title: Směrnice Rady (EU) 2020/284 ze dne 18. února 2020, kterou se mění směrnice 2006/112/ES, pokud jde o zavedení určitých požadavků na poskytovatele platebních služeb

text:
                  2.3.2020

                  CS

                  Úřední věstník Evropské unie

                  L 62/7

         SMĚRNICE RADY (EU) 2020/284
         ze dne 18. února 2020,
         kterou se mění směrnice 2006/112/ES, pokud jde o zavedení určitých požadavků na poskytovatele platebních služeb
         RADA EVROPSKÉ UNIE,
         s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 113 této smlouvy,
         s ohledem na návrh Evropské komise,
         po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
         s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
         s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
         v souladu se zvláštním legislativním postupem,
         vzhledem k těmto důvodům:

                     (1)

                     Směrnice Rady 2006/112/ES (3) stanoví obecné účetní povinnosti osob povinných k dani v oblasti daně z přidané hodnoty (DPH).

                     (2)

                     Růst elektronického obchodu usnadňuje přeshraniční prodej zboží a služeb konečným spotřebitelům v členských státech. V této souvislosti se pojem „přeshraniční elektronický obchod“ vztahuje na dodání, u kterých je DPH splatná v jednom členském státě, avšak dodavatel je usazen v jiném členském státě, na třetím území, nebo ve třetí zemi. Avšak podniky zapojené do podvodů v oblasti DPH zneužívají příležitostí, které elektronický obchod nabízí, k získání nespravedlivých výhod na trhu tím, že se vyhýbají povinnostem v oblasti DPH. Pokud se použije zásada zdanění v místě určení, jelikož spotřebitelé nemají povinnost vést účetnictví, potřebují členské státy spotřeby vhodné nástroje k odhalení a kontrole podniků zapojených do podvodů v oblasti DPH. Je důležité bojovat proti přeshraničním podvodům v oblasti DPH způsobeným podvodným jednáním některých podniků v oblasti přeshraničního elektronického obchodu.

                     (3)

                     U naprosté většiny nákupů přes internet, které uskuteční spotřebitelé v Unii, se platby provádějí prostřednictvím poskytovatelů platebních služeb. Za účelem poskytnutí platební služby disponuje poskytovatel platebních služeb určitými informacemi pro identifikaci příjemce této platby spolu s podrobnými údaji o částce a datu platby a členském státu původu platby, jakož i informacemi o tom, zda platba byla iniciována ve fyzických prostorách obchodníka. Tyto konkrétní informace jsou zejména důležité v případě přeshraniční platby, kdy se plátce nachází v jednom členském státě a příjemce v jiném členském státě, na třetím území, nebo ve třetí zemi. Tyto informace jsou nezbytné k tomu, aby mohli správci daně členských států (dále jen „správci daně“) plnit své základní úkoly spočívající v odhalování podniků zapojených do podvodů v oblasti DPH a kontrole povinností týkajících se DPH. Je proto nutné zpřístupnit tyto informace, které mají k dispozici poskytovatelé platebních služeb, správcům daně, aby mohli odhalovat podvody v oblasti DPH a bojovat proti nim.

                     (4)

                     Za účelem boje proti podvodům v oblasti DPH je důležité, aby měli poskytovatelé platebních služeb povinnost vést dostatečně podrobné záznamy a poskytovat informace o určitých přeshraničních platbách, které jsou jako takové určeny na základě místa usazení plátce a místa usazení příjemce. Je proto nutné stanovit pojem místa usazení plátce a místa usazení příjemce a rovněž způsoby jejich určení. Místo usazení plátce a místo usazení příjemce by mělo vést k povinnosti vést záznamy a poskytovat informace pouze pro poskytovatele platebních služeb usazené v Unii a neměla by jím být dotčena pravidla stanovená ve směrnici 2006/112/ES a v prováděcím nařízení Rady (EU) č. 282/2011 (4), pokud jde o místo zdanitelného plnění.

                     (5)

                     Na základě informací, které již mají k dispozici, jsou poskytovatelé platebních služeb schopni určit místo usazení příjemce a plátce v souvislosti s platebními službami, které poskytují, a to na základě identifikátoru platebního účtu plátce či příjemce nebo jiného identifikátoru, který jednoznačně označuje plátce či příjemce a jejich místa usazení. Pokud nejsou tyto identifikátory k dispozici, mělo by být místo usazení plátce nebo místo usazení příjemce určeno pomocí identifikačního kódu podniku poskytovatele platebních služeb, který jedná jménem plátce nebo příjemce, a to v situacích, kdy jsou peněžní prostředky převedeny příjemci, aniž by byl na jméno plátce založen účet, kdy nejsou peněžní prostředky připsány na žádný platební účet příjemce nebo kdy neexistuje jiný identifikátor plátce nebo příjemce.

                     (6)

                     V souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 (5) je důležité, aby byla povinnost poskytovatele platebních služeb uchovávat a poskytovat informace v souvislosti s přeshraniční platbou přiměřená a nepřesahovala rámec toho, co je nezbytné pro boj členských států proti podvodům v oblasti DPH. Jedinou informací týkající se plátce, která by tak měla být uchovávána, je místo usazení plátce. Co se týká informací o příjemci a samotné platbě, poskytovatelé platebních služeb by měli mít povinnost uchovávat a poskytovat správcům daně pouze informace, které správci daně potřebují k odhalení možných podvodníků a k provádění daňových kontrol. Poskytovatelé platebních služeb by proto měli mít povinnost vést pouze záznamy o těch přeshraničních platbách, které se pravděpodobně týkají ekonomické činnosti. Zavedení prahu v podobě počtu plateb, které příjemce obdrží v průběhu kalendářního čtvrtletí, by naznačovalo, zda byly tyto platby obdrženy v rámci ekonomické činnosti, čímž se vyloučí platby uskutečněné z nekomerčních důvodů. Je-li dosaženo tohoto prahu, vzniká poskytovateli platebních služeb povinnost vést záznamy a poskytovat informace.

                     (7)

                     Do provedení jediné platby od plátce k příjemci může být zapojeno několik poskytovatelů platebních služeb. Na základě této jediné platby může proběhnout několik převodů peněžních prostředků mezi různými poskytovateli platebních služeb. Všichni poskytovatelé platebních služeb, kteří jsou zapojeni do určité platby, musí mít, s výjimkou zvláštních případů, povinnost vést záznamy a poskytovat informace. Tyto záznamy a poskytované informace by měly obsahovat údaje o platbě od původního plátce konečnému příjemci, a nikoli o průběžných převodech peněžních prostředků mezi poskytovateli platebních služeb.

                     (8)

                     Povinnost vést záznamy a poskytovat informace by se měla vztahovat nejen na případy, kdy poskytovatel platebních služeb převede peněžní prostředky nebo vydá platební prostředky pro plátce, ale i na případy, kdy poskytovatel platebních služeb obdrží peněžní prostředky nebo akceptuje platební transakce jménem příjemce.

                     (9)

                     Povinnosti stanovené v této směrnici by se neměly vztahovat na poskytovatele platebních služeb, na které se nevztahuje směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2366 (6). Pokud tedy poskytovatelé platebních služeb příjemce nejsou usazeni v některém členském státě, měli by mít povinnost vést záznamy a poskytovat informace o přeshraniční platbě poskytovatelé platebních služeb plátce. Pokud naopak poskytovatelé platebních služeb plátce i příjemce jsou usazeni v některém členském státě, měli by o těchto informacích vést záznamy pouze poskytovatelé platebních služeb příjemce, aby byla povinnost vést záznamy a poskytovat informace přiměřená. Pro účely povinnosti vést záznamy a poskytovat informace by měl být poskytovatel platebních služeb považován za usazeného v členském státě, pokud jeho identifikační kód podniku (BIC) nebo jedinečný identifikační kód podniku odkazuje na daný členský stát.

                     (10)

                     Vzhledem k značnému objemu informací a jejich citlivosti, pokud jde o ochranu osobních údajů, je nezbytné a přiměřené, aby poskytovatelé platebních služeb uchovávali záznamy informací týkajících se přeshraničních plateb po dobu tří kalendářních let za účelem poskytování pomoci členským státům v boji proti podvodům v oblasti DPH a při odhalování podvodníků. Takto dlouhá doba je dostatečná na to, aby členské státy mohly provést účinné kontroly a prošetřit podezření na podvody v oblasti DPH nebo takové podvody odhalit.

                     (11)

                     Informace, které mají poskytovatelé platebních služeb uchovávat, musí být shromažďovány a vyměňovány mezi členskými státy v souladu s nařízením Rady (EU) č. 904/2010 (7), které stanoví pravidla pro správní spolupráci a výměnu informací za účelem boje proti podvodům v oblasti DPH.

                     (12)

                     Podvody v oblasti DPH představují společný problém všech členských států, jednotlivé členské státy však nemají informace nezbytné k zajištění náležitého uplatňování předpisů v oblasti DPH vztahujících se na přeshraniční elektronický obchod a k boji proti podvodům v oblasti DPH v rámci přeshraničního elektronického obchodu. Jelikož cíle této směrnice, totiž boje proti podvodům v oblasti DPH, nemůže být uspokojivě dosaženo jednotlivými členskými státy, pokud jde o přeshraniční aspekty a pokud je zapotřebí získat informace z ostatních členských států, ale spíše je může být z důvodu rozsahu a účinků této směrnice lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.

                     (13)

                     Tato směrnice respektuje základní práva a dodržuje zásady uznané Listinou základních práv Evropské unie, zejména právo na ochranu osobních údajů. Platební údaje, které jsou uchovávány a poskytovány v souladu s touto směrnicí, by měly být zpracovávány pouze odborníky správců daně na boj proti podvodům v mezích toho, co je přiměřené a nezbytné k dosažení cíle této směrnice, totiž boje proti podvodům v oblasti DPH. Směrnice rovněž respektuje pravidla stanovená v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 a v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/1725 (8).

                     (14)

                     V souladu s čl. 42 odst. 1 nařízení (EU) 2018/1725 byl konzultován evropský inspektor ochrany údajů, který vydal stanovisko dne 14. března 2019 (9).

                     (15)

                     Směrnice 2006/112/ES by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,

               PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:

            Článek 1
            V hlavě XI kapitole 4 směrnice 2006/112/ES se vkládá nový oddíl, který zní:

               „Oddíl 2a

                     Obecné povinnosti poskytovatelů platebních služeb

                  Článek 243a
                  Pro účely tohoto oddílu se rozumí:

                              1)

                              „poskytovatelem platebních služeb“ jakákoli z kategorií poskytovatelů platebních služeb uvedených v čl. 1 odst. 1 písm. a) až d) směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2366  (*1) nebo fyzická či právnická osoba požívající výjimky podle článku 32 uvedené směrnice;

                              2)

                              „platební službou“ jakákoli z podnikatelských činností uvedených v bodech 3 až 6 přílohy I směrnice (EU) 2015/2366;

                              3)

                              „platbou“ platební transakce ve smyslu čl. 4 bodu 5 směrnice (EU) 2015/2366, kromě výjimek stanovených v článku 3 uvedené směrnice, nebo poukazování peněz ve smyslu čl. 4 bodu 22 uvedené směrnice;

                              4)

                              „plátcem“ plátce ve smyslu čl. 4 bodu 8 směrnice (EU) 2015/2366;

                              5)

                              „příjemcem“ příjemce ve smyslu čl. 4 bodu 9 směrnice (EU) 2015/2366;

                              6)

                              „domovským členským státem“ domovský členský stát ve smyslu čl. 4 bodu 1 směrnice (EU) č. 2015/2366;

                              7)

                              „hostitelským členským státem“ hostitelský členský stát ve smyslu čl. 4 bodu 2 směrnice (EU) č. 2015/2366;

                              8)

                              „platebním účtem“ platební účet ve smyslu čl. 4 bodu 12 směrnice (EU) 2015/2366;

                              9)

                              „IBAN“ identifikátor IBAN ve smyslu čl. 2 bodu 15 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 260/2012  (*2);

                              10)

                              „kódem BIC“ kód BIC ve smyslu čl. 2 bodu 16 nařízení (EU) 260/2012.

                  Článek 243b

                     1.   Členské státy po poskytovatelích platebních služeb požadují, aby vedli za každé kalendářní čtvrtletí dostatečně podrobné záznamy o příjemcích a o platbách v souvislosti s platebními službami, které poskytují, jež by příslušným orgánům členských států umožnily provádět kontroly dodání zboží a poskytování služeb, o nichž se v souladu s ustanoveními hlavy V usuzuje, že se uskutečňují v daném členském státě, za účelem dosažení cíle boje proti podvodům v oblasti DPH.
                     Požadavek uvedený v prvním pododstavci se vztahuje pouze na platební služby poskytované v souvislosti s přeshraničními platbami. Platba se považuje za přeshraniční, pokud se plátce nachází v jednom členském státě a příjemce v jiném členském státě, na třetím území, nebo ve třetí zemi.

                     2.   Požadavek na poskytovatele platebních služeb stanovený v odstavci 1 se použije, pokud poskytovatel platebních služeb poskytne témuž příjemci v průběhu kalendářního čtvrtletí platební služby odpovídající více než 25 přeshraničním platbám.
                     Počet přeshraničních plateb uvedených v prvním pododstavci se určuje podle platebních služeb poskytnutých poskytovatelem platebních služeb v rámci jednotlivých členských států a pro jednotlivé identifikátory uvedené v čl. 243c odst. 2. Pokud má poskytovatel platebních služeb informace o tom, že určitý příjemce má několik identifikátorů, určí se tento počet pro jednotlivé příjemce.

                     3.   Požadavek stanovený v odstavci 1 se nevztahuje na platební služby poskytované poskytovateli platebních služeb plátce, pokud jde o každou platbu, u níž je alespoň jeden z poskytovatelů platebních služeb příjemce usazen v některém členském státě, jak vyplývá z kódu BIC poskytovatele platebních služeb nebo jakéhokoli jiného identifikačního kódu podniku, který jednoznačně označuje poskytovatele platebních služeb a jeho místo usazení. Poskytovatelé platebních služeb plátce však zahrnou tyto platební služby do výpočtu uvedeného v odstavci 2.

                     4.   Použije-li se požadavek na poskytovatele platebních služeb stanovený v odstavci 1, musí být záznamy:

                                 a)

                                 uchovávány poskytovatelem platebních služeb v elektronické podobě po dobu tří kalendářních let od konce kalendářního roku provedení platby;

                                 b)

                                 v souladu s článkem 24b nařízení (EU) č. 904/2010 zpřístupněny domovskému členskému státu poskytovatele platebních služeb nebo hostitelskému členskému státu, poskytuje-li poskytovatel platebních služeb platební služby v jiných členských státech, než je domovský členský stát.

                  Článek 243c

                     1.   Pro účely čl. 243b odst. 1 druhého pododstavce, a aniž by byla dotčena ustanovení hlavy V se má za to, že se místo usazení plátce nachází v členském státě odpovídajícím:

                                 a)

                                 identifikátoru IBAN platebního účtu plátce nebo jakémukoli jinému identifikátoru, který jednoznačně označuje plátce a jeho místo usazení, nebo neexistuje-li takový identifikátor,

                                 b)

                                 kódu BIC nebo jakémukoli jinému identifikačnímu kódu podniku, který jednoznačně označuje poskytovatele platebních služeb jednajícího jménem plátce a jeho místo usazení.

                     2.   Pro účely čl. 243b odst. 1 druhého pododstavce se má za to, že se místo usazení příjemce nachází v členském státě, na třetím území, nebo ve třetí zemi odpovídajícím:

                                 a)

                                 identifikátoru IBAN platebního účtu příjemce nebo jakémukoli jinému identifikátoru, který jednoznačně označuje příjemce a jeho místo usazení, nebo neexistuje-li takový identifikátor,

                                 b)

                                 kódu BIC nebo jakémukoli jinému identifikačnímu kódu podniku, který jednoznačně označuje poskytovatele platebních služeb jednajícího jménem příjemce a jeho místo usazení.

                  Článek 243d

                     1.   Záznamy, které poskytovatelé platebních služeb vedou podle článku 243b, musí obsahovat tyto informace:

                                 a)

                                 kód BIC či jiný identifikační kód podniku, který jednoznačně označuje poskytovatele platebních služeb;

                                 b)

                                 jméno nebo obchodní firmu příjemce, jak jsou uvedeny v záznamech poskytovatele platebních služeb;

                                 c)

                                 jakékoli identifikační číslo pro účely DPH nebo jiné vnitrostátní daňové číslo příjemce, je-li k dispozici;

                                 d)

                                 IBAN, nebo není-li IBAN k dispozici, jakýkoli jiný identifikátor, který jednoznačně označuje příjemce a jeho místo usazení;

                                 e)

                                 kód BIC či jiný identifikační kód podniku, který jednoznačně označuje poskytovatele platebních služeb jednajícího jménem příjemce, a jeho místo usazení, pokud příjemce přijímá peněžní prostředky, aniž by měl platební účet;

                                 f)

                                 adresu příjemce, je-li k dispozici, jak je uvedena v záznamech poskytovatele platebních služeb;

                                 g)

                                 údaje o přeshraničních platbách uvedených v čl. 243b odst. 1;

                                 h)

                                 údaje o vrácených platbách, jež jsou jako takové určeny pro přeshraniční platby uvedené v písmeni g).

                     2.   Informace uvedené v odst. 1 písm. g) a h) musí obsahovat tyto podrobnosti:

                                 a)

                                 datum a čas platby nebo vrácení platby;

                                 b)

                                 částku a měnu platby nebo vrácené platby;

                                 c)

                                 členský stát původu platby, kterou obdržel příjemce nebo která byla obdržena jeho jménem, případně členský stát, v němž se platba vrací, a informace použité k určení původu nebo místa určení platby či vrácení platby podle článku 243c;

                                 d)

                                 jakékoli údaje, které jednoznačně označují platbu;

                                 e)

                                 případně informace o tom, že k zahájení platby došlo ve fyzických prostorách obchodníka.“.

            Článek 2

               1.   Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 31. prosince 2023. Neprodleně sdělí Komisi jejich znění.
               Použijí tyto předpisy ode dne 1. ledna 2024.
               Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.

               2.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.

            Článek 3
            Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.

            Článek 4
            Tato směrnice je určena členským státům.

            V Bruselu dne 18. ledna 2020.

                  Za Radu

                  předseda

               Z. MARIĆ

            (1)  Stanovisko ze dne 17. prosince 2019 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku).

            (2)  Úř. věst. C 240, 16.7.2019, s. 33.

            (3)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, 11.12.2006, s. 1).

            (4)  Prováděcí nařízení Rady (EU) č. 282/2011 ze dne 15. března 2011, kterým se stanoví prováděcí opatření ke směrnici 2006/112/ES o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 77, 23.3.2011, s. 1).

            (5)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (obecné nařízení o ochraně osobních údajů) (Úř. věst. L 119, 4.5.2016, s. 1).

            (6)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2366 ze dne 25. listopadu 2015 o platebních službách na vnitřním trhu, kterou se mění směrnice 2002/65/ES, 2009/110/ES a 2013/36/EU a nařízení (EU) č. 1093/2010 a zrušuje směrnice 2007/64/ES (Úř. věst. L 337, 23.12.2015, s. 35).

            (7)  Nařízení Rady (EU) č. 904/2010 ze dne 7. října 2010 o správní spolupráci a boji proti podvodům v oblasti daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 268, 12.10.2010, s. 1).

            (8)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/1725 ze dne 23. října 2018 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány, institucemi a jinými subjekty Unie a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení nařízení (ES) č. 45/2001 a rozhodnutí č. 1247/2002/ES (Úř. věst. L 295, 21.11.2018, s. 39).

            (9)  Úř. věst. C 140, 16.4.2019, s. 4.


title: Směrnice Rady (EU) 2020/285 ze dne 18. února 2020, kterou se mění směrnice 2006/112/ES o společném systému daně z přidané hodnoty, pokud jde o zvláštní režim pro malé podniky, a nařízení (EU) č. 904/2010, pokud jde o správní spolupráci a výměnu informací za účelem sledování správného uplatňování zvláštního režimu pro malé podniky

text:
                  2.3.2020

                  CS

                  Úřední věstník Evropské unie

                  L 62/13

         SMĚRNICE RADY (EU) 2020/285
         ze dne 18. února 2020,
         kterou se mění směrnice 2006/112/ES o společném systému daně z přidané hodnoty, pokud jde o zvláštní režim pro malé podniky, a nařízení (EU) č. 904/2010, pokud jde o správní spolupráci a výměnu informací za účelem sledování správného uplatňování zvláštního režimu pro malé podniky
         RADA EVROPSKÉ UNIE,
         s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 113 této smlouvy,
         s ohledem na návrh Evropské komise,
         po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
         s ohledem na stanoviska Evropského parlamentu (1),
         s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
         v souladu se zvláštním legislativním postupem,
         vzhledem k těmto důvodům:

                     (1)

                     Podle směrnice Rady 2006/112/ES (3) mohou členské státy nadále uplatňovat své zvláštní režimy pro malé podniky v souladu se společnými ustanoveními a za účelem užší harmonizace. Tato ustanovení jsou však zastaralá a nesnižují malým podnikům zátěž spojenou s dodržováním předpisů, jelikož byla navržena pro společný systém daně z přidané hodnoty (DPH) založený na zdanění ve členském státě původu.

                     (2)

                     Ve svém akčním plánu v oblasti DPH oznámila Komise komplexní balíček zjednodušujících opatření určených malým podnikům, která mají snížit jejich administrativní zátěž a přispět k vytvoření fiskálního prostředí usnadňujícího jejich růst a rozvoj přeshraničního obchodu. Balíček zjednodušujících opatření spočívá v přezkumu zvláštního režimu pro malé podniky popsaném ve sdělení o opatřeních v návaznosti na akční plán v oblasti DPH. Přezkum zvláštního režimu pro malé podniky je proto významnou součástí balíčku reforem stanoveného v akčním plánu v oblasti DPH.

                     (3)

                     V zájmu vyřešení problému neúměrné zátěže spojené s dodržováním předpisů, jíž osvobozené malé podniky čelí, by tyto podniky měly mít rovněž k dispozici určitá zjednodušující opatření.

                     (4)

                     V současné době umožňuje zvláštní režim pro malé podniky osvobodit jen podniky usazené v členském státě, v němž je daň splatná. To má negativní dopad na konkurenceschopnost podniků působících na vnitřním trhu, které v daném členském státě usazeny nejsou. Za účelem řešení tohoto problému a zabránění dalšímu narušování by měly mít možnost využívat osvobození i malé podniky usazené v jiném členském státě, než je stát, v němž je daň splatná.

                     (5)

                     Podléhá-li osoba povinná k dani ve svém členském státě usazení běžnému režimu DPH, ale v jiném členském státě využívá osvobození od daně pro malé podniky, odpočet daně na vstupu by měl zohledňovat souvislost se zdaněnými dodáními a poskytnutími uskutečněnými osobou povinnou k dani. Proto pokud si tyto osoby povinné k dani pořizují vstupy, které souvisí s osvobozenými dodáními a poskytnutími v jiných členských státech, nemělo by být možné uplatnit odpočet daně na vstupu.

                     (6)

                     Malé podniky mohou využívat osvobození jen tehdy, nedosahuje-li jejich roční obrat prahové hodnoty platné ve členském státě, v němž je daň splatná. Při nastavování prahové hodnoty by se členské státy měly řídit pravidly ohledně prahových hodnot stanovenými ve směrnici 2006/112/ES. Tato pravidla, z nichž většina byla zavedena v roce 1977, však již nejsou vyhovující.

                     (7)

                     Za účelem zjednodušení bylo řadě členských států povoleno dočasně uplatňovat prahovou hodnotu vyšší, než jaká je povolena podle směrnice 2006/112/ES. Protože není vhodné nadále upravovat obecná pravidla prostřednictvím opatření přijímaných jako výjimky, měla by se pravidla ohledně prahových hodnot aktualizovat.

                     (8)

                     Členské státy by měly mít možnost nastavit vnitrostátní prahovou hodnotu pro osvobození na úrovni, která nejlépe vyhovuje jejich hospodářským a politickým podmínkám, přičemž tato směrnice stanoví horní hranici této prahové hodnoty. V tomto ohledu je třeba vyjasnit, že uplatňují-li členské státy pro různá podnikatelská odvětví odlišné prahové hodnoty, je nutné zakládat je na objektivních kritériích. Je-li osoba povinná k dani oprávněna využívat více než jedné odvětvové prahové hodnoty, měly by členské státy zajistit, že daná osoba povinná k dani může uplatňovat pouze jednu z těchto prahových hodnot. Měly by rovněž zajistit, že tyto prahové hodnoty nebudou rozlišovat mezi usazenými a neusazenými osobami povinnými k dani.

                     (9)

                     Prahová hodnota ročního obratu, která je podle zvláštního režimu stanoveného touto směrnicí základem pro osvobození, je dána prostým součtem hodnoty těch dodání zboží a poskytnutí služeb, které malý podnik uskutečnil v členském státě, kde je osvobozen. K narušení hospodářské soutěže by mohlo docházet, pokud by podnik, který v tomto členském státě není usazen, mohl tohoto osvobození využívat bez ohledu na obrat, který vytvořil v jiných členských státech. V zájmu omezení takových narušení hospodářské soutěže a ochrany daňových příjmů by měly mít nárok na osvobození v členském státě, v němž nejsou usazeny, jen podniky, jejichž roční obrat nedosahuje určité prahové hodnoty v celé Unii. Podniky, jejichž obrat v členském státě, v němž jsou usazeny, je pod vnitrostátní prahovou hodnotou, by měly mít možnost nadále v tomto členském státě uskutečňovat osvobozená dodání a poskytnutí bez ohledu na obrat, který vytvářejí v jiných členských státech, a to i pokud jejich celkový obrat přesahuje unijní prahovou hodnotu.

                     (10)

                     Aby bylo možné uplatňování osvobození účinně kontrolovat a aby bylo zajištěno, že členské státy mají přístup k nezbytným informacím, by osoba povinná k dani, která chce využívat osvobození v členském státě, ve kterém není usazena, měla mít povinnost tuto skutečnost předem oznámit členskému státu, ve kterém usazena je. Z důvodu zjednodušení a snížení nákladů na dodržování právních předpisů by taková osoba povinná k dani měla být identifikována pomocí osobního čísla pouze v členském státě usazení. Tímto číslem může být, avšak nikoli nezbytně, osobní identifikační číslo pro DPH.

                     (11)

                     Za účelem zajištění řádného fungování a sledování osvobození a včasného předávání informací by měly být jasně stanoveny oznamovací povinnosti osob povinných k dani, které využívají osvobození v členském státě, v němž nejsou usazeny. Díky tomu by mělo být možné osoby povinné k dani, které daňové předpisy dodržují, zprostit těchto povinností a povinnosti registrace v jiných členských státech než v členském státě usazení. Členské státy by však měly mít možnost požadovat, aby tyto neusazené osoby povinné k dani v případě, že nedodržují oznamovací povinnosti, jež byly specificky pro ně stanoveny, musely splňovat obecné povinnosti v oblasti registrace k DPH a oznamovací povinnosti stanovené ve vnitrostátních právních předpisech v oblasti DPH.

                     (12)

                     Aby se zabránilo nekonzistentnosti při výpočtu ročního obratu v členském státě, který slouží jako východisko pro uplatnění osvobození, a ročního obratu v Unii, mělo by být upřesněno, které složky obratu se mají zohledňovat.

                     (13)

                     Aby se zabránilo obcházení pravidel týkajících se osvobození pro malé podniky a zachoval se účel tohoto osvobození, neměla by osoba povinná k dani bez ohledu na to, zda v členském státě přiznávajícím osvobození je či není usazena, mít možnost tohoto osvobození využívat, pokud v předchozím kalendářním roce překročila vnitrostátní prahovou hodnotu stanovenou v daném členském státě. Ze stejných důvodů by osoba povinná k dani, která není usazena v členském státě přiznávajícím osvobození, neměla mít možnost osvobození využívat, pokud v předchozím kalendářním roce překročila prahovou hodnotu pro roční obrat v Unii.

                     (14)

                     Aby se zajistil postupný přechod malých podniků od osvobození ke zdanění, mělo by být osobám povinným k dani umožněno využívat osvobození pro malé podniky po omezenou dobu i nadále, pokud jejich obrat nepřekročí vnitrostátní prahovou hodnotu pro osvobození o více než stanovený procentní podíl této prahové hodnoty. Jelikož se úroveň uplatňovaných prahových hodnot může v jednotlivých členských státech lišit, měly by mít členské státy možnost zvolit si jeden ze dvou navržených procentních podílů, pokud uplatnění tohoto procentního podílu nepovede k tomu, že by obrat osvobozené osoby povinné k dani překročil určitou pevně stanovenou částku. Dojde-li v průběhu kalendářního roku k překročení prahové hodnoty pro roční obrat v Unii, je nezbytné toto osvobození, s ohledem na funkci prahové hodnoty coby ochrany daňových příjmů, od daného okamžiku přestat uplatňovat.

                     (15)

                     Pokud se osvobození uplatňuje, měly by malé podniky využívající tohoto osvobození v členském státě usazení mít v určité lhůtě přinejmenším přístup k registraci k DPH. Ve zvláštních případech, kdy jsou k zabránění daňovým únikům nebo vyhýbání se daňovým povinnostem nutné hloubkové kontroly, by členské státy měly mít možnost tuto lhůtu prodloužit.

                     (16)

                     Malé podniky využívající osvobození v členském státě usazení by měly mít alespoň přístup ke zjednodušeným oznamovacím povinnostem.

                     (17)

                     Kromě přiznání osvobození od daně umožňují zvláštní režimy také odstupňované daňové úlevy. Odstupňované daňové úlevy jsou zdrojem komplikací a ke snižování zátěže malých podniků spojené s dodržováním předpisů přispívají jen málo. Proto by toto opatření mělo být odstraněno.

                     (18)

                     Členské státy by měly mít možnost přiznat osobám povinným k dani právo volby mezi obecným režimem DPH a zvláštním režimem pro malé podniky. Pokud osoba povinná k dani tohoto práva využije, je vhodné ponechat stanovení podrobných pravidel a podmínek pro uplatnění této volby na členských státech.

                     (19)

                     Tato směrnice by neměla ukládat nové registrační a oznamovací povinnosti pro malé podniky, které budou osvobození využívat pouze v členském státě usazení.

                     (20)

                     Jelikož cíle této směrnice, totiž snížení zátěže, s níž se potýkají malé podniky v souvislosti s dodržováním předpisů, nemůže být uspokojivě dosaženo členskými státy, ale spíše jej může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.

                     (21)

                     Členské státy se v souladu se společným politickým prohlášením členských států a Komise ze dne 28. září 2011 o informativních dokumentech (4) zavázaly, že v odůvodněných případech doplní oznámení o opatřeních přijatých za účelem provedení směrnice ve vnitrostátním právu o jeden či více dokumentů s informacemi o vztahu mezi jednotlivými složkami směrnice a příslušnými částmi vnitrostátních nástrojů přijatých za účelem provedení směrnice ve vnitrostátním právu. V případě této směrnice považuje normotvůrce předložení těchto dokumentů za odůvodněné.

                     (22)

                     K zajištění toho, aby zjednodušující opatření stanovená ve směrnici 2006/112/ES, pokud jde o zvláštní režim pro malé podniky, bylo možné řádně sledovat, je nezbytné změnit nařízení Rady (EU) č. 904/2010 (5) tak, aby relevantní příslušné orgány členských států měly automatizovaný přístup k údajům shromážděným od osob povinných k dani využívajících osvobození od DPH pro malé podniky.

                     (23)

                     S cílem poskytnout malým podnikům snadný přístup k ustanovením týkajícím se zvláštního režimu pro malé podniky v každém členském státě by tato ustanovení měla být zveřejněna na internetových stránkách Komise.

                     (24)

                     Výbor regionů vydal své stanovisko dne 10. října 2018 (6).

                     (25)

                     Směrnice 2006/112/ES a nařízení (EU) č. 904/2010 by proto měly být odpovídajícím způsobem změněny,

               PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:

            Článek 1
            Změny směrnice 2006/112/ES
            Směrnice 2006/112/ES se mění takto:

                        1)

                        V čl. 2 odst. 1 písm. b) se bod i) nahrazuje tímto:

                                    „i)

                                    osobou povinnou k dani, která jedná jako taková, nebo právnickou osobou nepovinnou k dani, je-li prodávajícím osoba povinná k dani, která jedná jako taková a přitom nemá nárok na osvobození pro malé podniky podle článku 284, ani se na ni nevztahuje článek 33 nebo 36;“.

                        2)

                        Článek 139 se mění takto:

                                    a)

                                    v odstavci 1 se první pododstavec nahrazuje tímto:
                                    „Osvobození od daně podle čl. 138 odst. 1 se nevztahuje na dodání zboží uskutečněné osobou povinnou k dani, na kterou se v rámci členského státu, ve kterém se dodání uskutečňuje, vztahuje osvobození pro malé podniky podle článku 284.“;

                                    b)

                                    odstavec 2 se nahrazuje tímto:

                                       „2.   Osvobození od daně podle čl. 138 odst. 2 písm. b) se nevztahuje na dodání výrobků podléhajících spotřební dani uskutečněné osobou povinnou k dani, na kterou se v rámci členského státu, ve kterém se dodání uskutečňuje, vztahuje osvobození pro malé podniky podle článku 284.“

                        3)

                        Článek 167a se mění takto:

                                    a)

                                    druhý pododstavec se nahrazuje tímto:
                                    „Členské státy, které uplatňují volitelný režim uvedený v prvním pododstavci, stanoví pro osoby povinné k dani, které využívají tento režim na jejich území, prahovou hodnotu založenou na ročním obratu osoby povinné k dani vypočítaném podle článku 288. Tato prahová hodnota nesmí přesáhnout 2 000 000 EUR nebo ekvivalent této částky v národní měně.“;

                                    b)

                                    třetí pododstavec se zrušuje.

                        4)

                        V článku 169 se písmeno a) nahrazuje tímto:

                                    „a)

                                    jiných plnění než těch, jež jsou osvobozena podle článku 284, spočívajících v činnostech uvedených v čl. 9 odst. 1 druhém pododstavci, která byla uskutečněna mimo členský stát, v němž je daná daň splatná nebo byla odvedena, a u kterých by jí vznikl nárok na odpočet daně, kdyby byla uskutečněna v tomto členském státě;“.

                        5)

                        V čl. 220a odst. 1 se doplňuje nové písmeno, které zní:

                                    „c)

                                    využívá-li osoba povinná k dani osvobození pro malé podniky podle článku 284.“

                        6)

                        V článku 270 se písmeno a) nahrazuje tímto:

                                    „a)

                                    celková roční hodnota, bez DPH, jí dodaného zboží a jí poskytnutých služeb nepřekročila o více než 35 000 EUR nebo o ekvivalent této částky v národní měně roční obrat, který slouží jako východisko pro osoby povinné k dani, na které se vztahuje osvobození pro malé podniky podle článku 284;“.

                        7)

                        V čl. 272 odst. 1 se zrušuje písmeno d).

                        8)

                        V hlavě XII kapitole 1 se vkládá nový oddíl, který zní:
                        „Oddíl – 1

                              Definice

                           Článek 280a
                           Pro účely této kapitoly se rozumí:

                                       1)

                                       „ročním obratem v členském státě“ celková roční hodnota dodání zboží a poskytnutí služeb, bez DPH, uskutečněných osobou povinnou k dani v tomto členském státě v průběhu kalendářního roku;

                                       2)

                                       „ročním obratem v Unii“ celková roční hodnota dodání zboží a poskytnutí služeb, bez DPH, uskutečněných osobou povinnou k dani na území Společenství v průběhu kalendářního roku.“

                        9)

                        V hlavě XII kapitole 1 se název oddílu 2 nahrazuje tímto:
                        „Osvobození od daně“.

                        10)

                        Článek 282 se nahrazuje tímto:

                           „Článek 282

                           Osvobození podle tohoto oddílu se vztahují na dodání zboží a poskytnutí služeb malými podniky.“

                        11)

                        V čl. 283 odst. 1 se zrušuje písmeno c).

                        12)

                        Článek 284 se nahrazuje tímto:

                           Článek 284

                              1.   Členské státy mohou osvobodit od daně dodání zboží či poskytnutí služeb uskutečněná na jejich území osobami povinnými k dani usazenými na tomto území, jejichž roční obrat v členském státě vztahující se k těmto dodáním a poskytnutím nepřesahuje prahovou hodnotu stanovenou příslušnými členskými státy pro uplatnění tohoto osvobození. Tato prahová hodnota nepřesáhne 85 000 EUR nebo ekvivalent této částky v národní měně.
                              Členské státy mohou na základě objektivních kritérií stanovit rozdílné prahové hodnoty pro různá podnikatelská odvětví. Žádná z těchto prahových hodnot však nepřesáhne 85 000 EUR nebo ekvivalent této částky v národní měně.
                              Členské státy zajistí, aby osoba povinná k dani, která je oprávněna využívat více než jedné odvětvové prahové hodnoty, mohla uplatňovat pouze jednu z těchto prahových hodnot.
                              Prahové hodnoty stanovené členským státem nesmí rozlišovat mezi osobami povinnými k dani, které jsou v daném členském státě usazeny, a osobami povinnými k dani, které v něm usazeny nejsou.

                              2.   Členské státy, které zavedly osvobození podle odstavce 1, přiznají toto osvobození také dodáním zboží a poskytnutím služeb, která na jejich území uskuteční osoby povinné k dani usazené v jiném členském státě, jsou-li splněny tyto podmínky:

                                          a)

                                          roční obrat v Unii dané osoby povinné k dani nepřekročil 100 000 EUR;

                                          b)

                                          hodnota dodání a poskytnutí v členském státě, v němž daná osoba povinná k dani není usazena, nepřekročil prahovou hodnotu platnou v tomto členském státě pro osvobození osob povinných k dani usazených v tomto členském státě.

                              3.   Bez ohledu na článek 292b, aby osoba povinná k dani mohla využít osvobození od daně v členském státě, v němž není usazena, musí:

                                          a)

                                          tuto skutečnost předem oznámit členskému státu, ve kterém je usazena, a

                                          b)

                                          být pro účely uplatnění osvobození identifikována osobním číslem pouze v členském státě usazení.

                                    Členské státy mohou pro účely identifikace uvedené v prvním pododstavci písm. b) použít osobní identifikační číslo pro DPH, které je osobě povinné k dani již přiděleno v souvislosti s jejími povinnostmi v rámci vnitřního systému, nebo využít strukturu čísla pro DPH nebo jiného čísla.
                              Osobní identifikační číslo uvedené v prvním pododstavci písm. b) má příponu „EX“ nebo se takováto přípona k takovému číslu doplní.

                              4.   Osoba povinná k dani uvědomí prostřednictvím aktualizace předchozího oznámení členský stát usazení předem o veškerých změnách informací, které byly dříve poskytnuty v souladu s odst. 3 prvním pododstavcem, včetně záměru využít tohoto osvobození od daně v členském státě nebo členských státech jiných než těch, které byly uvedeny v předchozím oznámení, a rozhodnutí přestat uplatňovat režim osvobození v členském státě nebo v členských státech, ve kterých není usazena.
                              Ukončení využívání osvobození je účinné od prvního dne následujícího kalendářního čtvrtletí po obdržení informací od osoby povinné k dani nebo, pokud tyto informace obdrží v průběhu posledního měsíce kalendářního čtvrtletí, od prvního dne druhého měsíce následujícího kalendářního čtvrtletí.

                              5.   Osvobození od daně se použije v členském státě, v němž osoba povinná k dani není usazena a v němž má v úmyslu využít tohoto osvobození podle:

                                          a)

                                          předchozího oznámení, ode dne, kdy členský stát usazení informuje osobu povinnou k dani o osobním identifikačním čísle; nebo

                                          b)

                                          aktualizace předchozího oznámení, ode dne, kdy členský stát usazení potvrdí číslo osobě povinné k dani v důsledku této aktualizace.

                                    Lhůta uvedená v prvním pododstavci nesmí být delší než 35 pracovních dnů od obdržení předchozího oznámení nebo aktualizace předchozího oznámení podle odst. 3 prvního pododstavce a odst. 4 prvního pododstavce, s výjimkou zvláštních případů, kdy mohou členské státy za účelem zabránění daňovým únikům nebo vyhýbání se daňovým povinnostem vyžadovat dodatečnou lhůtu k provedení nezbytných kontrol.

                              6.   Odpovídající hodnota v národní měně částky uvedené v tomto článku se vypočte s použitím směnného kurzu zveřejněného Evropskou centrální bankou dne 18. ledna 2018.“

                        13)

                        Vkládají se nové články, které znějí:

                           „Článek 284a

                              1.   Předchozí oznámení uvedené v čl. 284 odst. 3 prvním pododstavci písm. a) musí obsahovat alespoň tyto informace:

                                          a)

                                          jméno, činnost, právní formu a adresu osoby povinné k dani;

                                          b)

                                          členský stát nebo členské státy, v nichž osoba povinná k dani zamýšlí využít osvobození od daně;

                                          c)

                                          celkovou hodnotu dodání zboží nebo poskytnutí služeb uskutečněných v členském státě, v němž je osoba povinná k dani usazena, a v každém z ostatních členských států v průběhu předchozího kalendářního roku;

                                          d)

                                          celkovou hodnotu dodání zboží nebo poskytnutí služeb uskutečněných v členském státě, v němž je osoba povinná k dani usazena, a v každém z ostatních členských států v průběhu běžného kalendářního roku až do oznámení.

                                    Informace uvedené v prvním pododstavci písm. c) tohoto odstavce musí být poskytnuty za každý předchozí kalendářní rok, který patří do období uvedeného v čl. 288a odst. 1 prvním pododstavci, pokud jde o každý členský stát, který použije možnost v něm stanovenou.

                              2.   Pokud osoba povinná k dani uvědomí členský stát usazení v souladu s čl. 284 odst. 4 o tom, že zamýšlí využít osvobození od daně v členském státě nebo členských státech jiných než těch, které jsou uvedeny v předchozím oznámení, není povinna poskytnout informace uvedené v odstavci 1 tohoto článku, pokud tyto informace již byly zahrnuty ve výkazech dříve předložených podle článku 284b.
                              Aktualizace uvedená v prvním pododstavci musí obsahovat osobní identifikační číslo podle čl. 284 odst. 3 písm. b).

                           Článek 284b

                              1.   Osoba povinná k dani využívající osvobození stanovené v čl. 284 odst. 1 v členském státě, v němž není usazena, v souladu s postupem podle čl. 284 odst. 3 a 4, oznámí členskému státu usazení za každé kalendářní čtvrtletí následující informace, včetně osobního identifikačního čísla uvedeného v čl. 284 odst. 3 písm. b):

                                          a)

                                          celkovou hodnotu dodání zboží a poskytnutí služeb uskutečněných v průběhu kalendářního čtvrtletí v členském státě usazení, nebo uvede „0“, pokud se žádná dodání nebo poskytnutí neuskutečnila;

                                          b)

                                          celkovou hodnotu dodání zboží a poskytnutí služeb uskutečněných v průběhu daného kalendářního čtvrtletí v každém členském státě jiném než členském státě usazení, nebo uvede „0“, pokud se žádná dodání nebo poskytnutí neuskutečnila;

                              2.   Osoba povinná k dani sdělí informace uvedené v odstavci 1 do jednoho měsíce od konce kalendářního čtvrtletí.

                              3.   Dojde-li k překročení prahové hodnoty ročního obratu v Unii uvedeného v čl. 284 odst. 2 písm. a), informuje osoba povinná k dani členský stát usazení do 15 pracovních dnů. Současně musí osoba povinná k dani oznámit hodnotu dodání zboží a poskytnutí služeb uvedených v odstavci 1, která byla uskutečněna od začátku běžného kalendářního čtvrtletí do data, kdy byla překročena prahová hodnota ročního obratu v Unii.

                           Článek 284c

                              1.   Pro účely čl. 284a odst. 1 písm. c) a d) a čl. 284b odst. 1 se použijí tato ustanovení:

                                          a)

                                          hodnoty sestávají z částek uvedených v článku 288;

                                          b)

                                          hodnoty jsou denominovány v eurech;

                                          c)

                                          pokud členský stát přiznávající osvobození používá různé prahové hodnoty, jak je uvedeno v čl. 284 odst. 1 druhém pododstavci, je osoba povinná k dani povinna oznámit danému členskému státu samostatně informace o celkové hodnotě dodání zboží nebo poskytnutí služeb ve vztahu k jednotlivým prahovým hodnotám, které mohou být použitelné.

                                    Pro účely prvního pododstavce písm. b) mohou členské státy, které nepřijaly euro, požadovat, aby byly hodnoty vyjádřeny v jejich národní měně. Pokud byla dodání a poskytnutí uskutečněna v jiných měnách, použije osoba povinná k dani směnný kurz platný první den kalendářního roku. Přepočet se provede podle směnného kurzu zveřejněného Evropskou centrální bankou pro uvedený den, nebo pokud není v uvedený den kurz zveřejněn, podle kurzu zveřejněného pro nejbližší následující den.

                              2.   Členský stát usazení může požadovat, aby informace uvedené v čl. 284 odst. 3 a 4 a v čl. 284b odst. 1 a 3 byly podány elektronickými prostředky v souladu s podmínkami, které stanoví daný členský stát.

                           Článek 284d

                              1.   Osoba povinná k dani využívající osvobození od daně v členském státě, ve kterém není usazena, nemá v souvislosti s dodáními zboží a poskytnutími služeb, na něž se v daném členském státě vztahuje osvobození, povinnost:

                                          a)

                                          být registrována pro účely DPH podle článků 213 a 214;

                                          b)

                                          podávat přiznání k dani podle článku 250.

                              2.   Osoba povinná k dani využívající osvobození v členském státě usazení a v kterémkoliv jiném členském státě, ve kterém není usazena, není povinna podávat v souvislosti s dodáními zboží a poskytnutími služeb, na něž se v členském státě usazení vztahuje osvobození, přiznání k dani podle článku 250.

                              3.   Pokud osoba povinná k dani nedodržuje pravidla stanovená v článku 284b, mohou členské státy odchylně od odstavců 1 a 2 tohoto článku požadovat, aby tato osoba povinná k dani splnila daňové povinnosti v oblasti DPH, jako jsou povinnosti uvedené v odstavci 1 tohoto článku.

                           Článek 284e
                           Členský stát usazení bez odkladu buď deaktivuje identifikační číslo uvedené v čl. 284 odst. 3 písm. b), nebo pokud osoba povinná k dani nadále využívá osvobození od daně v jiném členském státě nebo jiných členských státech, upraví informace obdržené podle čl. 284 odst. 3 a 4 ve vztahu k dotčenému členskému státu nebo dotčeným členským státům v těchto případech:

                                       a)

                                       celková hodnota dodání zboží a poskytnutí služeb vykázaných osobou povinnou k dani přesahuje částku uvedenou v čl. 284 odst. 2 písm. a);

                                       b)

                                       členský stát, který přiznal osvobození, oznámil, že osoba povinná k dani nemá nárok na osvobození nebo že osvobození v tomto členském státě bylo ukončeno;

                                       c)

                                       osoba povinná k dani informovala o svém rozhodnutí přestat osvobození využívat; nebo

                                       d)

                                       osoba povinná k dani informovala o ukončení svých činností nebo lze jinak mít za to, že své činnosti ukončila.“

                        14)

                        Články 285, 286, a 287 se zrušují.

                        15)

                        Článek 288 se nahrazuje tímto:

                           „Článek 288

                              1.   Roční obrat, ke kterému se přihlíží pro účely uplatnění osvobození od daně podle článku 284, sestává z těchto částek bez DPH:

                                          a)

                                          hodnoty dodání zboží a poskytnutí služeb v rozsahu, v jakém by byly zdaněny, pokud by je dodala nebo poskytla osoba povinná k dani, na kterou se osvobození nevztahuje;

                                          b)

                                          hodnoty plnění osvobozených od daně s nárokem na odpočet daně odvedené na předchozím stupni podle článků 110 nebo 111 nebo čl. 125 odst. 1;

                                          c)

                                          hodnoty plnění osvobozených od daně podle článků 146 až 149 a článků 151, 152 a 153;

                                          d)

                                          hodnoty plnění osvobozených od daně podle článku 138, pokud se uplatní osvobození podle uvedeného článku;

                                          e)

                                          hodnoty operací s nemovitostmi a finančních činností uvedených v čl. 135 odst. 1 písm. b) až g) a hodnoty pojišťovacích a zajišťovacích služeb, nejsou-li tato plnění vedlejšími plněními.

                              2.   Při výpočtu obratu podle odstavce 1 se nebere zřetel na převody hmotného nebo nehmotného investičního majetku osoby povinné k dani.“

                        16)

                        Vkládá se nový článek, který zní:

                           „Článek 288a

                              1.   Osoba povinná k dani bez ohledu na to, zda je či není usazena v členském státě přiznávajícím osvobození stanovené v čl. 284 odst. 1, nesmí toto osvobození využívat po dobu jednoho kalendářního roku, pokud v předchozím kalendářním roce překročila prahovou hodnotu stanovenou podle uvedeného odstavce. Členský stát přiznávající osvobození od daně může tuto dobu prodloužit na dva kalendářní roky.
                              Dojde-li v průběhu kalendářního roku k překročení prahové hodnoty uvedené v čl. 284 odst. 1 o

                                          a)

                                          ne více než 10 %, může osoba povinná k dani v průběhu daného kalendářního roku nadále využívat osvobození stanovené v čl. 284 odst. 1;

                                          b)

                                          více než 10 %, osvobození stanovené v čl. 284 odst. 1 se od daného okamžiku přestane uplatňovat.

                                    Bez ohledu na druhý pododstavec písm. a) a b) mohou členské státy stanovit horní hranici ve výši 25 % nebo se rozhodnout povolit osobě povinné k dani i nadále využívat osvobození stanovené v čl. 284 odst. 1 bez jakékoli horní hranice v průběhu kalendářního roku, ve kterém byla prahová hodnota překročena. Použití této horní hranice nebo rozhodnutí o povolení však nesmí vést k tomu, že by byla osvobozena osoba povinná k dani, jejíž obrat v členském státě přiznávajícím osvobození převyšuje 100 000 EUR.
                              Odchylně od druhého a třetího pododstavce se členské státy mohou rozhodnout, že osvobození stanovené v čl. 284 odst. 1 se přestane uplatňovat od okamžiku, kdy dojde k překročení prahové hodnoty stanovené podle uvedeného odstavce.

                              2.   Osoba povinná k dani neusazená v členském státě přiznávajícím osvobození stanovené v čl. 284 odst. 1 nesmí toto osvobození uplatnit, pokud v předchozím kalendářním roce překročila prahovou hodnotu ročního obratu v Unii uvedenou v čl. 284 odst. 2 písm. a).
                              Dojde-li v průběhu kalendářního roku k překročení prahové hodnoty ročního obratu v Unii podle čl. 284 odst. 2 písm. a), osvobození stanovené v čl. 284 odst. 1 pro osobu povinnou k dani, která není usazena v členském státě přiznávajícím osvobození, se od daného okamžiku přestane uplatňovat.

                              3.   Odpovídající hodnota v národní měně částky uvedené v odstavci 1 se vypočte podle směnného kurzu zveřejněného Evropskou centrální bankou dne 18. ledna 2018.“

                        17)

                        V článku 290 se druhá věta nahrazuje tímto:
                        „Členské státy mohou stanovit podrobná pravidla a podmínky pro uplatňování tohoto rozhodnutí.“

                        18)

                        Články 291 a 292 se zrušují.

                        19)

                        V hlavě XII kapitole 1 se vkládá nový oddíl, který zní:
                        „Oddíl 2a

                              Zjednodušení povinností pro osvobozené malé podniky

                           Článek 292a
                           Pro účely tohoto oddílu se „osvobozeným malým podnikem“ rozumí osoba povinná k dani využívající osvobození od daně v členském státě, v němž je daň splatná, podle čl. 284 odst. 1 a 2.

                           Článek 292b
                           Aniž je dotčen čl. 284 odst. 3, mohou členské státy zprostit osvobozené malé podniky usazené na jejich území, které využívají osvobození pouze v daném členském státě, povinnosti oznamovat zahájení své činnosti podle článku 213 a být identifikovány pomocí osobního identifikačního čísla podle článku 214, s výjimkou případů, kdy tyto podniky uskutečňují plnění, na něž se vztahuje čl. 214 odst. 1 písm. b), d) nebo e).
                           Pokud členské státy nevyužijí možnosti uvedené v prvním pododstavci, zavedou postup pro přidělení osobního identifikačního čísla těmto osvobozeným malým podnikům. Postup pro přidělení osobního identifikačního čísla nesmí trvat déle než 15 pracovních dnů s výjimkou určitých případů, kdy mohou členské státy za účelem zabránění daňovým únikům nebo vyhýbání se daňovým povinnostem vyžadovat dodatečnou lhůtu k provedení nezbytných kontrol.

                           Článek 292c
                           Členské státy mohou zprostit osvobozené malé podniky usazené na jejich území, jež využívají osvobození pouze na tomto území, povinnosti podat přiznání k DPH podle článku 250.
                           Pokud členské státy nevyužijí možnosti uvedené v prvním pododstavci, umožní těmto osvobozeným malým podnikům podat zjednodušené přiznání k dani za období kalendářního roku. Osvobozené malé podniky se však mohou rozhodnout pro použití zdaňovacího období stanoveného podle článku 252.

                           Článek 292d
                           Členské státy mohou zprostit osvobozené malé podniky některých nebo všech povinností uvedených v článcích 217 až 271.“

                        20)

                        V hlavě XII kapitole 1 se oddíl 3 zrušuje.

                        21)

                        V článku 314 se písmeno c) nahrazuje tímto:

                                    „c)

                                    jinou osobou povinnou k dani, zakládá-li dodání zboží touto jinou osobou povinnou k dani nárok na osvobození pro malé podniky podle článku 284 a zahrnuje-li investiční majetek;“.

                        22)

                        V článku 334 se písmeno c) nahrazuje tímto:

                                    „c)

                                    jiné osoby povinné k dani, zakládá-li dodání zboží touto osobou povinnou k dani uskutečněné na základě smlouvy, podle níž jí z prodeje přísluší provize, nárok na osvobození pro malé podniky podle článku 284 a zahrnuje-li investiční majetek;“.

            Článek 2
            Změny nařízení (EU) č. 904/2010
            Nařízení (EU) č. 904/2010 se mění takto:

                        1)

                        Článek 17 se mění takto:

                                    a)

                                    v odstavci 1 se doplňuje nové písmeno, které zní:

                                                „g)

                                                informace shromažďované podle čl. 284 odst. 3 a 4 a podle článku 284b směrnice 2006/112/ES“;

                                    b)

                                    odstavec 2 se nahrazuje tímto:

                                       „2.   Komise prostřednictvím prováděcích aktů přijme technické podrobnosti týkající se automatizované žádosti vztahující se k informacím uvedeným v odstavci 1 tohoto článku. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 58 odst. 2.“

                        2)

                        V článku 21 se vkládá nový odstavec, který zní:

                           „2b.   Pokud jde o informace uvedené v čl. 17 odst. 1 písm. g), musí být přístupné alespoň tyto údaje:

                                       a)

                                       osobní identifikační čísla osvobozených osob povinných k dani přidělená členským státem, který informace poskytuje;

                                       b)

                                       jméno, činnost, právní forma a adresa osvobozených osob povinných k dani identifikovaných pomocí osobního identifikačního čísla uvedeného v písmenu a);

                                       c)

                                       členský stát nebo členské státy, v nichž osoba povinná k dani využívá osvobození ;

                                       d)

                                       datum začátku využívání osvobození osobou povinnou k dani v členském státě nebo členských státech;

                                       e)

                                       informace uvedené v čl. 284a odst. 1 prvním pododstavci písm. c) a d) směrnice 2006/112/ES;

                                       f)

                                       celková hodnota dodání zboží nebo poskytnutí služeb za kalendářní čtvrtletí uskutečněných každou osobou povinnou k dani, jíž bylo přiděleno osobní identifikační číslo uvedené v písmeni a) v členském státě, ve kterém je osoba povinná k dani usazena;

                                       g)

                                       celková hodnota dodání zboží nebo poskytnutí služeb za kalendářní čtvrtletí uskutečněných každou osobou povinnou k dani, jíž bylo přiděleno osobní identifikační číslo uvedené v písmeni a) v každém jiném členském státě, než ve kterém je osoba povinná k dani usazena;

                                       h)

                                       datum, kdy roční obrat v Unii osoby povinné k dani překročil částku uvedenou v čl. 284 odst. 2 písm. a) směrnice 2006/112/ES;

                                       i)

                                       datum, kdy rozhodnutí osoby povinné k dani dobrovolně ukončit využívání osvobození nabyde účinku, a členský stát nebo členské státy, v nichž je toto ukončení účinné;

                                       j)

                                       datum, kdy byla činnost osoby povinné k dani ukončena, a dotyčný členský stát nebo dotčené členské státy.

                                 Hodnoty uvedené v prvním pododstavci písm. e) až g) se uvedou odděleně pro každou prahovou hodnotu, která může být použitelná podle čl. 284 odst. 1 druhého pododstavce směrnice 2006/112/ES.“

                        3)

                        V článku 31 se vkládá nový odstavec, který zní:

                           „2a.   Každý členský stát poskytne elektronickými prostředky potvrzení, že osoba povinná k dani, které bylo přiděleno osobní identifikační číslo podle čl. 284 odst. 3 směrnice 2006/112/ES, je osvobozeným malým podnikem. V potvrzení se uvede členský stát nebo členské státy, v nichž osoba povinná k dani uplatňuje osvobození.“

                        4)

                        V článku 32 se odstavec 1 nahrazuje tímto:

                           „1.   Komise na základě informací poskytnutých členskými státy zveřejní na svých internetových stránkách podrobnosti o předpisech každého členského státu, které provádějí hlavu XI kapitolu 3 článek 167a a hlavu XII kapitolu 1 směrnice 2006/112/ES.“

                        5)

                        Vkládá se nová kapitola, která zní:
                        „KAPITOLA Xa

                           USTANOVENÍ O ZVLÁŠTNÍM REŽIMU PODLE HLAVY XII KAPITOLY 1 SMĚRNICE 2006/112/ES

                           Článek 37a

                              1.   Členský stát usazení předá elektronickými prostředky příslušným orgánům členských států přiznávajících osvobození následující informace, a to do 15 pracovních dnů ode dne, kdy jsou tyto informace k dispozici:

                                          a)

                                          pokud jde o osoby povinné k dani, které podaly předchozí oznámení nebo aktualizaci oznámení podle čl. 284 odst. 3 nebo 4 směrnice 2006/112/ES, informace uvedené v čl. 21 odst. 2b písm. a) a d) tohoto nařízení;

                                          b)

                                          pokud jde o osoby povinné k dani, jejichž roční obrat v Unii přesahuje částku uvedenou v čl. 284 odst. 2 písm. a) směrnice 2006/112/ES, informace uvedené v čl. 21 odst. 2b písm. a) a h) tohoto nařízení;

                                          c)

                                          pokud jde o osoby povinné k dani, které nedodržely pravidla stanovená v článku 284b směrnice 2006/112/ES, skutečnost, že pravidla nebyla dodržena, a informace uvedené v čl. 21 odst. 2b písm. a) tohoto nařízení.

                              2.   Komise prostřednictvím prováděcích aktů přijme technické podrobnosti včetně jednotné elektronické zprávy, kterou se tyto informace uvedené v odstavci 1 tohoto článku předávají. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 58 odst. 2.“

                           Článek 37b

                              1.   Členský stát, kterému osoba povinná k dani podala předchozí oznámení nebo následnou aktualizaci v souladu s čl. 284 odst. 3 nebo 4 směrnice 2006/112/ES výpočtem ověří, předtím, než identifikuje osobu povinnou k dani nebo potvrdí osobní identifikační číslo osoby povinné k dani, na základě celkových hodnot dodání zboží a poskytnutí služeb vykázaných osobou povinnou k dani, zda prahová hodnota ročního obratu v Unii uvedená v čl. 284 odst. 2 písm. a) uvedené směrnice nebyla v průběhu běžného nebo předchozího kalendářního roku překročena.

                              2.   Členský stát, který přiznává osvobození od daně, potvrdí do 15 pracovních dnů od obdržení informací uvedených v čl. 37a odst. 1 písm. a) tohoto nařízení elektronickými prostředky příslušným orgánům členského státu usazení na základě celkových hodnot dodání a poskytnutí vykázaných osobou povinnou k dani, že prahová hodnota ročního obratu uvedená v čl. 284 odst. 2 písm. b) směrnice 2006/112/ES nebyla v průběhu běžného kalendářního roku překročena a že jsou splněny podmínky uvedené v čl. 288a odst. 1 uvedené směrnice.

                              3.   Členský stát, který přiznává osvobození od daně, bez odkladu oznámí elektronickými prostředky příslušným orgánům členského státu usazení datum, kdy osoba povinná k dani přestala mít nárok na osvobození podle čl. 288a odst. 1 směrnice 2006/112/ES.

                              4.   Komise prostřednictvím prováděcích aktů přijme technické podrobnosti oznámení uvedených v odstavcích 2 a 3 tohoto článku, včetně jednotné elektronické zprávy., Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 58 odst. 2.“

            Článek 3
            Provedení

               1.   Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s článkem 1 této směrnice do 31. prosince 2024. Znění těchto předpisů neprodleně sdělí Komisi.
               Použijí tyto předpisy od 1. ledna 2025.
               Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.

               2.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti, na niž se vztahuje článek 1 této směrnice.

            Článek 4
            Vstup v platnost
            Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
            Článek 2 se použije od 1. ledna 2025.

            Článek 5
            Určení
            Tato směrnice je určena členským státům.

            V Bruselu dne 18. února 2020.

                  Za Radu

                  předseda

               Z. MARIĆ

            (1)  Stanovisko ze dne 11. září 2018 a stanovisko ze dne 15. ledna 2020 (dosud nezveřejněný v Úředním věstníku).

            (2)  Úř. věst. C 283, 10.8.2018, s. 35.

            (3)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, 11.12.2006, s. 1).

            (4)  Úř. věst. C 369, 17.12.2011, s. 14.

            (5)  Nařízení Rady (EU) č. 904/2010 ze dne 7. října 2010 o správní spolupráci a boji proti podvodům v oblasti daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 268, 12.10.2010, s. 1).

            (6)  Úř. věst. C 461, 21.12.2018, s. 43.


title: Směrnice Komise (EU) 2020/612 ze dne 4. května 2020, kterou se mění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/126/ES o řidičských průkazech (Text s významem pro EHP)

text:
                  5.5.2020

                  CS

                  Úřední věstník Evropské unie

                  L 141/9

         SMĚRNICE KOMISE (EU) 2020/612
         ze dne 4. května 2020,
         kterou se mění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/126/ES o řidičských průkazech
         (Text s významem pro EHP)
         EVROPSKÁ KOMISE,
         s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
         s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2006/126/ES ze dne 20. prosince 2006 o řidičských průkazech (1), a zejména na článek 8 uvedené směrnice,
         vzhledem k těmto důvodům:

                     (1)

                     Stávající zvláštní ustanovení týkající se možnosti členských států rozhodnout, že se na řidičský průkaz držitelů řidičského průkazu pro vozidla skupiny C, CE, D nebo DE nezaznamená žádné omezení na vozidla s automatickou převodovkou, by se mělo rozšířit na držitele řidičských průkazů pro vozidla skupiny BE, C1, C1E, D1 a D1E, pokud žadatel již je držitelem řidičského průkazu získaného na vozidle s manuální převodovkou alespoň v jedné z těchto skupin: B, BE, C, CE, C1, C1E, D, DE, D1 nebo D1E.

                     (2)

                     Toto rozšíření by mělo být provedeno s ohledem na technický pokrok, zejména s cílem zohlednit vývoj a rostoucí využívání modernějších, bezpečnějších a méně znečišťujících vozidel vybavených širokou škálou poloautomatických, automatických nebo hybridních převodových ústrojí v odvětví dopravy. Zjednodušení současných omezení týkajících se řízení vozidel s automatickou převodovkou by také snížilo administrativní a finanční zátěž zúčastněných stran, včetně malých a středních podniků a mikropodniků působících v silniční dopravě.

                     (3)

                     Požadavky na zkušební motocykly skupiny A2, které se mají používat během zkoušky dovedností a chování, je třeba přizpůsobit technickému pokroku, zejména vývoji spalovacího motoru a podvozku, a širšímu využití elektrických motocyklů. Úprava technických specifikací pro zkušební vozidla skupiny A2 by měla rovněž zajistit, aby byli žadatelé zkoušeni na vozidlech, která jsou reprezentativní pro skupinu, pro niž má být vydán řidičský průkaz.

                     (4)

                     Směrnice 2006/126/ES by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna.

                     (5)

                     Členské státy se v souladu se společným politickým prohlášením členských států a Komise ze dne 28. září 2011 o informativních dokumentech (2) zavázaly, že v odůvodněných případech doplní oznámení o opatřeních přijatých za účelem provedení směrnice ve vnitrostátním právu o jeden či více dokumentů s informacemi o vztahu mezi jednotlivými složkami směrnice a příslušnými částmi vnitrostátních nástrojů přijatých za účelem provedení směrnice ve vnitrostátním právu.

                     (6)

                     Opatření stanovená touto směrnicí jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro řidičské průkazy,

               PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:

            Článek 1
            Příloha II směrnice 2006/126/ES se mění v souladu s přílohou této směrnice.

            Článek 2

               1.   Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. listopadu 2020. Neprodleně sdělí Komisi jejich znění.
               Použijí tyto předpisy ode dne 1. listopadu 2020.
               Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.

               2.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.

            Článek 3
            Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.

            Článek 4
            Tato směrnice je určena členským státům.

            V Bruselu dne 4. května 2020.

                  Za Komisi

               Ursula VON DER LEYEN

                  Předsedkyně

            (1)  Úř. věst. L 403, 30.12.2006, s. 18.

            (2)  Úř. věst. C 369, 17.12.2011, s. 14.

            PŘÍLOHA
            Příloha II směrnice 2006/126/ES se mění takto:

                        a)

                        bod 5.1.3 se nahrazuje tímto:
                        „5.1.3 Zvláštní ustanovení týkající se vozidel skupin BE, C, CE, C1, C1E, D, DE, D1 a D1E
                        Členské státy mohou rozhodnout, že se na řidičský průkaz pro vozidla skupiny BE, C, CE, C1, C1E, D, DE, D1 nebo D1E nezaznamená žádné omezení na vozidla s automatickou převodovkou podle bodu 5.1.2, pokud žadatel již je držitelem řidičského průkazu získaného na vozidle s manuální převodovkou alespoň v jedné z těchto skupin: B, BE, C, CE, C1, C1E, D, DE, D1 nebo D1E a během zkoušky dovedností a chování provedl úkony popsané v bodě 8.4.“;

                        b)

                        v bodě 5.2 se druhý pododstavec druhého podnadpisu „Skupina A2“ nahrazuje tímto:
                        „Pokud je motocykl poháněn spalovacím motorem, musí být objem válců motoru nejméně 250 cm3.“


title: Směrnice Komise v přenesené pravomoci (EU) 2020/1687 ze dne 2. září 2020, kterou se mění příloha rámcového rozhodnutí Rady 2004/757/SVV, pokud jde o zahrnutí nové psychoaktivní látky N,N-diethyl-2-[[4-(1-methylethoxy)fenyl]methyl]-5-nitro-1H-benzimidazol-1-ethanamin (isotonitazen) do definice drogy

text:
                  13.11.2020

                  CS

                  Úřední věstník Evropské unie

                  L 379/55

         SMĚRNICE KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) 2020/1687
         ze dne 2. září 2020,
         kterou se mění příloha rámcového rozhodnutí Rady 2004/757/SVV, pokud jde o zahrnutí nové psychoaktivní látky N,N-diethyl-2-[[4-(1-methylethoxy)fenyl]methyl]-5-nitro-1H-benzimidazol-1-ethanamin (isotonitazen) do definice drogy
         EVROPSKÁ KOMISE,
         s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
         s ohledem na rámcové rozhodnutí Rady, kterou se mění definice drogy v rámcovém rozhodnutí Rady 2004/757/SVV ze dne 25. října 2004, kterým se stanoví minimální ustanovení týkající se znaků skutkových podstat trestných činů a sankcí v oblasti nedovoleného obchodu s drogami (1), a zejména na články 1a a 8a uvedeného rozhodnutí,
         vzhledem k těmto důvodům:

                     (1)

                     Zpráva o hodnocení rizik nové psychoaktivní látky N,N-diethyl-2-[[4-(1-methylethoxy)fenyl]methyl]-5-nitro-1H-benzimidazol-1-ethanamin (isotonitazen) byla vypracována dne 26. května 2020 v souladu s článkem 5c nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1920/2006 (2) vědeckým výborem Evropského monitorovacího centra pro drogy a drogovou závislost (EMCDDA, dále jen „centrum EMCDDA“) rozšířeným v souladu s postupem podle čl. 5c odst. 4 téhož nařízení. Dne 29. května 2020 předložilo centrum EMCDDA dotčenou zprávu o hodnocení rizik Komisi a členským státům.

                     (2)

                     Isotonitazen je syntetické opioidní analgetikum a je velmi podobný látkám etonitazen a klonitazen, které obě podléhají mezinárodní kontrole podle Jednotné úmluvy OSN o omamných látkách z roku 1961 ve znění protokolu z roku 1972.

                     (3)

                     Isotonitazen je v Unii dostupný přinejmenším od dubna 2019 a byl zjištěn v pěti členských státech i ve Spojeném království. Čtyři členské státy ohlásily 24 případů zabavení této látky; kromě toho jeden členský stát ohlásil jeden odebraný vzorek a Spojené království ohlásilo biologické vzorky odebrané post mortem. Obecně platí, že isotonitazen není pravděpodobně dostatečně odhalován, jelikož se kvůli svému novému výskytu na trhu běžně nezjišťuje. Ve většině případů byla tato látka zabavena ve formě prášku, avšak byla rovněž identifikována v kapalné formě. Ačkoliv jsou zjištěná množství poměrně malá, musí být posuzována v kontextu vysoké účinnosti isotonitazenu.

                     (4)

                     Německo a Spojené království už v souvislosti s isotonitazenem ohlásily dva případy úmrtí, ke kterým došlo v roce 2019. O případu úmrtí v Německu nejsou k dispozici žádné podrobné informace. V případě ohlášeném Spojeným královstvím bylo v biologických vzorcích odebraných post mortem identifikováno několik dalších látek. (3) Dosud nebyly hlášeny žádné akutní intoxikace, u nichž by se potvrdila expozice isotonitazenu. Je pravděpodobné, že při otravě způsobené isotonitazenem působí jako antidotum naloxon, stejně jako u jiných syntetických opioidů. Jak případy intoxikace, tak případy úmrtí nejsou pravděpodobně dostatečně odhalovány ani ohlašovány, protože tato látka se běžně nezjišťuje a na trhu Unie se objevila teprve nedávno.

                     (5)

                     Nejsou k dispozici žádné přímé důkazy svědčící o účasti organizovaného zločinu na výrobě a distribuci isotonitazenu či na nedovoleném obchodu s ním a na jeho dodávkách v rámci Unie. Z dostupných informací vyplývá, že isotonitazen vyrábějí chemické podniky sídlící mimo Unii.

                     (6)

                     Isotonitazen se obvykle prodává on-line v malých a velkoobchodních množstvích, zejména ve formě prášku; prodává se také jako nosní spreje připravené k použití. Informace získané při zabavení naznačují, že se isotonitazen možná prodával také na nelegálním trhu s opioidy. Uživatelé si proto nemusí být vědomi, že užívají isotonitazen.

                     (7)

                     Isotonitazen nemá v Unii a zdá se, že ani jinde ve světě, žádné uznávané humánní lékařské nebo veterinární využití. Nic nenasvědčuje tomu, že by tato látka mohla být používána k jiným účelům než jako analytický referenční standard a ve vědeckém výzkumu.

                     (8)

                     Ze zprávy o hodnocení rizik vyplývá, že na řadu otázek souvisejících s isotonitazenem, jež vyvstávají z důvodu nedostatku údajů o rizicích pro zdraví osob, rizicích pro veřejné zdraví a o společenských rizicích, by bylo možné najít odpověď prostřednictvím dalšího výzkumu. Neexistují žádné konkrétní informace o společenských rizicích souvisejících s isotonitazenem. Dostupné důkazy a informace o zdravotních rizicích, které tato látka představuje, rovněž s ohledem na skutečnost, že dotčená látka je relativně neznámá, však poskytují dostatečný důvod pro zahrnutí isotonitazenu do definice drogy.

                     (9)

                     Isotonitazen není uveden na seznamu látek podléhajících kontrole podle Jednotné úmluvy OSN o omamných látkách z roku 1961 ve znění protokolu z roku 1972 ani podle Úmluvy OSN o psychotropních látkách z roku 1971. Isotonitazen není v současné době předmětem hodnocení v rámci systému OSN.

                     (10)

                     Vzhledem k tomu, že čtyři členské státy kontrolují isotonitazen podle vnitrostátních právních předpisů o kontrole drog a jeden členský stát, jakož i Spojené království a Norsko, kontrolují isotonitazen podle jiných právních předpisů, by zahrnutí této látky do definice drogy, aby se na ni vztahovala ustanovení o trestných činech a sankcích podle definice v rámcovém rozhodnutí Rady 2004/757/SVV, pomohlo zamezit vzniku překážek při přeshraničním prosazování práva a v justiční spolupráci a přispělo by k ochraně před riziky, která mohou představovat dostupnost a užívání této látky.

                     (11)

                     K zajištění rychlé a odborně podložené reakce na úrovni Unie na výskyt nových psychoaktivních látek, které zjistily a ohlásily členské státy, svěřuje článek 1a rámcového rozhodnutí 2004/757/SVV Komisi pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci za účelem změny přílohy uvedeného rámcového rozhodnutí a zahrnutí takových látek do definice drogy.

                     (12)

                     Dostupné informace naznačují, že užívání isotonitazenu způsobuje poškození zdraví ve spojení s jeho akutní toxicitou a náchylností ke zneužívání nebo jeho potenciálem k rozvoji závislosti. Toto poškození zdraví je považováno za život ohrožující. Kromě toho existuje potenciál pro závažné fyzické nebo duševní poruchy a významné šíření nemocí, včetně přenosu virů přenášených krví. Tyto účinky, včetně závislosti, jsou srovnatelné s jinými opioidními analgetiky, které podléhají mezinárodní kontrole.

                     (13)

                     Podmínky a postup pro výkon pravomoci přijmout akt v přenesené pravomoci jsou splněny, a proto by měla být přijata směrnice v přenesené pravomoci za účelem zahrnutí isotonitazenu do přílohy rámcového rozhodnutí 2004/757/SVV, aby se na něj v důsledku toho vztahovaly trestněprávní předpisy Unie o nedovoleném obchodu s drogami.

                     (14)

                     Irsko je vázáno rámcovým rozhodnutím 2004/757/SVV ve znění směrnice (EU) 2017/2103 (4), a tudíž se účastní přijímání a používání tohoto rozhodnutí.

                     (15)

                     Dánsko je vázáno rámcovým rozhodnutím 2004/757/SVV ve znění použitelném do 21. listopadu 2018, není však vázáno směrnicí (EU) 2017/2103. Dánsko se tedy nepodílí na přijímání a používání této směrnice a tato směrnice pro ně není závazná ani použitelná.

                     (16)

                     Členské státy se v souladu se společným politickým prohlášením členských států a Komise ze dne 28. září 2011 o informativních dokumentech (5) zavázaly, že v odůvodněných případech doplní oznámení o opatřeních přijatých za účelem provedení směrnice ve vnitrostátním právu o jeden či více dokumentů s informacemi o vztahu mezi jednotlivými složkami směrnice a příslušnými částmi vnitrostátních nástrojů přijatých za účelem provedení směrnice ve vnitrostátním právu.

                     (17)

                     Rámcové rozhodnutí 2004/757/SVV by proto mělo být odpovídajícím způsobem změněno,

               PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:

            Článek 1
            Změna rámcového rozhodnutí 2004/757/SVV
            V příloze rámcového rozhodnutí 2004/757/SVV se doplňuje nový bod 17, který zní:

                        „17.

                           N,N-diethyl-2-[[4-(1-methylethoxy)fenyl]methyl]-5-nitro-1H-benzimidazol-1-ethanamin (isotonitazen). (*1)

            Článek 2
            Provedení

               1.   Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 3. června 2021. Neprodleně sdělí Komisi jejich znění.
               Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.

               2.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.

            Článek 3
            Vstup v platnost
            Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.

            Článek 4
            Tato směrnice je určena členským státům v souladu se Smlouvami.

            V Bruselu dne 2. září 2020.

                  Za Komisi

               Ursula VON DER LEYEN

                  předsedkyně

            (1)  Úř. věst. L 335, 11.11.2004, s. 8.

            (2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1920/2006 ze dne 12. prosince 2006 o Evropském monitorovacím centru pro drogy a drogovou závislost (Úř. věst. L 376, 27.12.2006, s. 1).

            (3)  Tři případy úmrtí ohlásila také Kanada a 18 případů Spojené státy.

            (4)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2017/2103 ze dne 15. listopadu 2017, kterou se mění rámcové rozhodnutí Rady 2004/757/SVV s cílem zahrnout do definice drogy nové psychoaktivní látky a zrušuje rozhodnutí Rady 2005/387/SVV (Úř. věst. L 305, 21.11.2017, s. 12).

            (5)  Úř. věst. C 369, 17.12.2011, s. 14.