title: Směrnice Komise 94/40/ES ze dne 22. července 1994, kterou se mění směrnice Rady 87/153/EHS, kterou se stanoví hlavní zásady pro vyhodnocování doplňkových látek ve výživě zvířat

text:
Důležité právní upozornění

|

31994L0040

Úřední věstník L 208 , 11/08/1994 S. 0015 - 0026 Finské zvláštní vydání: Kapitola 3 Svazek 60 S. 0145  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 3 Svazek 60 S. 0145

		Směrnice Komise 94/40/ESze dne 22. července 1994,kterou se mění směrnice Rady 87/153/EHS, kterou se stanoví hlavní zásady pro vyhodnocování doplňkových látek ve výživě zvířatKOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,s ohledem na směrnici Rady 70/524/EHS ze dne 23. listopadu 1970 o doplňkových látkách v krmivech [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 94/17/ES [2], a zejména na čl. 9 odst. 2 uvedené směrnice,vzhledem k tomu, že směrnice 70/524/EHS předpokládá stanovení hlavních zásad pro vyhodnocování doplňkových látek ve výživě zvířat, které byly přijaty směrnicí Rady 87/153/EHS [3], a jejich případné změny v důsledku vývoje vědeckotechnických poznatků;vzhledem k tomu, že je nutné tyto hlavní zásady doplnit o kriteria pro vyhodnocování žádostí o povolení mikroorganismů a enzymů jako doplňkových látek v krmivech;vzhledem k tomu, že podle ustanovení směrnice Rady 93/114/ES [4] je nutné začlenit do postupu Společenství při povolování doplňkových látek ustanovení směrnice Rady 90/220/EHS ze dne 23. dubna 1990 o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí [5], ve znění směrnice Komise 94/15/ES [6], týkající se zvláštního vyhodnocování rizik pro životní prostředí tak, aby tato ustanovení byla použitelná na všechny doplňkové látky, složené z geneticky modifikovaných organismů nebo tyto organismy obsahující; že z toho důvodu by měla být pozměněna směrnice 87/153/EHS tak, aby byla v souladu s požadavky směrnice 90/220/EHS;vzhledem k tomu, že jde o značný počet změn, jeví se užitečným uvést v příloze této směrnice hlavní zásady v úplném znění;vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Příloha směrnice 87/153/EHS se nahrazuje přílohou této směrnice.Článek 2Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. října 1994. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.Článek 3V Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.Bruselu dne 22. července 1994.Za KomisiRené Steichenčlen Komise[1] Úř. věst. L 270, 14.12.1970, s. 1.[2] Úř. věst. L 105, 26.4.1994, s. 19.[3] Úř. věst. L 64, 7.3.1987, s. 19.[4] Úř. věst. L 334, 31.12.1993, s. 24.[5] Úř. věst. L 117, 8.5.1990, s. 15.[6] Úř. věst. L 103, 22.4.1994, s. 20.--------------------------------------------------PŘÍLOHAHLAVNÍ ZÁSADY PRO VYHODNOCOVÁNÍ DOPLŇKOVÝCH LÁTEK VE VÝŽIVĚ ZVÍŘATOBECNÁ USTANOVENÍTyto hlavní zásady slouží jako vodítko pro vypracování dokumentace k látkám a přípravkům, pro něž se žádá povolení jako doplňkové látky v krmivech. Dokumentace musí umožnit vyhodnocení doplňkové látky na základě současného stavu vědomostí a ověření, že odpovídá základním zásadám stanoveným pro jejich přijetí, které jsou obsaženy v ustanoveních čl. 7 odst. 2 směrnice 70/524/EHS.Vedle zkoušek uvedených v těchto hlavních zásadách mohou být popřípadě vyžadovány i doplňující údaje. V zásadě musí být provedeny zkoušky identity, podmínek použití, fyzikálně-chemických vlastností, metod kontroly, účinnosti doplňkové látky, jejího metabolismu, biologických a toxikologických účinků na cílové druhy zvířat. Pokud je doplňková látka určena kategorii zvířat určitého druhu, musí být zkoušky prováděny na tomto cílovém druhu zvířat. Zkoušky nezbytné k vyhodnocení rizik pro lidské zdraví a životní prostředí závisí zejména na druhu doplňkové látky a podmínkách jejího použití. V tomto směru není stanoveno žádné přesné pravidlo.Není vždy nutné podrobovat doplňkové látky určené pouze do krmiv pro domácí zvířata tak zevrubným zkouškám chronické toxicity, mutagenity a karcinogenity, jaké jsou vyžadovány u doplňkových látek určených pro krmení užitkových zvířat, jejichž produkty jsou určeny k lidské spotřebě. Pro stanovení chronické toxicity obecně postačují zkoušky uskutečněné v průběhu jednoho roku na dvou cílových druzích zvířat nebo na jednom cílovém druhu a na potkanech. Obecně může být upuštěno od zkoušek mutagenity a karcinogenity v případě, že chemické složení ani praktické výsledky či jiné podklady nenaznačují možnost změn. U domácích zvířat je možno upustit od rozboru reziduí.Důležitá je znalost metabolismu doplňkových látek u užitkových zvířat, reziduí a jejich biologické využitelnosti. Na základě těchto znalostí musí být možné určit zejména rozsah toxikologických zkoušek na laboratorních zvířatech s cílem vyhodnocení možných rizik pro spotřebitele. Toto vyhodnocení nemůže být v žádném případě založeno na údajích omezujících se jen na přímé účinky doplňkové látky na laboratorní zvířata. Takové údaje by neposkytly specifické informace o skutečných účincích reziduí přecházejících z metabolismu druhu zvířat, pro který je doplňková látka určena.Každá žádost o povolení doplňkové látky nebo nového užití doplňkové látky musí být podložena dokumentací složenou z podrobných zpráv, které jsou uspořádány v pořadí a očíslovány v souladu s hlavními zásadami. Chybí-li v dokumentaci kterýkoli požadovaný údaj, je třeba to odůvodnit. Publikace citované v odkaze musí být přiloženy. Zprávy o testech musí obsahovat plán, referenční číslo testu, počáteční a konečné datum testu, jejich podrobný popis, výsledky a jejich rozbor, jméno, adresu a podpis osoby odpovědné za zkoušku. U každé šarže krmiv použitých při testování na zvířatech musí být proveden rozbor koncentrace příslušných aktivních látek při použití vhodné metody a přiložena zpráva o výsledcích rozboru. Tato zpráva musí obsahovat kromě jednotlivých dávek naměřených při každém testu také datum testu, jméno, adresu a podpis osoby odpovědné za kontrolu. Ke zprávám musí být přiloženo osvědčení laboratoře nebo laboratoří, které testy prováděly, o tom, že testy byly provedeny podle zásad správné laboratorní praxe v souladu se směrnicí Rady 87/18/EHS ze dne 18. prosince 1986 o harmonizaci právních a správních předpisů týkajících se používání zásad správné laboratorní praxe a ověřování jejich používání při zkouškách chemických látek. [1]Fyzikálně-chemické, toxikologické a ekotoxikologické vlastnosti se určí s pomocí postupů stanovených směrnicí Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek [2], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 93/105/ES [3], nebo s pomocí postupů mezinárodně uznávaných vědeckými institucemi. Použití jiných postupů musí být odůvodněno.Každá dokumentace má obsahovat odpovídající souhrn. Dokumentace k antibiotikům, kokcidiostatikům a jiným léčebným látkám, stimulátorům růstu, mikroorganismům a/nebo enzymatickým přípravkům musí být kromě toho doplněna monografií vypracovanou podle vzoru uvedeného v kapitole V, která umožňuje identifikovat a charakterizovat příslušnou doplňkovou látku v souladu s ustanoveními čl. 8 odst. 1 směrnice 70/524/EHS.V těchto hlavních zásadách se termín "doplňková látka" vztahuje na aktivní látky nebo přípravky obsahující aktivní látky ve stavu, v jakém budou zapracovány do premixů a krmiv. Aktivní látkou může být chemicky definovaná látka, mikroorganismus nebo enzymatický přípravek.V těchto hlavních zásadách se výrazem "chemicky definovaná látka" rozumí látky, kterým je přidělen chemický název podle nomenklatury Mezinárodní unie pro čistou a užitou chemii (IUPAC).Jakákoli změna ve výrobním postupu, složení doplňkové látky, oblasti jejího využití nebo podmínek jejích použití musí být v přiměřené době oznámena Komisi členským státem, který jí předal dokumentaci. To může vyžadovat předložení patřičné dokumentace pro nové vyhodnocení. Takovéto požadavky budou nezbytné zvláště u produktů získaných z mikroorganismů, jejichž genetické znaky byly změněny nebo které se vyskytují ve formě přirozených mutantů.OBSAHKAPITOLA I | Souhrn údajů z dokumentace |KAPITOLA II | Identita, vlastnosti a podmínky použití doplňkové látky Metody kontroly |KAPITOLA III | Zkoušky účinnosti doplňkové látky |1.Zkoušky zaměřené na zlepšení vlastností krmiv |2.Zkoušky vlivu doplňkové látky na živočišnou výrobu |3.Zkoušky zaměřené na jakost produktů živočišného původu |KAPITOLA IV | Zkoušky bezpečnosti užití doplňkových látek |1Zkoušky na cílových druzích zvířat |1.1Toxikologické zkoušky doplňkové látky |1.2Mikrobiologické zkoušky doplňkové látky |1.3Zkoušky metabolismu a reziduí |2.Zkoušky vyloučených reziduí |3.Zkoušky na laboratorních zvířatech |KAPITOLA V | Vzor monografie |KAPITOLA ISOUHRN ÚDAJŮ Z DOKUMENTACEKAPITOLA IIIDENTITA, VLASTNOSTI A PODMÍNKY POUITÍ DOPLŇKOVÉ LÁTKY —METODY KONTROLY1. Identita doplňkové látky1.1 Navrhovaný obchodní název.1.2 Typ doplňkové látky s ohledem na její hlavní funkci.1.3 Kvalitativní a kvantitativní složení (aktivní látka, jiné komponenty, nečistoty).1.4 Fyzikální vlastnosti, velikost částic.1.5 Výrobní proces, včetně zvláštních výrobních postupůPoznámkaPokud je aktivní látka směsí aktivních složek jednotlivě chemicky definovatelných, musí být každá hlavní složka popsána odděleně a musí být uvedeno její procentické složení ve směsi.2. Specifikace aktivní látky2.1 U chemicky definovaných látek: druhový název, chemické označení podle nomenklatury IUPAC, další mezinárodní druhové názvy a zkratky. Číslo CAS (Chemical Abstract Service Number).U mikroorganismů: název a taxonomický popis podle mezinárodních nomenklaturních kódů. Rovněž mohou být použity další mezinárodně uznávané klasifikace [4].U enzymatických přípravků: název v souladu s hlavní enzymatickou aktivitou podle IUB/IUPAC, EINECS a CAS.2.2 Empirický a strukturální vzorec, molekulová hmotnost. Kvalitativní a kvantitativní složení hlavních komponentů, je-li aktivní látka produktem fermentačního procesu.U mikroorganismů: název a místo sbírky kultur, kde je kmen uložen, pokud možno ze sbírky kultur Evropského společenství, depozitní číslo, pod kterým je kmen uložen, genetické modifikace a všechny vlastnosti důležité pro jeho identifikaci. Dále původ, morfologické a fyziologické vlastnosti, vývojová stadia, důležité faktory, které mohou ovlivnit biologickou činnost mikroorganismu (jako doplňkové látky) a další genetické údaje pro jeho identifikaci. Počet jednotek tvořících kolonie (CFU) na 1 gram.U enzymatických přípravků: biologický původ (v případě mikrobiologického původu: název a místo sbírky kultur, kde je kmen uložen, pokud možno sbírky kultur Evropského společenství, depozitní číslo, pod kterým je kmen uložen, genetické modifikace a všechny vlastnosti důležité pro jeho identifikaci, včetně genetických dat), aktivity týkající se chemicky čistých modelových substrátů a další fyzikální a chemické vlastnosti.2.3 Stupeň čistotyKvalitativní a kvantitativní složení nečistot.U mikroorganismů: genetická stabilita a čistota kultivovaných kmenů.U enzymatických přípravků:- čistota měřená úrovní mikrobiální kontaminace, těžké kovy, nepřítomnost toxinů pocházejících ze zdroje organismu (např. mykotoxiny), prokázaná vhodnou metodou,- absence antimikrobiální aktivity při úrovni dávkování krmiva, prokázaná vhodnou metodou,- složení komponentů neenzymatického původu (zejména veškeré organické hmoty TOS [5]2.4 Důležité vlastnostiU chemických definovaných látek: elektrostatické vlastnosti, bod tání, bod varu, teplota rozkladu, hustota, tlak par, rozpustnost ve vodě a v organických rozpouštědlech, hmotové a absorpční spektrum a jakékoli jiné důležité fyzikální vlastnosti.U mikroorganismů: vlastnosti důležité pro identifikaci a pro navržené užití (např. vegetativní nebo sporulující forma, CFU na gram).U enzymatických přípravků: optimální hodnoty pH, optimální teplota(y) a další důležité vlastnosti.2.5 Výrobní a čistící procesy a užitá mediaZměny složení dávek v průběhu výroby.3. Fyzikálně-chemické, technologické a biologické vlastnosti doplňkové látky3.1 Stabilita (u mikroorganismů ztráta biologické aktivity, např. životaschopnosti) při působení podmínek vnějšího prostředí jako je světlo, teplota, pH, vlhkost a kyslík. Doba skladování.3.2 Stabilita (u mikroorganismů ztráta biologické aktivity, např. životaschopnosti) během výroby premixů a krmiv, zejména termostabilita, stabilita vůči tlaku a vlhkosti. Případné produkty rozkladu.3.3 Stabilita (u mikroorganismů ztráta biologické aktivity, např. životaschopnosti) během skladování premixů a krmiv za stanovených podmínek.. Doba skladování.U enzymatických přípravků: informace o přítomnosti neočekávaných produktů vznikajících při enzymatických nebo chemických reakcích enzymatického přípravku se složkami krmiva nebo degradací enzymatického přípravku během skladování krmiva.3.4 Další důležité fyzikálně-chemické, technologické nebo biologické vlastnosti, zejména schopnost vytvářet homogenní směsi v premixech a krmivech, vlastnosti týkající se prašnosti a u mikroorganismů a/nebo enzymatických přípravků stanovení odolnosti proti degradaci nebo ztrátě biologické aktivity přímo v trávicím traktu nebo simulací in vitro.3.5 Fyzikálně-chemické či biologické nesnášenlivosti nebo interakce (např. s krmivy, jinými povolenými doplňkovými látkami nebo léčebnými látkami).4. Podmínky použití doplňkové látky4.1 Navržené použití ve výživě zvířat (např. druh nebo kategorie zvířat, typ krmiva, fáze podávání, doba vyřazení — ochranná lhůta).4.2 Kontraindikace.4.3 Navržené dávkování v premixech a krmivech:- u chemicky definovaných látek je obsah aktivní látky vyjádřen u premixů v procentech jejich váhy a v mg/kg u krmiv,- je u mikroorganismů vyjádřeno v příslušných jednotkách biologické účinnosti jako CFU na gram produktu a u enzymatických přípravků v příslušných jednotkách účinnosti.4.4 Další známé způsoby použití aktivní látky nebo přípravku (v potravinách, v humánní nebo veterinární medicíně, v zemědělství a v průmyslu). Pro každý způsob použití se uvedou obchodní názvy, indikace a kontraindikace produktu.4.5 Pokud je to nutné, preventivní opatření proti rizikům a ochranné prostředky při výrobě a manipulaci.5. Metody kontroly5.1 Popis použitých metod pro určení kritérií uvedených v bodech 1.3, 2.3, 2.4, 2.5, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4 a 4.3.5.2 Popis kvalitativních a kvantitativních analytických metod pro obvyklou kontrolu doplňkové látky v premixech a krmivech.5.3 Popis kvalitativních a kvantitativních analytických metod pro stanovení reziduí doplňkových látek v živočišných produktech.PoznámkaPopis použitých metod a výsledky musí být doloženy údaji o procentickém obsahu, specifičnosti, citlivosti, limitech detekce, možných interferencích, reprodukovatelnosti a způsobu vzorkování. Referenční standardy přípravků a aktivních látek musí být k dispozici.U mikroorganismů se uvedou metody detekce, výpočtu, identifikace a vhodného označení.KAPITOLA IIIZKOUŠKY ÚČINNOSTI DOPLŇKOVÉ LÁTKY1. Zkoušky zaměřené na zlepšení vlastností krmivTyto zkoušky se týkají technologických doplňkových látek, jako jsou antioxidanty, konzervanty, pojiva, emulgátory, stabilizátory, želírující látky atp., které jsou určeny ke zlepšení nebo stabilizaci vlastností premixů a krmiv. Mezi technologické doplňkové látky se zařazují rovněž některé mikroorganismy a/nebo enzymatické přípravky, pokud zlepšují vlastnosti krmiva.Účinnost doplňkové látky je nutno prokázat pomocí vhodných kriterií s přihlédnutím k předpokládaným podmínkám užití v porovnání s negativní kontrolní skupinou krmiv a popřípadě s krmivy obsahujícími technologické doplňkové látky, jejichž účinnost je známa.Pro každou zkoušku je nutno uvést přesný původ zkoušených aktivních látek, přípravků, premixů a krmiv, referenční číslo šarží, koncentraci aktivní látky v premixech a krmivech, podmínky zkoušek (teplotu, vlhkost atd.), data a dobu trvání zkoušek, nepříznivé účinky a jiné negativní jevy, které se objevily v průběhu zkoušek.2. Zkoušky vlivu doplňkové látky na živočišnou výrobuTyto zkoušky se týkají zootechnických doplňkových látek, které ovlivňují živočišnou výrobu. Následující zkoušky, zahrnující též vztah mezi výší dávky a její odpovědí, se provedou na každém cílovém druhu zvířat v porovnání s negativními kontrolními skupinami a popřípadě se skupinami zvířat, kterým jsou podávána krmiva obsahující doplňkové látky, jejichž účinnost je známa.Pokud je aktivní látka směsí aktivních složek, musí být vyhodnocena přítomnost každé jednotlivé složky.2.1 U kokcidiostatik a jiných léčebných látek by měl být na prvém místě kladen důraz na jejich specifické účinky, zejména profylaktické (např. nemocnost, počet oocyst, výskyt chorobných změn). Údaje o vlivu na konverzi krmiva, růst zvířat, obchodovatelné množství a jakost živočišných produktů mohou být připojeny.2.2 U ostatních zootechnických doplňkových látek (zahrnujících případně i mikroorganismy a/nebo enzymatické přípravky) by měly být poskytnuty údaje o vlivu na nutriční účinnost, růst zvířat, užitkovost a vlastnosti živočišného produktu, spokojenou existenci zvířat a další ukazatele, které příznivě ovlivňují živočišnou výrobu.2.3 Pokusné podmínky:Pro každý provedený pokus musí být předložen jeho popis a podrobné výsledky. Je třeba vypracovat zprávu o statistické analýze a použitých metodách. Musí být uvedeny následující údaje:2.3.1 druh, plemeno, věk a pohlaví zvířat, jejich způsob označení;2.3.2 počet pokusných a kontrolních skupin, počet zvířat v každé skupině; počet zvířat obou pohlaví musí být dostačující pro účely statistické analýzy;2.3.3 koncentrace aktivní látky (a případných látek použitých ke srovnávacím účelům), které byly stanoveny kontrolní analýzou s použitím uznávaných metod; referenční číslo použitých šarží; kvalitativní a kvantitativní nutriční složení krmné dávky;2.3.4 místo každého pokusu, fyziologický a zdravotní stav zvířat, výživářské a chovatelské podmínky podle obvyklé praxe používané ve Společenství; kontrola krmiv a preventivní opatření proti kontaminaci kontrolních skupin během pokusu (a zejména proti křížové kontaminaci krmiv mikroorganismy);2.3.5 datum a přesná doba trvání pokusů, datum a druh provedených zkoušek;2.3.6 nepříznivé účinky a jiné negativní skutečnosti, které se objevily v průběhu pokusů s uvedením času jejich výskytu.3. Zkoušky zaměřené na jakost produktů živočišného původuZkouška organoleptických, nutričních, hygienických a technologických vlastností produktů pocházejících ze zvířat, jimž byla podávána krmiva obsahující doplňkovou látku.KAPITOLA IVZKOUŠKY BEZPEČNOSTI UŽITÍ DOPLŇKOVÉ LÁTKYZkoušky uvedené v této kapitole jsou určeny k vyhodnocení:- bezpečnosti užití doplňkové látky pro cílový druh zvířat,- rizik pro osoby manipulující s doplňkovou látkou jako takovou nebo při zapracování do premixů nebo krmiv, vznikajících při jejím vdechování či zasažení kůže, sliznice nebo očí,- rizik pro spotřebitele, která mohou vyplývat z konzumace potravin obsahujících rezidua doplňkové látky nebo jejích metabolitů,- rizik znečištění životního prostředí doplňkovou látkou jako takovou nebo produkty odvozenými z doplňkové látky, které jsou vyměšovány zvířaty nebo rizik jejich přetrvávání v životním prostředí,- možných rizik pro jiná než cílová zvířata.Provedení těchto zkoušek se požaduje buď v jejich celkovém rozsahu, nebo částečně v závislosti na povaze doplňkové látky a na navrhovaných podmínkách jejího užití.Hlavní zásadou u mikroorganismů a/nebo enzymatických přípravků nebo přípravků odvozených z mikroorganismů musí být, že nejsou patogenní a toxické pro cílový druh zvířat a pro lidi za předpokládaných podmínek užití.V případě mikroorganismů a/nebo enzymatických přípravků musí být provedeny vhodné testy bezpečnosti, pokud není doložena jiná uspokojující dokumentace o jejich bezpečném užití. U mikroorganismů musí být proveden alespoň jeden test tolerance na cílovém druhu.Toxikologické testy u enzymů odvozených z jedlých částí zvířat nebo rostlin nejsou v zásadě vyžadovány. Naproti tomu mohou být požadovány určité toxikologické zkoušky, pokud tyto produkty nejsou považovány za obvyklou součást krmné dávky.Je-li aktivní látka chemicky definována, je znalost jejího metabolizmu u různých cílových druhů, složení a biologické využitelnosti tkáňových reziduí důležitá pro stanovení rozsahu zkoušek na laboratorních zvířatech k vyhodnocení rizik pro spotřebitele. Kromě toho znalost složení a fyzikálně-chemických a biologických vlastností vyměšovaných reziduí pocházejících z doplňkové látky bude nezbytná pro stanovení rozsahu zkoušek nutných k vyhodnocení rizik přetrvávání v životním prostředí nebo jeho znečištění.1. Zkoušky na cílových druzích zvířat1.1 Toxikologické zkoušky doplňkové látkyTesty tolerance.Při testech se sledují biologické, toxikologické, makroskopické a histologické účinky. Stanovení rozpětí bezpečnosti mezi nejvyšší doporučenou dávkou a dávkou, při které nastupují škodlivé účinky. Je-li prokázáno, že dávka vyvolávající škodlivé účinky daleko přesahuje nejvyšší navrhované dávkování, může být hodnota tohoto rozpětí určena jako minimální nebo přibližná.1.2 Mikrobiologické zkoušky doplňkové látky1.2.1 V případě aktivní chemicky definované látky, která vykazuje antimikrobiální účinky v koncentracích, ve kterých je přítomna v krmivu, musí být provedeny zkoušky antibakteriálního spektra doplňkové látky stanovením minimální inhibiční koncentrace (MIK) u různých patogenních a nepatogenních gramnegativních a grampozitivních druhů bakterií.1.2.2 Zkoušky křížové rezistence k léčebným antibiotikům stanovením minimální inhibiční koncentrace u mutantů produkovaných in vitro, které vykazují chromozomální rezistenci vůči doplňkové látce. U těch mikroorganismů, které jsou rezistentní vůči léčebným antibiotikům, musí být objasněn genetický základ rezistence.1.2.3 Zkoušky zaměřené na stanovení schopnosti doplňkové látky působit jako selekční rezistenční faktor. Tyto zkoušky se provádějí za provozních podmínek na těch druzích zvířat, pro které je doplňková látka v prvé řadě určena. Následně se musí stanovit, zda R faktory, které mohou být případně nalezeny, jsou nositeli vícenásobné rezistence a zda jsou přenosné.1.2.4 Zkoušky zaměřené na stanovení účinků doplňkové látky na:- na mikrofloru trávicí soustavy,- na kolonizaci trávicí soustavy jedním nebo směsí několika kmenů mikroorganismů,- uvolňování nebo vylučování patogenních mikroorganismů, pokud aktivní chemicky definovaná látka vykazuje antimikrobiální aktivitu.1.2.5 V případech, kdy aktivní látka vykazuje antimikrobiální aktivitu, musí být provedeny terénní studie monitorující procentuální podíl bakterií rezistentních vůči doplňkové látce. Tyto studie musejí být provádějí ve větších časových odstupech, před podáváním, v jeho průběhu i po podávání (1 měsíc) doplňkové látky.1.2.6 Je-li aktivní látkou mikroorganismus, mělo by být stanoveno, je-li rezistentní vůči antibiotikům.1.2.7 V případě, že aktivní látku vytváří mikroorganismus (např. enzymatické přípravky), musí být stanoven odpovídající počet živých mikroorganizmů.1.2.8 V případě, že doplňková látka obsahuje geneticky modifikované organismy nebo se z nich skládá ve smyslu čl. 2 odst. 1 a 2 směrnice Rady 90/220/EHS, musí být poskytnuty následující informace:- kopie všech písemných souhlasů od příslušných orgánů k uvolnění geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí pro účely výzkumu a vývoje v souladu s čl. 6 odst. 4 směrnice 90/220/EHS a resumé notifikace uvedené v článku 9 uvedené směrnice, vypracované podle vzoru v příloze rozhodnutí Rady 91/596/EHS [6],- kompletní technická dokumentace obsahující: informace požadované v příloze II směrnice 90/220/EHS, rozšířená podle potřeby o zohlednění různých míst užití doplňkové látky; informace o údajích a výsledcích, které byly získány při uvolnění pro výzkumné a vývojové účely a které se týkají ekosystémů, jež by mohly být používáním doplňkové látky ovlivněny; posouzení rizik pro zdraví lidí a zvířat a pro životní prostředí spojených s GMO obsaženými v produktu, včetně informací získaných ve stadiu výzkumu a vývoje o vlivu uvolnění na lidské zdraví a životní prostředí,- podmínky pro uvádění doplňkové látky na trh, včetně zvláštních podmínek pro použití a manipulaci a návrh na označování a balení, který přinejmenším odpovídá požadavkům stanoveným v příloze III směrnice 90/220/EHS.Pokud na základě notifikovaného uvolnění podle části B směrnice 90/220/EHS nebo ze zásadních vědecky podložených důvodů osoba odpovědná za dokumentaci usoudí, že uvedení doplňkové látky do oběhu nebo její užití nepředstavuje žádné riziko pro zdraví lidí a zvířat ani životní prostředí, může požádat, aby byla zproštěna splnění jednoho nebo několika požadavků uvedených v příloze III B.Veškeré informace o údajích nebo výsledcích získaných při uvolnění stejných geneticky modifikovaných organismů nebo stejné kombinace geneticky modifikovaných organismů, které osoba odpovědná za dokumentaci již dříve nebo v současné době notifikovala a/nebo uskutečnila uvnitř nebo vně Společenství, musí být obsaženy.Lze se též odvolat na údaje nebo výsledky uvedené v notifikacích, které již dříve předložily jiné osoby, pokud tyto osoby k tomu daly písemný souhlas.1.3 Zkoušky metabolismu a reziduí [7] [8] (je-li aktivní látka chemicky definovaná)1.3.1 Zkouška metabolismu- metabolická bilance: poměr a rozsah absorbované a vyloučené aktivní látky,- identifikace metabolických procesů a hlavních metabolitů,- distribuce a vylučování metabolitů (žlučí, močí, výkaly aj.),- případné vlivy střevní nebo předžaludkové mikroflóry, enterohepatického cyklu a činnosti slepého střeva na metabolismus.1.3.2 Analytické stanovení reziduí: kvalitativní a kvantitativní složení reziduí (aktivní látka, metabolity) v různých poživatelných živočišných produktech při metabolické rovnováze a za praktických podmínek užití doplňkové látky.1.3.3 Kinetická zkouška reziduí (po opakovaném podávání doplňkové látky za navržených podmínek používání): persistence aktivní látky a hlavních metabolitů v různých orgánech a tkáních po vysazení krmiva obsahujícího doplňkovou látku.1.3.4 Zkouška biologické využitelnosti reziduí v poživatelných živočišných produktech (viz bod 3.7).1.3.5 Metody monitoringu: popis kvalitativních a kvantitativních analytických metod použitých pro zkoušky vyžadované v bodech 1.3.1. až 1.3.4. s uvedením údajů o procentických výsledcích, specifitě a limitech detekce. Metody stanovení reziduí musí být dostatečně citlivé, aby umožnily detekci reziduí i při toxikologicky zanedbatelných koncentracích.2. Zkoušky vyloučených reziduí (je-li aktivní látka chemicky definovaná)2.1 Druh a koncentrace reziduí odvozených od doplňkové látky (aktivní látka, metabolity) v exkrementech.2.2 Persistence (poločas rozpadu) a kinetika vylučování těchto reziduí ve výkalech, hnoji a podestýlce.2.3 Účinky na tvorbu methanu.2.4 Odbourávání, persistence (poločas rozpadu) a kinetika vylučování do půdy (různé půdní typy).2.5 Účinky na půdní faunu a mikrobiální procesy transformace (např. odbourávání rostlinných a živočišných reziduí).2.6 Účinky na suchozemské rostliny (např. klíčivost semen, růst rostlin, příjem rostlinami). Tyto zkoušky musí být prováděny za kontrolovaných podmínek v terénu na různých druzích rostlin.2.7 Rozpustnost a stabilita produktů pocházejících z doplňkové látky ve vodě (aktivní látka, metabolity).2.8 Účinky na život ve vodě:2.8.1 Účinky na rostliny (např. rodu Chlorella)2.8.2 Toxicita u bezobratlých (např. Daphnia magna)2.8.3 Toxicita u ryb (minimálně na dvou vybraných druzích, které žijí volně na území Společenství).3. Zkoušky na laboratorních zvířatechTyto zkoušky musí být zaměřeny na aktivní látku a její hlavní metabolity nebo produkty, jestliže se tyto vyskytují v poživatelném živočišném produktu a jsou biologicky využitelné. Jako laboratorní zvířata by pokud možno měla být vybírána ta, u nichž lze předpokládat, že strávení a metabolismus doplňkové látky bude obdobný jako u člověka nebo u cílového druhu zvířat.Musí být proveden podrobný popis provedených pokusů zahrnující druh a linii použitých zvířat, velikost a počet pokusných a kontrolních skupin, použité dávkování, složení krmné dávky, výsledky analýz krmiva, podmínky chovu, přesnou délku trvání pokusů, data různých provedených vyšetření a mortalitu. Musí být vypracována podrobná zpráva o výsledcích všech makroskopických, patologických a histopatologických nálezů pozorovaných na pokusných zvířatech s udáním doby výskytu všech patologických lézí. Z provedených zkoušek musí být předloženy podrobně zpracované výsledky a statistické vyhodnocení.3.1 Akutní toxicita (nevztahuje se na mikroorganismy)3.1.1 Zkoušky akutní orální toxicity musí být provedeny na dvou druzích zvířat, z nichž jedním by měl být potkan. Maximální dávkování by nemělo překročit 2000 mg na 1 kg živé hmotnosti. Podrobné záznamy o pozorovaných biologických účincích by měly být k dispozici za dobu minimálně dvou týdnů po aplikaci. Tyto zkoušky se nevztahují na enzymatické přípravky.3.1.2 Zkoušky akutní inhalační toxicity, účinků na pokožku, popřípadě i na sliznici a alergenního potenciálu musí být provedeny prostřednictvím vhodných pokusů s ohledem na možná rizika při manipulaci s doplňkovou látkou.3.2 Mutagenita3.2.1 Je-li aktivní látka chemicky definovanáPro identifikaci mutagenních vlastností aktivních látek nebo jejich metabolitů či produktů musí být provedeny vybrané kombinační mutagenní testy, založené na různých konečných genetických ukazatelích. Testy musí být prováděny za přítomnosti a při absenci mikrosomálních savčích přípravků pro metabolickou aktivaci.Doporučuje se provést následující soubor testů:a) test genových mutací v prokariotickém systému;b) test genových mutací v in vitro eukariotickém systému nebo test recesivního letálního a na pohlaví vázaného faktoru u octomilky Drosophila melanogaster;c) test chromozomálních aberací in vitro a in vivo.Z takto navrženého souboru testů nevyplývá, že by jiné testy nebyly vyhovující nebo že jiné testy, zejména testy in vivo, nejsou přijatelné jako alternativa.Ve všech případech musí být výběr testů zdůvodněn. Testy musí být prováděny podle zavedených validovaných postupů. V závislosti na získaných výsledcích, celkovém toxikologickém profilu látky a na jejím užití může vyvstat potřeba provedení dodatečných zkoušek.3.2.2 U enzymatických přípravků odvozených z mikroorganismů se obvykle vyžadují následující testy:a) test genových mutací bakterií;b) test chromozomálních aberací (přednostně in vitro).Toxikologické testy se musí pokud možno provádět s použitím šarže přečištěného finálního fermentačního produktu před přidáním nosičů, ředidel nebo jiných látek. Tyto testy musí být v zásadě prováděny v souladu s hlavními zásadami [9], které stanovily uznávané mezinárodní vědecké instituce. Vzhledem k účinkům látek bílkovinné povahy a/nebo enzymatických aktivit některých enzymatických přípravků, projevujícím se na buněčné úrovni, může vyvstat potřeba, zvláště u testů in vitro, pozměnit standardní protokol o testu. Tyto odchylky lze připustit, pokud jsou odůvodněny pádnými argumenty.Systém testů je navržen tak, aby objasnil nespecifické toxické reakce a prokázal genotoxické účinky. Kombinované informace z obecných specifikací a ze souboru testů umožňují stanovit jak specifické dobře známé toxiny, tak i neznámé toxické sloučeniny v produktu.Toxikologická zpráva musí obsahovat dostatečnou dokumentaci prokazující, že testy byly provedeny na materiálu, který tvoří základ obchodního produktu, jak byl popsán v technické dokumentaci.3.3 Farmakokinetické aspektyJe-li aktivní látka chemicky definovaná, musí být bilanční zkoušky a identifikace metabolitů provedeny pomocí molekul, které jsou vhodným způsobem značeny, nebo s pomocí jiných vhodných technik, po podání jedné a více dávek aktivní látky ve stanovených časových obdobích. Zkoušky metabolismu musí zahrnout také zkoušky o farmakokinetice aktivní látky a jejích hlavních metabolitů. U následujících toxikologických vyšetření je třeba při výběru nejvhodnějších druhů věnovat pozornost rozdílům v metabolismu aktivní látky u různých druhů zvířat.3.4 Subchronická toxicitaTyto zkoušky musí být zásadně prováděny na dvou druzích zvířat, z nichž jedním by měl být přednostně potkan. Druhým druhem může být v některých případech cílový druh zvířat. Zkoušená látka se podává orálně, přičemž je nutno vyhodnotit vztah dávka — účinek. U hlodavců musí pokus trvat minimálně 90 dní.V určitých případech může být žádoucí provést zkoušky v délce od 6 měsíců do dvou let na jiných živočišných druzích, než jsou hlodavci, aby bylo možné určit citlivost různých druhů zvířat vůči testované látce.Tyto zkoušky se nevztahují na mikroorganismy. U enzymatických přípravků získaných z mikrorganismů může postačovat provedení testu orální toxicity v délce devadesáti dnů na některém druhu hlodavců.3.5 Chronická toxicita/karcinogenitaZkoušky chronické toxicity musí být prováděny na jednom druhu hlodavců (přednostně potkanech); zkoušky karcinogenity na dvou druzích hlodavců. Zkoušená látka musí být podávána orálně v různých dávkách. Rovněž může být provedena kombinovaná zkouška chronické toxicity a karcinogenity in utero. Pokusy musí probíhat po dobu minimálně 24 měsíců u potkanů a 18 měsíců u myší. V případě překročení minimální stanovené délky trvání musí být pokus ukončen, jakmile počet zvířat, která přežila v každé skupině, s výjimkou té, již byla podávána nejvyšší dávka, klesne na 20 %.V průběhu celého pokusu musí být prováděny ve vhodných časových intervalech komplexní klinicko-chemické a hematologické zkoušky a zkoušky moči. U všech uhynulých zvířat i u zvířat, která pokus přežila, musí být prováděny komplexní makroskopické a histologické zkoušky.Tyto zkoušky se nevztahují na mikroorganismy a enzymatické přípravky.3.6 Reprodukční toxicita (je-li aktivní látka chemicky definovaná)Zkoušky účinku na reprodukci se musí provádět přednostně na potkanech. Musí trvat po dobu minimálně dvou filiálních generací a mohou být spojeny s testy embryotoxicity a teratogenity. Povinně se zaznamenávají a vyhodnocují všechny parametry oplození, zabřeznutí, březosti a vrhu a prenatální a postnatální stav. Specifické testy teratogenity musí být provedeny minimálně na dvou vhodných druzích zvířat.3.7 Toxikologie metabolitů (je-li aktivní látka chemicky definovaná)Jako základ pro vyhodnocení rizik pro člověka musí být předloženy podklady pro výpočet koncentrace reziduí.Musí být dány k disposici podklady pro výpočet navržené ochranné lhůty. Zkoušky uvedené v bodě 1.3.4 musí být prováděny na laboratorních zvířatech.3.8 Jiné vhodné zkouškyJe možné předložit jakoukoli jinou speciální zkoušku, která poskytuje doplňující údaje užitečné pro vyhodnocení zkoušené látky (např. zkouška biologické využitelnosti, neurotoxicity nebo imunotoxicity).KAPITOLA VVZOR MONOGRAFIE1. Identita doplňkové látky1.1 Navrhovaný(é) obchodní název (názvy).1.2 Typ doplňkové látky s ohledem na její hlavní funkce.1.3 Kvalitativní a kvantitativní složení (aktivní látka, ostatní komponenty, nečistoty).1.4 Fyzikální vlastnosti, velikost částic.1.5 Případný specifický výrobní proces.Pozn.:Je-li aktivní látka směsí aktivních složek, musí být každá chemicky definovatelná hlavní složka popsána zvlášť a musí být uvedeno její procentické složení ve směsi.2. Specifikace aktivní látky2.1 U chemicky definovaných látek: druhový název, chemické označení podle nomenklatury IUPAC, další mezinárodní druhové názvy a zkratky. Číslo CAS (Chemical Abstract Service Number).U mikroorganismů: název a taxonomický popis podle mezinárodních nomenklaturních kódů. Mohou být použity i jiné mezinárodně uznávané klasifice [10].U enzymatických přípravků: název v souladu s hlavní enzymatickou aktivitou podle IUB/IUPAC, EINECS a CAS.2.2 Empirický a strukturální vzorec, molekulová hmotnost. Kvalitativní a kvantitativní složení hlavní komponentů, je-li aktivní látka produktem fermentace.U mikroorganismů: název a místo sbírky kultur, kde je kmen uložen, pokud možno ze sbírky kultur Evropského společenství, depozitní číslo, pod kterým je kmen uložen, genetická modifikace a všechny vlastnosti důležité pro jeho identifikaci.U enzymatických přípravků: biologický původ (v případě mikrobiologického původu: název a místo sbírky kultur, pokud možno sbírky kultur Evropského společenství, kde je kmen uložen, depozitní číslo, pod kterým je kmen uložen, genetická modifikace a všechny vlastnosti důležité pro jeho identifikaci, včetně genetických dat), aktivity týkající se chemicky čistých modelových substrátů a další fyzikální a chemické vlastnosti.2.3 Stupeň čistotyKvalitativní a kvantitativní složení nečistot.U mikroorganismů: genetická stabilita a čistota kultivovaných kmenů.U enzymatických přípravků:- čistota (úroveň mikrobiální kontaminace, množství těžkých kovů, nepřítomnost toxinů (např. mykotoxinů) pocházejících ze zdroje organismu, prokázaná vhodnou metodou,- absence antimikrobiální aktivity při koncentracích obsažených v krmivu, prokázaná vhodnou metodou,- složení neenzymatických komponentů (zejména veškerých organických složek — TOS).2.4 Důležité vlastnostiU chemicky definovaných látek: elektrostatické vlastnosti, bod tání, bod varu, teplota rozkladu, hustota, tlak par, rozpustnost ve vodě a v organických rozpouštědlech, hmotové a absorpční spektrum a jakékoli jiné důležité fyzikální vlastnosti.U mikroorganismů: vlastnosti důležité pro identifikaci a navrhované použití (např.vegetativní nebo sporulující formy, počet jednotek tvořících kolonie na gram).U enzymatických přípravků: optimální hodnota(y) pH, optimální teplota(y) a další důležité vlastnosti.3. Fyzikálně-chemické, technologické a biologické vlastnosti doplňkové látky3.1 Stabilita (u mikroorganismů: ztráta biologické aktivity, např. životaschopnosti) při působení podmínek vnějšího prostředí jako je světlo, teplota, pH, vlhkost a kyslík. Doba skladování.3.2 Stabilita (u mikroorganismů: ztráta biologické aktivity, např. životaschopnosti) při výrobě premixů a krmiv, zejména termostabilita, stabilita vůči tlaku a vlhkosti. Případné produkty rozkladu.3.3 Stabilita (u mikroorganismů: ztráta biologické aktivity, např. životaschopnosti) během skladování premixů a krmiv za stanovených podmínek. Doba skladování.3.4 Další důležité fyzikálně-chemické, technologické a biologické vlastnosti, zejména schopnost vytvářet homogenní směsi v premixech a krmivech, vlastnosti týkající se prašnosti a u mikroorganismů a/nebo enzymatických přípravků stanovení odolnosti vůči degradaci nebo ztrátě biologické aktivity v trávicí soustavě nebo při dimulovaných procesech in vitro.3.5 Fyzikálně-chemické nebo biologické nesnášenlivosti nebo interakce (např. s krmivy, jinými povolenými doplňkovými látkami nebo léčebnými látkami).4. Metody kontroly4.1 Popis použitých metod pro určení kritérií uvedených v bodech 1.3, 2.3, 2.4, 3.1, 3.2, 3.3 a 3.4 této kapitoly.4.2 Popis kvalitativních a kvantitativních analytických metod pro stanovení a měření reziduí doplňkových látek v živočišných produktech.4.3 Pokud byly uvedené metody publikovány, stačí uvést odkazy na příslušnou literaturu a připojit příslušné zvláštní otisky.5. Biologické vlastnosti doplňkové látky5.1 Údaje o profylaktických účincích kokcidiostatik a jiných léčebných látek (např. nemocnost, počet oocyst a výskyt poškození).5.2 U zootechnických doplňkových látek jiných, než jsou uvedeny v bodě 5.1, zahrnujících případně i mikroorganismy a/nebo enzymatické přípravky: údaje o vlivech na nutriční účinnost, růst zvířat, užitkovost a vlastnosti živočišných produktů, spokojenou existenci zvířat a další ukazatele, které příznivě ovlivňují živočišnou výrobu.5.3 Jakékoli kontraindikace nebo varování, včetně biologických nesnášenlivostí, a jejich odůvodnění.6. Podrobnosti o kvalitativním a kvantitativním vyhodnocení reziduí v živočišném produktu při předpokládaném užití doplňkové látky, pokud se v něm vyskytují.7. Ostatní vlastnosti důležité pro identifikaci doplňkové látky.[1] Úř. věst. L 15, 17.1.1987, s. 29.[2] Úř. věst. L 196, 16.8.1967, s. 1.[3] Úř. věst. L 294, 30.11.1993, s. 21.[4] Např. Bergeýs Manual of Systematic Bacteriology, The Yeasts, a taxonomic study od Loddera a Kregera van Rij, Ainsworth and Bisbýs Dictionary of the Fungi od Hawksworthe, Suttona a Ainsworthe nebo The Genus Aspergillus od Rapera a Fennella.[5] TOS (%) = 100 — (% popele + % vody + % ředidla a/nebo doplňkových látek a složek.[6] Úř. věst. L 322, 23.11.1991, s. 1.[7] Zkoušky uvedené v bodech 1.3.1, 1.3.3 a 1.3.4 se provedou pomocí značených molekul nebo podle jiných vhodných metod; výběr použité metody je třeba vždy odůvodnit. Značení musí vyhovovat sledovanému účelu.[8] Je-li aktivní látkou produkt fermentace, musí být tyto zkoušky rozšířeny i na podobné látky odvozené z výrobního procesu.[9] Jako například:- předložení žádosti o posouzení přídatné látky do potravin před jejím povolením, 1989 (ISBN 92–826–0135-B),- zpráva Vědeckého výboru pro potraviny o hlavních zásadách při posuzování bezpečnosti přídatných látek do potravin, 1980, 10. řada zpráv (EUR 6892).[10] Např. Bergeýs Manual of Systematic Bacteriology, The Yeasts, a taxonomic study od Loddera a Kregera van Rij, Ainsworth and Bisbýs Dictionary of Fungi od Hawksworthe, Suttona a Ainsworthe nebo The Genus Aspergillus od Rapera a Fennella.--------------------------------------------------


title: Směrnice Komise 93/67/EHS ze dne 20. července 1993, kterou se stanoví zásady posuzování rizik pro člověka a životní prostředí u látek oznámených v souladu se směrnicí Rady 67/548/EHS

text:
Důležité právní upozornění

|

31993L0067

Úřední věstník L 227 , 08/09/1993 S. 0009 - 0018 Finské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 25 S. 0003  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 25 S. 0003

		Směrnice Komise 93/67/EHSze dne 20. července 1993,kterou se stanoví zásady posuzování rizik pro člověka a životní prostředí u látek oznámených v souladu se směrnicí Rady 67/548/EHSKOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,s ohledem na směrnici Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek [1] ve znění směrnice 93/21/EHS [2], a zejména na článek 3 uvedené směrnice,vzhledem k tomu, že v souladu se směrnicí 67/548/EHS musí být každá nová látka uváděná na trh oznámena příslušným orgánům členských států na základě oznámení obsahujícího určité informace;vzhledem k tomu, že článek 16 směrnice 67/548/EHS vyžaduje od příslušných orgánů, které obdržely oznámení nové látky, aby na základě obecných zásad provedly posouzení jejího rizika pro člověka a životní prostředí;vzhledem k tomu, že i když odpovědnost za posuzování rizika nesou členské státy, je účelné přijmout obecné zásady na úrovni Společenství, aby se předešlo rozdílům mezi členskými státy, které by nejen ovlivňovaly fungování vnitřního trhu, ale ani by nezaručovaly stejnou úroveň ochrany člověka a životního prostředí v rámci Společenství, že článek 3 směrnice Rady 67/548/EHS vyžaduje, aby Komise stanovila tyto obecné zásady;vzhledem k tomu, že posuzování rizik je nutno založit na porovnávání potenciálních nepříznivých účinků látky s důvodně předvídatelnou expozicí člověka a životního prostředí této látce;vzhledem k tomu, že s ohledem na klasifikaci látky podle směrnice 67/548/EHS, je nutno při posuzování rizik pro člověka brát v úvahu fyzikálně-chemické a toxikologické vlastnosti látky;vzhledem k tomu, že s ohledem na klasifikaci látky podle směrnice 67/548/EHS, je nutno při posuzování rizik pro životní prostředí brát v úvahu účinky látky na životní prostředí;vzhledem k tomu, že ukáže-li posouzení rizik, že látka vyžaduje sledování, může si příslušný orgán vyžádat další informace, včetně výsledků dalších zkoušek, za účelem stanovení skutečných nebezpečných vlastností látky v souladu se směrnicí Rady 67/548/EHS;vzhledem k tomu, že výsledky posuzování rizika musí být hlavním východiskem pro rozhodování podle příslušných právních předpisů o snižování rizik vyplývajících z uvedení látek na trh;vzhledem k tomu, že je vhodné, aby příslušný orgán po posouzení rizik informoval oznamovatele nebezpečné látky o svých závěrech, a dále, aby o tom příslušný orgán poskytl písemnou zprávu Komisi;vzhledem k tomu, že je vhodné snížit na minimum počet zvířat používaných k experimentálním účelům v souladu se směrnicí Rady 86/609/EHS ze dne 24. listopadu 1986 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se ochrany zvířat používaných pro pokusné a jiné vědecké účely [3];vzhledem k tomu, že ustanovení této směrnice platí, aniž jsou dotčeny zvláštní právní předpisy Společenství o bezpečnosti a ochraně zdraví pracovníků při práci, zejména směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci [4], která ukládá zaměstnavatelům povinnost hodnotit rizika pro zdraví a bezpečnost zaměstnanců vyplývající z používání nových a existujících chemických látek a v případě potřeby přijmout opatření pro zabezpečení odpovídající ochrany zaměstnanců;vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru zřízeného podle článku 29 směrnice 67/548/EHS,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1CíleTato směrnice stanoví obecné zásady pro posuzování rizik, která látky představují pro člověka a životní prostředí, jak stanoví článek 3 směrnice 67/548/EHS.Článek 2Definice1. Pro účely této směrnice se použijí definice uvedené v článku 2 směrnice 67/548/EHS.2. Pro účely této směrnice se:a) "identifikací nebezpečí" rozumí identifikace nepříznivých účinků, které daná látka může způsobit;b) "posouzením vztahu dávka (koncentrace) - odezva (účinek)" rozumí stanovení vztahu mezi dávkou nebo úrovní expozice dané látce a projevem a významností účinku;c) "posouzením expozice" rozumí stanovení emisí, cest a rychlostí pohybu dané látky a její přeměny nebo degradace za účelem odhadu koncentrací/dávek, kterým jsou nebo mohou být vystaveny skupiny obyvatelstva nebo složky životního prostředí;d) "charakterizací rizika" rozumí odhad výskytu a intenzity nepříznivých účinků, ke kterým může dojít ve skupině obyvatelstva nebo ve složce životního prostředí v důsledku skutečné nebo předpokládané expozice dané látce, a může zahrnovat "odhad rizika", tj. kvantifikaci této pravděpodobnosti;e) "doporučením pro snížení rizika" rozumí doporučení opatření, která mohou snížit rizika pro člověka a/nebo životní prostředí spojená s uvedením látky na trh. Tato doporučení mohou zahrnovat:i) úpravy klasifikace, balení nebo označování látky navrhované oznamovatelem v oznámení předloženém v souladu s čl. 7 odst. 1, čl. 8 odst. 1 nebo čl. 8 odst. 2 směrnice 67/548/EHS;ii) úpravy bezpečnostního listu navržené oznamovatelem v oznámení předloženém v souladu s čl. 7 odst. 1, čl. 8 odst. 1 nebo čl. 8 odst. 2 směrnice 67/548/EHS;iii) úpravy doporučených metod a předběžných opatření nebo mimořádných opatření, uvedených v oddílech 2.3, 2.4 a 2.5 příloh VII A, VII B nebo VII C, navržených oznamovatelem v technické dokumentaci pro oznámení předložené v souladu s čl. 7 odst. 1, čl. 8 odst. 1 nebo čl. 8 odst. 2 směrnice 67/548/EHS;iv) pokyny pro příslušné orgány, aby zvážily příslušná opatření pro ochranu člověka a/nebo životního prostředí před identifikovanými riziky.Článek 3Zásady posuzování rizika1. Posuzování rizika zahrnuje identifikaci nebezpečí a podle potřeby posouzení vztahu dávka (koncentrace) - odezva (účinek), posouzení expozice a charakterizaci rizika. Obvykle se provádí v souladu s postupy uvedenými v článcích 4 a 5.2. Aniž je dotčen odstavec 1, je třeba u některých zvláštních účinků, např. poškozování ozónové vrstvy, pro které jsou postupy uvedené v článcích 4 a 5 nepoužitelné, provádět posuzování rizik souvisejících s těmito účinky případ od případu a příslušný orgán zahrne do písemné zprávy předkládané Komisi v souladu s článkem 7 úplný popis a zdůvodnění těchto způsobů posuzování.3. Při posuzování expozice vezme příslušný orgán v úvahu ty skupiny obyvatelstva nebo složky životního prostředí, u nichž lze vzhledem k dostupným informacím o dané látce, zejména pokud se jedná o její skladování, komerční úpravu přípravku nebo jiné zpracování, použití a zneškodňování nebo opětovné použití, tuto expozici důvodně předpokládat.4. Z posouzení rizika vyplyne jeden nebo více z těchto závěrů:i) Látka nevyžaduje přímé sledování a není zapotřebí ji dále hodnotit, dokud se neobjeví další informace v souladu s čl. 7 odst. 2, čl. 8 odst. 3, čl. 8 odst. 4 nebo čl. 14 odst. 1 směrnice 67/548/EHS.ii) Látka vyžaduje sledování a příslušný orgán rozhodne, které další informace budou vyžadovány pro revizi posuzování, ale žádost o tyto informace se odloží až do doby, kdy množství látky uvedené na trh dosáhne dalšího limitního množství uvedeného v čl. 7 odst. 2, čl. 8 odst. 3 nebo čl. 8 odst. 4 směrnice 67/548/EHS.iii) Látka vyžaduje sledování a další informace jsou vyžadovány okamžitě.iv) Látka vyžaduje sledování a příslušný orgán ihned vypracuje doporučení ke snížení rizika.5. Ukáže-li posouzení rizika, že se na látku vztahují závěry odst. 4 bodů ii), iii) nebo iv), může příslušný orgán informovat oznamovatele o svých závěrech a poskytnout mu možnost zaslat připomínky k těmto závěrům a poskytnout doplňující informace. Příslušný orgán využije všechny odpovídající informace pro revizi posouzení rizika předtím, než je zašle Komisi v souladu s článkem 17 směrnice 67/548/EHS.6. Při vypracování doporučení pro snížení rizika způsobeného danou látkou musí příslušný orgán zvážit možnost, že snížení expozice určitých skupin obyvatelstva nebo složek životního prostředí může mít za následek zvýšení expozice jiných skupin obyvatelstva nebo složek životního prostředí.Článek 4Posuzování rizika pro lidské zdraví1. U každé látky oznámené v souladu s čl. 7 odst. 1, čl. 8 odst. 1 nebo čl. 8 odst. 2 směrnice 67/548/EHS provede příslušný orgán posouzení rizika, jehož první fází je identifikace nebezpečí, která se zaměří minimálně na vlastnosti a potenciální nepříznivé účinky uvedené v přílohách I A a II A. Po provedení identifikace nebezpečí pokračuje příslušný orgán následujícím pořadím činností prováděných podle pokynů uvedených v přílohách I B a II B:a) i) v případě potřeby posouzení vztahu dávka (koncentrace) - odezva (účinek);ii) posouzení expozice pro každou skupinu obyvatelstva (tj. pracovníci, spotřebitelé a osoby exponované nepřímo působením životního prostředí), která může být pravděpodobně exponována dané látce;b) charakterizace rizika.2. Odchylně od odstavce 1:i) jestliže byla provedena příslušná zkouška pro identifikaci nebezpečí ve vztahu k určitému účinku nebo vlastnosti a výsledky nevedly ke klasifikaci látky podle směrnice 67/548/EHS, nemusí posuzování rizika týkající se tohoto účinku nebo vlastnosti zahrnovat činnosti uvedené v odst. 1 písm a) a v odst. 1 písm. b) a použije se závěr uvedený v čl. 3 odst. 4 bodu i), pokud neexistují jiné rozumné důvody pro sledování;ii) jestliže ještě nebyly provedeny příslušné zkoušky pro identifikaci nebezpečí ve vztahu k určitému účinku nebo vlastnosti, nebude se tento účinek nebo vlastnost zahrnovat do posuzování rizika, pokud neexistují jiné rozumné důvody pro sledování.Článek 5Posuzování rizika pro životní prostředí1. U každé látky oznámené v souladu s čl. 7 odst. 1, čl. 8 odst. 1 nebo čl. 8 odst. 2 směrnice 67/548/EHS provede příslušný orgán posouzení rizika z hlediska účinků na životní prostředí, jehož první fází je identifikace nebezpečí. Po jejím provedení pokračuje příslušný orgán následujícím pořadím činností prováděných podle pokynů uvedených v příloze III:a) i) v případě potřeby posouzení vztahu dávka (koncentrace) - odezva (účinek);ii) posouzení expozice pro složky životního prostředí (tj. vodní prostředí, suchozemské prostředí a ovzduší), které budou pravděpodobně vystaveny dané látce;b) charakterizace rizika.2. Odchylně od odstavce 1:i) u látek oznámených podle čl. 7 odst. 1 směrnice 67/548/EHS, které nejsou klasifikované jako nebezpečné pro životní prostředí, nemusí posuzování rizika zahrnovat činnosti uvedené v odst. 1 písm. a) a b) a použije se závěr uvedený v čl. 3 odst. 4 bodu i), pokud neexistují jiné rozumné důvody pro sledování aii) u látek oznámených podle čl. 8 odst. 1 nebo čl. 8 odst. 2 směrnice 67/548/EHS, u nichž nejsou dostačující údaje pro rozhodnutí, zda je vhodné je klasifikovat jako nebezpečné pro životní prostředí, vyžaduje identifikace nebezpečí posouzení, zda na základě jiných údajů existují rozumné důvody pro sledování ve vztahu k životnímu prostředí, např. údaje o fyzikálně-chemických a toxikologických vlastnostech. Pokud takovéto rozumné důvody neexistují, není zapotřebí, aby posuzování rizika zahrnovalo činnosti uvedené v odst. 1 písm. a) a odst. 1 písm b) a použije se závěr uvedený v čl. 3 odst. 4 bodu i).Článek 6Posuzování rizika: závěry1. Po provedení posouzení rizika podle článků 4 a 5 a v souladu s přílohami I, II a III příslušný orgán určí, v souladu s přílohou IV, který ze čtyř závěrů čl. 3 odst. 4 je/jsou použitelný (použitelné), a dále postupuje podle čl. 3 odst. 5.2. Jestliže se získají další informace podle čl. 7 odst. 2, čl. 8 odst. 3, čl. 8 odst. 4, čl. 14 odst. 1 nebo 16 směrnice 67/548/EHS nebo jiným způsobem, je nutno přezkoumat posouzení rizika provedené podle článků 4 a 5 a v souladu s přílohami I, II a III a v případě potřeby provést revizi.Článek 7Obsah písemné zprávy pro Komisi1. Po posouzení rizika podle článků 4 a 5 a zpracování závěrů podle článku 6 vypracuje příslušný orgán písemnou zprávu, která obsahuje minimálně údaje uvedené v příloze V. Tuto zprávu zašle Komisi v souladu s článkem 17 směrnice 67/548/EHS. Po každé revizi posouzení rizika na základě dodatečných informací se tato zpráva aktualizuje a aktualizovaná zpráva se zasílá Komisi.2. Jestliže v souladu s článkem 18 směrnice 67/548/EHS dosáhnou příslušné orgány dohody ve věci písemné zprávy o posuzování rizika nebo její revize, poskytne se na požádání kopie oznamovateli.Článek 8Závěrečná ustanovení1. Členské státy přijmou a zveřejní opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do 31. října 1993 a neprodleně o nich uvědomí Komisi.2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.Článek 9Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 20. července 1993.Za KomisiYannis Paleokrassasčlen Komise[1] Úř. věst. 196, 16.8.1967, s. 1.[2] Úř. věst. L 110, 4.5.1993, s. 20.[3] Úř. věst. L 358, 18.12.1986, s. 1.[4] Úř. věst. L 183, 29.6.1989, s. 1.--------------------------------------------------PŘÍLOHA IPOSUZOVÁNÍ RIZIKA: LIDSKÉ ZDRAVÍ (TOXICITA)ČÁST APosuzování rizika prováděné podle článku 4 bere v úvahu následující potenciální toxické účinky a skupiny obyvatelstva vystavené expozici:Účinky1. Akutní toxicita2. Dráždivost3. Žíravost4. Senzibilizace5. Toxicita při opakované dávce6. Mutagenita7. Karcinogenita8. Toxicita pro reprodukciObyvatelstvo1. Pracovníci2. Spotřebitelé3. Osoby exponované nepřímo přes životní prostředíČÁST B1. Identifikace nebezpečí1.1 V těch případech, kdy byly provedeny zkoušky vhodné pro identifikaci nebezpečí vztahující se k danému potenciálnímu účinku, ale výsledky nevedly ke klasifikaci (čl. 4 odst. 2 bod i)), není zapotřebí charakterizovat riziko vztahující se k tomuto účinku, pokud neexistují jiné rozumné důvody pro sledování, např. pozitivní in vitro zkoušky na mutagenitu.1.2 V těch případech, kdy ještě nebyly provedeny zkoušky vhodné pro identifikaci nebezpečí vztahující se k danému potenciálnímu účinku (čl. 4 odst. 2 bod ii)), není zapotřebí charakterizovat riziko vztahující se k tomuto účinku, pokud neexistují jiné rozumné důvody pro sledování, např. zvažování expozice nebo indikace potenciální toxicity na základě vztahu struktura-účinek.2. Posouzení vztahu dávka (koncentrace) - odezva (účinek)2.1 Vztah dávka - odezva se hodnotí pro toxicitu při opakované dávce a toxicitu pro reprodukci a, pokud je to možné, stanoví se hodnota dávky (koncentrace) bez pozorovaného nepříznivého účinku (NOAEL – no-observed-adverse-effect level). Není-li možné stanovit hodnotu NOAEL, stanoví se nejnižší dávka/koncentrace spojená s pozorovaným nepříznivým účinkem (LOAEL – the lowest-observed-adverse-effect level).2.2 Pro akutní toxicitu, žíravost a dráždivost obvykle není možné stanovit hodnotu NOAEL nebo LOAEL na základě výsledků zkoušek provedených podle požadavků směrnice 67/548/EHS. Pro akutní toxicitu se stanoví hodnota LD50 nebo LC50 nebo diskriminační dávka v případě, že se použil postup s fixní dávkou. U ostatních účinků stačí stanovit, zda látka může způsobit tyto účinky.2.3 Pro mutagenitu a karcinogenitu je postačující stanovit, zda látka může způsobit tyto účinky. Avšak v případě, kdy se má ukázat, že látka, která je identifikovaná jako karcinogen, není genotoxická, je vhodné stanovit NOAEL/LOAEL, jak je uvedeno v odstavci 2.1.2.4 Pokud se týká senzibilizace kůže a senzibilizace dýchacího systému, stačí vyhodnotit, zda látka může způsobit tyto účinky, protože dosud není shoda v otázce možnosti identifikovat dávku/koncentraci, pod jejíž hodnotou je nepravděpodobný výskyt nepříznivého účinku u subjektu již senzibilizovaného danou látkou.3. Posouzení expozice3.1 Posouzení expozice se provádí pro každou skupinu obyvatelstva (pracovníci, spotřebitelé a lidé exponovaní nepřímo přes životní prostředí), u které lze důvodně předpokládat expozici dané látce. Cílem tohoto posouzení je provést kvantitativní nebo kvalitativní odhad dávky/koncentrace látky, které obyvatelstvo je nebo může být exponováno. Tento odhad musí brát v úvahu prostorové a časové změny průběhu expozice.3.2 Posouzení expozice je založeno na informacích uvedených v technické dokumentaci poskytované v souladu s částí 2 příloh VII A, VII B nebo VII C směrnice 67/548/EHS a na jiných dostupných a významných informacích. Zvláštní ohled je nutno brát podle potřeby zejména na:i) adekvátně naměřené expoziční údaje;ii) množství látky na trhu;iii) formu, ve které je látka uváděna na trh a/nebo používá (např. samotná látka nebo jako složka přípravku);iv) kategorie použití a stupeň omezení;v) údaje o výrobě, pokud jsou významné;vi) fyzikálně-chemické vlastnosti látky, včetně těch, které jsou způsobeny výrobním procesem, pokud jsou významné (např. tvorba aerosolů);vii) pravděpodobné cesty expozice a absorpční potenciál;viii) četnost a doba trvání expozice;ix) typ a velikost specificky exponované skupiny (skupin) obyvatelstva, pokud jsou tyto informace dostupné.3.3 Jsou-li pro odhad expozice použity prognostické metody, dává se přednost odpovídajícím údajům z monitorování látek s obdobným způsobem použití a průběhem expozice.3.4 Je-li látka součástí přípravku, je nutno uvažovat o expozici látce v tomto přípravku pouze v případě, že je přípravek klasifikován na základě toxikologických vlastností látky podle směrnice Rady 88/379/EHS [1], pokud neexistují jiné rozumné důvody pro sledování.4. Charakterizace rizika4.1 Pokud byla pro některý z účinků uvedených v příloze I A stanovena hodnota NOAEL nebo LOAEL, zahrnuje charakterizace rizika vztahující se k jednotlivým účinkům porovnání hodnoty NOAEL nebo LOAEL s odhadem dávky nebo koncentrace, jíž bude skupina (skupiny) obyvatelstva vystavena (vystaveny). Pokud je k dispozici kvantitativní odhad expozice, stanoví se poměr hladina expozice/N(L)OAEL. Příslušný orgán rozhodne na základě porovnání kvantitativního nebo kvalitativního odhadu expozice a N(L)OAEL, který ze čtyř závěrů uvedených v čl. 3 odst. 4 je použitelný.4.2 Pokud nebyla pro žádný z účinků uvedených v příloze I A stanovena hodnota NOAEL nebo LOAEL, vychází charakterizace rizika vztahující se k jednotlivým účinkům z hodnocení pravděpodobnosti, že tento účinek nastane [2], a to na základě kvantitativních a/nebo kvalitativních údajů o expozici, které jsou vystaveny uvažované skupiny obyvatelstva. Po tomto posouzení rozhodne příslušný orgán, který ze čtyř závěrů uvedených v čl. 3 odst. 4 je použitelný.4.3 Při rozhodování, který ze čtyř závěrů uvedených v čl. 3 odst. 4 je použitelný, vezme příslušný orgán v úvahu, mimo jiné:i) nejistotu plynoucí, kromě jiných faktorů, také z rozptylu experimentálních údajů a vnitrodruhových i mezidruhových rozdílů;ii) charakter a závažnost účinku;iii) skupiny obyvatelstva, na něž se vztahují kvantitativní a/nebo kvalitativní údaje o expozici.5. Shrnutí5.1 V souladu s čl. 4 odst. 1 lze provést charakterizaci rizika ve vztahu k více než jednomu potenciálně nepříznivému účinku nebo skupině obyvatelstva. V těchto případech příslušný orgán posoudí, který ze čtyř závěrů uvedených v čl. 3 odst. 4 je použitelný pro každý z těchto účinků. Po shrnutí různých závěrů zpracuje příslušný orgán souhrnné závěry týkající se celkové toxicity dané látky.[1] Úř. věst. L 187, 16.7.1988, s. 14.[2] V případě, že není stanovena hodnota N(L)OAEL, avšak výsledky zkoušek ukazují na existenci vztahu mezi dávkou nebo koncentrací a závažností nepříznivého účinku nebo tam, kde při aplikaci metody, která zahrnuje použití pouze jedné dávky nebo koncentrace, je možné vyhodnotit relativní závažnost účinku s tím, že při hodnocení pravděpodobnosti výskytu účinku je třeba brát takové informace rovněž v úvahu.--------------------------------------------------PŘÍLOHA IIPOSUZOVÁNÍ RIZIKA: LIDSKÉ ZDRAVÍ (FYZIKÁLNĚ-CHEMICKÉ VLASTNOSTI)ČÁST APosouzení rizika v souladu s článkem 4 bere v úvahu potenciální nepříznivé účinky, které mohou nastat u následujících skupin obyvatelstva vystavených expozici látkám s níže uvedenými vlastnostmi.Vlastnosti1. Výbušnost2. Hořlavost3. Oxidační potenciálSkupiny obyvatelstva1. Pracovníci2. Spotřebitelé3. Osoby exponované nepřímo přes životní prostředíČÁST B1. Identifikace nebezpečí1.1 V těch případech, kdy byly provedeny zkoušky vhodné pro identifikaci nebezpečí vztahující se k dané vlastnosti, ale výsledky nevedly ke klasifikaci (čl. 4 odst. 2 bod i)), není zapotřebí charakterizovat riziko vztahující se k této vlastnosti, pokud neexistují jiné rozumné důvody pro sledování.1.2 V těch případech, kdy ještě nebyly provedeny zkoušky vhodné pro identifikaci nebezpečí ve vztahu k dané vlastnosti (čl. 4 odst. 2 bod ii)), není nutné charakterizovat riziko vztahující se k této vlastnosti, pokud neexistují jiné rozumné důvody pro sledování.2. Posouzení expozice2.1. Jestliže má být provedena charakterizace rizika podle čl. 4 odst. 2, je nutné pouze stanovit důvodně předpokládané podmínky používání, a to na základě informací o látce uvedených v technické dokumentaci specifikované v části 2 příloh VII A, VII B nebo VII C směrnice 67/548/EHS.3. Charakterizace rizika3.1. Charakterizace rizika zahrnuje hodnocení pravděpodobnosti, že za důvodně předpokládaných podmínek používání dojde k nepříznivému účinku. Jestliže posouzení ukáže, že k nepříznivému účinku nedojde, použije se obvykle závěr uvedený v čl. 3 odst. 4) písm. i). Jestliže toto posouzení ukáže, že k nepříznivému účinku dojde, použije se obvykle závěr uvedený v čl. 3 odst. 4 bod iv).4. Shrnutí4.1 Jestliže pro snížení rizika byla vypracována rozdílná doporučení pro rozdílné účinky nebo skupiny obyvatelstva, budou tato doporučení po ukončení posouzení rizika posouzena a příslušný orgán vydá souhrnné doporučení.--------------------------------------------------PŘÍLOHA IIIPOSUZOVÁNÍ RIZIKA: ŽIVOTNÍ PROSTŘEDÍ1. Identifikace nebezpečí1.1 U látek, které nejsou klasifikované jako nebezpečné pro životní prostředí (čl. 5 odst. 2 bod i)), příslušný orgán zváží, zda neexistují jiné rozumné důvody pro vypracování charakterizace rizika, a vezme při tom v úvahu zejména:i) označení bioakumulačního potenciálu;ii) tvar křivky závislosti toxicity na čase při zkoušení ekotoxicity;iii) indikaci jiných nepříznivých účinků z toxikologických zkoušek, např. klasifikace jako mutagenní, toxická nebo velmi toxická látka nebo látka zdraví škodlivá s větou označující specifickou rizikovost R 40 ("Podezření na karcinogenní účinky") nebo R 48 ("Při dlouhodobé expozici nebezpečí vážného poškození zdraví");iv) údaje o látkách s analogickou strukturou.1.2 Pokud má příslušný orgán za to, že existují rozumné důvody pro vypracování charakterizace rizika látky, která není klasifikovaná jako nebezpečná pro životní prostředí, a nejsou dostatečné údaje o jejich účincích na organismy (čl. 5 odst. 2 bod ii)), přijme opatření v souladu s čl. 3 odst. 4 body ii) nebo iii).2. Posouzení vztahu dávka (koncentrace) - odezva (účinek)2.1 Účelem je provést odhad takové koncentrace látky, pod jejíž hodnotou se neočekává výskyt nepříznivých účinků na danou složku životního prostředí. Tato koncentrace je známa jako PNEC (predicted no-effect concentration – odhad koncentrace, při které nedochází k nepříznivým účinkům).2.2 Hodnota PNEC se stanoví na základě informací uvedených v technické dokumentaci, které se týkají účinku na organismy specifikované v části 5 příloh VII A nebo VII B směrnice 67/548/EHS a ve studiích ekotoxicity uvedených v příloze VIII (stupeň 1 a 2) této směrnice.2.3 Hodnota PNEC se vypočítá použitím hodnotícího faktoru na hodnoty zjištěné zkouškami na organismech, např. LD50 (medián letální dávky), LC50 (medián letální koncentrace), EC50 (medián účinné koncentrace), IC50 (koncentrace působící 50 % inhibici daného parametru, např. růstu), NOEL(C) (dávka (koncentrace) bez pozorovaného nepříznivého účinku) nebo LOEL(C) (nejnižší dávka (koncentrace) spojená s pozorovaným nepříznivým účinkem).2.4 Hodnotící faktor je vyjádření míry nejistoty při extrapolaci z údajů zkoušek na omezeném počtu druhů na skutečné životní prostředí. Proto obecně platí, že čím je více údajů a delší doba trvání zkoušek, tím menší je míra nejistoty a velikost hodnotícího faktoru [1].3. Posouzení expozice3.1 Cílem posouzení expozice je provést odhad koncentrace látky, která by se mohla nacházet v životním prostředí. Tato koncentrace je známa jako odhad koncentrace v životním prostředí (PEC - predicted environmental concentration). V některých případech však není možno hodnotu PEC stanovit a musí být proveden kvalitativní odhad expozice.3.2 Hodnotu PEC nebo v případě potřeby kvalitativní odhad expozice je nutno stanovit pouze pro ty složky životního prostředí, v kterých lze předpokládat emise, vypouštění, ukládání nebo rozptyl daných látek.3.3 Hodnota PEC nebo kvalitativní odhad expozice se stanoví na základě informací uvedených v technické dokumentaci specifikované v přílohách VII A, VII B, VII C nebo v příloze VIII směrnice 67/548/EHS, které v případě potřeby zahrnují:i) vhodným způsobem naměřené údaje o expozici;ii) množství látky na trhu;iii) formu, v jaké je látka uváděna na trh anebo používána (např. samotná látka nebo jako složka přípravku);iv) kategorie použití a stupeň omezení;v) údaje o výrobě, jsou-li významné;vi) fyzikálně-chemické vlastnosti látky, zejména bod tání, bod varu, tlak par, povrchové napětí, rozpustnost ve vodě, rozdělovací koeficient n-oktanol/voda;vii) pravděpodobné cesty do jednotlivých složek životního prostředí a potenciál pro adsorpci/desorpci a degradaci;viii) četnost a dobu trvání expozice.3.4 U látek uváděných na trh v množstvích menších než 10 tun za rok (nebo 50 tun celkem) se obvykle stanoví hodnota PEC nebo kvantitativní odhad expozice pro místní prostředí, do něhož může daná látka pronikat.4. Charakterizace rizika4.1 Pro danou složku životního prostředí zahrnuje charakterizace rizika, pokud je to možné, porovnání hodnot PEC s PNEC tak, aby bylo možno odvodit poměr PEC/PNEC. Jestliže je poměr PEC/PNEC roven nebo menší než 1, použije se závěr uvedený v čl. 3 odst. 4 bod i). Je-li tento poměr větší než 1, rozhodne příslušný orgán na základě velikosti tohoto poměru a dalších odpovídajících faktorů, jako jsou faktory uvedené v odstavci 1.1 bodech i) až iv), který ze závěrů uvedených v čl. 3 odst. 4 bodech ii), iii) nebo iv) je vhodný.4.2 Jestliže nebylo možno odvodit poměr PEC/PNEC, zahrnuje charakterizace rizika kvalitativní hodnocení pravděpodobnosti, že za očekávaných podmínek expozice dojde k danému účinku. Po provedení takového posouzení a po zvážení příslušných faktorů, jako jsou faktory uvedené v odstavci 1.1, rozhodne příslušný orgán, který ze čtyř závěrů uvedených v čl. 3 odst. 4 je vhodný.5. Shrnutí5.1 V souladu s čl. 5 odst. 1 lze provést charakterizaci rizika ve vztahu k více než jedné složce životního prostředí. V těchto případech příslušný orgán posoudí, který ze čtyř závěrů uvedených v čl. 3 odst. 4 je vhodný pro jednotlivé složky životního prostředí. Po ukončení posuzování rizika příslušný orgán zhodnotí rozdílné závěry a vypracuje souhrnné závěry týkající se celkových účinků látky na životní prostředí.[1] Hodnotící faktor řádu 1000 se obvykle používá pro hodnotu L(E)C50 odvozenou z výsledků zkoušek akutní toxicity, avšak v případě znalosti jiných významných informací lze tento faktor snížit. Nižší hodnotící faktor se obvykle používá pro hodnotu NOEC odvozenou z výsledků zkoušek chronické toxicity.--------------------------------------------------PŘÍLOHA IVCELKOVÝ SOUHRN ZÁVĚRŮ1. Příslušný orgán zhodnotí závěry vypracované na základě oddílu 5.1 přílohy I, oddílu 4.1 přílohy II a oddílu 5.1 přílohy III a vytvoří jejich ucelený přehled ve vztahu ke všem rizikům zjištěným při posuzování rizika.2. Další požadavky na informace (čl. 3 odst. 4 body ii) a iii)) nebo doporučení pro snížení rizika (čl. 3 odst. 4 bod iv)) je potřebné zdůvodnit. Tato doporučení berou v úvahu čl. 3 odst. 6.--------------------------------------------------PŘÍLOHA VINFORMACE, KTERÉ MUSÍ OBSAHOVAT SHRNUTÍ POSUZOVÁNÍ RIZIKA1. Písemná zpráva předkládaná Komisi v souladu s článkem 7 obsahuje tyto doklady:i) obecný souhrn závěrů vytvořených v souladu s článkem 6 a v souladu s přílohou IV;ii) prohlášení, že na základě dostupných informací látka není sledovaná a že její další posuzování není nutné, dokud oznamovatel nepředloží další informace v souladu s čl. 7 odst. 2, čl. 8 odst. 3 nebo čl. 14 odst. 1 směrnice 67/548/EHS v případě, že závěr z čl. 3 odst. 4 bodu i) platí pro danou látku ve vztahu ke všem potenciálním nepříznivým účinkům, skupinám obyvatelstva a složkám životního prostředí;iii) popis a zdůvodnění dalších požadovaných informací v případě, že závěr čl. 3 odst. 4 bodu ii) nebo iii) platí pro danou látku ve vztahu k jednomu nebo více potenciálním nepříznivým účinkům, skupinám obyvatelstva a složkám životního prostředí;iv) popis a zdůvodnění doporučení pro snížení rizika v případě, že závěr čl. 3 odst. 4 bod iv) platí pro danou látku ve vztahu k jednomu nebo více potenciálním nepříznivým účinkům, skupinám obyvatelstva a složkám životního prostředí;v) souhrn připomínek oznamovatele k návrhům příslušného orgánu a zpřístupnění všech významných dodatečných informací v případě, že byly provedeny kroky uvedené v čl. 3 odst. 5.2. V případě, že charakterizace rizika zahrnuje poměry expozice/účinek uvedené v oddíle 4 přílohy I B a oddíle 4 přílohy III nebo hodnotící faktory popsané v oddíle 2 přílohy III, je nutno tyto poměry nebo faktory uvést.--------------------------------------------------


title: Druhá Směrnice Komise ze dne 18. listopadu 1971, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv

text:
Důležité právní upozornění

|

31971L0393

Úřední věstník L 279 , 20/12/1971 S. 0007 - 0018 Finské zvláštní vydání: Kapitola 3 Svazek 4 S. 0049  Dánské zvláštní vydání: Řada I Kapitola 1971(III) S. 0858  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 3 Svazek 4 S. 0049  Anglické zvláštní vydání: Řada I Kapitola 1971(III) S. 0987  Řecké zvláštní vydání: Kapitola 03 Svazek 7 S. 0084  Španělské zvláštní vydání: Kapitola 03 Svazek 5 S. 0117  Portugalské zvláštní vydání Kapitola 03 Svazek 5 S. 0117

		Druhá Směrnice Komiseze dne 18. listopadu 1971,kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv(71/393/EHS)KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,s ohledem na směrnici Rady ze dne 20. července 1970 o zavedení společného systému odběru vzorků a analytických metod pro úřední kontrolu krmiv [1], a zejména na článek 2 uvedené směrnice,vzhledem k tomu, že výše uvedená směrnice stanoví, že úřední kontroly krmiv ke zjištění, zda jsou splněny požadavky stanovené právními a správními předpisy ohledně jakosti a složení krmiv, se provádějí podle společného systému odběru vzorků a analytických metod;vzhledem k tomu, že směrnice Komise č. 71/250/EHS ze dne 15. června 1971 [2] již stanovila řadu analytických metod; že podle stavu doposud provedených prací je však nutno stanovit druhou sérii analytických metod;vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Členské státy stanoví, že analýzy pro úřední kontrolu krmiv ohledně obsahu vlhkosti, dusíkatých sloučenin, celkového fosforu a tuku budou prováděny podle metod, které jsou uvedeny v příloze této směrnice.Všeobecné podmínky části 1 (úvod) přílohy k první směrnici Komise č. 71/250/EHS ze dne 15. července 1971, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv se použijí pro metody uvedené v příloze této směrnice.Článek 2Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do dne 1. ledna 1973. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Článek 3Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 18. listopadu 1971.Za KomisipředsedaFranco M. Malfatti[1] Úř. věst. L 170, 3.8.1970, s. 2.[2] Úř. věst. L 155, 12.7.1971, s. 13.--------------------------------------------------PŘÍLOHAI. STANOVENÍ OBSAHU VLHKOSTI1. Účel a rozsahMetoda umožňuje stanovení obsahu vlhkosti v krmivech. Nevztahuje se na stanovení vlhkosti mléčných výrobků jako krmných surovin, minerálních látek a směsí, které se skládají převážně z minerálních látek, jakož i olejnatých semen a olejnin ve smyslu nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966 o zřízení společné organizace trhu s oleji a tuky [1].Metoda, kterou se stanoví obsah vlhkosti v olejnatých semenech a olejninách, je stanovena v příloze III nařízení Komise č. 1470/68 ze dne 23. září 1968 o odběru a úpravě vzorků, jakož i o určování obsahu oleje, cizích příměsí a vlhkosti v olejnatých semenech [2].2. PrincipVzorek se suší za předepsaných podmínek, které závisejí na druhu krmiva. Zjišťuje se úbytek hmotnosti. U pevných krmiv s vysokým obsahem vlhkostí je nutné provést předsoušení.3. Přístroje3.1 Laboratorní mlýnek z materiálu, který neabsorbuje vlhkost, snadno se čistí, umožňuje rychlé a rovnoměrné rozemletí, aniž by došlo ke znatelnému ohřevu, pokud možno zabraňuje kontaktu s venkovním vzduchem a který odpovídá požadavkům uvedeným v bodech 4.1.1 a 4.1.2 (např. úderové křížové mikromlýnky, vodou chlazené mikromlýnky, rozebíratelné kuželové mlýnky, kuželové mlýnky s pomalým chodem a drtiče na principu mixeru).3.2 Analytická váha s přesností 0,5 mg.3.3 Vysoušečky z nekorodujícího kovu nebo ze skla, se vzduchotěsně uzavíratelnými víčky; užitková plocha musí umožňovat rozprostřít 0,3 g vzorku na 1 cm2.3.4 Elektrická laboratorní sušárna (± 1 °C), která zaručí rychlou regulaci teploty a která je vybavena kvalitním větráním [3].3.5 Elektrická vakuová laboratorní sušárna s regulací teploty a s olejovým čerpadlem, která je vybavena buď zařízením pro přívod teplého a suchého vzduchu, nebo vysoušecím prostředkem (např. oxid vápenatý).3.6 Exsikátor se silnou perforovanou deskou z kovu nebo porcelánu, který obsahuje účinný vysoušecí prostředek.4. PostupNB:Postupy, které jsou popsány v tomto oddílu, musí být provedeny ihned po otevření obalů, které obsahují vzorky. Stanovení je nutno opakovat alespoň dvakrát.4.1 Příprava4.1.1 Krmiva mimo krmiv uvedených v bodech 4.1.2 a 4.1.3.Odebere se minimálně 50 g vzorku a, pokud je to nutné, vzorek serozemele takovým způsobem, aby nedošlo ke změně obsahu vlhkosti (viz bod 6).4.1.2 Obiloviny a krupkyOdebere se minimálně 50 g vzorku. Toto množství se umele tak, aby alespoň 50 % částic prošlo sítem o velikosti oka 0,5 mm a zbytek na sítě s kulatými oky velikosti 1 mm byl maximálně 10 %.4.1.3 Tekutá nebo pastovitá krmiva; krmiva, která jsou složena převážně z tukůOdebere se 25 g vzorku s přesností na 10 mg, smíchá se s odpovídajícím množstvím předem vysušeného písku zváženého s přesností na 10 mg, až vznikne homogenní hmota.4.2 Sušení4.2.1 Krmiva mimo krmiv uvedených v bodech 4.2.2 a 4.2.3Vysoušečka s víčkem (3.3) se zváží s přesností na 0,5 mg. Do předem zvážené vysoušečky se naváží asi 5 g vzorku, váženo s přesností na 1 mg, a rovnoměrně se rozprostře Vysoušečka se po sejmutí víčka umístí do laboratorní sušárny předehřáté na 103 °C. Aby se zabránilo příliš velkému poklesu teploty, je třeba vkládat vysoušečky do sušárny co nejrychleji. Sušení probíhá 4 hodiny, přičemž doba sušení se počítá od okamžiku, kdy teplota v laboratorní sušárně opět dosáhla 103 °C. Potom se vysoušečka uzavře víčkem, vyjme ze sušárny a nechá vychladnout 30 až 45 minut v exsikátoru a nakonec se zváží s přesností na 1 mg.U vzorků, které se skládají převážně z tuku, se suší ještě dalších 30 minut při teplotě 103 °C a znovu se zváží. Rozdíl mezi těmito dvěma váženími nesmí být více než 0,1 %.4.2.2 Obiloviny, mouka, kroupy a krupiceVysoušečka s víčkem (3.3) se zváží s přesností na 0,5 mg. Do předem zvážené vysoušečky se naváží asi 5 g vzorku váženo s přesností na 1 mg a rovnoměrně rozprostře. Vysoušečka se po sejmutí víčka umístí do laboratorní sušárny předehřáté na 130 °C. Aby pokles teploty laboratorní sušárny nebyl příliš rychlý, je nutno vysoušečku do sušárny umístit co nejrychleji. Sušení probíhá 2 hodiny, přičemž doba sušení se počítá od okamžiku, kdy teplota v laboratorní sušárně opět dosáhla 130 °C. Po otevření sušárny se vysoušečka ihned uzavře víčkem, vyjme ze sušárny, nechá vychladnout 30 až 45 minut v exsikátoru (3.6) a nakonec se zváží s přesností na 1 mg.4.2.3 Krmné směsi s obsahem sacharosy nebo laktosy vyšším než 4 %, a krmné suroviny jako: šrot ze svatojánského chleba, hydrolyzované vedlejší výrobky z obilovin, sladový květ, cukrovarnické řízky, rybí vývar, cukr a krmné směsi s více než 25 % minerálních látek obsahujících krystalickou vodu.Vysoušečka s víčkem (3.3) se zváží s přesností na 0,5 mg. Do předem zvážené vysoušečky se naváží asi 5 g vzorku váženo s přesností na 1 mg a rovnoměrně se rozprostře. Vysoušečka se po sejmutí víčka umístí do laboratorní vakuové sušárny (3.5) předehřáté na 80 až 85 °C. Aby pokles teploty v laboratorní sušárně nebyl příliš rychlý, je nutno nádobu do sušárny umístit co možno nejrychleji.Tlak se upraví na 100 torrů a vzorek se suší při tomto tlaku 4 hodiny buď pomocí přívodu horkého a suchého vzduchu, nebo pomocí vysoušecího prostředku (přibližně 300 g na 20 vzorků). V posledním případě se přeruší spojení s vakuovou pumpou, jakmile je dosaženo předepsaného tlaku. Doba sušení se počítá od okamžiku, kdy bylo v laboratorní sušárně opět dosaženo teploty 80 až 85 °C. Po uplynutí doby sušení se tlak v sušárně opatrně upraví na atmosférický. Po otevření vakuové laboratorní sušárny se vysoušečka ihned uzavře víčkem, vyjme ze sušárny, nechá vychladnout 30 až 45 minut v exsikátoru (3.6) a nakonec se zváží s přesností na 1 mg. Vysoušečka se suší dalších 30 minut ve vakuové laboratorní sušárně při teplotě 80 až 85 °C a znovu se zváží. Rozdíl mezi těmito dvěma váženími nesmí být více než 0,1 %.4.3 Předsoušení4.3.1 Krmiva mimo krmiv uvedených v bodě 4.3.2Pevná krmiva s vysokým obsahem vlhkosti, která způsobuje obtíže při mletí, se musí předsoušet být provedeno tímto způsobem:Naváží se 50 g nerozemletého vzorku s přesností na 10 mg (hrubé rozemletí se provádí u lisovaných krmiv nebo u krmiv v kusech, pokud je to nutné) do vhodné nádoby (např. hliníková miska 20 x 12 cm s okrajem 0,5 cm). Suší se v laboratorní sušárně při teplotě 60 až 70 °C až do snížení obsahu vlhkosti na hodnotu mezi 8 a 12 %. Vysoušečka se vyjme ze sušárny, nechá se 1 hodinu volně chladit a pak se zváží s přesností na 10 mg. Podle druhu krmiva se pak rozemele způsobem uvedeným v bodě 4.1.1 a suší způsobem uvedeným v bodě 4.2.1 nebo 4.2.3.4.3.2 ObilovinyZrna, jejichž vlhkost je vyšší než 17 %, se musí předsoušet takto:Do vhodné nádoby (např. hliníková miska 20 x 12 cm s okrajem 0,5 cm) se naváží50 g nerozemletých zrn s přesností na 10 mg, suší se v laboratorní sušárně po dobu 5 až 7 minut při teplotě 130 °C. Vyjme se ze sušárny a nechá se 2 hodiny volně chladit a pak se zváží s přesností na 10 mg. Pak se ihned rozemele způsobem uvedeným v bodě 4.1.2 a suší způsobem uvedeným v bodě 4.2.2.5. Výpočet výsledkůObsah vlhkosti vzorku v procentech se vypočte podlenásledujícího vzorce:5.1 Sušení bez předsoušení×100EkdeE = počáteční hmotnost vzorku v gramech,m = hmotnost sušeného vzorku v gramech.5.2 Sušení s předsušenímM×= 1001-MmEM'kdeE = počáteční hmotnost vzorku v gramech,M = hmotnost vzorku po předsušení,M’ = hmotnost vzorku po rozemletí a rozemletí,m = hmotnost sušeného vzorku v gramech.5.3 OpakovatelnostRozdíl mezi dvěma paralelními stanoveními obsahu vlhkosti prováděnými na stejném vzorku nesmí překročit hodnotu 0,2 %.6. PoznámkaPokud je nutné provést rozemletí vzorku a pokud se na základě toho musí počítat se změnou obsahu vlhkosti materiálu, je nutno přepočítat výsledky stanovení ostatních složek na obsah vlhkosti původního vzorku.II. STANOVENÍ TĚKAVÝCH DUSÍKATÝCH LÁTEKA. MIKRODIFUZE1. Účel a rozsahTato metoda umožňuje stanovit obsah těkavých dusíkatých látek, vyjádřených jako čpavek, v krmivech.2. PrincipVzorek se extrahuje vodou, roztok se vyčiří a zfiltruje se. Těkavé dusíkaté báze se po přidání roztoku uhličitanu draselného vytěsní a mikrodifuzí se zachycují se v roztoku kyseliny borité a titrují se kyselinou sírovou.3. Chemikálie3.1 20 % (w/v) roztok kyseliny trichloroctové;3.2 Indikátor: 33 mg bromkrezolové zeleně a 65 mg methylčerveně se rozpustí ve 100 ml 95 až 96 %(v/v) ethanolu.3.3 Roztok kyseliny borité: v odměrné baňce o objemu 1 l se rozpustí 10 g kyseliny borité v 200 ml 95 až 96 % (v/v) ethanolu a 700 ml vody. Přidá se 10 ml indikátoru (3.2). Roztok se promíchá a v případě potřeby se přidá roztok hydroxidu sodného, až má roztok světle červenou barvu. 1 ml tohoto roztoku může vázat až 300 μg NH3.3.4 Nasycený roztok uhličitanu draselného: 100 g uhličitanu draselného p.a. se rozpustí ve 100 ml vroucí vody; po ochlazení se roztok filtruje.3.5 Kyselina sírová 0,02 N.4. Přístroje4.1 Mixér (míchadlo): přibližně 35 až 40 otáček/min.4.2 Skleněné nebo plastové Conwayovy misky (srovnej skicu) ze skla nebo plastu.4.3 Mikrobyrety s dělením 1/100 ml.5. PostupDo 200 ml odměrné baňky se naváží 10 g vzorku s přesností na 1 mg, přidá se 100 ml vody a míchá se 30 minut v mixeru nebo pomocí míchadla. Pak se přidá 50 ml kyseliny trichloroctové (3.1), doplní vodou po značku, důkladně se protřepe a přefiltruje přes skládaný filtr.Na střed Conwayovy misky se napipetuje 1 ml roztoku kyseliny borité (3.3), okolo ní po obvodu misky se napipetuje 1 ml přefiltrovaného vzorku. Miska se částečné zakryje víkem, potřeným tukem, pak se rychle přidá 1 ml nasyceného roztoku uhličitanu draselného (3.4) na obvod misky a miska se vzduchotěsně uzavře. Aby s jistotou došlo ke smíchání reagenčních činidel, je nutno miskou opatrně otáčet ve vodorovné poloze. Pak se nechá směs stát minimálně 4 hodiny při laboratorní teplotě nebo 1 hodinu při teplotě 40 °C.Těkavé dusíkaté báze v kyselině borité se pak titrují 0,02 N kyselinou sírovou (3.3) pomocí mikrobyrety (4.3).Stejným způsobem se provede slepý pokus bez zkoušeného vzorku.6. Výpočet výsledků1 ml 0,02 N kyseliny sírové odpovídá 0,34 mg amoniaku.Výsledek se vyjadřuje v procentech.OpakovatelnostRozdíl mezi dvěma paralelními stanoveními prováděnými na stejném vzorku nesmí přesáhnout:10 % relat. při obsahu amoniaku nižším než 1 %;0,1 % abs. při obsahu amoniaku 1 % nebo vyšším.7. PoznámkaObsahuje-li vzorek více než 0,6 % amoniaku, je nutno původní filtrát zředit.+++++ TIFF +++++B. DESTILACE1. Účel a rozsahMetoda umožňuje stanovení obsahu těkavých dusíkatých látek, vyjádřených jako amoniak, v rybí moučce, která neobsahuje prakticky žádnou močovinu. Metoda je použitelná pouze u obsahů nižších než 0,25 % amoniaku.2. PrincipVzorek se extrahuje vodou, roztok se vyčiří a zfiltruje se. Těkavé dusíkaté báze se vytěsní za varu po přidání oxidu hořečnatého a zachycují se v předepsaném množství kyseliny sírové. Přebytek kyseliny sírové se titruje roztokem hydroxidu sodného.3. Chemikálie3.1 20 % (w/v) roztok kyseliny trichloroctové.3.2 Oxid hořečnatý p.a.3.3 Odpěňovací emulze (např. silikonový olej).3.4 Kyselina sírová 0,1 N.3.5 Roztok hydroxidu sodného 0,1 N.3.6 0,3 % (w/v) roztok methylčerveně v 95 - 96 % (v/v) ethanolu.4. Přístroje4.1 Mixer nebo míchadlo, přibližně 35 až 40 otáček/minutu.4.2 Kjeldahlova destilační aparatura.5. PostupDo odměrné baňky na 200 ml se naváží 10 g vzorku s přesností na 1 mg, přidá se 100 ml vody a míchá se 30 minut v mixeru nebo pomocí míchadla. Pak se přidá 50 ml kyseliny trichloroctové (3.1), doplní vodou po značku, důkladně se protřepe a přefiltruje přes skládaný filtr.Podle předpokládaného obsahu těkavých dusíkatých bází se odpipetuje odpovídající množství čirého filtrátu (obvykle 100 ml), zředí na 200 ml a přidají se 2 g oxidu hořečnatého a několik kapek odpěňovací emulze (3.3). Roztok musí na lakmusový papírek reagovat alkalicky; v opačném případě je nutno ještě přidat oxid hořečnatý. V Kjehldahlově destilačním přístroji se vydestiluje asi 150 ml destilátu, který se jímá do Erlenmeyerovy baňky s přesně odměřeným objemem (25 – 50 ml) 0,1N kyseliny sírové. Při destilaci je nutno zamezit přehřátí stěn destilační baňky. Roztok kyseliny sírové se povaří 2 minuty, pak se ochladí; přebytek kyseliny sírové se titruje 0,1N roztokem hydroxidu sodného (3.5), do něhož se přidá methylčerveň (3.6) jako indikátor.Stejným způsobem se provádí slepý pokus bez zkoušeného vzorku.6. Výpočet výsledků1 ml 0,1N kyseliny sírové odpovídá hodnotě 1,7 mg amoniaku.Výsledek se vyjadřuje v procentech.OpakovatelnostRozdíl mezi dvěma paralelními stanoveními prováděnými na stejném vzorku nesmí překročit hodnotu 10 % relat.III. STANOVENÍ CELKOVÉHO FOSFORUFOTOMETRICKÁ METODA1. Účel a rozsahMetoda umožňuje stanovení obsahu celkového fosforu v krmivech. Je vhodná především pro zkoušení krmiv s nízkým obsahem fosforu. V určitých případech (výrobky s vysokým obsahem fosforu) je možno použít gravimetrické metody.2. PrincipVzorek se mineralizuje buď suchou cestou (zvláště u organických krmiv), nebo mokrou cestou (zvláště u minerálních sloučenin a tekutých krmiv), a tak se převede do kyselého roztoku. K tomuto roztoku se přidá molybdátovanadátové činidlo. Extinkce žlutě zbarveného roztoku se měří při 430 nm pomocí spektrofotometru.3. Chemikálie3.1 Uhličitan vápenatý p.a.,3.2 Kyselina chlorovodíkováp.a., ρ: 1,1 (přibližně 6 N),3.3 Kyselina dusičná p.a., ρ: 1,045,3.4 Kyselina dusičná p.a., ρ: 1,38 až 1,42,3.5 Kyselina sírová p.a., ρ: 1,84.3.6 Molybdátovanadátové činidlo: V odměrné baňce o objemu 1 l se smíchá 200 ml roztoku heptamolybdenanu amonného (3.6.1) s 200 ml roztoku vanadičnanu amonného (3.6.2) a s 134 ml kyseliny dusičné (3.4) a doplní se vodu po značku.3.6.1 Roztok heptamolybdenanu amonného: 100 g heptamolybdenanu amonného p.a.,(NH4) 6Mo7O24. 4H2O. se rozpustí v horké vodě. Přidá se 10 ml amoniaku (ρ: 0,91) a objem se doplní vodou na 1 l.3.6.2 Roztok vanadičnanu amonného: 2,35 g vanadičnanu amonného p.a., NH4VO3 se rozpustí ve 400 ml horké vody. Za stálého míchání se pomalu přilévá 20 ml zředěné kyseliny dusičné (7 ml HNO3 (3.4) + 13 ml H2O) a objem se doplní vodou na 1 l.3.7 Standardní roztok 1 mg fosforu na 1 ml: 4,387 g dihydrogenfosforečnanu draselného p.a., KH2PO4 se rozpustí ve vodě a objem se doplní na 1 l.4. Přístroje4.1 Křemenná nebo porcelánová spalovací miska.4.2 Elektrická muflová pec s termostatem, regulovaná na teplotu 550 °C.4.3 Kjeldahlova baňka, 250 ml.4.4 Odměrná baňka a přesná pipeta.4.5 Spektrofotometr.4.6 Zkumavky, průměr cca. 16 mm, se zátkou N 14,5; objem: 25 - 30 ml.5. Postup5.1 Příprava roztokuPodle druhu vzorku se připraví roztok způsobem, který je uveden v bodě 5.1.1 nebo 5.1.2.5.1.1 Obvyklý postupDo Kjeldahlovy baňky se naváží 1 g nebo větší množství vzorku s přesností na 1 mg. Přidá se 20 ml kyseliny sírové (3.5); baňka se důkladně protřepe, aby se vzorek a kyselina dobře spojily a aby se zabránilo usazování vzorku na stěnách baňky; pak se roztok zahřeje a 10 minut vaří. Po krátkém ochlazení se přidají 2 ml kyseliny dusičné (3.4); slabě se zahřeje a opět trochu ochladí. Pak se opět přidá trochu kyseliny dusičné (3.4), vše se uvede do varu a postup se opakuje tolikrát, až se získá čirý roztok. Potom se zchladí, přidá se trochu vody a tekutina se převede do odměrné baňky o objemu 500 ml, přičemž Kjeldahlova baňka se vypláchne teplou vodou. Po ochlazení se baňka doplní vodou po značku, protřepe a zfiltruje.5.1.2 Postup pro vzorky, které obsahují organické látky, ale neobsahují dihydrogenfosforečnan vápenatý a hořečnatýDo spalovací misky se naváží přibližně 2,5 g vzorku se s přesností na 1 mg a dokonale se promíchá 1 g uhličitanu vápenatého. V muflové peci se spaluje při teplotě 550 °C ± 5 °C tak dlouho, až se získá popel bílé nebo šedé barvy (malé množství uhlíkatých částic není na závadu). Popel se převede do kádinky o objemu 250 ml, přidá se 20 ml vody a kyselina chlorovodíkvá (3.2), dokud neustane pěnění; nakonec se přidá dalších 10 ml kyseliny chlorovodíkové (3.2). Pak se kádinka postaví na pískovou lázeň a odpaří se do sucha, aby se vyloučily křemičitany. Zbytek se rozpustí v 10 ml kyseliny dusičné (3.3) a 5 minut vaří na pískové lázni tak, aby nedošlo k úplnému vysušení. Tekutina se převede do odměrné baňky o objemu 500 ml, přičemž kádinka se vícekrát vymyje horkou vodou. Po ochlazení se směs doplní vodou po značku, promíchá a zfiltruje.5.2 Vývoj zbarvení a měření extinkceAlikvotní množství filtrátu připraveného podle bodu 5.1.1 nebo 5.1.2 se zředí tak, aby obsahovalo koncentraci fosforu maximálně 40 μg/ml. 10 ml tohoto roztoku se odpipetuje do zkumavky (4.6) a přidá se 10 ml molybdátovanadátového činidla (3.6). Protřepe se a nechá se stát minimálně po dobu 10 minut při teplotě 20 °C. Pak se měří extinkce ve spektrofotometru při 430 nm proti roztoku z 10 ml vody a 10 ml molybdatovanadátového činidla (3.6).5.3 Kalibrační křivkaZe standardního roztoku (3.7) se připraví roztoky, které obsahují 5, 10, 20, 30 a 40 μg fosforu na jeden ml. Ke každým 10 ml těchto roztoků se přidá 10 ml molybdátovanadátového činidla (3.6). Protřepe se a nechá se stát minimálně po dobu 10 minut při teplotě 20 °C. Pak se měří extinkce za podmínek uvedených v bodě 5.2.Kalibrační křivka se vytvoří vynesením hodnot extinkcí proti odpovídajícím množstvím fosforu. Křivka je lineární pro koncentraci fosforu 0 - 40 μm/ml.6. Výpočet výsledkůObsah fosforu ve zkoušeném vzorku se zjišťuje pomocí kalibrační křivky.Výsledek se vyjadřuje v procentech.OpakovatelnostRozdíl mezi dvěma paralelními stanoveními prováděnými na stejném vzorku:nesmí u vzorků s obsahem fosforu nižším než 5 % překročit hodnotu 3 % relat.,u vzorků s obsahem 5 % fosforu a vyšším 0,15 % abs.IV. STANOVENÍ OBSAHU TUKU1. Účel a rozsahMetoda umožňuje stanovení obsahu tuku v krmivech. Nevztahuje se na zkoušení olejnatých semen nebo olejnin ve smyslu nařízení Rady č. 136/66/EHS ze dne 22. září 1966. Stanovení obsahu oleje v těchto výrobcích je stanoveno v příloze V nařízení Komise č. 1470/68 ze dne 23. září 1968.Podle druhu krmiva může být použit jeden ze dvou následujících postupů.1.1 Postup A: (extrakce éterem): použije se na všechna krmiva s výjimkou těch, která jsou uvedena v bodě 1.2.1.2 Postup B: použije se pro krmiva, ze kterých nemůže být tuk zcela extrahován diethyletherem bez předchozí hydrolýzy, krmiva živočišného původu, lepky, sušenou bramborovou pulpa, sušené pivovarské a lihovarské mláto, zbytky sušenek a chleba, vařené kuchyňské odpady, sušené kvasnice, mléčné výrobky, jakož i pro krmné směsi s vysokým obsahem těchto produktů (minimálně 40 %) a krmné směsi obohacené tukem.2. Princip2.1 Postup A: Tuk se extrahuje diethyletherem. Extrakční činidlo se oddestiluje a zbytek se vysuší a zváží.2.2 Postup B: Vzorek se hydrolyzuje za horka kyselinou chlorovodíkovou. Roztok se zchladí a zfiltruje. Promytý a usušený zbytek se extrahuje diethyletherem podle postupu A.3. Chemikálie3.1 Diethylether, bez obsahu vody, ρ: 0,720, b.v.: 43,5 °C, prakticky neobsahující peroxidy.3.2 Síran sodnýbezvodý p.a.3.3 Kyselina chlorovodíková 3N.3.4 Filtrační prostředek, např. křemelina/infuzoriová hlinka, hyflo-supercel.3.5 Chlorid uhličitý p.a.4. Přístroje4.1 Soxhletův extrakční přístroj nebo jiný rovnocenný přístroj.4.2 Topné zařízení s regulací teploty a s ochranou proti výbuchu.4.3 Vakuová laboratorní sušárna (tlak nižší než 100 torrů).5. Postup5.1 Postup A: (viz poznámky 7.1)Odváží se 5 g vzorku s přesností na 1 mg a smíchá se s 2 až 3 g (v případě potřeby i více) bezvodého síranu sodného. Směs se vloží do tukuprosté extrakční patrony a uzavře se tukuprostou zátkou z vaty. (Promíchání vzorku se síranem lze provést i v patroně.)Patrona se vloží do extrakčního přístroje (4.1) a extrahuje se po dobu 6 hodin diethyletherem (3.1). V případě použití Soxhletova extrakčního přístroje se topení nastaví tak, aby minimálně 15 krát za hodinu došlo k přetoku extrakčního činidla. Etherový extrakt se zachycuje do suché, předem zvážené laboratorní baňky, do níž se vloží několik kousků pemzy [4].Diethylether se oddestiluje a zbytek se suší následující hodinu a půl ve vakuové laboratorní sušárně (4.3) při teplotě 75 °C. Po ochlazení v exsikátoru se zváží. Potom se suší dalších 30 minut, aby se zjistilo, zda váha tuku zůstává konstantní (ztráta hmotnosti musí být nižší než 1 mg).5.2 Postup BDo kádinky o objemu 400 ml nebo Erlenmeyerovy baňky o objemu 300 ml se naváží 2,5 g vzorku (viz poznámky 7.2) s přesností na 1 mg. Pak se přidá 100 ml 3 N kyseliny chlorovodíkové (3.3) a několik kousků pemzy. Kádinka se zakryje hodinovým sklíčkem resp. Erlenmeyerova baňka se opatří zpětným chladičem. Směs se na malém plameni nebo na zahřívací desce uvede do lehkého varu a takto udržuje 1 hodinu. Je nutno zabránit usazování částeček na stěnách nádoby.Pak se směs ochladí a přidá se takové množství filtračního prostředku (3.4), aby při filtraci nedošlo k úbytku tuku. Filtruje se přes vlhký odtučněný dvojitý filtrační papír. Zbytek na filtru se promývá studenou vodou, pokud nevymizí kyselá reakce. Pak je nutno zkontrolovat, zda filtrát neobsahuje tuk. V případě výskytu tuku ve filtrátu je zřejmé, že před hydrolýzou je nutno provést předextrakci vzorku pomocí diethyletheru postupem uvedeným v bodě 5.1.Dvojitý filtr se zbytkem se položí na hodinové sklíčko a suší jeden a půl hodiny při teplotě 95 až 98 °C v laboratorní sušárně.Dvojitý filtr s vysušeným zbytkem se umístí do extrakční patrony a extrahuje diethyletherem podle bodu 5.1, druhý odstavec.6. Výpočet výsledkůVýsledek se vyjadřuje v procentech.OpakovatelnostRozdíl mezi dvěma paralelními stanoveními prováděnými na stejném vzorku nesmí překročit 0,3 % tuku.7. Poznámky7.1 U výrobků s vysokým obsahem tuku, které se těžko rozemílají a nebo které nejsou vhodné pro odběr redukovaného homogenního vzorku, se postupuje následovně: Naváží se 20 g vzorku s přesností na 1 g a smíchají se s 10 g nebo více bezvodého síranu sodného (3.2). Pak se směs extrahuje diethyletherem, jak je uvedeno v bodě 5.1. Vzniklý extrakt se dolije chloridem uhličitým (3.5) na objem 500 ml a promíchá. Z roztoku se odebere 50 ml do malé, suché a předem zvážené laboratorní baňky s několika zrníčky pemzy [5]. Extrakční činidlo se oddestiluje a zbytek se vysuší a dále se postupuje podle bodu 5.1 poslední odstavec. Ze zbytku po extrakci v patroně se odstraní extrakční činidlo a rozemele na částice velikosti 1 mm. Potom se vrátí do extrakční patrony (síran vápenatý se nepřidává) a extrahuje se diethyletherem; a dále se postupuje způsobem uvedeným v bodě 5.1, druhý a třetí odstavec.Výsledek se zjišťuje s ohledem na alikvotní část při první extrakci a vyjadřuje se v procentech vzorku takto:× 5kde:a = etherový extrakt po první extrakci v alikvotní části v gramech,b = etherový extrakt po druhé extrakci v gramech.7.2 U výrobků s nízkým obsahem tuku, je možno zvýšit navážku na 5 g.[1] Úř. věst. L 127, 30.9.1966, s. 3025/66.[2] Úř. věst. L 239, 28.9.1968, s. 2.[3] Laboratorní sušárna určená pro sušení obilí, mouky, krup a krupice má mít takovou tepelnou kapacitu, aby, pokud je nastavena na teplotu 131 °C, této teploty opět dosáhla v době kratší než 45 minut, když je do sušárny současně umístěn maximální počet vzorků, které se mají sušit.Větrání má být takové, že když všechny vzorky měkké pšenice, které může sušárna obsahovat, se současně suší po dobu dvou hodin, vykazují s ohledem na výsledky čtyřhodinového sušení rozdíl, který je nižší než 0,15 %.[4] Pokud má být tuk dále kvalitativně analyzován, je nutno kousky pemzy nahradit skleněnými perlami.[5] Pokud má být tuk dále kvalitativně analyzován, je nutno kousky pemzy nahradit skleněnými perlami.--------------------------------------------------