title: Směrnice Rady 2009/50/ES ze dne 25. května 2009 o podmínkách pro vstup a pobyt státních příslušníků třetích zemí za účelem výkonu zaměstnání vyžadujícího vysokou kvalifikaci

text:
               18.6.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 155/17

      SMĚRNICE RADY 2009/50/ES
   ze dne 25. května 2009
   o podmínkách pro vstup a pobyt státních příslušníků třetích zemí za účelem výkonu zaměstnání vyžadujícího vysokou kvalifikaci
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 63 první pododstavec bod 3 písm. a) a bod 4 této smlouvy,
   s ohledem na návrh Komise,
   s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
   po konzultaci s Evropským hospodářským a sociálním výborem (2),
   po konzultaci s Výborem regionů (3),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Za účelem postupného vytváření prostoru svobody, bezpečnosti a práva stanoví Smlouva opatření, která mají být přijata v oblasti azylu, přistěhovalectví a ochrany práv státních příslušníků třetích zemí.

               (2)

               Smlouva stanoví, že Rada přijímá opatření týkající se přistěhovalecké politiky, která souvisejí s podmínkami vstupu a pobytu, pravidla, podle nichž členské státy udělují dlouhodobá víza a vydávají povolení k pobytu, a opatření vymezující práva a podmínky, na základě kterých mohou státní příslušníci třetích zemí, kteří oprávněně pobývají v některém členském státě, pobývat v ostatních členských státech.

               (3)

               Na zasedání Evropské rady v Lisabonu v březnu roku 2000 byl pro Společenství stanoven cíl stát se do roku 2010 nejkonkurenceschopnější a nejdynamičtější ekonomikou založenou na znalostech na světě, schopnou udržitelného hospodářského růstu při zvýšení počtu a kvality pracovních míst a větší sociální soudržnosti. Opatření zaměřená na přilákání a udržení vysoce kvalifikovaných pracovníků ze třetích zemí jako součást přístupu založeného na potřebách členských států je třeba vnímat v širším rámci stanoveném Lisabonskou strategií a sdělením Komise ze dne 11. prosince 2007 o integrovaných hlavních směrech pro růst a zaměstnanost.

               (4)

               Haagský program, který Evropská rada schválila ve dnech 4. a 5. listopadu 2004, uznal, že legální migrace bude hrát důležitou roli v posilování znalostní ekonomiky v Evropě, podporování hospodářského rozvoje, a přispěje tak k provádění Lisabonské strategie. Evropská rada vyzvala Komisi, aby předložila plán politiky pro oblast legální migrace včetně postupů pro přijímání, které umožní rychle reagovat na proměnlivé požadavky trhu práce na migrující pracovní síly.

               (5)

               Evropská rada schválila ve dnech 14. a 15. prosince 2006 řadu kroků, jež mají být provedeny v roce 2007 a mezi něž patří rozvoj dobře řízených politik legálního přistěhovalectví, které zcela respektují vnitrostátní pravomoci a které mají členským státům napomáhat při uspokojování stávajících i budoucích potřeb v oblasti pracovních sil.

               (6)

               K dosažení cílů Lisabonské strategie je rovněž zapotřebí podpořit mobilitu v rámci Unie u vysoce kvalifikovaných pracovníků, kteří jsou občané Unie, zejména pracovníků z členských států, které přistoupily v roce 2004 a 2007. Členské státy jsou při provádění této směrnice zavázány k dodržování zásady upřednostňování pracovníků z členských států Společenství, jak vyplývá zejména z příslušných ustanovení aktů o přistoupení z roku 2003 a z roku 2005.

               (7)

               Tato směrnice má přispět k dosažení uvedených cílů a k řešení nedostatku pracovních sil tím, že pro účely výkonu zaměstnání vyžadujícího vysokou kvalifikaci podpoří přijímání a mobilitu státních příslušníků třetích zemí, pokud jde o pobyt na více než tři měsíce, aby bylo Společenství pro tyto pracovníky z celého světa atraktivnější a udrželo si svou konkurenceschopnost a hospodářský růst. K dosažení těchto cílů je nezbytné usnadnit proces přijímání vysoce kvalifikovaných pracovníků a jejich rodinných příslušníků tím, že se zavede zrychlený postup pro přijetí a v řadě oblastí se jim poskytnou sociální a hospodářská práva rovnocenná s právy státních příslušníků hostitelského členského státu. Rovněž je nutné zohlednit priority, potřeby trhů práce a přijímací kapacity členských států. Touto směrnicí by neměla být dotčena pravomoc členských států ponechat v platnosti povolení k pobytu za účelem jakéhokoli zaměstnání ani pravomoc zavádět povolení nová. Dotčení státní příslušníci třetích zemí by měli mít možnost žádat o modrou kartu EU nebo o vnitrostátní povolení k pobytu. Kromě toho by touto směrnicí neměla být dotčena možnost držitele modré karty EU požívat dalších práv a výhod, jež mohou být poskytnuty vnitrostátními právními předpisy a které jsou slučitelné s touto směrnicí.

               (8)

               Touto směrnicí by nemělo být dotčeno právo členských států určit objem vstupů státních příslušníků třetích zemí vstupujících na jejich území za účelem výkonu zaměstnání vyžadujícího vysokou kvalifikaci. To by se mělo rovněž vztahovat na státní příslušníky třetích zemí, kteří hodlají zůstat na území členského státu za účelem výkonu placené hospodářské činnosti a kteří v tomto členském státě oprávněně pobývají na základě jiných režimů, jako například studenti, kteří právě dokončili svá studia, přijatí podle směrnice Rady 2004/114/ES ze dne 13. prosince 2004 o podmínkách přijímání státních příslušníků třetích zemí za účelem studia, výměnných pobytů žáků, neplacené odborné přípravy nebo dobrovolné služby (4), nebo výzkumní pracovníci přijatí podle směrnice Rady 2005/71/ES ze dne 12. října 2005 o zvláštním postupu pro přijímání státních příslušníků třetích zemí pro účely vědeckého výzkumu (5), a kteří nemají konsolidovaný přístup na trh práce členského státu podle právních předpisů Společenství nebo vnitrostátních právních předpisů. Kromě toho, pokud jde o objem vstupů, mají členské státy i nadále možnost neudělit povolení k pobytu za účelem zaměstnání obecně či v případě určitých povolání, hospodářských odvětví nebo regionů.

               (9)

               Pro účely této směrnice je možné při hodnocení, zda dotyčný státní příslušník třetí země má vysokoškolskou kvalifikaci, odkazovat na úrovně 5a a 6 Mezinárodní standardní klasifikace vzdělání, verze z roku 1997 (ISCED).

               (10)

               Tato směrnice by měla upravovat pružný systém vstupu, který je orientovaný na poptávku a vychází z objektivních kritérií, jako je minimální výše mzdy srovnatelná s platovou úrovní v členských státech, a z odborné kvalifikace. K zajištění minimální úrovně harmonizace podmínek pro přijetí v rámci celého Společenství je zapotřebí definice nejnižšího společného jmenovatele pro minimální výši mzdy. Minimální výše mzdy představuje dolní hranici, přičemž členské státy si mohou určit vyšší hodnotu. Členské státy by měly stanovit vlastní minimální výši mzdy v souladu se situací svých trzích práce a s jejich organizací a v souladu se svými obecnými politikami v oblasti přistěhovalectví. Je možno stanovit odchylky od hlavního režimu, pokud jde o minimální výši mzdy v případě konkrétních povolání, u nichž dotyčný členský stát usuzuje, že existuje výrazný nedostatek dostupných pracovních sil, a tato povolání spadají do oddílů 1 a 2 Mezinárodní standardní klasifikace zaměstnání (ISCO).

               (11)

               Cílem této směrnice je pouze stanovit podmínky vstupu a pobytu státních příslušníků třetích zemí za účelem výkonu zaměstnání vyžadujícího vysokou kvalifikaci v rámci systému modrých karet EU, včetně kritérií způsobilosti souvisejících s minimální výši mzdy. Jediným účelem uvedené minimální výše mzdy je pomoci stanovit s přihlédnutím ke statistickým údajům zveřejněným Komisí (Eurostatem) nebo příslušným členským státem oblast působnosti modré karty EU, kterou si každý členský stát stanovil na základě společných pravidel. Jejím cílem není určit výši mezd, a neodchyluje se proto od pravidel či praxe na úrovni členských států ani od kolektivních smluv a nelze ji využít k zavedení jakékoli harmonizace v této oblasti. Tato směrnice zcela ctí pravomoci členských států, zejména v otázkách zaměstnanosti, práce a sociálních věcí.

               (12)

               Jakmile členský stát rozhodne o přijetí státního příslušníka třetí země, který požádal o modrou kartu EU a který splňuje příslušná kritéria, měl by tento státní příslušník třetí země obdržet zvláštní povolení k pobytu stanovené touto směrnicí, jež by jemu a jeho rodinným příslušníkům mělo udělovat postupný přístup na trh práce a práva k pobytu a pohybu. Lhůta pro posouzení žádosti o modrou kartu EU by neměla zahrnovat dobu nezbytnou pro uznání odborné kvalifikace nebo dobu nezbytnou pro vydání požadovaného víza. Touto směrnicí nejsou dotčeny vnitrostátní postupy uznávání diplomů. Určením příslušných orgánů podle této směrnice není dotčena úloha a pravomoci jiných vnitrostátních orgánů a případně sociálních partnerů, pokud jde o posuzování žádosti a rozhodování o ní.

               (13)

               Vzor modré karty EU by měl být v souladu s nařízením Rady (ES) č. 1030/2002 ze dne 13. června 2002, kterým se stanoví jednotný vzor povolení k pobytu pro státní příslušníky třetích zemí (6), a měl by tak členským státům umožnit vyhledat příslušné informace, zejména informace týkající se podmínek, za nichž je osoba oprávněna pracovat.

               (14)

               Státní příslušníci třetích zemí, kteří jsou držiteli platného cestovního dokladu a modré karty EU vydané členským státem, který uplatňuje schengenské acquis v plném rozsahu, by měli mít možnost volně vstoupit na území jiného členského státu, který uplatňuje schengenské acquis v plném rozsahu, a volně se po něm pohybovat po dobu až tří měsíců v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 562/2006 ze dne 15. března 2006, kterým se stanoví kodex Společenství o pravidlech upravujících přeshraniční pohyb osob (Schengenský hraniční kodex) (7) a v souladu s článkem 21 Úmluvy k provedení Schengenské dohody ze dne 14. června 1985 mezi vládami států Hospodářské unie Beneluxu, Spolkové republiky Německo a Francouzské republiky o postupném odstraňování kontrol na společných hranicích.

               (15)

               Profesní a geografická mobilita vysoce kvalifikovaných pracovníků z třetích zemí by měla být považována za hlavní mechanismus pro zlepšení účinnosti trhu práce, předcházení nedostatku kvalifikované pracovní síly a k vyrovnání regionálních rozdílů. Profesní mobilita vysoce kvalifikovaných pracovníků z třetích zemí by měla být během prvních dvou let jejich legálního zaměstnání v členském státě omezena, aby byla dodržena zásada upřednostňování pracovníků z členských států Společenství a aby se zamezilo případnému zneužívání systému.

               (16)

               Tato směrnice plně dodržuje zásadu rovného zacházení se státními příslušníky členských států a s držiteli modré karty, pokud jde o odměňování, nacházejí-li se tito ve srovnatelných situacích.

               (17)

               Rovné zacházení s držiteli modré karty EU nezahrnuje opatření v oblasti odborné přípravy, na něž se vztahují režimy sociální pomoci.

               (18)

               Pokud jde o sociální zabezpečení, měla by se na držitele modré karty EU vztahovat zásada rovného zacházení. Odvětví sociálního zabezpečení jsou upravena v nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství (8). Nařízení Rady (ES) č. 859/2003 ze dne 14. května 2003, kterým se působnost nařízení (EHS) č. 1408/71 a nařízení (EHS) č. 574/72 rozšiřuje na státní příslušníky třetích zemí, na které se tato nařízení dosud nevztahují pouze z důvodu jejich státní příslušnosti (9), rozšiřuje působnost nařízení (EHS) č. 1408/71 na státní příslušníky třetích zemí, kteří oprávněně pobývají ve Společenství a kteří se nacházejí v přeshraniční situaci. Ustanovení této směrnice týkající se rovného zacházení, pokud jde o sociální zabezpečení, se rovněž přímo vztahují na osoby vstupující na území členského státu přímo ze třetí země, pokud má dotyčná osoba oprávněný pobyt jakožto držitel platné modré karty EU, a to i po dobu dočasné nezaměstnanosti, a pokud splňuje podmínky stanovené vnitrostátními právními předpisy pro způsobilost k vyplácení dotyčných dávek sociálního zabezpečení.
               Tato směrnice by však neměla držitelům modré karty EU přiznávat více práv, než jak je již stanoveno stávajícími právními předpisy Společenství v oblasti sociálního zabezpečení státních příslušníků třetích zemí, kteří mají přeshraniční vztahy mezi členskými státy. Tato směrnice by rovněž neměla poskytovat práva týkající se situací mimo oblast působnosti práva Společenství, například situace rodinných příslušníků pobývajících ve třetí zemi.

               (19)

               Odborná kvalifikace získaná státním příslušníkem třetí země v jiném členském státě by měla být uznávána stejně jako v případě občanů Unie. Kvalifikace získaná v třetí zemi by měla být zohledněna podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/36/ES ze dne 7. září 2005 o uznávání odborných kvalifikací (10).

               (20)

               V první části oprávněného pobytu vysoce kvalifikovaného pracovníka ze třetí země by měla být geografická mobilita v rámci Společenství řízená a měla by vycházet z poptávky. Měly by být stanoveny odchylky od směrnice Rady 2003/109/ES ze dne 25. listopadu 2003 o právním postavení státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty (11), aby nedocházelo k postihu geograficky mobilních vysoce kvalifikovaných pracovníků ze třetích zemí, kteří dosud nezískali právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta ES podle uvedené směrnice, a aby se podpořila geografická a cirkulační migrace.

               (21)

               Je třeba posílit a udržovat mobilitu vysoce kvalifikovaných pracovníků ze třetích zemí mezi Společenstvím a zeměmi jejich původu. Měly by být stanoveny odchylky od směrnice 2003/109/ES, aby se prodloužila doba možné nepřítomnosti na území Společenství, jíž není přerušen výpočet doby oprávněného a nepřetržitého pobytu, jež je nezbytná pro přiznání právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta ES. Poté, co vysoce kvalifikovaný pracovník ze třetí země získal právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta ES, by měly být povoleny doby nepřítomnosti delší, než je doba stanovená směrnicí 2003/109/ES, a to za účelem podpory cirkulační migrace těchto osob.

               (22)

               Členské státy by se v rámci provádění této směrnice měly vyhnout aktivnímu náboru pracovníků v rozvojových zemích v odvětvích, v nichž je nedostatek pracovních sil. Měly by být rozvinuty etické náborové politiky a zásady použitelné na zaměstnavatele ve veřejném i soukromém sektoru v klíčových odvětvích, například ve zdravotnictví, jak je zdůrazněno v závěrech Rady a členských států ze dne 14. května 2007 o evropském akčním programu pro řešení kritického nedostatku zdravotnických pracovníků v rozvojových zemích (2007–2013), a případně ve školství. Tyto politiky a zásady by měly být posíleny vytvořením a uplatňováním mechanismů, pokynů a jiných nástrojů určených k případnému usnadnění cirkulační a dočasné migrace, jakož i dalšími opatřeními, která by minimalizovala záporné a maximalizovala kladné dopady migrace vysoce kvalifikovaných pracovníků na rozvojové země tak, aby namísto „odlivu mozků“ docházelo k jejich „přílivu“.

               (23)

               Příznivé podmínky pro sloučení rodiny a pro přístup manželů k práci by měly být základním prvkem této směrnice, jejímž cílem je získat vysoce kvalifikované pracovníky ze třetích zemí. K dosažení tohoto cíle by měly být stanoveny zvláštní odchylky od směrnice Rady 2003/86/ES ze dne 22. září 2003 o právu na sloučení rodiny (12). Odchylka obsažená v čl. 15 odst. 3 této směrnice nebrání členským státům, aby zachovaly či zaváděly integrační podmínky a opatření pro rodinné příslušníky držitele modré karty EU, a to včetně osvojení jazyka.

               (24)

               Měla by být stanovena zvláštní úprava týkající se podávání zpráv za účelem kontroly provádění této směrnice, s ohledem na určení jeho možných dopadů na „odliv mozků“ z rozvojových zemí a případných protiopatření, s cílem zabránit plýtvání kvalifikovanými pracovními silami. Příslušné údaje by členské státy měly každoročně předávat Komisi v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 862/2007 ze dne 11. července 2007 o statistice Společenství v oblasti migrace a mezinárodní ochrany (13).

               (25)

               Jelikož cílů této směrnice, totiž zavedení zvláštních postupů pro přijímání a přijetí podmínek vstupu a pobytu delšího než tři měsíce na území členských států pro státní příslušníky třetích zemí za účelem výkonu vysoce kvalifikovaného zaměstnání a pro jejich rodinné příslušníky, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, zejména pokud jde o zajištění mobility uvedených osob mezi členskými státy, a může jich být proto lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení uvedených cílů.

               (26)

               Tato směrnice ctí základní práva a zachovává zásady uznávané zejména článkem 6 Smlouvy o Evropské unii a obsažené v Listině základních práv Evropské unie.

               (27)

               Podle bodu 34 interinstitucionální dohody mezi Evropským parlamentem, Radou a Komisí o zdokonalení tvorby právních předpisů (14) jsou členské státy vybízeny k tomu, aby jak pro sebe, tak i v zájmu Společenství sestavily vlastní tabulky, z nichž bude co nejvíce patrné srovnání mezi touto směrnicí a prováděcími opatřeními, a aby tyto tabulky zveřejnily.

               (28)

               V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, a aniž je dotčen článek 4 uvedeného protokolu, se tyto členské státy neúčastní přijímání této směrnice, a proto pro ně není závazná ani použitelná.

               (29)

               V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, se Dánsko neúčastní přijímání této směrnice, a proto pro ně není závazná ani použitelná,

         PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
   KAPITOLA I

      OBECNÁ USTANOVENÍ

   Článek 1
   Předmět
   Účelem této směrnice je stanovit:

               a)

               podmínky vstupu a pobytu delšího než tři měsíce na území členských států pro státní příslušníky třetích zemí za účelem výkonu zaměstnání vyžadujícího vysokou kvalifikaci, coby držitele modré karty EU, a pro jejich rodinné příslušníky,

               b)

               podmínky pro vstup státních příslušníků třetích zemí a jejich rodinných příslušníků uvedených v písmenu a) do jiných členských států, než je první členský stát, a pro pobyt v nich.

         Článek 2
   Definice
   Pro účely této směrnice se rozumí:

               a)

               „státním příslušníkem třetí země“ každá osoba, která není občanem Unie ve smyslu čl. 17 odst. 1 Smlouvy;

               b)

               „zaměstnáním vyžadujícím vysokou kvalifikaci“ zaměstnání vykonávané osobou, která:

                           —

                           je v daném členském státě chráněna jako zaměstnanec v souladu s vnitrostátním pracovním právem nebo s vnitrostátní praxí, bez ohledu na právní vztah, za účelem výkonu řádné a účinné práce pro druhou osobu nebo podle jejích pokynů,

                           —

                           je placena a

                           —

                           má odpovídající a zvláštní způsobilost, jež je doložena vyšší odbornou kvalifikací;

               c)

               „modrou kartou EU“ povolení nesoucí označení „Modrá karta EU“, které jejího držitele opravňuje pobývat a pracovat na území členského státu podle této směrnice;

               d)

               „prvním členským státem“ členský stát, který státnímu příslušníku třetí země vydal jako první modrou kartu EU;

               e)

               „druhým členským státem“ členský stát jiný než první členský stát;

               f)

               „rodinnými příslušníky“ státní příslušníci třetí země ve smyslu čl. 4 odst. 1 směrnice 2003/86/ES;

               g)

               „vyšší odbornou kvalifikací“ kvalifikace doložená dokladem o vysokoškolské kvalifikaci nebo ve výjimečných případech stanovených vnitrostátními právními předpisy doložená alespoň pěti lety odborné praxe na úrovni srovnatelné s vysokoškolskou kvalifikací, která souvisí s povoláním nebo odvětvím uvedeným v pracovní smlouvě nebo v závazné pracovní nabídce;

               h)

               „vysokoškolskou kvalifikací“ diplom, osvědčení nebo jiný doklad o dosažené kvalifikaci vydané příslušným orgánem a potvrzující úspěšné ukončení postsekundárního studijního programu poskytovaného vzdělávacím zařízením, které bylo jako vysokoškolská instituce uznáno státem, v němž se nachází. Pro účely této směrnice se vysokoškolská kvalifikace bere v úvahu, pokud studium nezbytné k jejímu dosažení trvalo alespoň tři roky;

               i)

               „odbornou praxí“ skutečný a oprávněný výkon dotyčného povolání;

               j)

               „regulovaným povoláním“ regulované povolání ve smyslu čl. 3 odst. 1 písm. a) směrnice 2005/36/ES.

         Článek 3
   Oblast působnosti
   1.   Tato směrnice se vztahuje na státní příslušníky třetích zemí, kteří žádají o přijetí na území členského státu za účelem výkonu zaměstnání vyžadujícího vysokou kvalifikaci podle této směrnice.
   2.   Tato směrnice se nevztahuje na státní příslušníky třetích zemí,

               a)

               kteří jsou oprávněni pobývat v členském státě na základě dočasné ochrany nebo požádali o povolení k pobytu z tohoto důvodu a čekají na rozhodnutí o svém právním postavení;

               b)

               kterým byla přiznána mezinárodní ochrana podle směrnice Rady 2004/83/ES ze dne 29. dubna 2004 o minimálních normách, které musí splňovat státní příslušníci třetích zemí nebo osoby bez státní příslušnosti, aby mohli požádat o postavení uprchlíka nebo osoby, která z jiných důvodů potřebuje mezinárodní ochranu, a o obsahu poskytované ochrany (15), nebo kteří o mezinárodní ochranu podle uvedené směrnice požádali a o jejichž žádosti nebylo dosud s konečnou platností rozhodnuto;

               c)

               kterým byla přiznána ochrana v souladu s vnitrostátními právními předpisy, mezinárodními závazky nebo praxí členského státu nebo kteří o ochranu v souladu s vnitrostátními předpisy, mezinárodními závazky nebo praxí členského státu požádali a o jejichž žádosti nebylo dosud s konečnou platností rozhodnuto;

               d)

               kteří žádají o pobyt v členském státě jako výzkumní pracovníci ve smyslu směrnice 2005/71/ES za účelem provedení výzkumného projektu;

               e)

               kteří jsou rodinnými příslušníky občanů Unie, kteří vykonali nebo vykonávají právo volného pohybu v rámci Společenství v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES ze dne 29. dubna 2004 o právu občanů Unie a jejich rodinných příslušníků svobodně se pohybovat a pobývat na území členských států (16);

               f)

               kteří mají právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta ES v členském státě v souladu se směrnicí 2003/109/ES a vykonávají své právo pobývat v jiném členském státě za účelem výkonu zaměstnání nebo samostatné výdělečné činnosti;

               g)

               kteří vstupují na území členského státu na základě závazků stanovených v mezinárodní dohodě usnadňující vstup a dočasný pobyt některých kategorií fyzických osob v souvislosti s obchodem a investicemi;

               h)

               kteří byli přijati na území členského státu jako sezónní pracovníci;

               i)

               jejichž vyhoštění bylo odloženo z faktických nebo právních důvodů;

               j)

               na které se vztahuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 96/71/ES ze dne 16. prosince 1996 o vysílání pracovníků v rámci poskytování služeb (17), a to po dobu jejich vyslání na území dotyčného členského státu.

         Tato směrnice se dále nevztahuje na státní příslušníky třetích zemí a jejich rodinné příslušníky, bez ohledu na jejich státní příslušnost, kteří na základě dohod mezi Společenstvím a jeho členskými státy a těmito třetími zeměmi požívají práv volného pohybu, jež jsou rovnocenná právům občanů Unie.
   3.   Touto směrnicí není dotčena žádná dohoda mezi Společenstvím nebo jeho členskými státy a jednou nebo více třetími zeměmi, která upravuje seznam povolání, na něž by se tato směrnice neměla vztahovat, aby se prostřednictvím ochrany lidských zdrojů v rozvojových zemích, které jsou smluvními stranami těchto dohod, zajistil etický nábor pracovníků v odvětvích, kde existuje nedostatek pracovních sil.
   4.   Touto směrnicí není dotčeno právo členských států vydávat pro účely zaměstnání jiná povolení k pobytu než „modrou kartu EU“. Tato povolení k pobytu nepřiznávají právo pobytu v ostatních členských státech podle této směrnice.
   Článek 4
   Příznivější ustanovení
   1.   Touto směrnicí nejsou dotčena příznivější ustanovení:

               a)

               právních předpisů Společenství, včetně dvoustranných či mnohostranných dohod uzavřených mezi Společenstvím či Společenstvím a jeho členskými státy a jednou nebo více třetími zeměmi;

               b)

               dvoustranných a mnohostranných dohod uzavřených mezi jedním nebo více členskými státy a jednou nebo více třetími zeměmi.

         2.   Touto směrnicí není dotčeno právo členských států přijmout nebo zachovat předpisy příznivější pro osoby, na které se směrnice vztahuje, pokud jde o tato ustanovení této směrnice:

               a)

               čl. 5 odst. 3 ve spojení s článkem 18;

               b)

               článek 11, čl. 12 odst. 1 druhá věta a odst. 2, články 13, 14, 15 a čl. 16 odst. 4.

         KAPITOLA II

      PODMÍNKY PRO PŘIJETÍ

   Článek 5
   Kritéria pro přijetí
   1.   Aniž je dotčen čl. 10 odst. 1, státní příslušník třetí země žádající o modrou kartu EU podle této směrnice:

               a)

               předloží platnou pracovní smlouvu, nebo stanoví-li tak vnitrostátní právní předpisy, závaznou nabídku zaměstnání pro zaměstnání vyžadující vysokou kvalifikaci na dobu nejméně jednoho roku v dotyčném členském státě;

               b)

               předloží doklad o tom, že splňuje podmínky, jež jsou pro občany Unie stanoveny vnitrostátními právními předpisy pro výkon regulovaného povolání uvedeného v pracovní smlouvě, nebo stanoví-li tak vnitrostátní právní předpisy, v závazné nabídce zaměstnání;

               c)

               v případě neregulovaných povolání předloží doklady o příslušné vyšší odborné kvalifikaci v povolání nebo odvětví uvedeném v pracovní smlouvě, nebo stanoví-li tak vnitrostátní právní předpisy, v závazné nabídce zaměstnání;

               d)

               předloží platný cestovní doklad určený vnitrostátními právními předpisy, v případě potřeby i žádost o vízum nebo vízum a popřípadě i doklad o platném povolení k pobytu nebo národní dlouhodobé vízum. Členské státy mohou vyžadovat, aby byl cestovní doklad platný alespoň po dobu původního trvání povolení k pobytu;

               e)

               předloží doklady o tom, že má zdravotní pojištění, nebo stanoví-li tak vnitrostátní právní předpisy, že požádal o uzavření zdravotního pojištění pro všechna rizika, proti kterým jsou běžně pojištěni státní příslušníci daného členského státu, a to na dobu, kdy toto pojištění nebo odpovídající nároky na dávky nejsou poskytovány v souvislosti s pracovní smlouvou ani z této smlouvy nevyplývají;

               f)

               nesmí být pokládán za osobu představující hrozbu pro veřejný pořádek, veřejnou bezpečnost nebo veřejné zdraví.

         2.   Členské státy mohou vyžadovat, aby žadatel uvedl adresu svého bydliště na území dotyčného členského státu.
   3.   Kromě podmínek stanovených v odstavci 1 platí, že hrubá roční mzda vyplývající z měsíční nebo roční mzdy uvedené v pracovní smlouvě nebo v závazné nabídce zaměstnání nesmí být nižší než příslušná minimální výše mzdy vymezená a zveřejněná pro tento účel členskými státy, která činí alespoň 1,5násobek průměrné hrubé roční mzdy v dotyčném členském státě.
   4.   Při provádění odstavce 3 mohou členské státy v případě zaměstnání vyžadujícího vysokou kvalifikaci vyžadovat, aby byly splněny veškeré podmínky vyplývající z platných právních předpisů, kolektivních smluv nebo praxe v příslušných profesních odvětvích.
   5.   Odchylně od odstavce 3 a v případě povolání, u nichž je zvláště výrazná potřeba pracovníků ze třetích zemí a jež patří do hlavních tříd 1 a 2 ISCO, může minimální výše mzdy činit alespoň 1,2násobek průměrné hrubé roční mzdy v dotyčném členském státě. V takovém případě předkládají dotyčné členské státy každý rok Komisi seznam povolání, u kterých bylo rozhodnuto o uplatnění odchylky.
   6.   Tímto článkem nejsou dotčeny platné kolektivní smlouvy ani praxe v příslušných profesních odvětvích, týkající se zaměstnání vyžadujících vysokou kvalifikaci.
   Článek 6
   Objem vstupů
   Tato směrnice se nedotýká práva členského státu stanovit objem vstupů státních příslušníků třetích zemí vstupujících na jeho území za účelem výkonu zaměstnání vyžadujícího vysokou kvalifikaci.
   KAPITOLA III

      MODRÁ KARTA EU, POSTUP A TRANSPARENTNOST

   Článek 7
   Modrá karta EU
   1.   Státnímu příslušníkovi třetí země, který podal žádost a splňuje požadavky stanovené v článku 5 a v jehož prospěch vydaly příslušné orgány kladné rozhodnutí v souladu s článkem 8, se vydá modrá karta EU.
   Dotyčný členský stát usnadní státnímu příslušníkovi třetí země získání požadovaných víz.
   2.   Členské státy stanoví v rozmezí jednoho roku až čtyř let standardní doby platnosti modré karty EU. Pokud je pracovní smlouva uzavřena na období kratší než uvedená doba, modrá karta EU se vydá nebo se její platnost prodlouží na dobu trvání pracovní smlouvy s připočtením tří měsíců.
   3.   Modrou kartu EU vydávají příslušné orgány členského státu podle jednotného vzoru stanoveného v nařízení (ES) č. 1030/2002. Podle písm. a) bodů 7.5–9 přílohy uvedeného nařízení uvedou členské státy na modré kartě EU podmínky pro přístup na trh práce podle čl. 12 odst. 1 této směrnice. Do rubriky „druh povolení“ v povolení k pobytu vyplní členské státy „modrá karta EU“.
   4.   Modrá karta EU po dobu své platnosti opravňuje držitele:

               a)

               ke vstupu, opětovnému vstupu a pobytu na území členského státu, který modrou kartu EU vydal;

               b)

               k požívání práv přiznaných touto směrnicí.

         Článek 8
   Důvody pro zamítnutí
   1.   Členské státy zamítnou žádost o modrou kartu EU, pokud žadatel nesplňuje podmínky uvedené v článku 5 nebo pokud byly předložené doklady získány podvodem, padělány nebo pozměněny.
   2.   Členské státy mohou před přijetím rozhodnutí o žádosti o modrou kartu EU a při zvažování prodloužení platnosti nebo schválení podle čl. 12 odst. 1 a 2 během prvních dvou let legálního zaměstnání dané osoby jakožto držitele modré karty EU posoudit situaci na svém trhu práce a uplatnit své vnitrostátní postupy týkající se požadavků na obsazení volných pracovních míst.
   Členské státy mohou ověřit, zda dotyčné volné místo nelze obsadit pracovní silou z dotyčného členského státu či ze Společenství, státními příslušníky třetích zemí oprávněně pobývajícími v daném členském státě, kteří jsou již součástí jeho trhu práce na základě právních předpisů Společenství nebo vnitrostátních právních předpisů, nebo dlouhodobě pobývajícími rezidenty ES, kteří chtějí přesídlit do tohoto členského státu za účelem výkonu zaměstnání vyžadujícího vysokou kvalifikaci v souladu s kapitolou III směrnice 2003/109/ES.
   3.   Žádost o modrou kartu EU může být rovněž považována za nepřípustnou na základě článku 6.
   4.   Členské státy mohou zamítnout žádost o modrou kartu EU s cílem zajistit etický nábor pracovníků v odvětvích, kde existuje nedostatek kvalifikovaných pracovníků v zemích původu.
   5.   Členské státy mohou zamítnout žádost o modrou kartu EU, pokud byly na zaměstnavatele v souladu s vnitrostátními právními předpisy uvaleny sankce za řádně nehlášenou práci nebo nelegální zaměstnávání.
   Článek 9
   Odnětí nebo neprodloužení platnosti modré karty EU
   1.   Členské státy odejmou modrou kartu EU, která byla vydána podle této směrnice, nebo odmítnou prodloužit její platnost, pokud:

               a)

               byla získána podvodným způsobem, byla padělána nebo pozměněna;

               b)

               vyjde najevo, že její držitel nesplňoval nebo již nesplňuje podmínky pro vstup a pobyt stanovené v této směrnici nebo svůj pobyt využívá k jiným účelům, než pro které mu byl pobyt povolen;

               c)

               její držitel nedodržel omezení stanovená v čl. 12 odst. 1 a 2 a v článku 13.

         2.   Neoznámení podle čl. 12 odst. 2 druhého pododstavce a čl. 13 odst. 4 se nepokládá za dostatečný důvod k odnětí nebo neprodloužení platnosti modré karty EU, pokud držitel může prokázat, že oznámení se k příslušným orgánům nedostalo z důvodu nezávislého na jeho vůli.
   3.   Členské státy mohou odejmout modrou kartu EU, která byla vydána podle této směrnice, nebo odmítnout prodloužit její platnost v těchto případech:

               a)

               z důvodu veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti nebo veřejného zdraví;

               b)

               pokud držitel modré karty EU nemá dostatečné prostředky pro svou obživu a případně pro obživu svých rodinných příslušníků, aniž by musel využívat systém sociální pomoci dotyčného členského státu. Členské státy zhodnotí tyto prostředky podle jejich povahy a pravidelnosti a mohou přihlédnout k výši minimální mzdy a důchodu v dotyčném státě, jakož i k počtu rodinných příslušníků dotyčné osoby. K takovému hodnocení nedochází během období nezaměstnanosti podle článku 13.

               c)

               pokud dotyčná osoba nesdělila svou adresu;

               d)

               pokud držitel modré karty EU požádal o sociální pomoc, a to za předpokladu, že mu dotyčným členským státem byly předem písemně poskytnuty odpovídající informace.

         Článek 10
   Žádosti o přijetí
   1.   Členské státy určí, zda mají být žádosti o modrou kartu EU podávány státním příslušníkem třetí země nebo jeho zaměstnavatelem.
   2.   Žádost se posuzuje a prověřuje buď v případě, že dotyčný státní příslušník třetí země pobývá mimo území členského státu, v němž žádá o přijetí, nebo v případě, že již na území tohoto členského státu pobývá jako držitel platného povolení k pobytu nebo národního dlouhodobého víza.
   3.   Odchylně od odstavce 2 může členský stát v souladu se svými vnitrostátními právními předpisy přijmout předloženou žádost i pokud dotyčný státní příslušník třetí země na jeho území oprávněně pobývá, avšak není držitelem platného povolení k pobytu.
   4.   Odchylně od odstavce 2 může členský stát stanovit, že žádost může být předložena pouze z místa mimo jeho území, pokud toto omezení, ať už pro všechny státní příslušníky třetích zemí, nebo pro určité kategorie státních příslušníků třetích zemí, v době přijetí této směrnice již existovalo ve stávajících vnitrostátních právních předpisech.
   Článek 11
   Procesní záruky
   1.   Příslušné orgány členských států přijmou rozhodnutí o úplné žádosti o modrou kartu EU a žadatele o něm písemně vyrozumí, a to v souladu s postupy pro oznamování stanovenými vnitrostátními právními předpisy dotyčného členského státu, co nejdříve a nejpozději do 90 dnů ode dne podání žádosti.
   Důsledky vyplývající z toho, že rozhodnutí nebylo učiněno ve lhůtě stanovené v prvním pododstavci, stanoví vnitrostátní právní předpisy dotyčného členského státu.
   2.   Jsou-li informace nebo dokumenty poskytnuté na podporu žádosti nedostatečné, oznámí příslušné orgány žadateli, jaké dodatečné informace jsou zapotřebí a stanoví přiměřenou lhůtu pro jejich poskytnutí. Běh lhůty uvedené v odstavci 1 se pozastaví do doby, než orgány požadované dodatečné informace nebo dokumenty obdrží. Pokud dodatečné informace nebo dokumenty nejsou v této lhůtě poskytnuty, může být žádost zamítnuta.
   3.   Každé rozhodnutí o zamítnutí žádosti o modrou kartu EU, rozhodnutí o neprodloužení platnosti modré karty EU nebo o jejím odejmutí se písemně oznámí dotčenému státnímu příslušníku třetí země a případně jeho zaměstnavateli, a to v souladu s postupy pro oznamování stanovenými příslušnými vnitrostátními právními předpisy, přičemž musí být v daném členském státě právně napadnutelné v souladu s vnitrostátními právními předpisy. Oznámení uvede důvody, které k rozhodnutí vedly, možné opravné prostředky a lhůty pro jejich podání.
   KAPITOLA IV

      PRÁVA

   Článek 12
   Přístup na trh práce
   1.   Během prvních dvou let legálního zaměstnání držitele modré karty EU v dotyčném členském státě je přístup dotyčné osoby na trh práce omezen na výkon placeného zaměstnání za dodržení podmínek pro přijetí stanovených v článku 5. Pokud jde o přístup k zaměstnání vyžadujícímu vysokou kvalifikaci, mohou členské státy po uplynutí těchto prvních dvou let poskytnout držitelům karty rovné zacházení ve srovnání se státními příslušníky těchto států.
   2.   Během prvních dvou let legálního zaměstnání držitele modré karty EU v dotyčném členském státě podléhají změny zaměstnavatele předchozímu písemnému schválení příslušnými orgány členského státu pobytu, a to v souladu s vnitrostátními postupy a ve lhůtách stanovených v čl. 11 odst. 1. Změny, které mají dopad na podmínky pro přijetí, vyžadují předchozí oznámení, nebo stanoví-li tak vnitrostátní právní předpisy, předchozí schválení.
   Po uplynutí těchto prvních dvou let a pokud dotyčný členský stát nevyužije možnost stanovenou v odstavci 1 týkající se rovného zacházení, oznámí dotyčná osoba v souladu s vnitrostátními postupy příslušným orgánům členského státu pobytu změny, které mají dopad na podmínky podle článku 5.
   3.   Členské státy mohou ponechat v platnosti omezení přístupu k zaměstnání, pokud činnosti v rámci takového zaměstnání příležitostně zahrnují výkon veřejné moci a odpovědnost za ochranu obecných zájmů státu a pokud je podle platných vnitrostátních právních předpisů nebo právních předpisů Společenství výkon těchto činností vyhrazen pro státní příslušníky.
   4.   Členské státy mohou ponechat v platnosti omezení přístupu k zaměstnání, pokud jsou činnosti v rámci takového zaměstnání podle platných vnitrostátních právních předpisů nebo právních předpisů Společenství vyhrazeny pro státní příslušníky, občany Unie nebo občany EHP.
   5.   Tímto článkem není dotčena zásada upřednostňování pracovníků z členských států Společenství vyplývající z příslušných ustanovení aktů o přistoupení z roku 2003 a z roku 2005, zejména vzhledem k právům státních příslušníků dotyčných členských států, pokud jde o přístup na trh práce.
   Článek 13
   Dočasná nezaměstnanost
   1.   Nezaměstnanost sama o sobě není důvodem pro odnětí modré karty EU, pokud doba trvání nezaměstnanosti nepřesáhne tři po sobě jdoucí měsíce nebo pokud k ní nedojde více než jednou během doby platnosti modré karty EU.
   2.   Držitel modré karty EU má v období uvedeném v odstavci 1 možnost hledat a přijmout zaměstnání za podmínek stanovených v článku 12.
   3.   Členské státy umožní držiteli modré karty EU zůstat na jejich území do doby udělení nebo zamítnutí nezbytného schválení podle čl. 12 odst. 2. Oznámení podle čl. 12 odst. 2 automaticky ukončí dobu nezaměstnanosti.
   4.   Držitel modré karty EU oznámí v souladu s příslušnými vnitrostátními postupy příslušným orgánům členského státu pobytu začátek období nezaměstnanosti.
   Článek 14
   Rovné zacházení
   1.   Držitelé modré karty EU mají právo na rovné zacházení ve srovnání se státními příslušníky členského státu, jenž modrou kartu vydal, pokud jde o:

               a)

               pracovní podmínky, včetně odměňování a propouštění, jakož i požadavky na ochranu zdraví a bezpečnost na pracovišti;

               b)

               svobodu sdružování a spolčování a členství v odborových organizacích nebo svazech zaměstnavatelů nebo v organizaci, jejíž členové patří k určité profesní skupině, včetně dávek poskytovaných uvedenými organizacemi, aniž jsou dotčeny vnitrostátní předpisy o veřejném pořádku a veřejné bezpečnosti;

               c)

               vzdělávání a odbornou přípravu;

               d)

               uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o odborné kvalifikaci v souladu s příslušnými vnitrostátními postupy;

               e)

               ustanovení vnitrostátních právních předpisů týkající se odvětví sociálního zabezpečení, jak jsou vymezena nařízením (EHS) č. 1408/71. Odpovídajícím způsobem se použijí zvláštní ustanovení přílohy nařízení (ES) č. 859/2003;

               f)

               aniž jsou dotčeny stávající dvoustranné dohody, výplatu zákonných starobních důchodů, na něž byl získán nárok v souvislosti s příjmem, podle výměry použitelné v souladu s právními předpisy povinného členského státu nebo států, v případě přesunu do třetí země;

               g)

               přístup ke zboží a službám a k nabídce výrobků a služeb určených pro veřejnost, včetně postupů pro získání bydlení, jakož i k informacím a poradenským službám poskytovaným úřady práce;

               h)

               volný přístup na celé území dotyčného členského státu v rámci omezení stanovených vnitrostátními právními předpisy.

         2.   Pokud jde o odst. 1 písm. c) a g), mohou dotyčné členské státy omezit rovné zacházení, pokud jde o granty a půjčky na studium a obživu či jiné granty a půjčky týkající se středoškolského a vysokoškolského vzdělávání a odborné přípravy a postupy pro získání bydlení.
   Pokud jde o odst. 1 písm. c),

               a)

               může přístup k vysokoškolskému a postsekundárnímu vzdělávání podléhat určitým požadavkům stanoveným vnitrostátními právními předpisy;

               b)

               může dotyčný členský stát omezit rovné zacházení na případy, kdy se bydliště nebo obvyklé místo pobytu držitele modré karty EU nebo rodinného příslušníka, pro nějž je uplatňován nárok na dávky, nachází na jeho území.

         Ustanovením odst. 1 písm. g) není dotčena smluvní svoboda v souladu s právem Společenství a vnitrostátním právem.
   3.   Právo na rovné zacházení podle odstavce 1 se nedotýká práva členského státu odejmout modrou kartu EU nebo odmítnout prodloužit její platnost v souladu s článkem 9.
   4.   V případě, že se držitel modré karty EU v souladu s článkem 18 přestěhuje do jiného členského státu a dosud nebylo přijato kladné rozhodnutí o vydání modré karty EU, mohou členské státy omezit rovné zacházení v oblastech uvedených v odstavci 1, s výjimkou písmen b) a d). Umožní-li členské státy žadateli během tohoto období pracovat, poskytne se rovné zacházení ve srovnání se státními příslušníky druhého členského státu ve všech oblastech uvedených v odstavci 1.
   Článek 15
   Rodinní příslušníci
   1.   Použije se směrnice 2003/86/ES s odchylkami stanovenými v tomto článku.
   2.   Odchylně od čl. 3 odst. 1 a článku 8 směrnice 2003/86/ES nezávisí sloučení rodiny na splnění požadavku týkajícího se odůvodněných předpokladů, že držitel modré karty EU získá právo trvalého pobytu a že pobývá na území po stanovenou minimální dobu.
   3.   Odchylně od čl. 4 odst. 1 posledního pododstavce a čl. 7 odst. 2 směrnice 2003/86/ES lze integrační podmínky a opatření zmíněné v uvedených ustanoveních použít pouze poté, co bylo dotčeným osobám přiznáno právo na sloučení rodiny.
   4.   Odchylně od čl. 5 odst. 4 prvního pododstavce směrnice 2003/86/ES se v případě splnění podmínek pro sloučení rodiny vydají povolení k pobytu pro rodinné příslušníky do šesti měsíců ode dne podání žádosti.
   5.   Odchylně od čl. 13 odst. 2 a 3 směrnice 2003/86/ES je doba platnosti povolení k pobytu vydaných rodinným příslušníkům stejná jako doba platnosti povolení k pobytu vydaného držiteli modré karty EU, pokud to umožňuje platnost jejich cestovních dokladů.
   6.   Odchylně od čl. 14 odst. 2 druhé věty směrnice 2003/86/ES členské státy neuplatní žádné lhůty, pokud jde o přístup na trh práce.
   Tento odstavec se použije ode dne 19. prosince 2011.
   7.   Odchylně od čl. 15 odst. 1 směrnice 2003/86/ES lze pro účely výpočtu pěti let doby pobytu, jež se vyžaduje k získání samostatného povolení k pobytu, sčítat doby pobytu v různých členských státech.
   8.   Pokud členské státy využijí možnost uvedenou v odstavci 7, použijí se obdobně ustanovení článku 17, jež se týkají sčítání dob pobytu držitele modré karty EU v různých členských státech.
   Článek 16
   Právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta ES pro držitele modré karty EU
   1.   Směrnice 2003/109/ES se použije s odchylkami uvedenými v tomto článku.
   2.   Odchylně od čl. 4 odst. 1 směrnice 2003/109/ES může držitel modré karty EU, který využil možnosti stanovené v článku 18 této směrnice, sčítat doby pobytu v různých členských státech za účelem dodržení požadavku týkajícího se délky pobytu, pokud jsou splněny tyto podmínky:

               a)

               pět let oprávněného a nepřetržitého pobytu na území Společenství jako držitel modré karty EU a

               b)

               oprávněný a nepřetržitý pobyt jako držitel modré karty EU na území členského státu, v němž byla podána žádost o povolení k pobytu pro dlouhodobě pobývajícího rezidenta ES, a to po dobu dvou let, které bezprostředně předcházejí podání příslušné žádosti.

         3.   Pro účely výpočtu doby oprávněného a nepřetržitého pobytu na území Společenství a odchylně od čl. 4 odst. 3 prvního pododstavce směrnice 2003/109/ES není běh doby uvedené v odst. 2 písm. a) tohoto článku přerušován obdobími nepřítomnosti na území Společenství za předpokladu, že tato období jsou kratší než dvanáct po sobě jdoucích měsíců a celkově nepřesahují osmnáct měsíců z doby uvedené v odst. 2 písm. a) tohoto článku. Tento odstavec se použije rovněž na případy, kdy držitel modré karty EU nevyužil možnosti stanovené v článku 18.
   4.   Odchylně od čl. 9 odst. 1 písm. c) směrnice 2003/109/ES prodlouží členské státy dobu, po kterou mohou být dlouhodobě pobývající rezident ES, který je držitelem povolení k dlouhodobému pobytu s poznámkou podle čl. 17 odst. 2 této směrnice, a jeho rodinní příslušníci, kterým bylo přiznáno právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta ES, nepřítomni na území Společenství, na 24 po sobě jdoucích měsíců.
   5.   Odchylky od směrnice 2003/109/ES stanovené v odstavcích 3 a 4 tohoto článku mohou být omezeny na případy, kdy dotyčný státní příslušník třetí země může doložit, že na území Společenství nebyl přítomen z důvodu výkonu zaměstnání nebo samostatné výdělečné činnosti, dobrovolné služby nebo studia ve své zemi původu.
   6.   Ustanovení čl. 14 odst. 1 písm. f) a článku 15 se případně použijí na držitele povolení k dlouhodobému pobytu s poznámkou podle čl. 17 odst. 2 i poté, co se držitel modré karty EU stal dlouhodobě pobývajícím rezidentem ES.
   Článek 17
   Povolení k dlouhodobému pobytu
   1.   Držitelům modré karty EU, kteří splňují podmínky pro získání právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta ES stanovené v článku 16 této směrnice, se vydá povolení k pobytu podle čl. 1 odst. 2 písm. a) nařízení (ES) č. 1030/2002.
   2.   V povolení k pobytu uvedenému v odstavci 1 tohoto článku v rubrice „poznámky“ členské státy vyplní „bývalý držitel modré karty EU“.
   KAPITOLA V

      POBYT V JINÝCH ČLENSKÝCH STÁTECH

   Článek 18
   Podmínky
   1.   Po osmnácti měsících oprávněného pobytu držitele modré karty EU v prvním členském státě se za podmínek stanovených tímto článkem dotyčná osoba a její rodinní příslušníci mohou přestěhovat do jiného členského státu za účelem výkonu zaměstnání vyžadujícího vysokou kvalifikaci.
   2.   Co nejdříve a nejpozději jeden měsíc po vstupu na území druhého členského státu předloží držitel modré karty EU nebo jeho zaměstnavatel žádost o modrou kartu EU příslušnému orgánu tohoto členského státu a předloží veškeré doklady o splnění podmínek stanovených v článku 5 pro potřeby druhého členského státu. Druhý členský stát může v souladu s vnitrostátními právními předpisy rozhodnout, že neumožní žadateli pracovat dříve, než jeho příslušný orgán vydá o žádosti kladné rozhodnutí.
   3.   Žádost může být příslušným orgánům druhého členského státu předložena ještě během pobytu držitele modré karty EU na území prvního členského státu,
   4.   Druhý členský stát žádost zpracuje v souladu s postupy uvedenými v článku 11 a žadatele a první členský stát písemně vyrozumí o svém rozhodnutí:

               a)

               vydat modrou kartu EU a umožnit žadateli pobývat na svém území za účelem výkonu zaměstnání vyžadujícího vysokou kvalifikaci, pokud jsou splněny podmínky stanovené tímto článkem a za podmínek stanovených v článcích 7 až 14, nebo

               b)

               zamítnout vydání modré karty EU a v souladu s postupy stanovenými vnitrostátními právními předpisy, včetně postupů pro navrácení, uložit žadateli a jeho rodinným příslušníkům povinnost opustit jeho území, pokud nejsou splněny podmínky stanovené tímto článkem. První členský stát neprodleně bez zbytečných formalit zpětně přijme držitele modré karty EU a jeho rodinné příslušníky. Tento postup se použije i v případě, kdy platnost modré karty EU vydané prvním členským státem skončila nebo kdy byla modrá karta EU odejmuta během posuzování žádosti. Po zpětném přijetí se použije článek 13.

         5.   Pokud platnost modré karty EU vydané prvním členským státem skončí během tohoto postupu, mohou členské státy, vyžaduje-li to vnitrostátní právo, vydat vnitrostátní povolení k dočasnému pobytu nebo s ním srovnatelné povolení umožňující žadateli nadále oprávněně pobývat na jeho území do doby, než příslušné orgány o žádosti rozhodnou.
   6.   Žadatel nebo jeho zaměstnavatel mohou nést náklady související s návratem a zpětným přijetím držitele modré karty EU a jeho rodinných příslušníků, včetně nákladů případně vynaložených z veřejných prostředků podle odst. 4 písm. b).
   7.   Členské státy mohou při použití tohoto článku nadále uplatňovat objemy vstupů uvedené v článku 6.
   8.   Již v druhém případě, kdy držitel modré karty EU a případně jeho rodinní příslušníci využijí možnosti přestěhovat se do jiného členského státu podle této kapitoly, se „prvním členským státem“ rozumí členský stát, z něhož se dotyčná osoba stěhuje, a „druhým členským státem“ členský stát, v němž žádá o pobyt.
   Článek 19
   Pobyt rodinných příslušníků v druhém členském státě
   1.   Pokud se držitel modré karty EU přestěhuje do druhého členského státu podle článku 18 a byla-li rodina již vytvořena v prvním členském státě, jsou rodinní příslušníci oprávněni tohoto držitele doprovázet nebo se k němu připojit.
   2.   Do jednoho měsíce po vstupu na území druhého členského státu předloží, v souladu s vnitrostátními právními předpisy, dotyční rodinní příslušníci nebo držitel modré karty EU, příslušným orgánům druhého členského státu žádost o povolení k pobytu rodinného příslušníka.
   V případě, že platnost povolení k pobytu rodinných příslušníků vydaného prvním členským státem skončí během tohoto postupu nebo již dále držitele neopravňuje k oprávněnému pobytu na území druhého členského státu, umožní členské státy dané osobě zůstat na jejich území, v případě potřeby vydáním vnitrostátního povolení k dočasnému pobytu nebo s ním srovnatelného povolení umožňujícího žadateli nadále oprávněně pobývat na jejich území s držitelem modré karty EU do doby, než příslušné orgány druhého členského státu o žádosti rozhodnou.
   3.   Druhý členský stát může od dotyčných rodinných příslušníků požadovat, aby k žádosti o povolení k pobytu přiložili:

               a)

               své povolení k pobytu vydané prvním členským státem a platný cestovní doklad nebo jejich ověřené kopie, jakož i vízum, je-li požadováno;

               b)

               doklad o tom, že jako rodinní příslušníci držitele modré karty EU pobývali v prvním členském státě;

               c)

               doklad o tom, že mají zdravotní pojištění, které pokrývá veškerá rizika v druhém členském státě, nebo že se na ně vztahuje zdravotní pojištění držitele modré karty EU.

         4.   Druhý členský stát může požadovat, aby držitel modré karty EU doložil, že:

               a)

               má ubytování považované za obvyklé pro rodinu srovnatelné velikosti ve stejné oblasti, které odpovídá obecným normám týkajícím se zdraví a bezpečnosti platným v daném členském státě;

               b)

               má stálé a pravidelné finanční příjmy, které jsou dostatečné pro obživu jeho a jeho rodinných příslušníků, aniž by využíval sociální pomoci daného členského státu. Členské státy zhodnotí tyto prostředky podle jejich povahy a pravidelnosti a mohou přihlédnout k výši minimální mzdy a důchodu v dotyčném státě, jakož i k počtu rodinných příslušníků.

         5.   Odchylky obsažené v článku 15 se nadále použijí obdobně.
   6.   Pokud rodina nebyla vytvořena již v prvním státě, použije se článek 15.
   KAPITOLA VI

      ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ

   Článek 20
   Prováděcí opatření
   1.   Členské státy sdělí Komisi a ostatním členským státům, zda zavedly právní opatření týkající se článku 6, čl. 8 odst. 2 a čl. 18 odst. 6.
   Členské státy, které uplatňují čl. 8 odst. 4, oznámí Komisi a ostatním členským státům řádně odůvodněné rozhodnutí s uvedením dotyčných zemí a odvětví.
   2.   Členské státy každoročně a poprvé nejpozději ke dni 19. června 2013 předají Komisi v souladu s nařízením (ES) č. 862/2007 statistiky o objemech státních příslušníků třetích zemí, kterým byla v předchozím kalendářním roce vydána modrá karta EU, a je-li to možné, o objemech státních příslušníků třetích zemí, kterým byla v předchozím kalendářním roce modrá karta EU prodloužena nebo odejmuta, přičemž uvedou jejich státní příslušnost a pokud možno i povolání. Stejným způsobem se předá i statistika týkající se přijatých rodinných příslušníků, avšak bez informací o jejich povolání. V případě držitelů modré karty EU a jejich rodinných příslušníků přijatých podle článků 18, 19 a 20 se v rámci poskytovaných informací navíc uvede pokud možno i členský stát předchozího pobytu.
   3.   Pro účely provádění čl. 5 odst. 3 a případně čl. 5 odst. 5 se odkazuje na údaje Komise (Eurostatu) a případně vnitrostátní údaje.
   Článek 21
   Zprávy
   Komise každé tři roky a poprvé do dne 19. června 2014 podá Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování této směrnice v členských státech, zejména hodnocení dopadu čl. 3 odst. 4 a článků 5 a 18 a navrhne nezbytné změny.
   Komise zejména posoudí význam minimální výše mzdy vymezené v článku 5 a odchylek stanovených v uvedeném článku, přičemž mimo jiné přihlédne k různorodosti hospodářských, odvětvových a zeměpisných podmínek v rámci členských států.
   Článek 22
   Kontaktní místa
   1.   Členské státy určí kontaktní místa, která budou odpovídat za přijímání a předávání informací uvedených v článcích 16, 18 a 20.
   2.   Členské státy poskytnou při výměně informací a dokladů podle odstavce 1 odpovídající spolupráci.
   Článek 23
   Provedení
   1.   Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do dne 19. června 2011. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
   Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu stanoví členské státy.
   2.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
   Článek 24
   Vstup v platnost
   Tato směrnice vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 25
   Určení
   Tato směrnice je určena členským státům v souladu se Smlouvou o založení Evropského společenství.

      V Bruselu dne 25. května 2009.

            Za Radu

            předseda

         J. ŠEBESTA

      (1)  Stanovisko ze dne 20. listopadu 2008 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku).

      (2)  Stanovisko ze dne 9. července 2008 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku).

      (3)  Stanovisko ze dne 18. června 2008 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku).

      (4)  Úř. věst. L 375, 23.12.2004, s. 12.

      (5)  Úř. věst. L 289, 3.11.2005, s. 15.

      (6)  Úř. věst. L 157, 15.6.2002, s. 1.

      (7)  Úř. věst. L 105, 13.4.2006, s. 1.

      (8)  Úř. věst. L 149, 5.7.1971, s. 2.

      (9)  Úř. věst. L 124, 20.5.2003, s. 1.

      (10)  Úř. věst. L 255, 30.9.2005, s. 22.

      (11)  Úř. věst. L 16, 23.1.2004, s. 44.

      (12)  Úř. věst. L 251, 3.10.2003, s. 12.

      (13)  Úř. věst. L 199, 31.7.2007, s. 23.

      (14)  Úř. věst. C 321, 31.12.2003, s. 1.

      (15)  Úř. věst. L 304, 30.9.2004, s. 12.

      (16)  Úř. věst. L 158, 30.4.2004, s. 77.

      (17)  Úř. věst. L 18, 21.1.1997, s. 1.


title: Směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/9/ES ze dne 3. března 1997 o systémech pro odškodnění investorů

text:
Důležité právní upozornění

|

31997L0009

Úřední věstník L 084 , 26/03/1997 S. 0022 - 0031

		Směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/9/ESze dne 3. března 1997o systémech pro odškodnění investorůEVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 57 odst. 2 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise [1],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],s ohledem na stanovisko Evropského měnového institutu [3],v souladu s postupem podle článku 189b Smlouvy [4] na základě společného návrhu schváleného dohodovacím výborem dne 18. prosince 1996,(1) vzhledem k tomu, že dne 10. května 1993 Rada přijala směrnici 93/22/EHS o investičních službách v oblasti cenných papírů [5]; že tato směrnice je důležitým nástrojem k dotvoření vnitřního trhu v oblasti investičních podniků;(2) vzhledem k tomu, že směrnice 93/22/EHS stanoví pravidla obezřetnosti, která musí investiční podniky vždy dodržovat, včetně pravidel, jejichž účelem je chránit v co nejvyšší míře práva investorů na peníze nebo nástroje, které jim patří;(3) vzhledem k tomu, že však žádný systém dohledu neposkytuje úplnou ochranu, zejména před podvody;(4) vzhledem k tomu, že ochrana investorů a zachování důvěry ve finanční systém jsou důležitými činiteli dotvoření a řádného fungování vnitřního trhu v této oblasti; že je v tomto směru proto důležité, aby měl každý členský stát systém pro odškodnění investorů, který zaručuje harmonizovanou minimální úroveň ochrany alespoň pro malé investory v případě, kdy investiční podnik není schopen splnit své závazky vůči svým investičním klientům;(5) vzhledem k tomu, že malí investoři budou proto mít možnost využívat investiční služby od poboček investičních podniků Společenství nebo na základě přeshraničního poskytování služeb se stejnou důvěrou jako od domácích investičních podniků a s vědomím toho, že je pro ně k dispozici harmonizovaná minimální úroveň ochrany v případě investičního podniku neschopného plnit své závazky vůči investičním klientům;(6) vzhledem k tomu, že při nedostatku této minimální harmonizace může hostitelský členský stát považovat z důvodu ochrany investorů za oprávněné vyžadovat členství v takovémto systému pro odškodnění investorů, pokud investiční podnik Společenství vykonávající činnost prostřednictvím pobočky nebo na základě volného pohybu služeb se buď neúčastní žádného systému pro odškodnění investorů ve svém domovském členském státě, nebo se účastní systému, který není považován za systém nabízející rovnocennou ochranu; že tyto předpisy mohou narušovat fungování vnitřního trhu;(7) vzhledem k tomu, že v současné době většina členských států již sice má určitým způsobem upraveno odškodnění investorů, tyto úpravy se obecně nevztahují na investiční podniky mající jediné povolení ve smyslu směrnice 93/22/EHS;(8) vzhledem k tomu, že by proto měl být každý členský stát povinen mít jeden nebo více systémů pro odškodnění investorů, kterých by se všechny jeho investiční podniky účastnily; že každý takový systém musí zahrnovat peníze a nástroje držené investičním podnikem v souvislosti s investičními operacemi investora, které v případě, že investiční podnik není schopen splnit své závazky vůči investičním klientům, nemohou být investorovi vráceny; že tím nejsou nijak dotčeny předpisy platné v každém členském státě pro rozhodnutí, která mají být přijata v případě neschopnosti investičního podniku plnit své závazky nebo v případě jeho likvidace;(9) vzhledem k tomu, že pojem "investiční podnik" zahrnuje úvěrové instituce, které jsou oprávněny poskytovat investiční služby; že úvěrové instituce se musí povinně účastnit systému pro odškodnění investorů, pokud jde o jejich investiční operace; že však není nezbytné požadovat, aby se úvěrová instituce účastnila dvou různých systémů, pokud jeden systém splňuje požadavky této směrnice i směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/19/ES ze dne 30. května 1994 o systémech pojištění vkladů [6]; že však v případě investičních podniků, které jsou úvěrovými institucemi, může být v určitých případech obtížné rozlišit mezi vklady, na které se vztahuje směrnice 94/19/ES, a penězi drženými v souvislosti s investičními operacemi; že by členským státům mělo být umožněno stanovit, která z obou směrnic se bude vztahovat na takovéto pohledávky;(10) vzhledem k tomu, že směrnice 94/19/ES umožňuje členskému státu vyjmout úvěrovou instituci z povinnosti účastnit se systému pojištění vkladů, jestliže se účastní systému, který chrání úvěrovou instituci samotnou, a zejména zajišťuje její platební schopnost; že je-li úvěrová instituce účastnící se tohoto systému také investičním podnikem, mělo by členskému státu být při splnění určitých podmínek také umožněno zprostit ji povinnosti účastnit se systému pro odškodnění investorů;(11) vzhledem k tomu, že harmonizovaná minimální úroveň odškodnění 20000 ECU pro každého investora by měla dostačovat k ochraně zájmů malého investora v případě, že investiční podnik není schopen plnit své závazky vůči investičním klientům; že by se proto zdálo rozumné stanovit harmonizovanou minimální úroveň odškodnění na 20000 ECU; že podobně jako ve směrnici 94/19/ES může být třeba omezených přechodných ustanovení, jež by umožnila stávajícím systémům pro odškodnění investorů přizpůsobit se této částce, což se týká také členských států, které v době přijetí této směrnice žádný takový systém nemají;(12) vzhledem k tomu, že stejná hodnota byla přijata ve směrnici 94/19/ES;(13) vzhledem k tomu, že je třeba investory povzbudit k vynaložení náležité péče při volbě investičních podniků, a je proto rozumné dát členským státům možnost požadovat po investorech, aby nesli určitou poměrnou část jakékoliv ztráty; že však musí být investorovi pokryto alespoň 90 % jakékoliv ztráty, pokud je vyplacené odškodnění menší než minimum Společenství;(14) vzhledem k tomu, že některé systémy členských států nabízejí úrovně krytí vyšší než harmonizovaná minimální úroveň ochrany podle této směrnice; že se nezdá vhodné požadovat, aby tyto systémy byly v tomto ohledu měněny;(15) vzhledem k tomu, že budou-li ve Společenství zachovány systémy, které poskytují ochranu vyšší, než je harmonizované minimum, může to vést na stejném území k nerovnosti při odškodnění a nerovným podmínkám hospodářské soutěže mezi domácími investičními podniky a pobočkami podniků z jiných členských států; že k vyvážení těchto nevýhod by měly být pobočky oprávněny připojit se k systémům existujícím v hostitelské zemi, aby mohly svým investorům nabídnout stejnou ochranu, jakou nabízejí systémy zemí, v nichž se nacházejí; že by Komise ve své zprávě o uplatňování této směrnice měla uvést, jak dalece pobočky využily této možnosti a s jakými obtížemi se ony samy nebo systémy pro odškodnění investorů případně setkaly při provádění těchto ustanovení; že není vyloučeno, aby systémy domovských členských států samy nabízely takové doplňkové krytí za podmínek, jež tento systém může stanovit;(16) vzhledem k tomu, že pobočky investičních podniků usazených v členských státech jiných než členských státech původu, které nabízejí vyšší úroveň krytí než investiční podniky povolené v hostitelském členském státě, mohou způsobit narušení trhu; že není vhodné, aby se rozsah krytí poskytovaného systémem pro odškodnění investorů stal předmětem hospodářské soutěže; že je proto nutné alespoň na počátku stanovit, že úroveň a rozsah krytí poskytovaného systémem domovského členského státu investorům u poboček nacházejících se v jiném členském státě nesmí přesáhnout maximální úroveň a rozsah nabízené obdobným systémem v hostitelském členském státě; že případná narušení trhu by měla být brzy prozkoumána na základě získaných zkušeností a s ohledem na vývoj finančního sektoru;(17) vzhledem k tomu, že každý členský stát musí mít možnost vyjmout z krytí poskytovaného systémy pro odškodnění investorů některé přesně vymezené investice nebo investory, o nichž má za to, že nepotřebují zvláštní ochranu poskytovanou systémy pro odškodnění investorů;(18) vzhledem k tomu, že v některých členských státech jsou systémy pro odškodnění investorů v působnosti profesních organizací; že v jiných členských státech jsou systémy, které jsou vytvořeny a upravovány zákonem; že tento rozdíl v postavení představuje obtíž pouze v otázce povinného členství v systémech a vylučování z nich; že je proto nutné stanovit opatření omezující pravomoc systémů v této oblasti;(19) vzhledem k tomu, že investor musí být odškodněn bez zbytečného zdržení, jakmile je zjištěna oprávněnost jeho nároku; že systém pro odškodnění investorů musí být sám schopen stanovit rozumnou lhůtu pro uplatnění pohledávek; že však skutečnost, že lhůta uplynula, nesmí být použita proti investorovi, který z platného důvodu nebyl schopen uplatnit svou pohledávku včas;(20) vzhledem k tomu, že informování investorů o opatřeních k odškodnění je podstatným prvkem jejich ochrany; že článek 12 směrnice 93/22/EHS požaduje, aby investiční podniky informovaly investory před uzavřením obchodní dohody o možném použití systému pro odškodnění investorů; že by proto tato směrnice měla stanovit pravidla k informování potenciálních investorů o systémech pro odškodnění investorů týkajících se jejich investičních operací;(21) vzhledem k tomu, že by však neregulované užívání odkazu na výši a rozsah určitého systému pro odškodnění investorů v reklamě mohlo ohrozit stabilitu finančního systému nebo důvěru investorů; že by proto členské státy měly stanovit pravidla pro omezení těchto odkazů;(22) vzhledem k tomu, že tato směrnice v zásadě požaduje po každém investičním podniku, aby se připojil k některému systému pro odškodnění investorů; že směrnice upravující přijetí investičních podniků, které mají sídlo ve třetí zemi, a zejména směrnice 93/22/ES, umožňují členským státům rozhodovat o tom, zda a za jakých podmínek povolí pobočkám takových investičních podniků provozovat činnost na svém území; že se na tyto pobočky nevztahuje volný pohyb služeb ve smyslu čl. 59 odst. 2 Smlouvy, ani svoboda usazování v jiných členských státech než v těch, ve kterých jsou usazeny; že je tudíž na členském státě povolujícím tyto pobočky, aby rozhodl, jak uplatňovat zásady této směrnice vůči pobočkám v souladu s článkem 5 směrnice 93/22/EHS a s nutností chránit investory a udržovat integritu finančního systému; že je nezbytné, aby si investoři u těchto poboček byli plně vědomi úpravy odškodnění investorů, která se na ně vztahuje;(23) vzhledem k tomu, že v této směrnici není nezbytné harmonizovat způsoby financování systémů pro odškodnění investorů nebo samotných investičních podniků, protože na jedné straně náklady financování takových systémů musí v zásadě nést samotné investiční podniky a na druhé straně finanční kapacita těchto systémů musí být úměrná jejich závazkům; že to však nesmí ohrozit stabilitu finanční soustavy daného členského státu;(24) vzhledem k tomu, že tato směrnice nesmí vést k tomu, aby byly členské státy nebo jejich příslušné orgány činěny odpovědnými vůči investorům, pokud zajistí zavedení nebo úřední uznání jednoho nebo více systémů pro odškodnění nebo ochranu investorů za podmínek stanovených v této směrnici;(25) vzhledem k tomu, že minimální stupeň harmonizace opatření pro odškodnění investorů je nezbytný pro dotvoření vnitřního trhu pro investiční podniky, protože to umožní investorům harmonizovat vztahy s takovými podniky s větší důvěrou, zejména v případě podniků z jiných členských států, a vyhnout se veškerým potížím způsobených tím, že členské státy uplatňují vnitrostátní předpisy na ochranu investorů, které nejsou koordinovány na úrovni Společenství; že závazná směrnice Společenství je jediným vhodným nástrojem k dosažení požadovaného záměru při obecné neexistenci opatření pro odškodnění investorů odpovídajícího oblasti působnosti směrnice 93/22/EHS; že tato směrnice přináší pouze minimum nezbytné harmonizace, umožňuje členským státům předepsat širší nebo vyšší krytí, pokud si to přejí a poskytuje členským státům nezbytný prostor ve věcech organizace a financování systémů pro odškodnění investorů,PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:Článek 1Pro účely této směrnice se rozumí:1. "investičním podnikem" investiční podnik ve smyslu čl. 1 bodu 2 směrnice 93/22/EHS,- povolený podle článku 3 směrnice 93/22/EHS,nebo- povolený jako úvěrová instituce podle směrnice Rady 77/780/EHS [7] a směrnice Rady 89/646/EHS [8], jejíž povolení zahrnuje jednu nebo více investičních služeb uvedených v oddílu A přílohy směrnice 93/22/EHS;2. "investiční operací" jakákoliv investiční služba ve smyslu čl. 1 bodu 1 směrnice 93/22/EHS a služba uvedená v bodě 1 oddíle C přílohy uvedené směrnice;3. "nástroji" nástroje uvedené v oddílu B přílohy směrnice 93/22/EHS;4. "investorem" jakákoliv osoba, která svěřila peníze nebo nástroje investičního podniku v souvislosti s investiční operací;5. "pobočkou" provozovna bez právní subjektivity, která je součástí investičního podniku a která poskytuje investiční služby, jež byly investičnímu podniku povoleny; všechny provozovny zřízené ve stejném členském státě investičním podnikem, který má sídlo v jiném členském státě, jsou považovány za jedinou pobočku;6. "společnou investiční operací" investiční operace prováděná na účet nejméně dvou osob, nebo nad kterou mají nejméně dvě osoby práva, která mohou být uplatněna prostřednictvím podpisu nejméně jedné z těchto osob;7. "příslušnými orgány" orgány ve smyslu článku 22 směrnice 93/22/EHS; může se popřípadě jednat o orgány ve smyslu článku 1 směrnice Rady 92/30/EHS ze dne 6. dubna 1992 o dohledu nad úvěrovými institucemi na konsolidovaném základě [9].Článek 21. Každý členský stát zajistí, aby byl na jeho území zaveden a úředně uznán jeden nebo více systémů pro odškodnění investorů. S výjimkou okolností uvedených v druhém pododstavci a čl. 5 odst. 3 nesmí žádný investiční podnik povolený v tomto členském státě provádět investiční operace, pokud se takového systému neúčastní.Členský stát však může zprostit úvěrovou instituci, na kterou se vztahuje tato směrnice, povinnosti účastnit se systému pro odškodnění investorů, pokud je tato úvěrová instituce již zproštěna povinnosti účastnit se systému pojištění vkladů podle čl. 3 odst. 1 směrnice 94/19/ES, pokud tato ochrana a informace poskytované vkladatelům jsou také poskytovány investorům za stejných podmínek, a investoři tak požívají ochrany, která je alespoň rovnocenná ochraně poskytované některým systémem pro odškodnění investorů.Členské státy, které využijí této možnosti, o tom uvědomí Komisi; zejména ji zpraví o vlastnostech ochranných systémů a o úvěrových institucích, na které se vztahují, jakož i o všech pozdějších změnách poskytnutých informací. Komise o nich uvědomí Radu.2. Systém poskytuje krytí pro investory podle článku 4, jestliže- příslušné orgány zjistí, že se podle jejich názoru zdá, že investiční podnik není v současnosti schopen z důvodů přímo souvisejících s jeho finanční situací plnit závazky plynoucí z pohledávek investorů a v současnosti nejsou vyhlídky, že bude schopen tak učinit později,nebo- soud vydá rozhodnutí z důvodů přímo souvisejících s finanční situací investičního podniku, které má za následek přerušení možnosti investorů uplatňovat vůči němu pohledávky,podle toho, k čemu dojde dříve.Krytí musí být zajištěno pro pohledávky plynoucí z neschopnosti investičního podniku- vyplatit zpět peníze dlužné nebo patřící investorům, držené jejich jménem v souvislosti s investičními operacemi,nebo- vrátit investorům jakékoliv nástroje, které jim patří a jež jsou drženy, uschovávány a spravovány na jejichž účet v souvislosti s investičními operacemi,v souladu s platnými zákonnými a smluvními podmínkami.3. Pro každou pohledávku podle odstavce 2 vůči úvěrové instituci, na kterou by se v daném členském státě vztahovala jak tato směrnice, tak směrnice 94/19/ES, určí tento členský stát systém podle jedné z těchto směrnic, jak to bude považovat za vhodné. Žádná pohledávka nesmí být podle těchto směrnic odškodněna více než jednou.4. Částka pohledávky investora se vypočítá v souladu se zákonnými a smluvními podmínkami, zejména těmi, které se týkají vzájemných pohledávek a jejich započtení, které jsou použitelné pro vyhodnocení, ke dni určení nebo rozhodnutí uvedeného v odstavci 2 pro finanční částky nebo hodnoty stanovené pokud možno odkazem na tržní hodnotu nástrojů patřících investorovi, kterou investiční podnik není schopen splatit nebo vrátit.Článek 3Pohledávky vznikající z operací, v souvislosti s nimiž byl vynesen odsuzující rozsudek za trestný čin praní peněz ve smyslu článku 1 směrnice Rady 91/308/EHS ze dne 10. června 1991 o předcházení zneužití finančního systému k praní peněz [10], se vylučují z jakéhokoliv odškodnění v rámci systémů pro odškodnění investorů.Článek 41. Členské státy zajistí, aby systémy poskytovaly krytí ne menší než 20000 ECU pro každého investora, pokud jde o pohledávky uvedené v čl. 2 odst. 2.Do 31. prosince 1999 smějí členské státy, ve kterých je ke dni přijetí této směrnice krytí nižší než 20000 ECU, ponechat tuto nižší hranici krytí, není-li nižší než 15000 ECU. Tuto možnost mají také členské státy, na které se vztahují přechodná ustanovení čl. 7 odst. 1 druhého pododstavce směrnice 94/19/ES.2. Členský stát může stanovit, že určití investoři jsou z krytí poskytovaného v rámci těchto systémů vyňati nebo že jim bude poskytnuta nižší úroveň krytí. Tyto výjimky jsou uvedeny v příloze 1.3. Tento článek nevylučuje zachování nebo přijetí předpisů, které poskytují vyšší nebo úplnější krytí investorů.4. Členské státy mohou omezit krytí stanovené v odstavci 1 nebo uvedené v odstavci 3 na určité procento z pohledávky investora. To však musí být nejméně 90 % pohledávky, pokud je částka, jež má být vyplacena v rámci systému, nižší než 20000 ECU.Článek 51. Pokud investiční podnik, který je podle čl. 2 odst. 1 povinen účastnit se systému, neplní své povinnosti, které má jako člen systému, musí to být ohlášeno příslušným orgánům, které mu vydaly povolení a které ve spolupráci se systémem pro odškodnění investorů přijmou veškerá vhodná opatření, včetně uložení sankcí, aby zajistily, že investiční podnik své povinnosti splní.2. Pokud tato opatření nedokážou zajistit plnění povinností investičním podnikem, může systém v případech, kdy vnitrostátní právní předpisy dovolují vyloučení člena, oznámit s výslovným souhlasem příslušných orgánů ve lhůtě ne kratší než 12 měsíců svůj záměr vyloučit investiční podnik z členství v systému. Systém nadále poskytuje krytí podle čl. 2 odst. 2 druhého pododstavce, pokud jde o investiční operace provedené během tohoto období. Pokud do uplynutí výpovědní lhůty investiční podnik nesplní své povinnosti, může jej systém pro odškodnění investorů, opět po předchozím výslovném souhlasu příslušných orgánů, vyloučit.3. Pokud to umožňují vnitrostátní právní předpisy a s výslovným souhlasem příslušných orgánů, které mu vydaly povolení, smí investiční podnik vyloučený ze systému pro odškodnění investorů pokračovat v poskytování investičních služeb, pokud před svým vyloučením zavedl alternativní uspořádání pro odškodnění zajišťující, že se na investory vztahuje krytí, které je alespoň rovnocenné krytí poskytovanému úředně uznaným systémem a má rovnocenné znaky jako tento systém.4. Pokud investiční podnik, jehož vyloučení je navrženo podle odstavce 2, není schopen provést alternativní uspořádání, které splňuje podmínky stanovené v odstavci 3, odejmou mu příslušné orgány okamžitě povolení, jež mu vydaly.Článek 6Po odnětí povolení investičnímu podniku se krytí nadále poskytuje podle čl. 2 odst. 2 druhého pododstavce, pokud jde o investiční operace provedené do odebrání povolení.Článek 71. Systémy pro odškodnění investorů zavedené a úředně uznané v členském státě podle čl. 2 odst. 1 se vztahují také na investory u poboček zřízených investičními podniky v jiných členských státech.Do 31. prosince 1999 nepřekročí úroveň ani rozsah poskytovaného krytí včetně procentního podílu maximální úroveň či rozsah krytí nabízeného odpovídajícím systémem pro odškodnění investorů na území hostitelského členského státu. Do tohoto dne podá Komise na základě zkušeností získaných při uplatňování tohoto pododstavce a čl. 4 odst. 1 směrnice 94/19/ES uvedené výše zprávu a zváží potřebu zachovat tato ustanovení. Předloží případně Evropskému parlamentu a Radě návrh směrnice za účelem prodloužení jejich platnosti.Pokud úroveň nebo rozsah krytí systému pro odškodnění investorů hostitelského státu včetně procentního podílu překračuje úroveň nebo rozsah krytí poskytovaného v členském státě, v němž je investiční podnik povolen, zajistí hostitelský členský stát, aby na jeho území existoval úředně uznaný systém, k němuž by se pobočka mohla dobrovolně připojit, aby doplnila krytí, které investoři už požívají na základě jejího členství v systému v jejím domovském členském státě.Systém, k němuž se pobočka připojí, se musí vztahovat na kategorii institucí, ke kterým pobočka patří nebo kterým nejblíže odpovídá, v hostitelském členském státě.Členské státy zajistí, aby byly stanoveny objektivní a obecně platné podmínky pro členství poboček ve všech systémech pro odškodnění investorů. Přijetí je podmíněno splněním členských povinností, zejména platby všech příspěvků a ostatních poplatků. Členské státy se při provádění tohoto odstavce řídí základními zásadami uvedenými v příloze II.2. Pokud pobočka, která využila možnosti dobrovolného členství podle odstavce 1, neplní povinnosti vyplývající z členství v systému pro odškodnění investorů, je to sděleno příslušným orgánům, které jí vydaly povolení, a tyto orgány ve spolupráci se systémem pro odškodnění investorů přijmou veškerá vhodná opatření, aby zajistily plnění uvedených povinností.Pokud tato opatření nezajistí splnění uvedených povinností pobočkou, může systém odškodnění investorů po uplynutí přiměřené, nejméně dvanáctiměsíční výpovědní lhůty a se souhlasem příslušných orgánů, které jí vydaly povolení, pobočku vyloučit. Investiční operace provedené přede dnem vyloučení jsou nadále kryty systémem pro odškodnění investorů, jehož dobrovolným členem pobočka byla. Investoři jsou informováni o zrušení doplňkového krytí a o dni, kdy zrušení nabývá účinnosti.Článek 81. Krytí uvedené v čl. 4 odst. 1, 3 a 4 se vztahuje na úhrnnou pohledávku investora u téhož investičního podniku podle této směrnice bez ohledu na počet účtů, jejich měnu a místo ve Společenství.Členské státy však mohou stanovit, že peněžní prostředky v měnách jiných, než jsou měny členských států a ECU, jsou buď vyňaty z krytí, nebo jsou předmětem nižšího krytí. Tato možnost se nevztahuje na nástroje.2. Při výpočtu krytí uvedeného v čl. 4 odst. 1, 3 a 4 se přihlédne k podílu investora na společné investiční operaci.Není-li stanoveno jinak, rozdělují se pohledávky mezi investory stejným dílem.Členské státy mohou stanovit, že pohledávky týkající se společné investiční operace dvou nebo více osob jako společníků společnosti, členů sdružení nebo jiného obdobného seskupení bez právní subjektivity, mohou být pro účel výpočtu limitů stanovených v čl. 4 odst. 1, 3 a 4 sečteny a lze s nimi nakládat, jako by vznikly z investice provedené jediným investorem.3. Pokud investor nemůže nakládat s penězi nebo cennými papíry bez omezení, osoba, která s nimi může bez omezení nakládat, obdrží odškodnění za předpokladu, že je nebo může být zjištěna přede dnem zjištění nebo rozhodnutí uvedeného v čl. 2 odst. 2.Pokud mohou dvě nebo více osob nakládat s penězi nebo cennými papíry bez omezení, přihlédne se k podílu každé z nich podle předpisů upravujících správu peněz nebo cenných papírů při výpočtu limitů stanovených v čl. 4 odst. 1, 3 a 4.Toto ustanovení se nevztahuje na subjekty kolektivního investování.Článek 91. Systém pro odškodnění investorů přijme vhodná opatření k informování investorů o zjištění nebo o rozhodnutí uvedeném v čl. 2 odst. 2 a jestliže jim má být poskytnuto odškodnění, odškodnit je co nejdříve. Může stanovit lhůtu, ve které musí investoři uplatnit své pohledávky. Tato lhůta nesmí být kratší než pět měsíců ode dne zmíněného zjištění nebo rozhodnutí nebo ode dne, kdy toto zjištění nebo rozhodnutí bylo zveřejněno.Uplynutí lhůty se však systém nesmí dovolávat, aby odepřel krytí pro investora, který nebyl schopen včas uplatnit nárok na odškodnění.2. Systém musí být schopen vyplatit pohledávky investora co nejdříve a nejpozději do tří měsíců od stanovení přípustnosti a výše pohledávky.Za zcela výjimečných okolností a ve zvláštních případech může systém pro odškodnění investorů požádat příslušné orgány o prodloužení této lhůty. Prodloužení nesmí přesáhnout tři měsíce.3. Bez ohledu na lhůtu stanovenou v odstavci 2 může systém pro odškodnění investorů v případech, kdy investor nebo kterákoliv jiná osoba s nárokem nebo zájmem na určité investiční operaci byli obviněni z trestného činu týkajícího se praní peněz ve smyslu článku 1 směrnice 91/308/EHS, pozastavit veškeré platby až do rozhodnutí soudu.Článek 101. Členské státy zajistí, aby investiční podniky přijaly vhodná opatření k tomu, aby poskytly skutečným i případným investorům potřebné informace o systému pro odškodnění investorů, jejichž členem investiční podnik a jeho pobočky v rámci Společenství jsou, nebo jakékoliv jiné způsoby odškodnění stanovené na základě čl. 2 odst. 1 druhého pododstavce nebo čl. 5 odst. 3. Investoři musí být informováni o ustanoveních systémů pro odškodnění investorů nebo jakéhokoliv jiného způsobu odškodnění, včetně výše a rozsahu krytí poskytovaného systémem pro odškodnění investorů a veškerých pravidel případně stanovených členskými státy podle čl. 2 odst. 3. Tyto informace musí být poskytnuty v jasné a srozumitelné formě.Na žádost musí být také poskytnuty informace o podmínkách odškodnění a o formalitách, jež musí být splněny pro vyplacení odškodnění.2. Informace uvedené v odstavci 1 se poskytují způsobem stanoveným vnitrostátními právními předpisy v úředním jazyce nebo jazycích členského státu, v němž je pobočka usazena.3. Členské státy stanoví pravidla omezující použití informací uvedených v odstavci 1 k reklamním účelům, aby toto použití neohrozilo stabilitu finančního systému nebo důvěru investorů. Členské státy mohou zejména omezit reklamu na odkaz na systém, kterého se investiční podnik účastní.Článek 111. Členské státy ověří, zda pobočky zřízené investičním podnikem, který má sídlo mimo Společenství, mají krytí rovnocenné tomu, které stanoví tato směrnice. Pokud tomu tak není, mohou členské státy stanovit, s výhradou článku 5 směrnice 93/22/EHS, že pobočky zřízené investičním podnikem, který má sídlo mimo Společenství, se musí připojit k některému systému pro odškodnění investorů, které působí na jejich území.2. Investiční podnik, který má sídlo mimo Společenství, poskytuje současným a případným budoucím investorům u poboček jím zřízených veškeré relevantní informace o odškodnění vztahujícím se na jejich investice.3. Informace uvedené v odstavci 2 musí být poskytovány v úředním jazyce nebo jazycích členského státu, ve kterém je pobočka usazena, způsobem stanoveným vnitrostátními právními předpisy v jasné a srozumitelné formě.Článek 12Aniž tím jsou dotčena jiná práva, která mohou mít podle vnitrostátních právních předpisů, mají systémy provádějící výplatu odškodnění investorů právo vstoupit do práv investorů v likvidačním řízení až do výše svých plateb.Článek 13Členské státy zajistí, aby práva investorů na odškodnění mohla být předmětem žaloby investora proti systému pro odškodnění investorů.Článek 14Nejpozději 31. prosince 1999 podá Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování této směrnice, popřípadě společně s návrhy na její přezkoumání.Článek 151. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 26. září 1998. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.Článek 16Článek 12 směrnice 93/22/EHS se zrušuje s účinkem ode dne uvedeného v čl. 15 odst. 1.Článek 17Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.Článek 18Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 3. března 1997.Za Evropský parlamentpředsedaJ. M. Gil-roblesZa RadupředsedkyněM. De Boer[1] Úř. věst. C 321, 27.11.1993, s. 15 a Úř. věst. C 382, 31.12.1994, s. 27.[2] Úř. věst. C 127, 7.5.1994, s. 1.[3] Stanovisko ze dne 28. července 1995.[4] Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 19. dubna 1994 (Úř. věst. C 128, 9.5.1994, s. 85), Společný postoj Rady ze dne 23. října 1995 (Úř. věst. C 320, 30.11.1995, s. 9) a rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 12. března 1996 (Úř. věst. C 96, 1.4.1996, s. 28). Rozhodnutí Rady ze dne 17. února 1997 a rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 19. února 1997 (Úř. věst. C 85, 17.3.1997).[5] Úř. věst. L 141, 11.6.1993, s. 27.[6] Úř. věst. L 135, 31.5.1994, s. 5.[7] První směrnice Rady 77/780/EHS ze dne 12. prosince 1977 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti úvěrových institucí a jejího výkonu (Úř. věst. L 322, 17.12.1977, s. 30). Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 89/646/EHS (Úř. věst. L 386, 30.12.1989, s. 1).[8] Druhá směrnice Rady 89/646/EHS ze dne 15. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti úvěrových institucí a jejího výkonu, kterou se mění směrnice 77/780/EHS (Úř. věst. L 386, 30.12.1989, s. 1). Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 92/30/EHS (Úř. věst. L 110, 28.4.1992, s. 52).[9] Úř. věst. L 110, 28.4.1992, s. 52.[10] Úř. věst. L 166, 28.6.1991, s. 77.--------------------------------------------------PŘÍLOHA ISEZNAM INVESTORŮ VYŇATÝCH PODLE ČL. 4 ODST. 21. Profesionální a institucionální investoři, zejména:- investiční podniky ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice 93/22/EHS,- úvěrové instituce ve smyslu čl. 1 první odrážky směrnice Rady 77/780/EHS,- finanční instituce ve smyslu čl. 1 bodu 6 směrnice Rady 89/646/EHS,- pojišťovny,- subjekty kolektivního investování,- penzijní a důchodové fondy.Jiní profesionální a institucionální investoři.2. Nadnárodní organizace, státy a ústřední orgány státní správy.3. Orgány krajů, regionů, měst a obcí.4. Členové představenstva, řídící pracovníci a osobně ručící členové investičních podniků, osoby držící nejméně 5 % základního kapitálu investičních podniků, osoby pověřené prováděním auditu účetnictví investičních podniků a investoři s podobným postavením v jiných podnicích ve stejné skupině jako tento podnik.5. Blízcí příbuzní a třetí osoby jednající na účet investorů uvedených v bodě 4.6. Ostatní podniky ve stejné skupině.7. Investoři, kteří mají jakoukoliv odpovědnost za určité skutečnosti nebo využili určitých skutečností ve vztahu k investičnímu podniku, které způsobily finanční těžkosti podniku nebo přispěly ke zhoršení jeho finanční situace.8. Společnosti, které jsou takové velikosti, že jim není dovoleno sestavovat zkrácené rozvahy podle článku 11 čtvrté směrnice Rady 78/660/EHS ze dne 25. července 1978, založené na čl. 54 odst. 3 písm. g) Smlouvy o ročních účetních závěrkách některých forem společností [1].[1] Úř. věst. L 222, 14.8.1978, s. 11. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 94/8/ES (Úř. věst. L 82, 25.3.1994, s. 33).--------------------------------------------------PŘÍLOHA IIZÁKLADNÍ ZÁSADY(uvedené v čl. 7 odst. 1 pátém pododstavci)Pokud pobočka žádá o vstup do systému hostitelského členského státu, aby se na ni vztahovalo doplňkové krytí, stanoví systém hostitelského členského státu společně se systémem domovského členského státu vhodná pravidla a postupy pro výplatu odškodnění investorům u takové pobočky. Následující zásady se vztahují jak na vypracování těchto postupů, tak na vymezení podmínek členství pro takovou pobočku (jak je uvedeno v čl. 7 odst. 1):a) systém hostitelského členského státu si ponechává plné právo uplatňovat svá objektivní a obecně používaná pravidla na zúčastněné úvěrové instituce; může vyžadovat poskytnutí relevantních informací a ověřovat si je u příslušných orgánů domovského členského státu;b) systém hostitelského členského státu uspokojuje nároky na doplňkovou náhradu poté, co jej uvědomí příslušné orgány domovského členského státu o zjištění nebo rozhodnutí ve smyslu čl. 2 odst. 2. Systém hostitelského členského státu si ponechává plné právo ověřovat podle svých vlastních zásad a postupů oprávnění investora dříve, než vyplatí doplňkovou náhradu;c) systémy domovského členského státu a hostitelského členského státu vzájemně plně spolupracují, aby zajistily, že investoři dostanou náhradu rychle a ve správné výši. Zvláště se dohodnou na tom, jak existence protipohledávky, která může vést k započtení v každém z obou systémů, ovlivní náhradu vyplacenou investorovi každým systémem;d) systémy hostitelského členského státu mají právo uložit pobočkám účast na doplňkovém krytí na vhodném základě, který bere na zřetel krytí financované systémem domovského členského státu. Aby se usnadnil výpočet doplňkového krytí, může systém hostitelského členského státu předpokládat, že jeho závazek je za všech okolností omezen na rozdíl mezi výší krytí, které poskytuje, a výší krytí poskytovaného domovským členským státem, bez ohledu na to, zda domovský členský stát ve skutečnosti vyplatí nějakou náhradu za pohledávky investorů na území hostitelského členského státu.--------------------------------------------------


title: Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/5/ES ze dne 12. února 2001, kterou se mění směrnice 95/2/ES o potravinářských přídatných látkách jiných než barviva a náhradní sladidla

text:
Důležité právní upozornění

|

32001L0005

Úřední věstník L 055 , 24/02/2001 S. 0059 - 0061

		Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/5/ESze dne 12. února 2001,kterou se mění směrnice 95/2/ES o potravinářských přídatných látkách jiných než barviva a náhradní sladidlaEVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,s ohledem na směrnici Rady 89/107/EHS ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se potravinářských přídatných látek povolených pro použití v potravinách určených k lidské spotřebě [1], a zejména na čl. 3 odst. 2 a čl. 5 odst. 3 uvedené směrnice,s ohledem na návrh Komise [2],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [4],vzhledem k těmto důvodům:(1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/2/ES ze dne 20. února 1995 o potravinářských přídatných látkách jiných než barviva a náhradní sladidla [5] stanoví seznam potravinářských přídatných látek, které mohou být používány ve Společenství, a podmínky pro jejich použití.(2) Od přijetí směrnice 95/2/ES došlo k technickému vývoji v oblasti potravinářských přídatných látek.(3) Směrnice 95/2/ES by proto měla být změněna.(4) Potravinářské přídatné látky mohou být povoleny pro použití v potravinách pouze tehdy, pokud vyhovují obecným kritériím stanoveným v příloze II směrnice 89/107/EHS.(5) Podle čl. 5 odst. 1 směrnice 89/107/EHS může členský stát na svém území povolit použití nové potravinářské přídatné látky na dobu dvou let.(6) V souladu s požadavky členských států by měly být na úrovni Společenství povoleny tyto potravinářské přídatné látky povolené na vnitrostátní úrovni: propan, butan a isobutan; tyto výrobky by měly být označeny podle směrnice Rady 75/324/EHS ze dne 20. května 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se aerosolových rozprašovačů [6].(7) Podle článku 6 směrnice 89/107/EHS bylo přijetí předpisů, které mohou mít vliv na lidské zdraví, konzultováno s Vědeckým výborem pro potraviny, zřízeným rozhodnutím Komise 97/579/ES [7],PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:Článek 1Přílohy směrnice 95/2/ES se mění takto:1. Příloha I se mění takto:a) do tabulky se vkládá tato přídatná látka:"E 949 Vodík *",b) do bodu 3 úvodní poznámky se do znění s vysvětlením symbolu*doplňuje tato látka:"E 949".2. V příloze IVa) se do třetího a čtvrtého sloupce v řádku pro"E 445: Glycerolestery dřevných pryskyřic"doplňuje toto:| | "Zakalené alkoholické nápoje podle nařízení Rady (EHS) č. 1576/89, kterým se stanoví obecná pravidla pro definici, označování a obchodní úpravu lihovin | 100 mg/l || | Zakalené alkoholické nápoje s obsahem alkoholu méně než 15 % obj. | 100 mg/l |b) se vkládají tyto řádky, které znějí:"E 650 | Octan zinečnatý | Žvýkačky | 1000 mg/kg |E 943a | Butan | Rostlinné oleje ve spreji určené na pečící formy (jen pro profesionální použití) Emulgované spreje na bázi vody | quantum satis |E 943b | Isobutan |E 944 | Propan" |3. V příloze V se první řádek nahrazuje tímto:"E 1520 | propylenglykol | Barviva, emulgátory, antioxidanty a enzymy (maximálně 1 g/kg v potravině)" |Článek 21. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 24. srpna 2002. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.Článek 3Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.Článek 4Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 12. února 2001.Za Evropský parlamentpředsedkyněN. FontaineZa RadupředsedaT. Östros[1] Úř. věst. L 40, 11.2.1989, s. 27. Směrnice ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/34/ES (Úř. věst. L 237, 10.9.1994, s. 1).[2] Úř. věst. C 21 E, 25.1.2000, s. 42 a Úř. věst. C 337 E, 28.11.2000, s. 238.[3] Úř. věst. C 51, 23.2.2000, s. 27.[4] Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 11. dubna 2000 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku), společný postoj Rady ze dne 20. července 2000 (Úř. věst. C 300, 20.10.2000, s. 45) a rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 14. prosince 2000 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku). Rozhodnutí Rady ze dne 19. ledna 2001.[5] Úř. věst. L 61, 18.3.1995, s. 1. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 98/72/ES (Úř. věst. L 295, 4.11.1998, s. 18).[6] Úř. věst. L 147, 9.6.1975, s. 40. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Komise 94/1/ES (Úř. věst. L 23, 28.1.1994, s. 28).[7] Úř. věst. L 237, 28.8.1997, s. 18.--------------------------------------------------