title: Směrnice Komise 98/42/ES ze dne 19. června 1998, kterou se mění směrnice Rady 95/21/ES o uplatňování mezinárodních norem pro bezpečnost lodí, zabránění znečištění a životní a pracovní podmínky na lodích, které využívají přístavy Společenství a plují ve výsostných vodách členských států (státní přístavní inspekce)Text s významem pro EHP.

text:
Důležité právní upozornění

|

31998L0042

Úřední věstník L 184 , 27/06/1998 S. 0040 - 0046

		Směrnice Komise 98/42/ESze dne 19. června 1998,kterou se mění směrnice Rady 95/21/ES o uplatňování mezinárodních norem pro bezpečnost lodí, zabránění znečištění a životní a pracovní podmínky na lodích, které využívají přístavy Společenství a plují ve výsostných vodách členských států (státní přístavní inspekce)(Text s významem pro EHP)KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,s ohledem na směrnici Rady 95/21/ES ze dne 19. června 1995 o uplatňování mezinárodních norem pro bezpečnost lodí, zabránění znečištění a životní a pracovní podmínky na lodích, které využívají přístavy Společenství a plují ve výsostných vodách členských států (státní přístavní inspekce) [1], ve znění směrnice 98/25/ES [2], a zejména na článek 19 uvedené směrnice,vzhledem k tomu, že je nezbytné přihlédnout ke změnám úmluv, protokolů, předpisů a rezolucí Mezinárodní námořní organizace (IMO), které vstoupily v platnost, a na vývoj a úvahy v rámci Pařížského memoranda o porozumění;vzhledem k tomu, že od přijetí směrnice 95/21/ES je vyvíjena další snaha o vypracování dokonalejšího systému zaměřování; že systém cílových kritérií vypracovaný v rámci Pařížského memoranda o porozumění by měl být začleněn do uvedené směrnice;vzhledem k tomu, že seznam osvědčení a dokumentů uvedený v příloze II směrnice 95/21/ES by měl být upraven tak, aby vzal v úvahu změny mezinárodních právních předpisů, které vstoupily v platnost;vzhledem k tomu, že seznam "zřejmých důvodů" pro podrobnou inspekci uvedený v příloze III zmíněné směrnice by měl být změněn ve smyslu úplnějšího seznamu obsaženého v rezoluci IMO A.787(19);vzhledem k tomu, že příloha IV zmíněné směrnice, postupy pro inspekci lodí a pokyny, které mají být inspektorem dodržovány, jsou popsány v rezolucích IMO A.466(XII) v platném znění, A.542(13), MEPC.26(23) a A.742(18); že zmíněná příloha IV by měla být změněna s ohledem na zrušení těchto rezolucí rezolucí IMO A.787(19); že postupy popsané v rezoluci A.787(19) jsou začleněny do přílohy I "Postupy státní přístavní inspekce" Pařížského memoranda o porozumění;vzhledem k tomu, že k rozhodnutí, zda by loď měla být zadržena, má inspektor používat kritéria stanovená v příloze VI zmíněné směrnice; že by však nebylo vhodné zadržovat plavidlo na základě náhodně způsobeného poškození, pokud jsou dodrženy určité podmínky;vzhledem k tomu, že zmíněná příloha VI by měla být rovněž změněna s ohledem na ustanovení zahrnutá do rezoluce IMO A.787(19), zejména pokud jde o oblasti spadající do působnosti Mezinárodní úmluvy o normách výcviku, kvalifikace a strážní služby námořníků (STCW) z roku 1978;vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného článkem 12 směrnice Rady 93/75/EHS [3] naposledy pozměněné směrnicí Komise 97/34/ES [4],PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Směrnice 95/21/ES se mění takto:1. V článku 5 se odstavec 2 nahrazuje tímto:"2. Při výběru lodě pro inspekci dává příslušný orgán přednost lodím uvedeným v příloze I části I. Při určování pořadí pro inspekci ostatních lodí uvedených v příloze I užívá příslušný orgán celková cílová kritéria uvedená v příloze I části II."2. Přílohy I, II, III, IV a VI se mění v souladu s přílohou této směrnice.Článek 21. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. září 1998. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici, nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.Článek 3Tato směrnice vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.Článek 4Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 19. června 1998.Za KomisiNeil Kinnockčlen Komise[1] Úř. věst. L 157, 7.7.1995, s. 1.[2] Úř. věst. L 133, 7.5.1998, s. 19.[3] Úř. věst. L 247, 5.10.1993, s. 19.[4] Úř. věst. L 158, 17.6.1997, s. 40.--------------------------------------------------PŘÍLOHA1. Příloha I se nahrazuje tímto:"PŘÍLOHA ILODĚ URČENÉ K PŘEDNOSTNÍ INSPEKCI(podle čl. 5 odst. 2)I. Hlavní kritériaBez ohledu na hodnotu cílového kritéria mají následující lodě hlavní přednost při inspekci.1. Lodě, o nichž lodivodi nebo přístavní orgány hlásí, že mají závady, které mohou být na újmu bezpečné plavbě (v souladu se směrnicí 93/75/EHS a článkem 13 této směrnice).2. Lodě, které nesplnily povinnosti stanovené směrnicí 93/75/EHS.3. Lodě, které jsou předmětem zprávy nebo oznámení podaného jiným členským státem.4. Lodě, které jsou předmětem zprávy nebo stížnosti podané velitelem lodě, členem posádky nebo kteroukoliv osobou či organizací s oprávněným zájmem na bezpečném provozu lodě, životních a pracovních podmínkách na lodi nebo zabránění znečištění, pokud daný členský stát nepovažuje zprávu nebo stížnost za zjevně nepodloženou; totožnost osoby podávající zprávu nebo stížnost nesmí být veliteli lodě nebo majiteli dané lodě prozrazena.5. Lodě, které- na své plavbě do přístavu prodělaly srážku nebo najely na dno nebo na mělčinu,- byly obviněny z porušení předpisů o vypouštění škodlivých látek nebo odpadních vod,- manévrovaly nepředvídatelným nebo nebezpečným způsobem, a tím nedodržely opatření organizace námořního provozu nebo bezpečné plavební praktiky a postupy, nebo- byly jinak provozovány takovým způsobem, že představovaly nebezpečí pro osoby, majetek nebo životní prostředí.6. Lodě, kterým byla v průběhu předchozích šesti měsíců z bezpečnostních důvodů pozastavena jejich klasifikace.II. Celkové cílové kritériumLodě, které mají mít přednost při inspekci:| Hodnota cílového kritéria |1.Lodě vplouvající do přístavu členského státu poprvé nebo po dvanácti měsících nebo více. Při používání těchto kritérií přihlížejí členské státy k inspekcím, které byly provedeny členy Pařížského memoranda. Chybějí-li vhodné údaje pro tento účel, spoléhají se členské státy na dostupné údaje systému Sirenac a provádějí inspekci pouze těch lodí, které nejsou registrovány v databázi Sirenac od jejího zřízení dne 1. ledna 1993. | +20 |2.Lodě, které v předchozích šesti měsících nebyly podrobeny inspekci žádným členským státem. | +10 |3.Lodě, jejichž povinná osvědčení o konstrukci lodě a jejím zařízení vydaná v souladu s úmluvami a osvědčení o klasifikaci byla vydána subjektem neuznaným za podmínek směrnice Rady 94/57/ES ze dne 22. listopadu 1994, kterou se stanoví společná pravidla a normy pro subjekty pověřené inspekcemi a prohlídkami lodí a pro související činnosti námořní správy. | + 5 |4.Lodě plující pod vlajkou států, které jsou uvedeny ve tříleté tabulce nadprůměrných počtů zadržení a zpoždění zveřejněné ve výroční zprávě Pařížského memoranda: | |—0-3 % nad průměr, | + 3 |—3,1-6 % nad průměr, | + 4 |—více než 6 % nad průměr. | + 5 |5.Lodě, kterým bylo povoleno opustit přístav členského státu za určitých podmínek: | |a)pro každou závadu, která má být opravena před odplutím, | + 1 |b)pro každou závadu, která má být opravena v nejbližším přístavu, | + 1 |c)pro každé dvě závady, které mají být opraveny do 14 dní, | + 1 |d)pro každé dvě závady, pro které mají být stanoveny jiné podmínky, | + 1 |e)jestliže opatření týkající se lodě bylo provedeno a všechny závady byly odstraněny. | − 2 |6.Lodě, u kterých byly během dřívějších inspekcí zaznamenány závady, podle počtu závad: | |—0, | −15 |—1-5, | 0 |—6-10, | + 5 |—11-20, | +10 |—více než 20 závad. | +15 |7.Lodě, které byly zadrženy v předchozím přístavu. | +15 |8.Lodě plující pod vlajkou země, která neratifikovala všechny mezinárodní úmluvy uvedené v článku 2 této směrnice. | + 1 |9.Lodě plující pod vlajkou země, která vykazuje podíl závad vyšší než průměrný. | + 1 |10.Lodě s vyšším než průměrným počtem závad vztahujících se k třídě lodi. | + 1 |11.Lodě, které patří do kategorie, pro kterou bylo rozhodnuto o rozšířené inspekci (podle článku 7 této směrnice). | + 5 |12.Ostatní lodě: | |—staré 13 až 20 roků, | + 1 |—staré 21 až 24 roků, | + 2 |—starší než 25 roků. | + 3 |Cílové kritérium znamená číselnou hodnotu přidělenou jednotlivé lodi v souladu s touto přílohou a uvedenou v informačním systému Sirenac.Při určování pořadí předností lodí uvedených výše přihlíží příslušný orgán k označeným celkovým cílovým kritériím. Vyšší cílové kritérium označuje vyšší přednost. Cílové kritérium je součtem použitelných hodnot cílových kritérií uvedených výše. Body 5, 6 a 7 se vztahují jen na inspekce provedené za posledních dvanáct měsíců. Celkové cílové kritérium nesmí být nižší než součet bodů 4, 8, 9, 10, 11 a 12."2. Příloha II se mění takto:1. Bod 13 se nahrazuje tímto:"13. Kopie osvědčení o shodě a osvědčení o řízení bezpečnosti vydaných v souladu s Mezinárodní úmluvou o řízení bezpečnosti lodí a pro zabránění znečištění (SOLAS, kapitola IX)."2. Doplňují se nové body, které znějí:"15. Osvědčení o shodě se zvláštními požadavky na lodě přepravující nebezpečné věci.16. Osvědčení bezpečnosti pro vysokorychlostní plavidlo a povolení provozovat vysokorychlostní plavidlo.17. Zvláštní seznam nebo prohlášení o nebezpečných věcech nebo podrobný nákladový plán.18. Lodní deník se zřetelem na záznamy zkoušek a cvičení a kniha pro zápis inspekcí a údržby záchranných prostředků a zařízení.19. Bezpečnostní osvědčení lodě pro zvláštní účely.20. Bezpečnostní osvědčení pro mobilní mořské vrtací jednotky.21. U ropných tankerů záznam o systému sledování a kontroly vykládky ropy pro poslední cestu se zátěží.22. Poplachový rozpis, protipožární plán a v případě osobní lodě plán kontroly poškození.23. Palubní nouzový plán pro případ znečištění ropou.24. Archiv zpráv o prohlídkách (v případě lodí na přepravu hromadných nákladů a v případě tankových lodí).25. Zprávy z předchozích prohlídek státní přístavní inspekce.26. V případě osobních lodí typu ro-ro informace o maximálním podílu A/A.27. Doklad o povolení pro přepravu obilí.28. Příručka pro zabezpečení nákladu."3. Příloha III se nahrazuje tímto:"PŘÍLOHA IIIPŘÍKLADY "ZŘEJMÝCH DŮVODŮ" PRO PODROBNOU INSPEKCI(podle čl. 6 odst. 3)1. Lodě uvedené v příloze I, části I a části II, bodech II-3, II-4, II-5b, II-5c, II-8 a II-11.2. Kniha záznamů o manipulaci s ropnými látkami nebyla řádně vedena.3. Během prohlídky lodních osvědčení a ostatní dokumentace (viz čl. 6 odst. 1 písm. a) a odst. 2) byly objeveny nepřesnosti.4. Vyskytly se známky, že členové posádky nejsou schopni splnit požadavky článku 8 směrnice Rady 94/58/ES ze dne 22. listopadu 1994 o minimální úrovni výcviku námořníků [1].5. Doklady o nákladových a ostatních operacích nejsou bezpečně vedeny nebo nejsou v souladu se směrnicemi Mezinárodní námořní organizace, např. obsah kyslíku v přívodu inertních plynů do nákladních tanků je nad předepsanou maximální úrovní.6. Velitel ropného tankeru nemůže předložit záznam o systému sledování a kontroly vykládky ropy pro poslední cestu se zátěží.7. Chybí aktualizovaný poplachový rozpis, nebo členové posádky neznají své povinnosti v případě požáru nebo příkazu k opuštění lodě.8. Po vyslání falešných nouzových signálů nenásleduje odpovídající postup pro jejich zrušení.9. Chybí základní vybavení nebo zařízení vyžadované úmluvami.10. Na lodi jsou nevyhovující hygienické podmínky.11. Obecný dojem a výsledky zkoumání inspektora umožňují shledat, že existují závažná poškození nebo závady lodního trupu nebo lodní konstrukce, které mohou ohrožovat konstrukční nebo vodotěsnou neporušenost lodě nebo její schopnost vzdorovat počasí.12. Informace nebo doklad o tom, že velitel nebo posádka nejsou obeznámeni se zásadními činnostmi lodě vztahujícími se k bezpečnosti lodě nebo zabránění znečištění, nebo že tyto činnosti nejsou prováděny."4. Příloha IV se nahrazuje tímto:"PŘÍLOHA IVPOSTUPY PŘI KONTROLE LODÍ(podle čl. 6 odst. 4)1. Zásady bezpečného obsazení lodě posádkou (rezoluce IMO A.481 (XII)) a tyto přílohy: dokument o minimálním bezpečném obsazení lodě posádkou (příloha 1) a hlavní směry pro uplatňování zásad bezpečného obsazení lodě posádkou (příloha 2).2. Ustanovení Mezinárodního předpisu o námořní přepravě nebezpečných věcí.3. Publikace Mezinárodní organizace práce (MOP): "Inspekce pracovních podmínek na lodi: pokyny pro postupy".4. "Postupy státní přístavní inspekce", příloha I Pařížského memoranda."5. Příloha VI se mění takto:1. V úvodu se doplňuje nový odstavec, který zní:"Náhodné poškození při plavbě lodi do přístavu není důvodem k zadržení, pokud1. jsou patřičně dodržovány požadavky obsažené v pravidle I/11 písm. c) úmluvy SOLAS 74, pokud se týká oznámení správě státu vlajky, určenému inspektorovi nebo uznávanému subjektu odpovídajícímu za vydání příslušného osvědčení,2. před vjezdem do přístavu velitel lodě nebo majitel lodě poskytne orgánu státní přístavní inspekce údaje o okolnostech nehody a o způsobeném poškození a informace o oznámení správě státu vlajky,3. jsou přijata vhodná nápravná opatření podle požadavku orgánů a4. orgány se poté, co jim je oznámeno dokončení oprav, ujistí, že byly opraveny závady, které byly zřejmým ohrožením bezpečnosti, zdraví nebo životního prostředí."2. V bodě 3 se doplňuje nová věta, která zní:"Nicméně závady odůvodňující zadržení v oblasti STCW 78 uvedené pod bodem 3.8 jsou jedinými důvody pro zadržení podle této úmluvy."3. V bodě 3.2 se doplňují nové body, které znějí:"13. Závažné závady v provozních požadavcích, jak je popsáno v oddíle 5.5 přílohy I Pařížského memoranda.14. Počet, složení nebo kvalifikace posádky neodpovídá dokladu o bezpečném obsazení posádkou."4. Bod 3.8 se nahrazuje tímto:"1. Námořník, který musí být držitelem průkazu způsobilosti, jej nemá ani nemá platnou úlevu od povinnosti předložit doklad o tom, že žádost o potvrzení průkazu způsobilosti byla podána správě státu vlajky.2. Nejsou dodrženy požadavky správy státu vlajky na bezpečné obsazení.3. Systém palubní a strojní strážní služby neodpovídá požadavkům, které jsou předepsány pro loď správou státu vlajky.4. Pro výkon strážní služby chybí osoba, která získala způsobilost k obsluze základního zařízení pro bezpečnou navigaci, pro bezpečnou rádiovou komunikaci nebo zabránění znečištění moře.5. Není poskytnut důkaz o odborné schopnosti námořníků plnit přidělené povinnosti s ohledem na bezpečnost lodě a zabránění znečištění.6. Neschopnost zajistit první strážní službu při zahájení plavby a následné vystřídání strážní služby osobami, které měly dostatečný odpočinek a jsou jinak způsobilé k výkonu strážní služby."[1] Úř. věst. L 319, 12.12.1994, s. 28.--------------------------------------------------


title: Směrnice Rady ze dne 9. dubna 1968 o uvádění révového vegetativního množitelského materiálu na trh (68/193/EHS)

text:
Důležité právní upozornění

|

31968L0193

Úřední věstník L 093 , 17/04/1968 S. 0015 - 0023 Finské zvláštní vydání: Kapitola 3 Svazek 2 S. 0032  Dánské zvláštní vydání: Řada I Kapitola 1968(I) S. 0091  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 3 Svazek 2 S. 0032  Anglické zvláštní vydání: Řada I Kapitola 1968(I) S. 0093  - 0103 Řecké zvláštní vydání: Kapitola 03 Svazek 3 S. 0039  Španělské zvláštní vydání: Kapitola 03 Svazek 2 S. 0124  Portugalské zvláštní vydání Kapitola 03 Svazek 2 S. 0124

		Směrnice Radyze dne 9. dubna 1968o uvádění révového vegetativního množitelského materiálu na trh(68/193/EHS)RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise,s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],po konzultaci Hospodářského a sociálního výboru,vzhledem k tomu, že produkce vína a stolních hroznů zaujímá v zemědělství Evropského hospodářského společenství významné místo;vzhledem k tomu, že uspokojivé výsledky při pěstování révy do značné míry závisejí na použití vhodných rostlin; že proto některé členské státy již po nějakou dobu omezují uvádění vegetativního množitelského materiálu révy na trh na vysoce jakostní množitelský materiál; že tyto členské státy využívají výsledků systematického šlechtění probíhajícího již po několik desetiletí, jímž byly získány dostatečně stálé a uniformní odrůdy révy, od nichž lze s ohledem na jeho vlastnosti očekávat značné výhody pro zamýšlené použití;vzhledem k tomu, že větší výnosnosti při pěstování révy ve Společenství bude dosaženo, že členské státy budou při výběrů odrůd povolených pro uvádění na trh uplatňovat jednotná a co nejpřísnější pravidla;vzhledem k tomu, že omezení uvádění na trh na určité odrůdy je však důvodné jen tehdy, je-li pěstiteli révy současně zajištěno, že pěstitelé révy mohou množitelský materiál těchto odrůd rovněž skutečně obdržet;vzhledem k tomu, že některé členské státy uplatňují k tomuto účelu systémy uznávání, jejichž účelem je prostřednictvím úřední kontroly zajišťovat odrůdovou pravost, odrůdovou čistotu a zdravotní stav, zejména co se týče viróz; že tyto systémy mohou sloužit za jeden ze základů jednotného systému uznávání pro Společenství;vzhledem k tomu, že pro množitelský materiál produkovaný uvnitř Společenství by se měl tento systém vztahovat jak na obchod mezi členskými státy, tak na uvádění na domácí trhy;vzhledem k tomu, že obecně by mělo být možné uvádět množitelský materiál určený k produkci hroznů nebo množitelského materiálu na trh pouze tehdy, pokud byl v souladu s pravidly pro uznávání úředně přezkoušen a uznán jako základní množitelský materiál nebo certifikovaný množitelský materiál; že volba termínů "základní množitelský materiál" a "certifikovaný množitelský materiál" vychází ze stávající mezinárodní terminologie a z právní úpravy Společenství platné pro ostatní rody a druhy rostlin;vzhledem k tomu, že je vhodné omezit uvádění na trh na certifikovaný množitelský materiál révy získaný klonovou selekcí; že je však v současné době nemožné dosáhnout tohoto cíle, neboť potřeby Společenství nemohou být zcela pokryty tímto materiálem; že je proto až na další nezbytné dočasně povolit uvádění na trh kontrolovaného standardního množitelského materiálu, který musí být rovněž odrůdově pravý a čistý, avšak neposkytuje vždy stejnou záruku jako množitelský materiál získaný klonovou selekcí; že by tato kategorie měla nicméně postupně zmizet;vzhledem k tomu, že není-li v některém členském státě rozšířeno množení révy nebo uvádění vlastního množitelského materiálu na trh, zdá se být oprávněným osvobodit tento stát od povinnosti provádět uznávání nebo kontrolu standardního množitelského materiálu, aniž by tím byla dotčena jeho povinnost omezit uvádění na trh na certifikovaný množitelský materiál a na standardní množitelský materiál;vzhledem k tomu, že množitelský materiál, který není uváděn na trh, by měl být pro malý hospodářský význam vyloučen z oblasti působnosti pravidel Společenství; že právo členských států přijmout pro něj zvláštní předpisy nesmí být dotčeno;vzhledem k tomu, že by se pravidla Společenství neměla vztahovat na množitelský materiál, který je prokazatelně určen k vývozu do třetích zemí;vzhledem k tomu, že Rada by měla nejpozději 31. prosince 1969 přijmout rovněž pravidla Společenství o množitelském materiálu produkovaném v třetích zemích a uváděném na trh ve Společenství;vzhledem k tomu, že ke zlepšení genetické hodnoty i vnější jakosti množitelského materiálu ve Společenství by měly být stanoveny některé podmínky týkající se technické čistoty, jakosti a třídění;vzhledem k tomu, že k zajištění pravosti množitelského materiálu musí být stanovena pravidla Společenství pro oddělené uchovávání partií, balení, uzavírání a označování; že k tomuto účelu musí návěsky uvádět údaje nezbytné pro výkon úřední kontroly a pro informování pěstitele révy a musí odkazovat na právní úpravu na úrovni Společenství;vzhledem k tomu, že členské státy by měly přijmout vhodná kontrolní opatření, aby bylo při uvádění osiva na trh zajištěno dodržování jakostních požadavků a předpisů o zachování pravosti;vzhledem k tomu, že uvádění na trh množitelského materiálu, který tyto podmínky splňuje, by mělo podléhat pouze těm omezením, která stanoví pravidla Společenství, aniž je dotčen článek 36 Smlouvy;vzhledem k tomu, že až do zřízení společného katalogu odrůd by měla tato omezení zahrnovat zejména právo členských států omezit uvádění množitelského materiálu na trh pouze na ty odrůdy, které mají krajinnou a užitnou hodnotu pro jejich území; že není vhodné za současného stavu věcí řešit otázku, zda a za jakých podmínek mohou členské státy zcela nebo částečně zakázat pěstování určitých odrůd révy na svém území;vzhledem k tomu, že je nezbytné uznat za určitých podmínek množitelský materiál, který byl v jiných členských státech získán ze základního množitelského materiálu uznaného v některém členském státě, za rovnocenný množitelskému materiálu produkovanému v tomto členském státě;vzhledem k tomu, že v obdobích, kdy dochází k obtížím v zásobování uznaným množitelským materiálem různých kategorií nebo standardním množitelským materiálem, je třeba přechodně připustit množitelský materiál vyhovující méně přísným požadavkům;vzhledem k tomu, že za účelem harmonizace technických metod uznávání a kontroly standardního množitelského materiálu v jednotlivých členských státech, a proto, aby bylo v budoucnu možné porovnávat množitelský materiál uznaný nebo kontrolovaný ve Společenství a množitelský materiál pocházející ze třetích zemí, je účelné provádět v členských státech testy vedené Společenstvím k posouzení kvality množitelského materiálu různých kategorií;vzhledem k tomu, že by Komisi mělo být svěřeno přijímání některých prováděcích opatření; že pro snazší provádění zamýšlených opatření je třeba stanovit postup úzké spolupráce mezi členskými státy a Komisí v rámci Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictvím,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Tato směrnice se vztahuje na révový vegetativní množitelský materiál (dále jen "množitelský materiál"), který je produkován a uváděn na trh ve Společenství.Článek 21. Pro účely této směrnice se rozumí:A. Révou rostliny rodu Vitis (L.), které jsou určeny k produkci hroznů nebo k použití jako množitelský materiál pro takové rostliny.B. Množitelským materiálemi) Révové sazenice:a)pravokořenná réva: | zakořeněná část neroubovaného réví, která je určena k výsadbě pravokořenných rostlin nebo k užití jako podnože při štěpování; |b)naroubovaná réva: | štěpováním vzájemně spojený roub s podnoží, která je zakořeněna; |ii) Části révya)réví | vyzrálé jednoleté výhony; |b)vyslepené řízky: | části réví, které jsou při produkci naroubovaných rév určeny k vytvoření podzemní části; |c)rouby: | části réví, které jsou při produkci naroubovaných rév a při štěpování na stanovišti určeny k vytvoření nadzemní části; |d)vyslepené réví: | části réví určené k produkci pravokořenných rév; |C. Podnožovými vinohrady vinohrady určené k produkci vyslepených podnožových řízků pro roubování, vyslepeného réví nebo roubů;D. Révovými školkami vinohrady určené k produkci pravokořenných nebo naroubovaných rév;E. Základním množitelským materiálem množitelský materiál,a) který byl získán na odpovědnost šlechtitele podle zásad udržovacího šlechtění odrůdy;b) který je určen k produkci množitelského materiálu;c) který splňuje požadavky na základní množitelský materiál uvedené v přílohách I a II ad) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění uvedených požadavků;F. Certifikovaným množitelským materiálem množitelský materiál;a) který pochází bezprostředně ze základního množitelského materiálu dané odrůdy nebo, na žádost šlechtitele, z množitelského materiálu generace předcházející základnímu množitelskému materiálu, u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění požadavků na základní množitelský materiál stanovených v přílohách I a II;b) který je určen- k produkci materiálu pro výsadbu nebo částí rostlin, které slouží k produkci hroznů nebo- k produkci hroznů;c) který splňuje požadavky na certifikovaný množitelský materiál stanovené v přílohách I a II ad) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění uvedených požadavků;G. Standardním množitelský materiálem množitelský materiál,a) který je odrůdově pravý a čistý;b) který je určen- k produkci materiálu pro výsadbu nebo částí rostlin, které slouží k produkci hroznů nebo- k produkci hroznů;c) který splňuje požadavky na certifikovaný množitelský materiál stanovené v přílohách I a II ad) u kterého bylo úřední zkouškou ověřeno splnění uvedených požadavků;H. Úředním opatřením opatření, která provádějía) státní orgány nebob) veřejnoprávní nebo soukromoprávní právnické osoby jednající jménem státu neboc) v případě pomocných činností, které rovněž podléhají dohledu států, přísežné fyzické osobyza předpokladu, že osoby uvedené v písmenech b) a c) nemají osobní zájem na výsledku těchto opatření.2. Členské státy mohoua) stanovit, že úředního uznání množitelského materiálu nebo kontroly standardního množitelského materiálu není třeba, jestliže na jejich území není rozšířeno množení nebo uvádění množitelského materiálu na trh;b) po vstupu v platnost právních nebo správních předpisů nezbytných pro provedení této směrnice dočasně stanovit, že množitelský materiál použitý k vybudování podnožového vinohradu nebo révové školky je rovnocenný s množitelským materiálem, který je uznán nebo kontrolován podle této směrnice, pokud tento množitelský materiál před svým použitím poskytuje stejné záruky jako množitelský materiál uznaný a kontrolovaný podle této směrnice.Článek 31. Členské státy stanoví, že na trh lze uvádět pouze révový množitelský materiál, který- byl úředně uznán jako základní nebo certifikovaný množitelský materiál nebo se jedná o úředně kontrolovaný standardní množitelský materiál a- splňuje požadavky stanovené v příloze II.2. Členské státy mohou stanovit odchylky od odstavce 1a) pro množitelský materiál ve vegetačních stupních předcházejících základnímu materiálu;b) pro pokusy nebo vědecké účely;c) pro účely šlechtění.3. Členské státy mohou pro vyslepené podnožové řízky stanovit odchylky ve vztahu k minimální délce (příloha II část III bod 1 B písm. a).4. Komise může postupem podle článku 17:a) zmocnit členské státy, odchylně od přílohy II části II bodu 1, k zařazení naroubovaných rév mezi certifikovaný množitelský materiál, pokud se jedná o kombinaci certifikovaného množitelského materiálu naštěpovaného na standardní množitelský materiál; toto zmocnění může být vydáno pouze na přechodnou dobu, nejdéle do doby, kdy bude nová výsadba v daných členských státech dostatečně zásobena základním a certifikovaným množitelským materiálem;b) stanovit, že množitelský materiál určitých odrůd může být od určitého dne uváděn na trh pouze tehdy, je-li úředně uznán jako základní nebo certifikovaný množitelský materiál.Článek 4Členské státy mohou pro uznávání tuzemské produkce a pro kontrolu standardního množitelského materiálu tuzemské produkce stanovit dodatečné nebo přísnější požadavky, než které jsou stanoveny v příloze I a II.Článek 51. Každý členský stát sestaví seznam odrůd révy, které jsou na jeho území úředně povoleny pro uznávání nebo kontrolu množitelského materiálu. Seznam udává podstatné morfologické a fyziologické znaky, jimiž se jednotlivé odrůdy od sebe liší.2. Odrůda se povolí teprve tehdy, pokud bylo úředními zkouškami nebo zkouškami pod úředním dohledem, zejména pěstitelskými zkouškami, ověřeno, že je dostatečně uniformní a stálá.Je-li známo, že určitá odrůda je v jiné zemi uváděna na trh pod jiným názvem, zapíše se i tento název.3. Povolené odrůdy se pravidelně úředně kontrolují. Není-li již některá z podmínek pro povolení pro uznávání nebo kontrolu množitelského materiálu splněna, povolení se zruší a odrůda se ze seznamu vymaže.4. Znění seznamu a veškeré jeho změny se neprodleně oznámí Komisi, která je sdělí ostatním členským státům.Článek 6Členské státy stanoví, že v průběhu kontroly odrůd musí být vzorky odebírány úředně pomocí vhodných metod.Článek 7Členské státy stanoví, že množitelský materiál bude uložen a označen při sklizni, úpravě obalem, skladování, přepravě a pěstování odděleně podle odrůd, a v případě základního a certifikovaného množitelského materiálu též podle klonů.Článek 81. Členské státy stanoví, že množitelský materiál smí být uváděn na trh pouze v dostatečně homogenních partiích a v uzavřených baleních nebo svazcích, které musí být opatřeny uzávěrem a označeny podle článků 9 a 10. Obalová úprava se provádí podle přílohy III.2. Členské státy mohou pro uvádění na trh malých množství konečnému spotřebiteli a pro uvádění hrnkových, bednových a krabicových sazenic na trh stanovit odchylky od odstavce 1 týkající se obalové úpravy, balení, uzavírání a označování.Článek 9Členské státy stanoví, že balení a svazky množitelského materiálu musí být uzavřeny odpovědnou osobou tak, aby byl uzávěr při otevření balení nebo svazku znehodnocen a nemohl být znovu použit.Článek 101. Členské státy stanoví, že balení a svazky množitelského materiálu opatří osoba odpovědná za uzavření na vnější straně návěskou podle přílohy IV v některém z úředních jazyků Společenství; návěska je připevněna uzávěrem. Barva návěsky je pro základní množitelský materiál bílá, pro certifikovaný množitelský materiál modrá a pro standardní množitelský materiál tmavě žlutá.2. Členské státy mohou stanovit, že každá partie bude mimoto doprovázena písemným osvědčením, které obsahuje údaje z návěsky.Článek 11Členské státy dbají na to, aby pravost množitelského materiálu byla od sklizně až do předání konečnému spotřebiteli zaručena úředním dohledem prostřednictvím jimi předepsaného nebo uznaného systému. Přijmou veškerá opatření nezbytná k tomu, aby byl při uvádění množitelského materiálu na trh vykonáván úřední dohled nad dodržováním podmínek stanovených touto směrnicí, přinejmenším namátkovou kontrolou.Článek 121. Členské státy zajistí, aby uvádění na trh základního a certifikovaného množitelského materiálu, který byl úředně uznán a jehož balení byla uzavřena a označena v souladu s touto směrnicí, a standardního množitelského materiálu, jehož balení byla uzavřena a označena v souladu s touto směrnicí, podléhalo pouze těm omezením na základě jeho vlastností, opatření o zkouškách, označování a uzavírání, která stanoví tato směrnice.2. Členské státy mohou:a) stanovit, dokud nevstoupí v platnost opatření Komise podle čl. 3 odst. 2 písm. b), že množitelský materiál určitých odrůd révy může být po určitém dni uváděn na trh pouze tehdy, je-li úředně uznán jako základní nebo certifikovaný množitelský materiál;b) do doby, než bude moci být zaveden společný katalog odrůd, omezit uvádění množitelských materiálů na trh na množitelské materiály odrůd, které jsou zapsány ve vnitrostátním seznamu vycházejícím z krajinné hodnoty pro jejich území; podmínky pro zápis do tohoto seznamu jsou pro odrůdy pocházející z ostatních členských států stejné jako pro domácí odrůdy.Článek 13Členské státy stanoví, že množitelský materiál, který pochází bezprostředně ze základního množitelského materiálu uznaného v některém členském státě a který byl sklizen v jiném členském státě, může být uznán ve státě, který vyprodukoval základní množitelský materiál, pokud byl na jeho množitelském porostu podroben inspekci vyhovující požadavkům stanoveným v příloze I a pokud bylo úředními zkouškami ověřeno, že jsou splněny požadavky stanovené v příloze II.Článek 141. K překonání přechodných obtíží ve všeobecném zásobování základním, certifikovaným či standardním množitelským materiálem, které se vyskytnou alespoň v jednom členském státě a které nelze odstranit v rámci Společenství, zmocní Komise postupem podle článku 17 jeden nebo více členských států, aby povolily na určité období stanovené Komisí uvádění na trh množitelského materiálu kategorie vyhovující méně přísným požadavkům.2. Pokud jde o kategorii množitelského materiálu určité odrůdy, má návěska barvu stejnou jako ta, která je stanovena pro odpovídající kategorii, a v ostatních případech je hnědá. V každém případě musí být na návěsce uvedeno, že se jedná o množitelský materiál kategorie vyhovující méně přísným požadavkům.Článek 151. Tato směrnice se nevztahuje na množitelský materiál, který je prokazatelně určen k vývozu do třetích zemí.2. Rada vydá kvalifikovanou většinou na návrh Komise nejpozději 31. prosince 1969 předpisy pro množitelský materiál, který je vyprodukován ve třetích zemích a uváděn na trh uvnitř Společenství.Článek 161. Ve Společenství se provádějí na úrovni Společenství testy k hodnocení kvality množitelského materiálu; podléhají kontrole prováděné výborem uvedeným v článku 17.2. V první etapě slouží testy k harmonizaci metod uznávání certifikovaného množitelského materiálu a metod kontroly standardního množitelského materiálu, aby bylo dosaženo srovnatelnosti výsledků. Jakmile bude tohoto cíle dosaženo, bude o testech každoročně podávána zpráva o činnosti, která se důvěrně sdělí členským státům a Komisi. Komise stanoví postupem podle článku 17 datum, ke kterému bude zpráva podána poprvé.3. Komise vydá postupem podle článku 17 opatření nezbytná k provádění testů. Do testů lze zahrnout množitelský materiál sklizený ve třetích zemích.Článek 171. Má-li být zahájen postup podle tohoto článku, přednese věc Stálému výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví, zřízenému rozhodnutím Rady ze dne 14. června 1966 [2], (dále jen "výbor") jeho předseda, a to buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce členského státu.2. Hlasům členských států ve výboru je přidělena váha podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.3. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata. Výbor zaujme stanovisko k opatřením ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou dvanácti hlasů.4. Komise přijme opatření, která jsou okamžitě použitelná. Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě. V tomto případě může Komise nejvýše o jeden měsíc ode dne tohoto sdělení odložit použitelnost opatření, o kterých rozhodla.Rada může kvalifikovanou většinou ve lhůtě jednoho měsíce přijmout jiné rozhodnutí.Článek 18Touto směrnicí nejsou dotčeny vnitrostátní právní předpisy odůvodněné ochranou zdraví a života lidí, zvířat nebo rostlin nebo ochranou průmyslového a obchodního vlastnictví.Článek 19Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději 1. července 1969 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.Článek 20Tato směrnice je určena členským státům.V Lucemburku dne 9. dubna 1968.Za RadupředsedaE. Faure[1] Úř. věst. 156, 15.7.1967, s. 30.[2] Úř. věst. 125, 11.7.1966, s. 2289/66.--------------------------------------------------PŘÍLOHA IPOŽADAVKY NA POROSTI. Obecné podmínky1. Porost je odrůdově pravý a čistý.2. Pěstební stav množitelského porostu a vývojový stupeň porostu umožňují dostatečnou kontrolu odrůdové pravosti a čistoty.3. Je co nejvíce zaručeno, že půda pro révové školky a podnožové vinohrady určené k produkci základního a certifikovaného množitelského materiálu není při výsadbě infikována škodlivými organismy, především viry.4. Výskyt škodlivých organismů, které snižují hodnotu množitelského materiálu, je omezen na nejnižší míru.5. V porostu se nevyskytují rostliny, které vykazují příznaky viróz.6. Výpadek rostlin na podnožových vinohradech určených k produkci certifikovaného množitelského materiálu nepřekračuje 5 %; nepřekračuje 10 % na podnožových vinohradech určených k produkci standardního množitelského materiálu. Výpadek rostlin může tyto podíly výjimečně překročit, lze-li jej přičíst fyzikálním příčinám.7. Minimálně jednou ročně se provádí inspekce; v případě nedostatků, jejichž příčiny mohou být odstraněny, aniž by tím byla ovlivněna kvalita množitelského materiálu, uskuteční se opětovná inspekce.II. Zvláštní podmínky1. Révové školky nejsou v plodných vinohradech a neleží ve vzdálenosti pouhých několika metrů od těchto.2. Části révy použité k produkci pravokořenných a naroubovaných rév pocházejí z úspěšně kontrolovaných podnožových vinohradů.--------------------------------------------------PŘÍLOHA IIPOŽADAVKY NA MNOŽITELSKÝ MATERIÁLI. Obecné podmínky1. Množitelský materiál je odrůdově pravý a čistý, při uvádění na trh je u standardního množitelského materiálu povoleno nejvýše 1 % příměsí.2. Minimální technická čistota: 96 %Za technicky nečistý se považuje:a) množitelský materiál zcela nebo zčásti zaschlý, i když byl po zaschnutí namočen ve vodě;b) uhynulý, zkroucený nebo poraněný, zejména poškozený krupobitím nebo mrazem, rozdrcený či zlomený.3. Výskyt škodlivých organismů, které snižují hodnotu množitelského materiálu, je omezen na nejnižší míru.II. Zvláštní podmínky1. Naroubované révy:Naroubované révy, které vznikly kombinací základního množitelského materiálu na základní množitelský materiál nebo základního množitelského materiálu na certifikovaný množitelský materiál, se zařazují do kategorie základní množitelský materiál. Naroubované révy, které vznikly kombinací certifikovaného množitelského materiálu na základní množitelský materiál nebo certifikovaného množitelského materiálu na certifikovaný množitelský materiál, se zařazují do kategorie certifikovaný množitelský materiál. Všechny ostatní kombinace se zařazují do kategorie standardní množitelský materiál.2. Části révy:Réví vykazuje dostatečnou vyzrálost dřeva. Dřevo a dřeň jsou v poměru běžném pro danou odrůdu.III. Třídění1. Vyslepené podnožové řízky pro roubování, rouby a vyslepené réví:A. PrůměrMěří se největší průměr na nejmenším příčném řezu.a) Vyslepené podnožové řízky pro roubování a rouby:a) Užší průměri) u Vitis rupestris a jejích kříženců s Vitis vinifera 6 - 12 mm,ii) u ostatních odrůd révy 6,5 - 12 mm.Podíl réví o průměru do 7 mm u Vitis rupestris a jejích kříženců s Vitis vinifera a do 7,5 mm u ostatních odrůd révy nepřekračuje 25 % partie.b) Největší průměr na silnějším konci: 14 mm, mimo roubů určených ke štěpování na místě. Řez se provádí nejméně 2 cm pod spodním očkem.b) Vyslepené réví:Minimální užší průměr: 3,5 mm.B. DélkaDélka se měří od paty spodního nodu s ohledem na horní internodium.a) Vyslepené podnožové řízky pro roubování: minimální délka činí 1,05 m,b) Vyslepené réví: minimální délka 55 cm, u Vitis vinifera 30 cm,c) Rouby: minimální délka 50 cm s nejméně pěti použitelnými očky.2. Pravokořenné révy:A. PrůměrNejvětší průměr, měřeno ve středu internodia pod horním výhonem, činí nejméně 5 mm.B. DélkaMinimální délka od paty kořene k nasazení horního výhonu činía) u zakořeněných podnoží: 30 cm,b) u ostatních pravokořenných rév: 22 cm.C. KořenyKaždá rostlina má nejméně tři dobře vyvinuté a dostatečně dobře rozdělené kořeny. Odrůdě 420 A postačují pouze dva dobře vyvinuté kořeny, jsou-li protilehlé.3. Naroubované révy:a) kořenový kmen je nejméně 20 cm dlouhý,b) kořeny: každá rostlina má nejméně tři dobře vyvinuté a dostatečně dobře rozdělené kořeny. Odrůdě 420 A postačují pouze dva dobře vyvinuté kořeny, jsou-li protilehlé.c) místo štěpování: každá rostlina má dostatečně srostlé, pravidelné a pevné místo štěpování.--------------------------------------------------PŘÍLOHA IIIOBALOVÁ ÚPRAVAObsah balení či svazků:Druh | Počet kusů |1.Naroubované révy | 25 |2.Pravokořenné révy | 50 |3.Rouby | 100 nebo 200 |4.Vyslepené podnožové řízky pro roubování | 200 |5.Vyslepené réví podnoží a odrůd Vitis vinifera | 200 nebo 500 |6.Ostatní vyslepené réví | 200 |--------------------------------------------------PŘÍLOHA IVNÁVĚSKAA. Povinné údajea) 1. "Norma EHS"2. Jméno a adresa pěstitele nebo jeho identifikační číslo3. Orgán, který provedl uznání nebo kontrolu, a členský stát4. Číslo partie5. Odrůda a případně klon – u naroubovaných rév podnože i roubu6. Kategorie7. Země produkce8. Množství9. Délka – v případě vyslepených podnožových řízků pro roubování, pokud daný členský stát povoluje výjimky co do minimální délky (čl. 3 odst. 3)b) U pravokořenných a naroubovaných rév jakožto množitelského materiálu postačují údaje podle písm. a) bodů 1, 2, 5, 6 a 7.B. Minimální rozměrya) 110 mm × 67 mm pro vyslepené podnožové řízky pro roubování, rouby a vyslepené réví,b) 80 mm × 70 mm pro pravokořenné a naroubované révy.--------------------------------------------------


title: Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/99/EU ze dne 13. prosince 2011 o evropském ochranném příkazu

text:
               21.12.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 338/2

         SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2011/99/EU
   ze dne 13. prosince 2011
   o evropském ochranném příkazu
   EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 82 odst. 1 písm. a) a d) této smlouvy,
   s ohledem na podnět Belgického království, Bulharské republiky, Estonské republiky, Španělského království, Francouzské republiky, Italské republiky, Maďarské republiky, Polské republiky, Portugalské republiky, Rumunska, Finské republiky a Švédského království,
   po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
   v souladu s řádným legislativním postupem (1),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Evropská unie si stanovila za cíl zachovat a rozvíjet prostor svobody, bezpečnosti a práva.

               (2)

               Podle čl. 82 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“) je justiční spolupráce v trestních věcech v Unii založena na zásadě vzájemného uznávání rozsudků a soudních rozhodnutí.

               (3)

               Podle Stockholmského programu – otevřená a bezpečná Evropa, která slouží svým občanům a chrání je (2), by vzájemné uznávání mělo být rozšířeno na všechny druhy rozsudků a soudních rozhodnutí, které mohou být v závislosti na právním systému buď trestní, nebo správní povahy. Program dále vyzývá Komisi a členské státy, aby posoudily, jak zlepšit právní předpisy a opatření zaměřená na praktickou podporu ochrany obětí. Uvedený program rovněž stanoví, že by obětem trestného činu mohla být nabídnuta zvláštní ochranná opatření, která by měla být účinná v rámci celé Unie. Tato směrnice je součástí soudržného a komplexního souboru opatření v oblasti práv obětí.

               (4)

               V usnesení Evropského parlamentu ze dne 26. listopadu 2009 o odstranění násilí páchaného na ženách se členské státy vyzývají, aby zlepšily své vnitrostátní právní předpisy a politiky zaměřené proti všem formám násilí páchaného na ženách a aby zahájily kroky k boji proti příčinám tohoto násilí, zejména prostřednictvím preventivních akcí, a dále se Unie vyzývá, aby všem obětem násilí zaručila právo na pomoc a podporu. Usnesení Evropského parlamentu ze dne 10. února 2010 o rovnosti žen a mužů v Evropské unii – 2009 podporuje návrh na zavedení evropského příkazu k ochraně obětí.

               (5)

               Rada ve svém usnesení ze dne 10. června 2011 o plánu posílení práv a ochrany obětí, zejména v trestním řízení, uvedla, že je na úrovni Unie třeba podniknout kroky za účelem posílení práv a ochrany obětí trestných činů, a vyzvala Komisi, aby za tímto účelem předložila příslušné návrhy. V tomto rámci by měl být vytvořen mechanismus k zajištění vzájemného uznávání mezi členskými státy rozhodnutí o ochranných opatřeních pro oběti trestných činů. V souladu s uvedeným usnesením by měla být tato směrnice, která se týká vzájemného uznávání ochranných opatřeních přijatých v trestních věcech, doplněna vhodným mechanismem upravujícím opatření přijímaná v občanských věcech.

               (6)

               Ve společném prostoru práva bez vnitřních hranic je nezbytné zajistit, aby ochrana poskytovaná fyzické osobě v jednom členském státě byla zachována a pokračovala rovněž v jakémkoli jiném členském státě, do nějž se dotyčná osoba přestěhuje nebo přestěhovala. Také by mělo být zajištěno, aby oprávněný výkon práva občanů Unie svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států v souladu s čl. 3 odst. 2 Smlouvy o Evropské unii (dále jen „Smlouva o EU“) a článkem 21 Smlouvy o fungování EU nevedl ke ztrátě jejich ochrany.

               (7)

               Za účelem dosažení těchto cílů by tato směrnice měla stanovit pravidla, na jejichž základě je možné rozšířit ochranu vyplývající z určitých ochranných opatření přijatých podle práva jednoho členského státu (dále jen „vydávající stát“) i na další členský stát, v němž se chráněná osoba rozhodne pobývat nebo se zdržovat (dále jen „vykonávající stát“).

               (8)

               Tato směrnice zohledňuje rozdílné právní tradice členských států i skutečnost, že účinnou ochranu je možné zajistit prostřednictvím ochranných příkazů vydaných jinými orgány než trestními soudy. Tato směrnice nezakládá povinnost změnit vnitrostátní systémy přijímání ochranných opatření, ani nezakládá povinnost zavést trestněprávní systém pro vykonávání evropského ochranného příkazu nebo takový systém za tímto účelem pozměnit.

               (9)

               Tato směrnice se použije na ochranná opatření, která mají konkrétně za cíl chránit určité osoby proti trestnému činu jiné osoby, který může jakýmkoli způsobem ohrozit život, tělesnou, duševní a sexuální integritu dané osoby, například prostřednictvím předcházení jakékoli formě obtěžování, jakož i proti činu, který může ohrozit důstojnost nebo osobní svobodu, například prostřednictvím předcházení únosům, nebezpečnému pronásledování (tzv. stalking) a jiným formám nepřímého nátlaku, a která mají za cíl předcházet novému trestnému jednání či zmírnit dopady předchozího trestného jednání. Tato osobní práva chráněné osoby odpovídají úrovni základních hodnot uznávaných a dodržovaných ve všech členských státech. Členský stát však není povinen vydat evropský ochranný příkaz na základě trestního opatření, které neslouží konkrétně k ochraně osoby, ale slouží primárně k jiným účelům, například za účelem společenské rehabilitace pachatele. Je třeba zdůraznit, že tato směrnice se vztahuje na ochranná opatření, která mají za cíl chránit všechny oběti, a nikoli pouze oběti násilí páchaného na základě příslušnosti k pohlaví, přičemž se zohlední zvláštní povaha každého spáchaného trestného činu.

               (10)

               Tato směrnice se vztahuje na ochranná opatření v trestních věcech, a nevztahuje se proto na ochranná opatření ve věcech občanských. K výkonu ochranného opatření v souladu s touto směrnicí není nezbytné, aby byl spáchaný trestný čin stanoven pravomocným rozhodnutím. Nezáleží ani na tom, zda je orgán, který ochranné opatření přijal, orgánem trestněprávní, správní či občanskoprávní povahy. Tato směrnice neukládá členským státům povinnost, aby změnily své vnitrostátní právní předpisy tak, aby byly schopny přijímat ochranná opatření v rámci trestního řízení.

               (11)

               Tato směrnice se má vztahovat na ochranná opatření přijatá ve prospěch obětí nebo možných obětí trestných činů. Tato směrnice by se proto neměla vztahovat na opatření přijatá za účelem ochrany svědků.

               (12)

               Je-li ochranné opatření podle této směrnice přijato na ochranu příbuzného hlavní chráněné osoby, může být požádáno o vydání evropského ochranného příkazu a evropský ochranný příkaz může být vydán ve vztahu k tomuto příbuznému, pokud jsou splněny podmínky stanovené v této směrnici.

               (13)

               Každá žádost o vydání evropského ochranného příkazu by měla být posouzena dostatečně rychle s ohledem na bližší okolnosti případu včetně naléhavosti, předpokládaného data příjezdu chráněné osoby na území vykonávajícího státu a, pokud je to možné, s ohledem na míru ohrožení chráněné osoby.

               (14)

               Mají-li být chráněné osobě nebo osobě, která představuje nebezpečí, sdělovány informace podle této směrnice, měly by být tyto informace případně zároveň poskytnuty opatrovníkovi nebo zástupci dotčené osoby. Současně je nutné důsledně zohledňovat skutečnost, že chráněná osoba, osoba, která představuje nebezpečí, opatrovník nebo zástupce pro řízení musí obdržet informace podle této směrnice v jazyce, kterému rozumí.

               (15)

               V řízeních o vydání a uznání evropského ochranného příkazu by příslušné orgány měly náležitě zohledňovat potřeby obětí, a to zejména zvláště zranitelných osob, jako jsou nezletilí nebo zdravotně postižené osoby.

               (16)

               Pro použití této směrnice může být ochranné opatření uloženo na základě rozsudku ve smyslu rámcového rozhodnutí Rady 2008/947/SVV ze dne 27. listopadu 2008 o uplatňování zásady vzájemného uznávání na rozsudky a rozhodnutí o probaci za účelem dohledu nad probačními opatřeními a alternativními tresty (3), nebo na základě rozhodnutí o opatřeních dohledu ve smyslu rámcového rozhodnutí Rady 2009/829/SVV ze dne 23. října 2009 o uplatnění zásady vzájemného uznávání na rozhodnutí o opatřeních dohledu jakožto alternativy zajišťovací vazby mezi členskými státy Evropské unie (4). Bylo-li rozhodnutí přijato ve vydávajícím státě na základě jednoho z uvedených rámcových rozhodnutí, mělo by následovat příslušné řízení o uznání ve vykonávajícím státě. Tím by však neměla být vyloučena možnost postoupení evropského ochranného příkazu do jiného členského státu, než je stát vykonávající rozhodnutí, založená na uvedených rámcových rozhodnutích.

               (17)

               V souladu s článkem 6 Evropské úmluvy o ochraně lidských práv a základních svobod a s čl. 47 druhým pododstavcem Listiny základních práv Evropské unie by osoba, která představuje nebezpečí, měla buď v průběhu řízení vedoucího k přijetí ochranného opatření nebo před vydáním evropského ochranného příkazu mít možnost být slyšena a podat proti ochrannému opatření opravný prostředek.

               (18)

               Aby se předešlo spáchání trestného činu proti oběti ve vykonávajícím státě, měl by uvedený stát mít právní prostředky pro uznání rozhodnutí ve prospěch oběti, které bylo předtím přijato ve vydávajícím státě, a zároveň by se mělo zabránit tomu, aby oběť musela ve vykonávajícím státě zahájit nové řízení nebo znovu předkládat důkazní prostředky, jako by rozhodnutí ve vydávajícím státě nebylo přijato. Uznání evropského ochranného příkazu vykonávajícím státem znamená mimo jiné, že příslušný orgán uvedeného státu, s výhradou omezení uvedených v této směrnici, přijme existenci a platnost ochranného opatření přijatého ve vydávajícím státě, uzná faktickou situaci popsanou v evropském ochranném příkazu a souhlasí, že ochrana by měla být poskytnuta a její poskytování by mělo pokračovat v souladu s jeho vnitrostátním právem.

               (19)

               Tato směrnice obsahuje úplný seznam zákazů a omezení, které, jsou-li uloženy ve vydávajícím státě a obsaženy v evropském ochranném příkazu, by měly být uznány a vykonány ve vykonávajícím státě, s výhradou omezení stanovených v této směrnici. Umožňuje-li to vnitrostátní právo, lze na vnitrostátní úrovni přijímat další ochranná opatření, jako je povinnost osoby, která představuje nebezpečí, zdržovat se na určeném místě. Vydávající stát může tato opatření uložit v řízení, jehož výsledkem je přijetí některého ochranného opatření, které podle této směrnice může být základem evropského ochranného příkazu.

               (20)

               Jelikož jsou ve členských státech k přijímání a výkonu ochranných opatření příslušné různé druhy orgánů (občanskoprávní, trestněprávní či správní), je vhodné poskytnout v rámci této směrnice vysokou úroveň flexibility v mechanismu spolupráce mezi členskými státy. Příslušný orgán ve vykonávajícím státě proto nemusí ve všech případech přijmout stejné ochranné opatření, jako bylo přijato ve vydávajícím státě, a může do určité míry uvážit přijetí jakéhokoli opatření, které v obdobné situaci shledává vhodným a přiměřeným podle svého vnitrostátního práva, aby byla chráněné osobě poskytnuta pokračující ochrana s ohledem na ochranné opatření přijaté ve vydávajícím státě, jak je popsané v evropském ochranném příkazu.

               (21)

               Zákazy nebo omezení, na které se tato směrnice použije, zahrnují mimo jiné opatření zaměřená na omezení osobních kontaktů či kontaktů na dálku mezi chráněnou osobou a osobou, která představuje nebezpečí, například uložením určitých podmínek pro tyto kontakty nebo uložením omezení ohledně obsahu komunikace.

               (22)

               Příslušný orgán vykonávajícího státu by měl informovat osobu, která představuje nebezpečí, příslušný orgán vydávajícího státu a chráněnou osobu o jakémkoli opatření přijatém na základě evropského ochranného příkazu. Při oznámení osobě, která představuje nebezpečí, by měl být řádně zohledněn zájem chráněné osoby na tom, aby nebyla odhalena její adresa nebo jiné kontaktní údaje. Takové údaje by měly být z oznámení vyloučeny, pokud nejsou adresa či jiné kontaktní údaje zahrnuty v zákazu nebo omezení uloženém jako opatření výkonu osobě, která představuje nebezpečí.

               (23)

               Pokud příslušný orgán ve vydávajícím státě odvolá evropský ochranný příkaz, měl by příslušný orgán ve vykonávajícím státě přerušit opatření, která přijal za účelem výkonu evropského ochranného příkazu, přičemž se rozumí, že příslušný orgán vykonávajícího státu může nezávisle a v souladu se svým vnitrostátním právem přijmout jakékoli ochranné opatření podle svých vnitrostátních právních předpisů s cílem chránit dotčenou osobu.

               (24)

               Vzhledem k tomu, že se tato směrnice zabývá situací, kdy se chráněná osoba přestěhuje do jiného členského státu, vydání či výkon evropského ochranného příkazu by nemělo zahrnovat jakékoli přenesení pravomocí týkajících se hlavních, odložených, alternativních, podmíněných nebo vedlejších trestů nebo bezpečnostních opatření uložených osobě, která představuje nebezpečí, na vykonávající stát, pokud tato osoba i nadále pobývá ve státě, který ochranné opatření přijal.

               (25)

               Tam, kde je to vhodné, by mělo být možné použít elektronické prostředky s cílem uvést v souladu s vnitrostátními právními předpisy a postupy do praxe opatření přijatá na základě této směrnice.

               (26)

               V rámci spolupráce mezi orgány zapojenými do zajištění ochrany chráněné osoby by měl příslušný orgán vykonávajícího státu sdělit příslušnému orgánu vydávajícího státu jakékoli porušení opatření přijatých ve vykonávajícím státě za účelem výkonu evropského ochranného příkazu. Toto sdělení by mělo umožnit příslušnému orgánu vydávajícího státu urychleně rozhodnout o jakékoli vhodné reakci ohledně ochranného opatření uloženého v jeho státě vůči osobě, která představuje nebezpečí. Taková reakce může zahrnovat, je-li to vhodné, uložení trestu odnětí svobody namísto opatření nezahrnujícího odnětí svobody, které bylo původně přijato například jako alternativa k předběžnému zadržení nebo jako důsledek podmíněného trestu. Rozumí se, že takové rozhodnutí, jelikož neukládá trest ex novo ve vztahu k novému trestnému činu, není v rozporu s možností, že vykonávající stát případně uloží sankce v případě porušení opatření přijatých za účelem výkonu evropského ochranného příkazu.

               (27)

               Vzhledem k různým právním tradicím členských států, pokud by v případě obdobném faktické situaci popsané v evropském ochranném příkazu nebylo ve vykonávajícím státě k dispozici žádné ochranné opatření, měl by příslušný orgán vykonávajícího státu podat příslušnému orgánu vydávajícího státu zprávu o jakémkoli porušení ochranného opatření uvedeného v evropském ochranném příkazu, které je mu známo.

               (28)

               V zájmu hladkého uplatňování této směrnice v každém jednotlivém případě by příslušné orgány vydávajícího a vykonávajícího státu měly vykonávat své pravomoci v souladu s touto směrnicí a s ohledem na zásadu ne bis in idem.

               (29)

               Od chráněné osoby by nemělo být vyžadováno, aby hradila náklady související s uznáním evropského ochranného příkazu, které jsou nepřiměřené ve srovnání s obdobným vnitrostátním případem. Členské státy by měly při uplatňování této směrnice zajistit, aby chráněná osoba nebyla povinna po uznání evropského ochranného příkazu zahájit další vnitrostátní řízení, aby od příslušného orgánu vykonávajícího státu získala, jakožto přímý důsledek tohoto uznání, rozhodnutí o přijetí jakéhokoli opatření, které by bylo podle jeho vnitrostátního práva v obdobném případě dostupné pro zajištění ochrany chráněné osoby.

               (30)

               S ohledem na zásadu vzájemného uznávání, ze které tato směrnice vychází, by členské státy měly při uplatňování této směrnice podporovat v nejvyšší možné míře přímý kontakt mezi příslušnými orgány.

               (31)

               Aniž je dotčena nezávislost justice a rozdíly v její organizaci v rámci Unie, členské státy by měly případně od osob odpovědných za odbornou přípravu soudců, státních zástupců, příslušníků policie a soudních úředníků zapojených do řízení směřujícího k vydání nebo uznání evropského ochranného příkazu vyžadovat, aby zajistily náležitou odbornou přípravu, pokud jde o cíle této směrnice.

               (32)

               Členské státy by měly v zájmu snazšího hodnocení uplatňování této směrnice předávat Komisi příslušné údaje týkající se uplatňování vnitrostátních postupů ve věci evropského ochranného příkazu, a to alespoň počet žádostí o vydání evropského ochranného příkazu a počet vydaných nebo uznaných příkazů. Pro tyto účely by byly užitečné i další údaje, například o povaze dotčených trestných činů.

               (33)

               Tato směrnice by měla přispět k ochraně osob, jimž hrozí nebezpečí, a tak doplnit, avšak nikoli ovlivnit, již platné nástroje v této oblasti, jako je rámcové rozhodnutí 2008/947/SVV a rámcové rozhodnutí 2009/829/SVV.

               (34)

               Spadá-li rozhodnutí týkající se ochranného opatření do oblasti působnosti nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (5), nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti (6) nebo Haagské úmluvy z roku 1996 o pravomoci orgánů, použitelném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a spolupráci ve věcech rodičovské zodpovědnosti a opatření k ochraně dětí (7), měly by být uznání a výkon takového rozhodnutí provedeny v souladu s příslušným právním nástrojem.

               (35)

               Členské státy a Komise by případně měly do stávajících vzdělávacích programů a osvětových kampaní zaměřených na ochranu obětí trestných činů zahrnout informace o evropském ochranném příkazu.

               (36)

               Osobní údaje zpracované v rámci provádění této směrnice by měly být chráněny v souladu s rámcovým rozhodnutím Rady 2008/977/SVV ze dne 27. listopadu 2008 o ochraně osobních údajů zpracovávaných v rámci policejní a justiční spolupráce v trestních věcech (8) a se zásadami stanovenými v Úmluvě Rady Evropy z roku 1981 o ochraně osob se zřetelem na automatizované zpracování osobních dat.

               (37)

               Tato směrnice by měla dodržovat základní práva, jak jsou zaručena v Listině základních práv Evropské unie a v Evropské úmluvě o ochraně lidských práv a základních svobod, v souladu s článkem 6 Smlouvy o EU.

               (38)

               Členské státy se vyzývají, aby při provádění této směrnice zohlednily práva a zásady zakotvené v Úmluvě Organizace spojených národů z roku 1979 o odstranění všech forem diskriminace žen.

               (39)

               Jelikož cíle této směrnice, totiž ochrany osob, jimž hrozí nebezpečí, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jej může být z důvodu jeho rozsahu a možných účinků lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o EU. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.

               (40)

               V souladu s článkem 3 Protokolu (č. 21) o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva, připojeného ke Smlouvě o EU a ke Smlouvě o fungování EU, oznámilo Spojené království své přání účastnit se přijímání a používání této směrnice.

               (41)

               V souladu s články 1 a 2 Protokolu (č. 21) o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva, připojeného ke Smlouvě o EU a Smlouvě o fungování EU, a aniž je dotčen článek 4 tohoto protokolu, se Irsko neúčastní přijímání této směrnice a tato směrnice pro něj není závazná ani použitelná.

               (42)

               V souladu s články 1 a 2 Protokolu (č. 22) o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o EU a ke Smlouvě o fungování EU, se Dánsko neúčastní přijímání této směrnice a tato směrnice pro něj není závazná ani použitelná.

         PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   Cíl
   Tato směrnice stanoví pravidla umožňující justičnímu nebo rovnocennému orgánu ve členském státě, v němž bylo přijato ochranné opatření s cílem ochrany osoby před trestným činem jiné osoby, jenž může ohrozit její život, tělesnou nebo duševní integritu, důstojnost, osobní svobodu nebo sexuální integritu, vydat evropský ochranný příkaz umožňující příslušnému orgánu v jiném členském státě pokračovat v ochraně této osoby na území tohoto jiného členského státu, v důsledku spáchání trestného činu nebo údajného spáchání trestného činu podle vnitrostátního práva vydávajícího státu.
   Článek 2
   Definice
   Pro účely této směrnice se rozumí:

               1)

               „evropským ochranným příkazem“ rozhodnutí přijaté justičním nebo rovnocenným orgánem členského státu v souvislosti s ochranným opatřením, na jehož základě justiční či rovnocenný orgán jiného členského státu přijme jakékoli vhodné opatření nebo jakákoliv vhodná opatření podle svého vnitrostátního práva s cílem pokračovat v ochraně chráněné osoby;

               2)

               „ochranným opatřením“ rozhodnutí v trestních věcech přijaté vydávajícím státem v souladu s jeho vnitrostátním právem hmotným i procesním, jímž se osobě, která představuje nebezpečí, ukládá jeden nebo více zákazů nebo omezení uvedených v článku 5 za účelem ochrany chráněné osoby před trestným činem, který může ohrozit její život, tělesnou nebo duševní integritu, důstojnost, osobní svobodu nebo sexuální integritu;

               3)

               „chráněnou osobou“ fyzická osoba, která je předmětem ochrany vyplývající z ochranného opatření přijatého vydávajícím státem;

               4)

               „osobou, která představuje nebezpečí“, fyzická osoba, jíž byl uložen jeden nebo více zákazů nebo omezení uvedených v článku 5;

               5)

               „vydávajícím státem“ členský stát, v němž bylo přijato ochranné opatření, na jehož podkladě byl vydán evropský ochranný příkaz;

               6)

               „vykonávajícím státem“ členský stát, kterému byl evropský ochranný příkaz předán za účelem jeho uznání;

               7)

               „státem dohledu“ členský stát, jemuž byl postoupen rozsudek ve smyslu článku 2 rámcového rozhodnutí 2008/947/SVV nebo rozhodnutí o opatřeních dohledu ve smyslu článku 4 rámcového rozhodnutí 2009/829/SVV.

         Článek 3
   Stanovení příslušných orgánů
   1.   Každý členský stát informuje Komisi, který justiční či rovnocenný orgán nebo orgány jsou podle jeho vnitrostátního práva příslušné vydávat a uznávat evropský ochranný příkaz v souladu s touto směrnicí, je-li daný členský stát vydávajícím nebo vykonávajícím státem.
   2.   Komise zpřístupní obdržené informace všem členským státům. Členské státy informují Komisi o veškerých změnách informací uvedených v odstavci 1.
   Článek 4
   Účast ústředního orgánu
   1.   Každý členský stát může určit ústřední orgán nebo více ústředních orgánů, dovoluje-li to jeho právní systém, které budou nápomocny příslušným orgánům.
   2.   Členský stát může, je-li to nezbytné kvůli organizaci jeho vnitřního justičního systému, přenést na svůj ústřední orgán nebo orgány odpovědnost za administrativní doručení a převzetí evropského ochranného příkazu a za veškerý další související úřední písemný styk. V důsledku toho lze veškerou komunikaci, konzultace, výměny informací, dotazy a oznámení mezi příslušnými orgány řešit případně za pomoci určeného ústředního orgánu nebo orgánů dotčeného členského státu.
   3.   Členský stát, který hodlá využít možností uvedených v tomto článku, sdělí Komisi informace o určeném ústředním orgánu nebo orgánech. Tyto údaje jsou závazné pro všechny orgány vydávajícího státu.
   Článek 5
   Nezbytnost existence ochranného opatření podle vnitrostátního práva
   Evropský ochranný příkaz lze vydat pouze tehdy, pokud bylo ve vydávajícím státě již přijato ochranné opatření ukládající osobě, která představuje nebezpečí, jeden nebo více z těchto zákazů nebo omezení:

               a)

               zákaz vstupu do určitých lokalit, míst nebo vymezených oblastí, kde chráněná osoba pobývá nebo které navštěvuje;

               b)

               zákaz nebo omezení kontaktů, v jakékoli formě, s chráněnou osobou, včetně kontaktů prostřednictvím telefonu, elektronické či běžné pošty, faxem či jakýmikoli jinými prostředky; nebo

               c)

               zákaz nebo omezení týkající se přiblížení se chráněné osobě blíže než na předepsanou vzdálenost.

         Článek 6
   Vydání evropského ochranného příkazu
   1.   Evropský ochranný příkaz může být vydán, pokud se chráněná osoba rozhodne pobývat, nebo již pobývá, v jiném členském státě, nebo pokud se chráněná osoba rozhodne se zdržovat, nebo se již zdržuje v jiném členském státě. Při rozhodování o vydání evropského ochranného příkazu zohlední příslušný orgán ve vydávajícím státě mimo jiné dobu či doby, po které se chráněná osoba hodlá zdržovat ve vydávajícím státě, a závažnost potřeby ochrany.
   2.   Justiční či rovnocenný orgán vydávajícího státu může vydat evropský ochranný příkaz pouze na žádost chráněné osoby a po ověření, že ochranné opatření splňuje požadavky stanovené v článku 5.
   3.   Chráněná osoba může podat žádost o vydání evropského ochranného příkazu buď příslušnému orgánu vydávajícího státu, nebo příslušnému orgánu vykonávajícího státu. Jestliže se žádost podává ve vykonávajícím státě, předá tamní příslušný orgán tuto žádost co nejdříve příslušnému orgánu vydávajícího státu.
   4.   Před vydáním evropského ochranného příkazu má osoba, která představuje nebezpečí, právo být slyšena a právo podat opravný prostředek proti ochrannému opatření, pokud se jí těchto práv nedostalo během řízení, jehož výsledkem bylo přijetí ochranného opatření.
   5.   Pokud příslušný orgán přijme ochranné opatření obsahující jeden nebo více zákazů nebo omezení uvedených v článku 5, uvědomí jakýmkoli vhodným způsobem v souladu s postupy podle svého vnitrostátního práva chráněnou osobu o možnosti požádat o evropský ochranný příkaz, pokud se tato osoba rozhodne odejít do jiného členského státu, a o základních podmínkách pro podání takové žádosti. Tento orgán chráněné osobě poradí, aby žádost podala ještě předtím, než opustí území vydávajícího státu.
   6.   Má-li chráněná osoba opatrovníka nebo zástupce, může tento opatrovník nebo zástupce podat žádost uvedenou v odstavcích 2 a 3 jménem chráněné osoby.
   7.   Je-li žádost o vydání evropského ochranného příkazu zamítnuta, informuje příslušný orgán vydávajícího státu chráněnou osobu o jakýchkoli použitelných opravných prostředcích proti takovému rozhodnutí, které jsou dostupné podle jeho vnitrostátního práva.
   Článek 7
   Forma a obsah evropského ochranného příkazu
   Evropský ochranný příkaz se vydává v souladu s formulářem uvedeným v příloze I této směrnice. Musí obsahovat zejména tyto informace:

               a)

               totožnost a státní příslušnost chráněné osoby, jakož i totožnost a státní příslušnost opatrovníka či zástupce, je-li chráněná osoba nezletilá nebo nemá-li způsobilost k právním úkonům;

               b)

               datum, od kterého chráněná osoba hodlá pobývat nebo se zdržovat ve vykonávajícím státě, a doba nebo doby pobytu, jsou-li známy;

               c)

               jméno, adresu, číslo telefonu a faxu a adresu elektronické pošty příslušného orgánu vydávajícího státu;

               d)

               určení (například prostřednictvím čísla a data) právního aktu obsahujícího ochranné opatření, na jehož podkladě byl vydán evropský ochranný příkaz;

               e)

               souhrn skutečností a okolností, které vedly k přijetí ochranného opatření ve vydávajícím státě;

               f)

               zákazy nebo omezení uložené v ochranném opatření, které je základem pro evropský ochranný příkaz, osobě, která představuje nebezpečí, doba jejich trvání a označení sankce, existuje-li, v případě porušení příslušného zákazu nebo omezení;

               g)

               použití technického zařízení, existuje-li, které bylo poskytnuto chráněné osobě nebo osobě, která představuje nebezpečí, jakožto prostředek k posílení ochranného opatření;

               h)

               totožnost a státní příslušnost osoby, která představuje nebezpečí, jakož i její kontaktní údaje;

               i)

               skutečnost, zda byla chráněné osobě nebo osobě, která představuje nebezpečí, poskytnuta bezplatná právní pomoc ve vydávajícím státě, pokud je tato skutečnost známa příslušnému orgánu vydávajícího státu bez dalšího zjišťování;

               j)

               v případě potřeby popis dalších okolností, které by mohly mít vliv na posouzení nebezpečí, jemuž je chráněná osoba vystavena;

               k)

               výslovné uvedení případné skutečnosti, že rozsudek ve smyslu článku 2 rámcového rozhodnutí 2008/947/SVV nebo rozhodnutí o opatřeních dohledu ve smyslu článku 4 rámcového rozhodnutí 2009/829/SVV již byly postoupeny státu dohledu, je-li odlišný od státu vykonání evropského ochranného příkazu, a určení orgánu uvedeného státu příslušného pro výkon tohoto rozsudku nebo rozhodnutí.

         Článek 8
   Postup předávání
   1.   Předává-li příslušný orgán vydávajícího státu příslušnému orgánu vykonávajícího státu evropský ochranný příkaz, učiní tak jakýmkoli způsobem umožňujícím vyhotovení písemného záznamu, aby se mohl příslušný orgán vykonávajícího státu přesvědčit o jeho pravosti. Veškerý úřední styk rovněž probíhá přímo mezi těmito příslušnými orgány.
   2.   Není-li příslušnému orgánu ve vykonávajícím státě nebo vydávajícím státě znám příslušný orgán ve druhém státě, provede tento orgán za účelem získání nezbytných informací všechna příslušná šetření, a to i prostřednictvím kontaktních míst Evropské soudní sítě podle rozhodnutí Rady 2008/976/SVV ze dne 16. prosince 2008 o Evropské soudní síti (9), národního člena Eurojustu nebo národního koordinačního systému Eurojustu ve svém státě.
   3.   Není-li orgán vykonávajícího státu, který obdrží evropský ochranný příkaz, příslušný k jeho uznání, postoupí jej z úřední povinnosti příslušnému orgánu a neprodleně o tom uvědomí příslušný orgán vydávajícího státu jakýmkoli způsobem umožňujícím vyhotovení písemného záznamu.
   Článek 9
   Opatření ve vykonávajícím státě
   1.   Příslušný orgán vykonávajícího státu neprodleně po obdržení evropského ochranného příkazu předaného v souladu s článkem 8 tento příkaz uzná a přijme rozhodnutí o přijetí jakéhokoli opatření, které by bylo podle jeho vnitrostátního práva v obdobném případě dostupné, aby zajistil ochranu chráněné osoby, pokud se nerozhodne uplatnit některý z důvodů pro odmítnutí uznání stanovených v článku 10. V souladu se svým vnitrostátním právem může vykonávající stát použít opatření trestněprávní, správní nebo občanskoprávní povahy.
   2.   Opatření přijaté příslušným orgánem vykonávajícího státu podle odstavce 1 a jakékoli jiné opatření přijaté na základě následného rozhodnutí podle článku 11 musí v co největší možné míře odpovídat ochrannému opatření přijatému ve vydávajícím státě.
   3.   Příslušný orgán vykonávajícího státu uvědomí osobu, která představuje nebezpečí, příslušný orgán vydávajícího státu a chráněnou osobu o jakýchkoli opatřeních přijatých podle odstavce 1 a také o možných právních důsledcích porušení takového opatření, jak jsou stanoveny ve vnitrostátním právu a v čl. 11 odst. 2. Adresa nebo jiné kontaktní údaje týkající se chráněné osoby nesmějí být prozrazeny osobě, která představuje nebezpečí, pokud tyto údaje nejsou nezbytné v zájmu vykonání opatření přijatého podle odstavce 1.
   4.   Pokud se příslušný orgán vykonávajícího státu domnívá, že informace předané spolu s evropským ochranným příkazem podle článku 7 jsou neúplné, neprodleně o tom uvědomí příslušný orgán vydávajícího státu jakýmkoli způsobem umožňujícím vyhotovení písemného záznamu a stanoví mu přiměřenou lhůtu k poskytnutí chybějících informací.
   Článek 10
   Důvody pro neuznání evropského ochranného příkazu
   1.   Příslušný orgán vykonávajícího státu může odmítnout uznat evropský ochranný příkaz za těchto okolností:

               a)

               evropský ochranný příkaz není úplný nebo nebyl doplněn ve lhůtě stanovené příslušným orgánem vykonávajícího státu;

               b)

               nebyly dodrženy požadavky stanovené v článku 5;

               c)

               ochranné opatření se vztahuje na čin, který není trestným činem podle práva vykonávajícího státu;

               d)

               ochrana vyplývá z výkonu trestu nebo opatření, na něž se podle práva vykonávajícího státu vztahuje amnestie, a týká se činu nebo jednání spadajícího podle tohoto práva do jeho pravomoci;

               e)

               podle práva vykonávajícího státu se osobě, která představuje nebezpečí, přiznává imunita, což znemožňuje přijmout opatření na základě evropského ochranného příkazu;

               f)

               trestní stíhání osoby, která představuje nebezpečí z důvodu činu nebo jednání, v souvislosti s nímž bylo přijato ochranné opatření, je podle práva vykonávajícího státu promlčeno, pokud daný čin nebo jednání spadá podle vnitrostátního práva tohoto státu do jeho pravomoci;

               g)

               uznání evropského ochranného příkazu by porušilo zásadu ne bis in idem;

               h)

               podle práva vykonávajícího státu nemůže být osoba, která představuje nebezpečí, z důvodu svého věku trestně odpovědná za čin nebo jednání, pro něž bylo přijato ochranné opatření;

               i)

               ochranné opatření se týká trestného činu, který je podle práva vykonávajícího státu považován za trestný čin, který byl zcela nebo z podstatné zčásti spáchán na jeho území.

         2.   Pokud příslušný orgán vykonávajícího státu z jednoho z důvodů uvedených v odstavci 1 odmítne uznat evropský ochranný příkaz:

               a)

               neprodleně uvědomí o tomto odmítnutí a souvisejících důvodech vydávající stát a chráněnou osobu;

               b)

               v případě potřeby uvědomí chráněnou osobu o možnosti požádat o přijetí ochranného opatření v souladu s jeho vnitrostátní právem;

               c)

               případně informuje chráněnou osobu o jakýchkoli použitelných opravných prostředcích proti takovému rozhodnutí, které jsou dostupné podle jeho vnitrostátního práva.

         Článek 11
   Rozhodné právo a příslušnost ve vykonávajícím státě
   1.   Vykonávající stát je příslušný přijímat a vykonávat opatření v tomto státě po uznání evropského ochranného příkazu. Při přijímání a výkonu rozhodnutí podle čl. 9 odst. 1 se uplatňuje právo vykonávajícího státu, včetně pravidel týkajících se opravných prostředků proti rozhodnutím přijatým ve vykonávajícím státě v souvislosti s evropským ochranným příkazem.
   2.   V případě porušení jednoho nebo více opatření, která vykonávající stát přijal po uznání evropského ochranného příkazu, je příslušný orgán vykonávajícího státu na základě odstavce 1 příslušný k:

               a)

               uložení trestů a přijetí jakéhokoli jiného opatření v důsledku porušení daného opatření, pokud toto porušení představuje podle právních předpisů vykonávajícího státu trestný čin;

               b)

               přijetí rozhodnutí jiné než trestněprávní povahy v souvislosti s porušením opatření;

               c)

               přijetí jakéhokoli naléhavého a předběžného opatření za účelem ukončení porušování opatření, případně v očekávání následného rozhodnutí ze strany vydávajícího státu.

         3.   Pokud na vnitrostátní úrovni neexistuje žádné opatření, které by mohlo být v obdobném případě přijato ve vykonávajícím státě, podá příslušný orgán vykonávajícího státu příslušnému orgánu vydávajícího státu zprávu o jakémkoli porušení ochranného opatření uvedeného v evropském ochranném příkazu, které je mu známo.
   Článek 12
   Oznámení v případě porušení
   Příslušný orgán vykonávajícího státu oznámí příslušnému orgánu vydávajícího státu nebo státu dohledu jakékoli porušení opatření přijatých na základě evropského ochranného příkazu. Pro oznámení se použije jednotný formulář obsažený v příloze II.
   Článek 13
   Příslušnost ve vydávajícím státě
   1.   Příslušný orgán vydávajícího státu má výlučnou příslušnost k přijímání rozhodnutí týkajících se:

               a)

               obnovení, přezkumu, změny, zrušení a odvolání ochranného opatření a následně i evropského ochranného příkazu;

               b)

               uložení opatření spojeného s odnětím svobody v důsledku zrušení ochranného opatření za předpokladu, že se ochranné opatření uplatňovalo na základě rozsudku ve smyslu článku 2 rámcového rozhodnutí 2008/947/SVV nebo na základě rozhodnutí o opatřeních dohledu ve smyslu článku 4 rámcového rozhodnutí 2009/829/SVV.

         2.   Na rozhodnutí přijatá podle odstavce 1 se použije právo vydávajícího státu.
   3.   Pokud rozsudek ve smyslu článku 2 rámcového rozhodnutí 2008/947/SVV nebo rozhodnutí o opatřeních dohledu ve smyslu článku 4 rámcového rozhodnutí 2009/829/SVV byly jinému členskému státu již postoupeny, nebo jsou-li postoupeny po vydání evropského ochranného příkazu, následná rozhodnutí, jak stanovují uvedená rámcová rozhodnutí, se přijímají v souladu s příslušnými ustanoveními uvedených rámcových rozhodnutí.
   4.   Je-li ochranné opatření součástí rozsudku ve smyslu článku 2 rámcového rozhodnutí 2008/947/SVV, který byl po vydání evropského ochranného příkazu postoupen nebo je postupován do jiného členského státu, a příslušný orgán státu dohledu přijal další rozhodnutí týkající se povinností a příkazů obsažených v ochranném opatření v souladu se článkem 14 uvedeného rámcového rozhodnutí, příslušný orgán vydávajícího státu na tomto základě ochranný příkaz přiměřeně obnoví, přezkoumá, změní, zruší nebo odvolá.
   5.   Příslušný orgán vydávajícího státu neprodleně informuje příslušný orgán vykonávajícího státu o jakémkoli rozhodnutí přijatém v souladu s odstavci 1 nebo 4.
   6.   Pokud příslušný orgán vydávajícího státu zrušil nebo odvolal evropský ochranný příkaz v souladu s odst. 1 písm. a) nebo odstavcem 4, přeruší příslušný orgán vykonávajícího státu opatření přijatá v souladu s čl. 9 odst. 1, jakmile je o této skutečnosti náležitě informován příslušným orgánem vydávajícího státu.
   7.   Pokud příslušný orgán vydávajícího státu pozměnil evropský ochranný příkaz v souladu s odst. 1 písm. a) nebo odstavcem 4, příslušný orgán vykonávajícího státu případně:

               a)

               v souladu s článkem 9 změní opatření přijatá na základě evropského ochranného příkazu nebo

               b)

               odmítne vykonat pozměněný zákaz nebo omezení, pokud nespadá mezi druhy zákazů nebo omezení uvedené v článku 5 nebo pokud jsou informace předávané spolu s evropským ochranným příkazem podle článku 7 neúplné, nebo nebyly doplněny ve lhůtě stanovené příslušným orgánem vykonávajícího státu v souladu s čl. 9 odst. 4.

         Článek 14
   Důvody pro přerušení opatření přijatých na základě evropského ochranného příkazu
   1.   Příslušný orgán vykonávajícího státu může přerušit opatření přijatá při výkonu evropského ochranného příkazu:

               a)

               existují-li jednoznačné informace o tom, že chráněná osoba nepobývá ani se nezdržuje na území vykonávajícího státu nebo že toto území definitivně opustila;

               b)

               pokud v souladu s vnitrostátním právem uplynula maximální doba trvání opatření přijatých při výkonu evropského ochranného příkazu;

               c)

               v případě uvedeném v čl. 13 odst. 7 písm. b) nebo

               d)

               jsou-li rozsudek ve smyslu článku 2 rámcového rozhodnutí 2008/947/SVV nebo rozhodnutí o opatřeních dohledu ve smyslu článku 4 rámcového rozhodnutí 2009/829/SVV postoupeny vykonávajícímu státu po uznání evropského ochranného příkazu.

         2.   Příslušný orgán vykonávajícího státu o tomto rozhodnutí neprodleně informuje příslušný orgán vydávajícího státu a pokud možno i chráněnou osobu.
   3.   Příslušný orgán vykonávajícího státu může před přerušením opatření podle odst. 1 písm. b) vyzvat příslušný orgán vydávajícího státu, aby poskytl informace o tom, zda je za okolností daného případu stále nezbytná ochrana stanovená v evropském ochranném příkazu. Příslušný orgán vydávajícího státu na tuto výzvu neprodleně odpoví.
   Článek 15
   Priorita při uznávání evropského ochranného příkazu
   Uznání evropského ochranného příkazu má stejnou prioritu, jakou by mělo v obdobném případě poskytnutí ochrany na základě vnitrostátního práva, a to s ohledem na konkrétní okolnosti případu včetně naléhavosti, předpokládané datum příjezdu chráněné osoby na území vykonávajícího státu a pokud možno s ohledem na míru ohrožení chráněné osoby.
   Článek 16
   Konzultace mezi příslušnými orgány
   Příslušné orgány vydávajícího státu a vykonávajícího státu se mohou případně navzájem konzultovat, aby usnadnily plynulé a účinné uplatňování této směrnice.
   Článek 17
   Jazyky
   1.   Evropský ochranný příkaz musí být příslušným orgánem vydávajícího státu přeložen do úředního jazyka nebo jednoho z úředních jazyků vykonávajícího státu.
   2.   Příslušný orgán vykonávajícího státu přeloží do úředního jazyka nebo jednoho z úředních jazyků vydávajícího státu formulář uvedený v článku 12.
   3.   Každý členský stát může v okamžiku přijetí této směrnice nebo později uvést v prohlášení, které uloží u Komise, že přijme překlad do jednoho nebo více dalších úředních jazyků Unie.
   Článek 18
   Náklady
   Náklady vyplývající z uplatňování této směrnice, s výjimkou nákladů vzniklých výlučně na území vydávajícího státu, nese v souladu se svým vnitrostátním právem vykonávající stát.
   Článek 19
   Vztah k jiným dohodám a ujednáním
   1.   Členské státy mohou nadále uplatňovat dvoustranné nebo mnohostranné dohody nebo ujednání platné v okamžiku vstupu této směrnice v platnost, pokud tyto dohody nebo ujednání umožňují prohloubit nebo rozšířit cíle této směrnice a pokud pomáhají dále zjednodušit nebo usnadnit postupy pro přijímání ochranných opatření.
   2.   Členské státy mohou uzavírat dvoustranné nebo mnohostranné dohody nebo ujednání po vstupu této směrnice v platnost, pokud tyto dohody nebo ujednání umožňují prohloubit nebo rozšířit cíle této směrnice a pokud pomáhají zjednodušit nebo usnadnit postupy pro přijímání ochranných opatření.
   3.   Do 11. dubna 2012 oznámí členské státy Komisi stávající dohody a ujednání uvedené v odstavci 1, které si přejí nadále uplatňovat. Členské státy Komisi rovněž oznámí všechny nové dohody nebo ujednání podle odstavce 2 do tří měsíců od jejich podpisu.
   Článek 20
   Vztah k jiným nástrojům
   1.   Touto směrnicí není dotčeno uplatňování nařízení (ES) č. 44/2001, nařízení (ES) č. 2201/2003, Haagské úmluvy z roku 1996 o pravomoci orgánů, použitelném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a spolupráci ve věcech rodičovské zodpovědnosti a opatření k ochraně dětí, nebo Haagské úmluvy z roku 1980 o občanskoprávních aspektech mezinárodních únosů dětí.
   2.   Touto směrnicí není dotčeno uplatňování rámcového rozhodnutí 2008/947/SVV nebo rámcového rozhodnutí 2009/829/SVV.
   Článek 21
   Provádění
   1.   Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 11. ledna 2015. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
   Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
   2.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
   Článek 22
   Shromažďování údajů
   Členské státy v zájmu snazšího hodnocení uplatňování této směrnice předávají Komisi příslušné údaje týkající se uplatňování vnitrostátních postupů ve věci evropského ochranného příkazu, a to alespoň počet žádostí o vydání evropského ochranného příkazu a počet vydaných nebo uznaných příkazů.
   Článek 23
   Přezkum
   Do 11. ledna 2016 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování této směrnice. K uvedené zprávě se případně připojí legislativní návrhy.
   Článek 24
   Vstup v platnost
   Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 25
   Určení
   Tato směrnice je určena členským státům v souladu se Smlouvami

      Ve Štrasburku dne 13. prosince 2011.

            Za Evropský parlament

            předseda

         J. BUZEK

            Za Radu

            předseda

         M. SZPUNAR

      (1)  Postoj Evropského parlamentu ze dne 14. prosince 2010 (dosud nezveřejněný v Úředním věstníku) a postoj Rady v prvním čtení ze dne 24. listopadu 2011 (dosud nezveřejněný v Úředním věstníku). Postoj Evropského parlamentu ze dne 13. prosince 2011 (dosud nezveřejněný v Úředním věstníku).

      (2)  Úř. věst. C 115, 4.5.2010, s. 1.

      (3)  Úř. věst. L 337, 16.12.2008, s. 102.

      (4)  Úř. věst. L 294, 11.11.2009, s. 20.

      (5)  Úř. věst. L 12, 16.1.2001, s. 1.

      (6)  Úř. věst. L 338, 23.12.2003, s. 1.

      (7)  Úř. věst. L 48, 21.2.2003, s. 3.

      (8)  Úř. věst. L 350, 30.12.2008, s. 60.

      (9)  Úř. věst. L 348, 24.12.2008, s. 130.

      PŘÍLOHA I

         EVROPSKÝ OCHRANNÝ PŘÍKAZ

      podle článku 7

         SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2011/99/EU ZE DNE 13. PROSINCE 2011 O EVROPSKÉM OCHRANNÉM PŘÍKAZU

         K informacím obsaženým v tomto formuláři je třeba přistupovat jako k důvěrným

      PŘÍLOHA II

         FORMULÁŘ

      podle článku 12

         SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2011/99/EU ZE DNE 13. PROSINCE 2011 O EVROPSKÉM OCHRANNÉM PŘÍKAZU

         OZNÁMENÍ O PORUŠENÍ OPATŘENÍ PŘIJATÉHO NA ZÁKLADĚ EVROPSKÉHO OCHRANNÉHO PŘÍKAZU

         K informacím obsaženým v tomto formuláři je třeba přistupovat jako k důvěrným.