eller myndighed, der er ansvarlig for helbredskontrollen, skal fremsaette forslag om, hvilke beskyttelses- eller forebyggelsesforanstaltninger der skal traeffes for  den enkelte arbejdstagers vedkommende.  5.  Arbejdstagerne skal modtage oplysning og raadgivning om enhver helbredskontrol, som de kan gennemgaa efter udsaettelsens ophoer.  6.  I overensstemmelse med national lovgivning og/eller praksis:  - har arbejdstagerne adgang til resultaterne af deres helbredskontrol, og - kan de paagaeldende arbejdstagere eller den paagaeldende arbejdsgiver anmode om, at resultaterne af helbredskontrollen tages op til revision.  7.  Praktiske retningslinjer for helbredskontrol af arbejds- tagere er fastlagt i bilag II.  8.  Alle tilfaelde af kraeft, som i overensstemmelse med national lovgivning og/eller praksis kan tilskrives udsaettelse for et kraeftfremkaldende stof under arbejdet, skal indberettes til den ansvarlige myndighed.  Artikel 15 Opbevaring af journaler 1.  Den i artikel 12, litra c), omhandlede liste og den i artikel 14, stk. 4, omhandlede personlige helbredsjournal skal opbevares i mindst 40 aar, efter at udsaettelsen er ophoert, i overensstemmelse med national lovgivning og/eller praksis.  2.  I tilfaelde af virksomhedsophoer stilles disse journaler til raadighed for den ansvarlige myndighed i overensstemmelse med national lovgivning og/eller praksis.  Artikel 16 Graensevaerdier 1.  Raadet skal efter fremgangsmaaden i Traktatens artikel 118 A fastsaette graensevaerdier og om noedvendigt andre direkte relevante bestemmelser for de kraeftfremkaldende stoffer, for hvilke dette er muligt, paa grundlag af foreliggende oplysninger, herunder  videnskabelige og tekniske data.  2.  Graensevaerdier og andre direkte relevante bestemmelser fastsaettes i bilag III.  Artikel 17 Bilag 1.  AEndringer i bilag I kan kun foretages efter fremgangsmaaden i Traktatens artikel 118 A.  2.  De strengt tekniske tilpasninger af bilag II paa baggrund af den tekniske udvikling, udviklingen i de internationale bestemmelser og specifikationer samt i den viden, som er erhvervet om kraeftfremkaldende stoffer, vedtages efter fremgangsmaaden i artikel 17 i direktiv 89/391/EOEF.  Artikel 18 Udnyttelse af data Resultaterne af de nationale ansvarlige myndigheders udnyttelse af de oplysninger, som omhandles i artikel 14, stk. 8, stilles til raadighed for Kommissionen.  Artikel 19 Afsluttende bestemmelser 1.  Medlemsstaterne saetter de noedvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 31. december 1992.  Hvis direktiv 67/548/EOEF og 88/379/EOEF aendres ved aendringsdirektiver, for saa vidt angaar de stoffer og praeparater, der er omhandlet i artikel 2, litra a) og b), efter meddelelsen af dette direktiv, saetter medlemsstaterne de noedvendige love og  administrative bestemmelser i kraft for at indsaette de paagaeldende aendringer i de i foerste afsnit omhandlede bestemmelser inden for de frister, der er fastsat for gennemfoerelsen af naevnte aendringsdirektiver.  Medlemsstaterne underretter straks Kommissionen, naar de i dette stykke omhandlede bestemmelser er sat i kraft.  2.  Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de nationale retsforskrifter, som allerede er udstedt, eller som de udsteder paa det omraade, der er omfattet af dette direktiv.  Artikel 20 Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.  Udfaerdiget i Luxembourg, den 28. juni 1990.  Paa Raadets vegne M. GEOGHEGAN-QUINN Formand  (1) EFT nr. C 34 af 8. 2. 1988, s. 9. (2) EFT nr. C 158 af 26. 6. 1989, s. 121, og(3) EFT nr. C 208 af 8. 8. 1988, s. 43. (4) EFT nr. C 67 af 8. 3. 1984, s. 2.(5) EFT nr. C 28 af 3. 2. 1988, s. 1. (6) EFT nr. L 183 af 29. 6. 1989, s. 1. (7) EFT nr. 196 af 16. 8. 1967, s. 1. (8) EFT nr. L 259 af 19. 9. 1988, s. 1.(9) EFT nr. L 187 af 16. 7. 1988, s. 14. (10) EFT nr. L 64 af 8. 3. 1989, s. 18. (11) EFT nr. L 185 af 9. 7. 1974, s. 15.   BILAG I   Fortegnelse over stoffer, praeparater og processer (artikel 2, litra c))  1.  Fremstilling af auramin.  2.  Arbejde, som indebaerer udsaettelse for polycykliske aromatiske carbonhydrider, der forekommer i sod, tjaere, beg, roeg eller stoev fra stenkul.  3.  Arbejde, som indebaerer udsaettelse for stoev, roeg eller taage, der udvikles under ristning og elektrolytisk raffinering af nikkelraasten.  4.  Fremstilling af isopropylalkohol ved staerk surproces.    BILAG II   Praktiske retningslinjer for helbredskontrol af arbejdstagere (artikel 14, stk. 7)  1.  Den laege og/eller myndighed, der er ansvarlig for helbredskontrollen af arbejdstagere, som er udsat for kraeftfremkaldende stoffer, skal vaere fortrolig med de forhold  eller saerlige omstaendigheder, hvorunder den enkelte arbejdstager er blevet udsat.  2.  Helbredskontrollen af arbejdstagere skal gennemfoeres i overensstemmelse med arbejdsmedicinske principper og praksis; den boer i det mindste omfatte foelgende:  - foering af en journal over arbejdstagerens tildligere helbredstilstand og arbejdsforhold - personlig samtale - hvis det er hensigtsmaessigt, biologisk kontrol, samt paavisning af tidlige og reversible virkninger.  Det kan paa baggrund af den nyeste arbejdsmedicinske viden afgoeres, om den arbejdstager, der gennemgaar helbredskontrol, skal undersoeges yderligere.    BILAG III   Graensevaerdier og andre direkte relevante bestemmelser (artikel 16)  A.  Graensevaerdier p.m.  B.  Andre direkte relevante bestemmelser p.m.


title: Rådets direktiv 2010/24/EU af 16. marts 2010 om gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer i forbindelse med skatter, afgifter og andre foranstaltninger

text:
               31.3.2010

               DA

               Den Europæiske Unions Tidende

               L 84/1

         RÅDETS DIREKTIV 2010/24/EU
   af 16. marts 2010
   om gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer i forbindelse med skatter, afgifter og andre foranstaltninger
   RÅDET FOR DEN EUROPÆISKE UNION HAR —
   under henvisning t il traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, særlig artikel 113 og 115,
   under henvisning til forslag fra Europa-Kommissionen,
   under henvisning til udtalelse fra Europa-Parlamentet (1),
   under henvisning til udtalelse fra Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (2),
   efter en særlig lovgivningsprocedure, og
   ud fra følgende betragtninger:

               (1)

               Gensidig bistand mellem medlemsstaterne til inddrivelse af hinandens og Unionens fordringer i forbindelse med visse skatter og andre foranstaltninger bidrager til at sikre et velfungerende indre marked. Den sikrer fiskal neutralitet og har gjort det muligt for medlemsstaterne at afskaffe de diskriminerende beskyttelsesforanstaltninger i forbindelse med grænseoverskridende transaktioner, som var udformet for at hindre svig og budgetmæssige tab.

               (2)

               Der blev først fastlagt ordninger om gensidig bistand ved inddrivelse i Rådets direktiv 76/308/EØF af 15. marts 1976 om gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer i forbindelse med foranstaltninger, der er finansieret af Den europæiske udviklings- og garantifond for Landbruget, samt af landbrugsimportafgifter og told (3). Direktivet og dets ændringsretsakter blev kodificeret ved Rådets direktiv 2008/55/EF af 26. maj 2008 om gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer i forbindelse med visse bidrag, afgifter, skatter og andre foranstaltninger (4).

               (3)

               Disse ordninger udgør et første skridt mod bedre procedurer for inddrivelse i Unionen, idet de harmoniserer gældende nationale regler, men de har imidlertid vist sig utilstrækkelige til at opfylde kravene i det indre marked, som det har udviklet sig de seneste 30 år.

               (4)

               For bedre at beskytte medlemsstaternes finansielle interesser og det indre markeds neutralitet er det nødvendigt at udvide anvendelsesområdet for gensidig bistand til inddrivelse til at omfatte fordringer i forbindelse med skatter og afgifter, der endnu ikke er omfattet af gensidig bistand til inddrivelse, mens det med henblik på at imødekomme det stigende antal anmodninger om bistand og opnå bedre resultater er nødvendigt at gøre bistanden mere effektiv og lettere at anvende i praksis. For at opfylde disse mål er væsentlige tilpasninger nødvendige, og det vil ikke være tilstrækkeligt blot at foretage en ændring af det eksisterende direktiv 2008/55/EF. Nævnte direktiv bør derfor ophæves og erstattes af en ny retsakt, der bygger på de resultater, der er opnået gennem direktiv 2008/55/EF, men som fastsætter klarere og mere præcise regler, hvor det er nødvendigt.

               (5)

               Klarere regler ville kunne fremme en mere omfattende informationsudveksling mellem medlemsstaterne. De ville endvidere kunne sikre, at alle juridiske og fysiske personer i Unionen er omfattet, idet der tages hensyn til det stadigt voksende spektrum af retlige former, herunder ikke blot traditionelle former som truster og fonde, men til alle de nye instrumenter, der kan oprettes af skatteyderne i medlemsstaterne. De ville desuden kunne gøre det muligt at tage hensyn til alle de former, som fordringer fra de offentlige myndigheder i forbindelse med skatter, afgifter, bidrag, tilbagebetalinger og interventioner kan antage, herunder samtlige pengekrav mod den berørte skatteyder eller en tredjepart, og som træder i stedet for hovedkravet. Klarere regler er nødvendige især for bedre at definere alle de berørte parters rettigheder og forpligtelser.

               (6)

               Dette direktiv bør ikke berøre medlemsstaternes kompetence til at beslutte, hvilke inddrivelsesforanstaltninger der skal være tilgængelige i deres nationale lovgivning. Det er imidlertid nødvendigt at sikre, at hverken forskelle mellem nationale love eller manglende koordinering mellem de kompetente myndigheder forhindrer, at ordningen for gensidig bistand i henhold til dette direktiv fungerer gnidningsløst.

               (7)

               Gensidig bistand kan bestå af følgende: Den bistandssøgte myndighed kan meddele den bistandssøgende myndighed de oplysninger, den har brug for til inddrivelse af fordringer, der er opstået i den bistandssøgende medlemsstat, og give den betalingspligtige meddelelse om ethvert dokument vedrørende sådanne fordringer, der hidrører fra den bistandssøgende medlemsstat. Den bistandssøgte myndighed kan også efter anmodning fra den bistandssøgende myndighed inddrive fordringer, som er opstået i den bistandssøgende medlemsstat, eller træffe retsbevarende foranstaltninger for at sikre inddrivelse af disse fordringer.

               (8)

               Vedtagelse af en ensartet akt til anvendelse i forbindelse med eksekutionsforanstaltninger i den bistandssøgte medlemsstat, samt vedtagelse af en ensartet standardformular for meddelelse af akter og afgørelser vedrørende fordringen, skulle løse de problemer med anerkendelse og oversættelse af akter fra andre medlemsstater, som i høj grad bidrager til den manglende effektivitet i de nuværende ordninger om bistand.

               (9)

               Der bør skabes et retsgrundlag for udveksling af oplysninger om specifikke tilbagebetalinger af skat uden forudgående anmodning. Af hensyn til effektiviteten bør det ligeledes gøres muligt for skatteembedsmænd fra en medlemsstat at være til stede ved eller deltage i administrative undersøgelser i en anden medlemsstat. Der bør sikres mere direkte udveksling af oplysninger mellem tjenester med henblik på hurtigere og mere effektiv bistand.

               (10)

               I lyset af den øgede mobilitet i det indre marked og restriktionerne i traktaten og anden lovgivning om de garantier, som skatteydere, der ikke er etableret på det nationale område, kan kræve, bør mulighederne for at anmode om inddrivelses- eller retsbevarende foranstaltninger i en anden medlemsstat udvides. Da fordringens alder er en afgørende faktor, bør det være muligt for medlemsstaterne at anmode om gensidig bistand, selv hvis de nationale inddrivelsesmuligheder endnu ikke er udtømt, bl.a. når anvendelsen af sådanne procedurer i den bistandssøgende medlemsstat ville give anledning til uforholdsmæssigt store vanskeligheder.

               (11)

               En generel forpligtelse til at meddele anmodninger og dokumenter i digital form og via elektroniske netværk med præcise regler om anvendelse af sprog i anmodninger og dokumenter burde give medlemsstaterne mulighed for at behandle anmodninger hurtigere og lettere.

               (12)

               Under inddrivelsesproceduren i den bistandssøgte medlemsstat kan fordringen, meddelelsen fra myndighederne i den bistandssøgende medlemsstat eller den akt, der giver mulighed for eksekution heraf, anfægtes af den berørte person. Det bør fastsættes, at den berørte person i sådanne tilfælde bør indbringe sagen for den kompetente instans i den bistandssøgende medlemsstat, og at den bistandssøgte myndighed bør suspendere eksekutionsproceduren, indtil der foreligger en afgørelse fra den kompetente instans i den bistandssøgende medlemsstat, medmindre den bistandssøgende myndighed anmoder om andet.

               (13)

               Med henblik på at tilskynde medlemsstaterne til at afsætte tilstrækkelige midler til inddrivelse af andre medlemsstaters fordringer bør den bistandssøgte medlemsstat kunne inddrive de omkostninger, der er forbundet med inddrivelsen, fra den betalingspligtige.

               (14)

               Effektivitet vil bedst kunne opnås, hvis den bistandssøgte myndighed i forbindelse med eksekution af en anmodning om bistand kan anvende de beføjelser, den har i henhold til sin nationale lovgivning om fordringer i forbindelse med de samme eller lignende skatter eller afgifter. Hvis der ikke findes en lignende skat eller afgift, vil den mest hensigtsmæssige procedure være den, der er fastsat i den bistandssøgte medlemsstats lovgivning om fordringer i forbindelse med personlig indkomstskat. Denne anvendelse af national lovgivning bør som hovedregel ikke finde anvendelse på fortrinsstillingen for fordringer, der er opstået i den bistandssøgte medlemsstat. Det bør dog være muligt også at give fortrinsstilling for fordringer fra andre medlemsstater på grundlag af en aftale mellem de pågældende medlemsstater.

               (15)

               For så vidt angår spørgsmål om forældelse, er det nødvendigt at forenkle de eksisterende regler ved at fastlægge, at en suspension, afbrydelse eller forlængelse af forældelsesfristen generelt fastsættes i henhold til den gældende lovgivning i den bistandssøgte medlemsstat, medmindre suspension, afbrydelse eller forlængelse af forældelsesfristen ikke er mulig i henhold til den gældende lovgivning i den pågældende medlemsstat.

               (16)

               Effektivitet kræver, at oplysninger, som meddeles i forbindelse med den gensidige bistand, kan anvendes til andre formål end dem, der er fastlagt i dette direktiv, i den medlemsstat, der modtager oplysningerne, såfremt dette er tilladt efter national lovgivning i såvel den medlemsstat, der udleverer oplysningerne, som den medlemsstat, der modtager oplysningerne.

               (17)

               Dette direktiv bør ikke hindre opfyldelsen af en forpligtelse til at yde videregående bistand på grundlag af bilaterale eller multilaterale aftaler eller ordninger.

               (18)

               De nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af dette direktiv bør vedtages i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (5).

               (19)

               I overensstemmelse med punkt 34 i den interinstitutionelle aftale om bedre lovgivning tilskyndes medlemsstaterne til, både i egen og Unionens interesse, at udarbejde og offentliggøre deres egne oversigter, der så vidt muligt viser overensstemmelsen mellem dette direktiv og gennemførelsesforanstaltningerne.

               (20)

               Målene for dette direktiv, nemlig tilvejebringelsen af en ensartet ordning for gensidig bistand ved inddrivelse i det indre marked, kan ikke i tilstrækkelig grad opfyldes af medlemsstaterne og kan derfor af hensyn til den nødvendige ensartethed og effektivitet bedre nås på EU-plan; Unionen kan derfor træffe foranstaltninger i overensstemmelse med nærhedsprincippet, jf. traktatens artikel 5. I overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, jf. nævnte artikel, går dette direktiv ikke ud over, hvad der er nødvendigt for at nå disse mål.

               (21)

               Dette direktiv respekterer de grundlæggende rettigheder og overholder de principper, som anerkendes i bl.a. Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder —

         VEDTAGET DETTE DIREKTIV:
   KAPITEL I

      ALMINDELIGE BESTEMMELSER

   Artikel 1
   Genstand
   Dette direktiv fastlægger regler for, hvorledes medlemsstaterne skal bistå ved inddrivelse i en medlemsstat af fordringer som omhandlet i artikel 2, der opstår i en anden medlemsstat.
   Artikel 2
   Anvendelsesområde
   1.   Dette direktiv finder anvendelse på fordringer vedrørende:

               a)

               alle skatter og afgifter af enhver art, der opkræves af eller på vegne af en medlemsstat eller dens territoriale eller administrative underenheder, herunder lokale myndigheder eller på vegne af Unionen

               b)

               restitutioner, interventioner og andre foranstaltninger, der helt eller delvis finansieres under Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL), herunder de beløb, der opkræves som led i disse foranstaltninger

               c)

               afgifter og told, der opkræves i medfør af den fælles markedsordning for sukker.

         2.   Dette direktivs anvendelsesområde omfatter:

               a)

               administrative sanktioner, bøder, gebyrer og tillægsgebyrer vedrørende fordringer, for hvilke der kan anmodes om gensidig bistand i overensstemmelse med stk. 1, og som pålægges af de administrative myndigheder, der har kompetence til at opkræve de pågældende skatter og afgifter eller foretage administrative undersøgelser herom, eller som bekræftes af administrative eller judicielle instanser på anmodning af disse administrative myndigheder

               b)

               gebyrer for attester og lignende dokumenter i forbindelse med administrative procedurer vedrørende skatter og afgifter

               c)

               renter og omkostninger i forbindelse med de fordringer, for hvilke der kan anmodes om gensidig bistand i overensstemmelse med stk. 1 eller med litra a) eller b) i nærværende stk.

         3.   Dette direktiv finder ikke anvendelse på:

               a)

               obligatoriske socialsikringsbidrag, der skal indbetales til medlemsstaten eller en underenhed i medlemsstaten eller til socialsikringsinstitutioner, der er etableret i henhold til forvaltningsretlige bestemmelser

               b)

               gebyrer, der ikke er omhandlet i stk. 2

               c)

               skyldige beløb af aftaleretlig karakter, såsom betaling for almennyttige offentlige ydelser

               d)

               strafferetlige sanktioner, der pålægges på basis af offentlig retsforfølgning, eller andre strafferetlige sanktioner, der ikke er omfattet af stk. 2, litra a).

         Artikel 3
   Definitioner
   I dette direktiv forstås ved:
   a)   »bistandssøgende myndighed«: et centralt forbindelseskontor, et forbindelseskontor eller en forbindelsesafdeling i en medlemsstat, som fremsætter anmodning om bistand vedrørende en af de i artikel 2 omhandlede fordringer
   b)   »bistandssøgt myndighed«: et centralt forbindelseskontor, et forbindelseskontor eller en forbindelsesafdeling i en medlemsstat, hvortil en anmodning om bistand rettes
   c)   »person«:

               i)

               en fysisk person

               ii)

               en juridisk person

               iii)

               når der i henhold til gældende lovgivning er mulighed for det, en sammenslutning af personer, der kan indgå retshandler, men som ikke har status som juridisk person eller

               iv)

               enhver anden retlig konstruktion uanset art og form, med eller uden status som juridisk person, der ejer eller forvalter aktiver, hvoraf der, herunder af indkomst afledt deraf, skal svares en af de skatter, der er omfattet af dette direktiv

         d)   »ad elektronisk vej«: ved hjælp af edb-udstyr til behandling, herunder digital kompression, og lagring af data og ved anvendelse af kabel, radio, optisk teknologi eller andre elektromagnetiske midler
   e)   »CCN-netværk«: den fælles platform, der er baseret på Common Communication Network (CCN), og som er udviklet af Unionen til alle elektroniske transmissioner mellem de kompetente myndigheder på told- og skatteområdet.
   Artikel 4
   Organisatoriske bestemmelser
   1.   Hver medlemsstat giver senest den 20. maj 2010 Kommissionen meddelelse om dens kompetente myndighed eller myndigheder (i det følgende benævnt »kompetent myndighed«) for så vidt angår dette direktiv og meddeler straks Kommissionen eventuelle ændringer heraf.
   Kommissionen stiller de modtagne oplysninger til rådighed for de andre medlemsstater og offentliggør en liste over medlemsstaternes kompetente myndigheder i Den Europæiske Unions Tidende.
   2.   Den kompetente myndighed udpeger et centralt forbindelseskontor, som er hovedansvarligt for kontakter med andre medlemsstater i forbindelse med gensidig bistand, der hører under dette direktiv.
   Det centrale forbindelseskontor kan også udpeges som ansvarligt for kontakter med Kommissionen.
   3.   Den kompetente myndighed i hver medlemsstat kan udpege forbindelseskontorer, der er ansvarlige for kontakter med andre medlemsstater i forbindelse med gensidig bistand vedrørende en eller flere bestemte typer eller kategorier af de skatter og afgifter, der er omhandlet i artikel 2.
   4.   Den kompetente myndighed i hver medlemsstat kan ud over det eller de centrale forbindelseskontorer udpege kontorer som forbindelsesafdelinger. Forbindelsesafdelingerne anmoder om eller yder gensidig bistand i henhold til dette direktiv som led i deres specifikke territoriale eller operationelle kompetencer.
   5.   Når et forbindelseskontor eller en forbindelsesafdeling modtager en anmodning om gensidig bistand, der kræver foranstaltninger uden for det ansvarsområde, det/den har fået tillagt, sender det/den straks anmodningen til det kompetente kontor eller den kompetente afdeling, hvis dette/denne er bekendt, eller til det centrale forbindelseskontor og underretter den bistandssøgende myndighed herom.
   6.   Den kompetente myndighed i hver medlemsstat underretter Kommissionen om dens centrale forbindelseskontor og om eventuelle forbindelseskontorer eller forbindelsesafdelinger, som den har udpeget. Kommissionen stiller de modtagne oplysninger til rådighed for medlemsstaterne.
   7.   Al korrespondance sendes fra eller på vegne af eller, fra sag til sag efter aftale med det centrale forbindelseskontor, som sikrer en effektiv kommunikation.
   KAPITEL II

      UDVEKSLING AF OPLYSNINGER

   Artikel 5
   Anmodning om oplysninger
   1.   Efter anmodning fra den bistandssøgende myndighed udleverer den bistandssøgte myndighed de oplysninger, der kan forventes at være relevante for den bistandssøgende myndighed ved inddrivelse af dens fordringer som omhandlet i artikel 2.
   Med henblik på udlevering af disse oplysninger sørger den bistandssøgte myndighed for at foretage de administrative undersøgelser, der måtte være nødvendige for at fremskaffe dem.
   2.   Den bistandssøgte myndighed er ikke forpligtet til at give oplysninger:

               a)

               som den ikke ville være i stand til at fremskaffe med henblik på inddrivelse af lignende fordringer, opstået i den bistandssøgte medlemsstat

               b)

               som ville afsløre handelsmæssige, industrielle eller erhvervsmæssige hemmeligheder

               c)

               hvis meddelelse kunne krænke sikkerheden eller den offentlige orden i den bistandssøgte medlemsstat.

         3.   Stk. 2 kan under ingen omstændigheder fortolkes således, at den gør det muligt for en bistandssøgt myndighed i en medlemsstat at afslå at levere oplysninger, udelukkende fordi oplysningerne skal indhentes hos en bank, en anden finansiel institution, en forvalter eller en person, der handler som repræsentant eller betroet person, eller fordi oplysningerne vedrører en persons ejerskabsinteresser.
   4.   Den bistandssøgte myndighed underretter den bistandssøgende myndighed om grundene til, at en anmodning om oplysninger ikke kan efterkommes.
   Artikel 6
   Udveksling af oplysninger uden forudgående anmodning
   Hvis en tilbagebetaling af skatter eller afgifter, dog ikke merværdiafgifter, vedrører en person, der er etableret eller hjemmehørende i en anden medlemsstat, kan den medlemsstat, hvorfra tilbagebetalingen skal finde sted, underrette den medlemsstat, hvor den pågældende er etableret eller hjemmehørende, om den forestående tilbagebetaling.
   Artikel 7
   Tilstedeværelse på administrative kontorer og deltagelse i administrative undersøgelser
   1.   Efter aftale mellem den bistandssøgende og den bistandssøgte myndighed og ifølge bestemmelser, som den bistandssøgte myndighed har fastsat, kan embedsmænd, der er behørigt bemyndiget af den bistandssøgende myndighed, med henblik på at fremme gensidig bistand som omhandlet i dette direktiv:

               a)

               være til stede på kontorer, hvor de administrative myndigheder i den bistandssøgte medlemsstat udfører deres hverv

               b)

               være til stede under administrative undersøgelser, der foretages på den bistandssøgte medlemsstats område

               c)

               bistå de kompetente embedsmænd i den bistandssøgte medlemsstat under en retssag i den pågældende medlemsstat.

         2.   For så vidt det er tilladt i henhold til den bistandssøgte medlemsstats gældende lovgivning, kan det fastsættes i den i stk. 1, litra b), omhandlede aftale, at embedsmænd fra den bistandssøgende medlemsstat kan interviewe enkeltpersoner og gennemgå sagsakter.
   3.   Embedsmænd med bemyndigelse fra den bistandssøgende myndighed, som gør brug af mulighederne i stk. 1 og 2, skal til enhver tid kunne fremvise en skriftlig bemyndigelse med angivelse af deres identitet og officielle mandat.
   KAPITEL III

      BISTAND TIL MEDDELELSE AF DOKUMENTER

   Artikel 8
   Anmodning om meddelelse af visse dokumenter vedrørende fordringer
   1.   Efter anmodning fra den bistandssøgende myndighed meddeler den bistandssøgte myndighed modtageren alle dokumenter, herunder retslige, der hidrører fra den bistandssøgende medlemsstat, og som vedrører en fordring som omhandlet i artikel 2 eller inddrivelse heraf.
   Anmodningen om meddelelse ledsages af en standardformular, der mindst indeholder følgende oplysninger:

               a)

               navn, adresse og andre oplysninger, der er relevante for identifikationen af modtageren

               b)

               formålet med meddelelsen og tidsfristen for at give meddelelse

               c)

               en beskrivelse af det vedlagte dokument og den pågældende fordrings art og beløb

               d)

               navn, adresse og andre kontaktoplysninger vedrørende

                           i)

                           det kontor, der har ansvaret for det vedlagte dokument og, hvis det ikke er det samme,

                           ii)

                           det kontor, hvor der kan indhentes yderligere oplysninger om det meddelte dokument eller om mulighederne for at anfægte betalingspligten.

         2.   Den bistandssøgende myndighed anmoder kun om meddelelse i henhold til denne artikel, når den ikke kan give meddelelse efter reglerne for meddelelse af de pågældende dokumenter i den bistandssøgende medlemsstat, eller når en sådan meddelelse ville give anledning til uforholdsmæssigt store vanskeligheder.
   3.   Den bistandssøgte myndighed giver straks den bistandssøgende myndighed underretning om, hvad den har foretaget sig for at efterkomme anmodningen om meddelelse, og især om, på hvilken dato dokumentet er blevet meddelt til modtageren.
   Artikel 9
   Meddelelsesmidler
   1.   Den bistandssøgte myndighed sørger for, at meddelelsen i den bistandssøgte medlemsstat foretages i overensstemmelse med de love og administrative bestemmelser og den administrative praksis, der gælder i den bistandssøgte medlemsstat.
   2.   Stk. 1 berører ikke andre typer meddelelser foretaget af en kompetent myndighed i den bistandssøgende medlemsstat i overensstemmelse med de gældende regler i den pågældende medlemsstat.
   En kompetent myndighed, der er etableret i den bistandssøgende medlemsstat kan meddele dokumenter direkte med anbefalet brev eller elektronisk til en person på en anden medlemsstats område.
   KAPITEL IV

      INDDRIVELSESFORANSTALTNINGER ELLER RETSBEVARENDE FORANSTALTNINGER

   Artikel 10
   Anmodning om inddrivelse
   1.   Efter anmodning fra den bistandssøgende myndighed inddriver den bistandssøgte myndighed fordringer, der er omhandlet i en akt, der hjemler ret til eksekution i den bistandssøgende medlemsstat.
   2.   Den bistandssøgende myndighed tilsender den bistandssøgte myndighed alle relevante oplysninger, som vedrører den sag, der har begrundet anmodningen om inddrivelse, så snart den har fået kendskab til disse oplysninger.
   Artikel 11
   Betingelser for anmodninger om inddrivelse
   1.   Den bistandssøgende myndighed må ikke fremsætte en anmodning om inddrivelse, hvis og så længe fordringen og/eller den akt, der hjemler ret til eksekution heraf i den bistandssøgende medlemsstat, anfægtes i denne medlemsstat, medmindre artikel 14, stk. 4, tredje afsnit, finder anvendelse.
   2.   Inden den bistandssøgende myndighed fremsætter en anmodning om inddrivelse, iværksættes de inddrivelseprocedurer, der kan indledes i den bistandssøgende medlemsstat, undtagen i følgende tilfælde:

               a)

               hvis det er tydeligt, at der ikke er nogen aktiver til inddrivelse i den bistandssøgende medlemsstat, eller at sådanne procedurer ikke vil føre til betaling af hele fordringen, og den bistandssøgende myndighed ligger inde med specifikke oplysninger om, at den pågældende person har aktiver i den bistandssøgte medlemsstat

               b)

               hvis anvendelse af sådanne procedurer i den bistandssøgende medlemsstat ville være uforholdsmæssigt vanskelig.

         Artikel 12
   Akt, der hjemler ret til eksekution i den bistandssøgte medlemsstat, og andre dokumenter som bilag hertil
   1.   Anmodninger om inddrivelse ledsages af en ensartet akt, der hjemler ret til eksekution i den bistandssøgte medlemsstat.
   Denne ensartede akt, der hjemler ret til eksekution i den bistandssøgte medlemsstat, afspejler det væsentlige indhold i den oprindelige akt, der hjemler ret til eksekution, og udgør det eneste grundlag for inddrivelsesforanstaltninger og retsbevarende foranstaltninger i den bistandssøgte medlemsstat. Den behøver ikke at anerkendes, suppleres eller erstattes af en tilsvarende akt i den pågældende medlemsstat.
   Den ensartede akt, der hjemler ret til eksekution, skal mindst indeholde følgende oplysninger:

               a)

               oplysninger, der er relevante for identifikationen af den oprindelige akt, der hjemler ret til eksekution, en beskrivelse af fordringen, herunder dens art, den omfattede periode, datoer af relevans for eksekutionsprocessen samt fordringens beløb og forskellige komponenter såsom hovedstol, påløbne renter osv.

               b)

               navn og andre oplysninger, der er relevante for identifikationen af den betalingspligtige

               c)

               navn, adresse og andre kontaktoplysninger vedrørende

                           i)

                           det kontor, der har ansvaret for vurderingen af fordringen og, hvis det ikke er det samme

                           ii)

                           det kontor, hvor der kan hentes yderligere oplysninger om fordringen eller mulighederne for at anfægte betalingspligten.

         2.   Anmodningen om inddrivelse af en fordring kan ledsages af andre dokumenter vedrørende fordringen, som er udstedt i den bistandssøgende medlemsstat.
   Artikel 13
   Eksekution af anmodningen om inddrivelse
   1.   Med henblik på inddrivelse i den bistandssøgte medlemsstat behandles enhver fordring, for hvilken der er fremsat anmodning om inddrivelse, på samme måde som hvis det drejede sig om en fordring fra den bistandssøgte medlemsstat, medmindre andet er fastsat i dette direktiv. Den bistandssøgte myndighed anvender sine beføjelser og procedurer i henhold til de love og administrative bestemmelser, der i den bistandssøgte medlemsstat gælder for fordringer i forbindelse med samme skat eller afgift eller, hvis en sådan ikke findes, en lignende skat eller afgift, medmindre andet er fastsat i dette direktiv.
   Hvis den bistandssøgte myndighed vurderer, at der ikke opkræves samme eller lignende skatter eller afgifter på dens område, anvender den sine beføjelser og procedurer i henhold til de love og administrative bestemmelser, der i den bistandssøgte medlemsstat gælder for fordringer i forbindelse med personlig indkomstskat, medmindre andet er fastsat i dette direktiv.
   Den bistandssøgte medlemsstat er ikke forpligtet til at give fordringer fra andre medlemsstater samme fortrinsstilling som lignende fordringer, der er opstået i den pågældende medlemsstat, medmindre andet aftales mellem de berørte medlemsstater eller er hjemlet i den bistandssøgte medlemsstats nationale lovgivning. En medlemsstat, der giver en anden medlemsstats fordringer en fortrinsstilling, kan ikke afslå at give de samme eller lignende fordringer fra andre medlemsstater samme fortrinsstilling på samme vilkår.
   Den bistandssøgte medlemsstat inddriver fordringen i sin egen valuta.
   2.   Den bistandssøgte myndighed underretter efter due diligence-princippet den bistandssøgende myndighed om foranstaltninger, den træffer vedrørende anmodningen om inddrivelse.
   3.   Fra den dato, hvorpå anmodningen om inddrivelse blev modtaget, opkræver den bistandssøgte myndighed renter for sen betaling i overensstemmelse med de love og administrative bestemmelser, der gælder i den bistandssøgte medlemsstat.
   4.   Hvis de love og administrative bestemmelser, der gælder i den bistandssøgte medlemsstat tillader det, kan den bistandssøgte myndighed indrømme den betalingspligtige en betalingsfrist eller tillade betaling i rater, og den kan i den forbindelse opkræve renter. Den orienterer efterfølgende den bistandssøgende myndighed om en sådan beslutning.
   5.   Med forbehold af artikel 20, stk. 1, fremsender den bistandssøgte myndighed til den bistandssøgende myndighed de beløb, der er inddrevet i forbindelse med fordringen og renterne som omhandlet i stk. 3 og 4 i denne artikel.
   Artikel 14
   Tvister
   1.   Tvister vedrørende fordringen, den oprindelige akt, der hjemler ret til eksekution i den bistandssøgende medlemsstat, eller den ensartede akt, der hjemler ret til eksekution i den bistandssøgte medlemsstat, og tvister vedrørende gyldigheden af en meddelelse foretaget af en kompetent myndighed i den bistandssøgende medlemsstat hører under de kompetente instansers kompetence i den bistandssøgende medlemsstat. Hvis fordringen, den oprindelige akt, der hjemler ret til eksekution i den bistandssøgende medlemsstat, eller den ensartede akt, der hjemler ret til eksekution i den bistandssøgte medlemsstat, anfægtes under inddrivelsesforretningen af en berørt part, underretter den bistandssøgte myndighed den pågældende part om, at sagen skal indbringes for den kompetente instans i den bistandssøgende medlemsstat i overensstemmelse den gældende lovgivning i den medlemsstat.
   2.   Tvister vedrørende de eksekutionsforanstaltninger, der træffes i den bistandssøgte medlemsstat, eller vedrørende gyldigheden af en meddelelse foretaget af en kompetent myndighed i den bistandssøgte medlemsstat indbringes for den kompetente instans i denne medlemsstat i overensstemmelse med gældende lovgivning og administrative bestemmelser i den medlemsstat.
   3.   Hvis en sag som omhandlet i stk. 1 er indbragt for den kompetente instans i den bistandssøgende medlemsstat, underretter den bistandssøgende myndighed den bistandssøgte myndighed herom og oplyser, i hvilket omfang fordringen ikke er anfægtet.
   4.   Så snart den bistandssøgte myndighed har modtaget de i stk. 3 nævnte oplysninger enten fra den bistandssøgende myndighed eller fra den berørte part, suspenderer den eksekutionsforretningen, for så vidt angår den anfægtede del af fordringen, indtil der foreligger en afgørelse fra den kompetente instans om spørgsmålet, medmindre den bistandssøgende myndighed anmoder om andet i overensstemmelse med tredje afsnit i dette stykke.
   Efter anmodning fra den bistandssøgende myndighed, eller hvis den bistandssøgte myndighed på anden måde skønner at det er nødvendigt, kan den bistandssøgte myndighed træffe retsbevarende foranstaltninger for at sikre inddrivelse, for så vidt som lovgivningen i den bistandssøgte medlemsstat tillader det, uden at dette dog berører anvendelsen af artikel 16.
   Den bistandssøgende myndighed kan i henhold til de love og administrative bestemmelser og den administrative praksis, der gælder i den bistandssøgende medlemsstat, anmode den bistandssøgte myndighed om at inddrive en anfægtet fordring eller den anfægtede del af en fordring, for så vidt som det er tilladt efter de love og administrative bestemmelser og den administrative praksis, der gælder i den bistandssøgte medlemsstat. Sådanne anmodninger begrundes. Hvis indsigelsesspørgsmålet senere afgøres til fordel for den betalingspligtige, tilbagebetaler den bistandssøgende myndighed eventuelt inddrevne beløb med tillæg af eventuel erstatning i overensstemmelse med den lovgivning, der gælder i den bistandssøgte medlemsstat.
   Hvis de kompetente myndigheder i den bistandssøgende eller den bistandssøgte medlemsstat har indledt en procedure med gensidig aftale, og resultatet af proceduren kan påvirke den fordring, i forbindelse med hvilken der er anmodet om bistand, skal inddrivelsesforanstaltningerne suspenderes eller standses, indtil proceduren er afsluttet, medmindre den vedrører et umiddelbart hastetilfælde på grund af svig eller insolvens. Hvis inddrivelsesforanstaltningerne suspenderes eller standses, finder andet afsnit anvendelse.
   Artikel 15
   Ændring eller tilbagetrækning af anmodningen om bistand ved inddrivelse
   1.   Den bistandssøgende myndighed underretter straks den bistandssøgte myndighed om efterfølgende ændringer af anmodningen om inddrivelse eller tilbagetrækning heraf og oplyser om årsagerne til ændringerne eller tilbagetrækningen.
   2.   Hvis ændringen af anmodningen skyldes en afgørelse fra den i artikel 14, stk. 1, omhandlede kompetente instans fremsender den bistandssøgende myndighed denne afgørelse sammen med en revideret ensartet akt, der hjemler ret til eksekution i den bistandssøgte medlemsstat. Den bistandssøgte myndighed træffer derefter yderligere inddrivelsesforanstaltninger på grundlag af den reviderede akt.
   Inddrivelsesforanstaltninger eller retsbevarende foranstaltninger, som allerede er truffet på grundlag af den oprindelige ensartede akt, der hjemler ret til eksekution i den bistandssøgte medlemsstat, kan fortsættes på grundlag af den reviderede akt, medmindre ændringen af anmodningen skyldes, at den oprindelige akt, der hjemler ret til eksekution i den bistandssøgende medlemsstat eller den oprindelige ensartede akt, der hjemler ret til eksekution i den bistandssøgte medlemsstat, er ugyldig.
   Artikel 12 og 14 finder anvendelse på den reviderede akt.
   Artikel 16
   Anmodning om retsbevarende foranstaltninger
   1.   Efter anmodning fra den bistandssøgende myndighed træffer den bistandssøgte myndighed retsbevarende foranstaltninger, hvis dette er tilladt efter dens nationale lovgivning og i henhold til sin administrative praksis, for at sikre inddrivelse, hvis en fordring eller den akt, der hjemler ret til eksekution i den bistandssøgende medlemsstat, anfægtes på det tidspunkt, hvor anmodningen foretages, eller hvis fordringen endnu ikke er omhandlet i en akt, der hjemler ret til eksekution i den bistandssøgende medlemsstat, for så vidt retsbevarende foranstaltninger også er mulige i en lignende situation i henhold til den bistandssøgende medlemsstats lovgivning og administrative praksis.
   Det dokument, der udfærdiges med henblik på at hjemle ret til retsbevarende foranstaltninger i den bistandssøgende medlemsstat vedrørende en eventuel fordring, for hvilken der er anmodet om gensidig bistand, vedhæftes anmodningen om retsbevarende foranstaltninger i den bistandssøgte medlemsstat. Dette dokument anerkendes, suppleres eller erstattes ikke af en tilsvarende akt i den bistandssøgte medlemsstat.
   2.   Anmodningen om retsbevarende foranstaltninger kan ledsages af andre dokumenter vedrørende fordringen, som er udstedt i den bistandssøgende medlemsstat.
   Artikel 17
   Regler for anmodning om retsbevarende foranstaltninger
   Med henblik på iværksættelsen af artikel 16 anvendes artikel 10, stk. 2, artikel 13, stk. 1 og 2, samt artikel 14 og 15 med de fornødne ændringer.
   Artikel 18
   Begrænsning af den bistandssøgte myndigheds forpligtelser
   1.   Den bistandssøgte myndighed er ikke forpligtet til at yde den i artikel 10-16 omhandlede bistand, hvis inddrivelse af fordringen på grund af den betalingspligtiges situation ville give anledning til alvorlige økonomiske eller sociale vanskeligheder i den bistandssøgte medlemsstat, for så vidt som de love og administrative bestemmelser og den administrative praksis, der gælder i denne medlemsstat, tillader en sådan fritagelse for nationale fordringer.
   2.   Den bistandssøgte myndighed er ikke forpligtet til at yde den i artikel 5 og 7-16 omhandlede bistand, hvis den oprindelige anmodning om bistand efter artikel 5, 7, 8, 10 eller 16 vedrører fordringer, der er over fem år gamle regnet fra tidspunktet for fordringens forfaldsdato i den bistandssøgende medlemsstat frem til tidspunktet for fremsættelse af den oprindelige anmodning om bistand.
   Hvis der imidlertid gøres indsigelse mod fordringen eller den oprindelige akt, der hjemler ret til eksekution i den bistandssøgende medlemsstat, løber den femårige tidsfrist fra det tidspunkt, hvor den bistandssøgende medlemsstat fastslår, at der ikke længere kan gøres indsigelse mod fordringen eller den akt, der hjemler ret til eksekution.
   Hvis de kompetente myndigheder i den bistandssøgende medlemsstat giver henstand eller mulighed for betaling i rater, løber den femårige tidsfrist fra det tidspunkt, hvor den samlede betalingsperiode udløber.
   I disse tilfælde er den bistandssøgte myndighed dog ikke forpligtet til at yde bistand, som vedrører fordringer, der er over ti år gamle regnet fra tidspunktet for fordringens forfaldsdato i den bistandssøgende medlemsstat.
   3.   En medlemsstat er ikke forpligtet til at yde bistand, hvis det samlede beløb af de fordringer, der er omfattet af dette direktiv, og for hvilke der anmodes om bistand, er på under 1 500 EUR.
   4.   Den bistandssøgte myndighed underretter den bistandssøgende myndighed om grundene til, at en anmodning om bistand ikke kan efterkommes.
   Artikel 19
   Forældelse
   1.   Spørgsmål om forældelse afgøres udelukkende ud fra de retsregler, der gælder i den bistandssøgende medlemsstat.
   2.   For så vidt angår suspension, afbrydelse eller forlængelse af forældelsesfrister, har inddrivelsesforanstaltninger, der i overensstemmelse med anmodningen om bistand træffes af eller på vegne af den bistandssøgte myndighed, og som medfører suspension, afbrydelse eller forlængelse af forældelsesfristen i henhold til de retsregler, der gælder i den bistandssøgte medlemsstat, samme virkning i den bistandssøgende medlemsstat, hvis der er hjemmel for den tilsvarende virkning i henhold til den gældende lovgivning i den bistandssøgende medlemsstat.
   Hvis suspension, afbrydelse eller forlængelse af forældelsesfristen ikke er mulig i henhold til den gældende lovgivning i den bistandssøgte medlemsstat, anses de inddrivelsesforanstaltninger, der i overensstemmelse med anmodningen om bistand træffes af eller på vegne af den bistandssøgte myndighed, og som ville medføre suspension, afbrydelse eller forlængelse af forældelsesfristen i henhold til de retsregler, der gælder i den bistandssøgende medlemsstat, for at være truffet i sidstnævnte medlemsstat, for så vidt angår deres virkning for forældelse.
   Første og andet afsnit berører ikke rettighederne for de kompetente myndigheder i den bistandssøgende medlemsstat til at træffe foranstaltninger til suspension, afbrydelse eller forlængelse af forældelsesfristen i overensstemmelse med den gældende lovgivning i denne medlemsstat.
   3.   Den bistandssøgende myndighed og den bistandssøgte myndighed underretter hinanden om foranstaltninger, der afbryder, suspenderer eller forlænger forældelsesfristen for den fordring, for hvilken der er anmodet om inddrivelsesforanstaltninger eller retsbevarende foranstaltninger, eller som kan have denne virkning.
   Artikel 20
   Omkostninger
   1.   Ud over de beløb, der er nævnt i artikel 13, stk. 5, skal den bistandssøgte myndighed søge at inddrive de omkostninger, den har afholdt i forbindelse med inddrivelsen fra den berørte person og tilbageholde disse i det inddrevne beløb i overensstemmelse med den bistandssøgte myndigheds love og bestemmelser.
   2.   Medlemsstaterne giver indbyrdes afkald på godtgørelse af omkostninger i forbindelse med den gensidige bistand, som de yder hinanden i medfør af dette direktiv.
   Ved inddrivelser, der enten frembyder særlige vanskeligheder, er forbundet med meget store omkostninger eller falder inden for rammerne af bekæmpelsen af organiseret kriminalitet, kan de bistandssøgende og bistandssøgte myndigheder imidlertid træffe aftale om særlige godtgørelsesregler i de pågældende sager.
   3.   Uanset stk. 2 forbliver den bistandssøgende medlemsstat ansvarlig over for den bistandssøgte medlemsstat for godtgørelse af eventuelle omkostninger og tab som følge af foranstaltninger, som erklæres ubegrundede, for så vidt angår fordringens indhold eller gyldigheden af den akt, der hjemler ret til eksekution og/eller retsbevarende foranstaltninger, og som er udstedt af den pågældende bistandssøgende myndighed.
   KAPITEL V

      GENERELLE REGLER FOR ALLE TYPER ANMODNINGER OM BISTAND

   Artikel 21
   Standardformularer og kommunikationsmidler
   1.   De i artikel 5, stk. 1, omhandlede anmodninger om oplysninger, de i artikel 8, stk. 1, omhandlede anmodninger om meddelelse, de i artikel 10, stk. 1, omhandlede anmodninger om inddrivelse og de i artikel 16, stk. 1, omhandlede anmodninger om retsbevarende foranstaltninger fremsendes elektronisk under anvendelse af en standardformular, medmindre dette af tekniske årsager ikke lader sig gøre. Disse formularer anvendes også så vidt muligt i forbindelse med yderligere korrespondance vedrørende anmodningen.
   Den ensartede akt, der hjemler ret til eksekution i den bistandssøgte medlemsstat, og det dokument, der hjemler ret til retsbevarende foranstaltninger i den bistandssøgende medlemsstat, samt de øvrige dokumenter som omhandlet i artikel 12 og 16 fremsendes også elektronisk, medmindre dette af tekniske årsager ikke lader sig gøre.
   Hvis det er hensigtsmæssigt, kan der til standardformularerne vedhæftes rapporter, erklæringer og andre dokumenter eller bekræftede kopier eller uddrag heraf, som også fremsendes elektronisk, medmindre dette af tekniske årsager ikke lader sig gøre.
   Standardformularer og elektronisk kommunikation kan også anvendes til udveksling af oplysninger i medfør af artikel 6.
   2.   Stk. 1 finder ikke anvendelse på de oplysninger og den dokumentation, der indhentes ved tilstedeværelse på administrative kontorer i en anden medlemsstat eller ved deltagelse i administrative undersøgelser i en anden medlemsstat i overensstemmelse med artikel 7.
   3.   Det forhold at korrespondancen ikke sker elektronisk eller med anvendelse af standardformularer, påvirker ikke gyldigheden af de oplysninger, der indhentes, eller de foranstaltninger, der træffes, i forbindelse med eksekutionen af en anmodning om bistand.
   Artikel 22
   Anvendelse af sprog
   1.   Alle anmodninger om bistand, standardformularer til brug for meddelelse og ensartede akter, der hjemler ret til eksekution i de bistandssøgte medlemsstater, sendes på eller ledsages af en oversættelse til det officielle sprog eller et af de officielle sprog i den bistandssøgte medlemsstat. Det forhold, at visse dele heraf er affattet på et andet sprog end det officielle sprog eller et af de officielle sprog i den bistandssøgte medlemsstat, berører ikke deres gyldighed eller lovligheden ved proceduren, for så vidt dette andet sprog er et, der er aftalt mellem de berørte medlemsstater.
   2.   De dokumenter, for hvilke der anmodes om meddelelse i henhold til artikel 8, kan sendes til den bistandssøgte myndighed på et af de officielle sprog i den bistandssøgende medlemsstat.
   3.   Når en anmodning ledsages af andre dokumenter end de i stk. 1 og 2 nævnte, kan den bistandssøgte myndighed om nødvendigt anmode den bistandssøgende myndighed om en oversættelse af sådanne dokumenter til det officielle sprog eller et af de officielle sprog i den bistandssøgte medlemsstat eller til et andet sprog som aftalt bilateralt mellem de berørte medlemsstater.
   Artikel 23
   Videregivelse af oplysninger og dokumenter
   1.   Oplysninger, der under en eller anden form videregives i medfør af dette direktiv, er omfattet af tavshedspligt og nyder samme beskyttelse som den, der gælder for tilsvarende oplysninger i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, der modtager dem.
   Sådanne oplysninger kan anvendes med henblik på at iværksætte eksekution eller retsbevarende foranstaltninger i forbindelse med fordringer, der er omfattet af dette direktiv. De kan også anvendes til vurdering og eksekution af obligatoriske socialsikringsbidrag.
   2.   Personer, der er behørigt sikkerhedsgodkendt af Europa-Kommissionens sikkerhedsgodkendelsesmyndighed, kan udelukkende få adgang til disse oplysninger, hvis det er nødvendigt med henblik på drift, vedligeholdelse og udvikling af CCN-netværket.
   3.   Den medlemsstat, der udleverer oplysningerne, tillader at de benyttes til andre formål end dem, der er nævnt i stk. 1, i den medlemsstat, der har modtaget oplysningerne, hvis oplysningerne i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, der udleverer oplysningerne, kan anvendes til lignende formål.
   4.   Hvis den bistandssøgende eller bistandssøgte myndighed vurderer, at oplysninger, der er tilvejebragt i medfør af dette direktiv, med henblik på de formål, der er omhandlet i stk. 1, kan være af værdi for en tredje medlemsstat, kan den fremsende de pågældende oplysninger til den omhandlede tredje medlemsstat, forudsat at denne overdragelse er i overensstemmelse med de regler og procedurer, der er fastsat i dette direktiv Den underretter den medlemsstat, hvorfra oplysningerne kommer, om, at den agter at dele de pågældende oplysninger med en tredje medlemsstat. Den medlemsstat, hvorfra oplysningerne kommer, kan modsætte sig en sådan deling af oplysninger inden for ti arbejdsdage fra den dato, hvor den har modtaget meddelelsen fra den medlemsstat, der ønsker at dele oplysningerne.
   5.   Tilladelse til at anvende oplysninger i henhold til stk. 3, der er blevet fremsendt i henhold til stk. 4, kan kun gives af den medlemsstat, hvorfra oplysningerne kommer.
   6.   Oplysninger, der under en eller anden form videregives i medfør af dette direktiv, kan påberåbes eller anvendes som bevismateriale af alle myndigheder i den medlemsstat, der har modtaget oplysningerne, på samme grundlag som lignende oplysninger, der tilvejebringes i den pågældende medlemsstat.
   KAPITEL VI

      AFSLUTTENDE BESTEMMELSER

   Artikel 24
   Anvendelse af andre aftaler om bistand
   1.   Dette direktiv berører ikke opfyldelsen af en forpligtelse med hensyn til at yde videregående bistand på grundlag af bilaterale eller multilaterale aftaler eller ordninger, herunder for så vidt angår meddelelse af inden- og udenretslige akter.
   2.   Hvis medlemsstaterne indgår sådanne bilaterale eller multilaterale aftaler eller ordninger om spørgsmål, som er omfattet af dette direktiv, bortset fra afgørelser i individuelle tilfælde, underretter de straks Kommissionen herom. Kommissionen underretter de øvrige medlemsstater.
   3.   Hvis medlemsstaterne yder en sådan mere omfattende gensidig bistand i medfør af en bilateral eller multilateral aftale eller ordning, kan de anvende de elektroniske kommunikationsnet og de standardformularer, der vedtages i forbindelse med gennemførelsen af dette direktiv.
   Artikel 25
   Udvalg
   1.   Kommissionen bistås af Inddrivelsesudvalget.
   2.   Når der henvises til nærværende stykke, anvendes artikel 5 og 7 i afgørelse 1999/468/EF.
   Perioden i artikel 5, stk. 6, i afgørelse 1999/468/EF fastsættes til tre måneder.
   Artikel 26
   Gennemførelsesbestemmelser
   Kommissionen vedtager i overensstemmelse med proceduren i artikel 25, stk. 2, de nærmere regler for gennemførelse af artikel 4, stk. 2, 3 og 4, artikel 5, stk. 1, artikel 8, artikel 10, artikel 12, stk. 1, artikel 13, stk. 2, 3, 4 og 5, artikel 15, artikel 16, stk. 1, og artikel 21, stk. 1.
   Reglerne vedrører mindst følgende:

               a)

               de praktiske ordninger for organisering af kontakterne mellem de centrale forbindelseskontorer, de andre forbindelseskontorer og forbindelsesafdelingerne i artikel 4, stk. 2, 3 og 4, i de forskellige medlemsstater og kontakterne med Kommissionen

               b)

               de kommunikationsmidler, som myndighederne kan benytte til overførsel af meddelelser

               c)

               formatet af og andre detaljer i standardformularerne til de i artikel 5, stk. 1, artikel 8, artikel 10, stk. 1, artikel 12, stk. 1, og artikel 16, stk. 1, beskrevne formål

               d)

               omregning af beløb til inddrivelse og overførsel af inddrevne beløb.

         Artikel 27
   Rapportering
   1.   Hver medlemsstat underretter senest den 31. marts hvert år Kommissionen om følgende:

               a)

               antallet af anmodninger om oplysninger, meddelelse og inddrivelse eller om retsbevarende foranstaltninger, som den hvert år sender til hver bistandssøgt medlemsstat, og som den modtager fra hver bistandssøgende medlemsstat

               b)

               beløbet for de fordringer, for hvilke der anmodes om bistand ved inddrivelse, og de inddrevne beløb.

         2.   Medlemsstaterne kan også indsende andre oplysninger, der kan have værdi for evalueringen af den gensidige bistand i henhold til dette direktiv.
   3.   Kommissionen aflægger hvert femte år rapport til Europa-Parlamentet og Rådet om, hvordan de ordninger, der er etableret i medfør af dette direktiv, fungerer.
   Artikel 28
   Gennemførelse
   1.   Medlemsstaterne vedtager og offentliggør senest den 31. december 2011 de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv. De underretter straks Kommissionen herom.
   De anvender disse bestemmelser fra den 1. januar 2012.
   Disse love og bestemmelser skal ved vedtagelsen indeholde en henvisning til dette direktiv eller skal ved offentliggørelsen ledsages af en sådan henvisning. De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.
   2.   Medlemsstaterne meddeler Kommissionen teksten til de vigtigste nationale retsforskrifter, som de udsteder på det område, der er omfattet af dette direktiv.
   Artikel 29
   Ophævelse af direktiv 2008/55/EF
   Direktiv 2008/55/EF ophæves med virkning fra den 1. januar 2012.
   Henvisninger til det ophævede direktiv betragtes som henvisninger til nærværende direktiv.
   Artikel 30
   Ikrafttræden
   Dette direktiv træder i kraft på tyvendedagen efter offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende.
   Artikel 31
   Adressater
   Dette direktiv er rettet til medlemsstaterne.

      Udfærdiget i Bruxelles, den 16. marts 2010.

            På Rådets vegne

         E. SALGADO

            Formand

      (1)  Udtalelse af 10.2.2010 (endnu ikke offentliggjort i EUT).

      (2)  Udtalelse af 16.7.2009 (endnu ikke offentliggjort i EUT).

      (3)  EFT L 73 af 19.3.1976, s. 18.

      (4)  EUT L 150 af 10.6.2008, s. 28.

      (5)  EFT L 184 af 17.7.1999, s. 23.