title: Směrnice Rady ze dne 12. října 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kalibrace nádrží na plavidlech

text:
Důležité právní upozornění

|

31971L0349

Úřední věstník L 239 , 25/10/1971 S. 0015 - 0021 Finské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 2 S. 0088  Dánské zvláštní vydání: Řada I Kapitola 1971(III) S. 0767  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 2 S. 0088  Anglické zvláštní vydání: Řada I Kapitola 1971(III) S. 0865  Řecké zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 1 S. 0227  Španělské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 2 S. 0105  Portugalské zvláštní vydání Kapitola 13 Svazek 2 S. 0105

		Směrnice Radyze dne 12. října 1971o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kalibrace nádrží na plavidlech(71/349/EHS)RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise,s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],vzhledem k tomu, že v několika členských státech stanoví závazné předpisy metody, podle kterých lze kalibrovat nádrže, včetně zásobníků na pohonné hmoty, na plavidlech vnitrozemské plavby a na plavidlech národní a mezinárodní pobřežní plavby a používat je jako měrné nádrže k měření objemu; že se tyto pořadavky v jednotlivých členských státech liší a v důsledku toho brání uznávání měření, která byla provedena pomocí nádrže ověřené jedním z těchto států, ve všech členských státech;vzhledem k tomu, že lze tyto překážky vytvoření a správného fungování společného trhu omezit a dokonce vyloučit, pokud všechny členské státy přijmou stejné požadavky buď jako doplněk, nebo jako náhradu již existujících právních předpisů;vzhledem k tomu, že požadavky Společenství týkající se metod kalibrace popsaných v této směrnici zajišťují, že množství kapaliny v nádržích kalibrovaných podle této metody je možné měřit kdykoli a s dostatečnou přesností;vzhledem k tomu, že kalibrace nádrží na plavidlech je srovnatelná s postupem při prvotním ověření měřicích přístrojů; že určitá ustanovení směrnice Rady ze dne 26. července 1971 [3] o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a metody metrologické kontroly tedy lze pro tento případ vhodně použít,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Tato směrnice se vztahuje na "EHS kalibraci" nádrží na plavidlech vnitrozemské a pobřežní plavby."EHS kalibrací" se rozumí kalibrace provedená členským státem v souladu s touto směrnicí.Článek 2Výsledky kalibrací se zaznamenají do certifikátu EHS kalibrace v souladu s přílohami.Členské státy uvedou v certifikátu EHS kalibrace stejný objem jako v odpovídajících národních dokumentech.Článek 3Měřicí přístroje používané pro stanovení úrovně hladiny kapaliny v nádrži kalibrované podle této směrnice musí být pro tento účel speciálně upraveny.Musí splňovat požadavky příslušné samostatné směrnice.Dočasně se však povoluje používat přístroje, jestliže byly uznány příslušným orgánem v členském státě, v němž se úroveň hladiny kapaliny stanovuje.Platnost dočasné úpravy skončí jeden rok po dni stanoveném pro uvedení samostatných směrnic pro tyto přístroje v platnost.Článek 41. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do osmnácti měsíců od jejího zveřejnění a neprodleně o nich uvědomí Komisi.2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.Článek 5Tato směrnice je určena členským státům.V Lucemburku dne 12. října 1971.Za RadupředsedaL. Viglianesi[1] Úř. věst. C 108, 19.10.1968, s. 36.[2] Úř. věst. C 4, 14.1.1968, s. 2.[3] Úř. věst. L 202, 6.9.1971, s. 1.--------------------------------------------------PŘÍLOHA IOBECNÉ POŽADAVKY TÝKAJÍCÍ SE KALIBRACE NÁDRŽÍ NA PLAVIDLECH1. Objem nádrží se stanovuje:- buď porovnáním vodou, nebo jinou vhodnou kapalinou, jejíž objem je měřen měřidly nebo měřicími zařízeními s měřidly speciálně kalibrovanými pro tento účel,- nebo pomocí výpočtu ze základních rozměrů nádrže, jak byly stanoveny; tato činnost musí být doplněna, kde je to možné, dílčí kontrolou pomocí naměřených objemů kapaliny.2. Kalibrace musí být prováděna takovým způsobem a s přístroji tak přesnými, aby relativní chyba stanovená s ohledem na objem ve vydaném dokumentu nepřekročila:a) podle obecného pravidla: ± 3/1000 indikovaného objemu;b) výjimečně v případě nádrží s velmi komplikovaným tvarem, které nemohou být kalibrovány přímým porovnáním: ± 5/1000 indikovaného objemu.3. Výsledky kalibrace musí být zaznamenány v kalibračním certifikátu, který je doplněn schématy a tabulkami, znázorňujícími zejména objem kapaliny vyjádřený v litrech nebo decimetrech krychlových nebo metrech krychlových, a který je v nádrži v okamžiku, kdy je úroveň volné hladiny kapaliny v dané výšce vyjádřené v centimetrech nebo v decimetrech na vertikální ploše délkové měrky.Centimetrové nebo decimetrové tabulky lze doplnit milimetrovou interpolační tabulkou.Tyto dokumenty musí být v souladu s přílohami II, III a IV.4. Každá nádrž musí být opatřena kalibračním štítkem v blízkosti otvoru použitého pro měření.Kalibrační štítek musí obsahovat následující informace:a) číslo nádrže,b) celkovou referenční výšku H,c) číslo kalibračního certifikátu.Kalibrační štítek musí být vyroben z dostatečně trvanlivého materiálu a musí být zaplombovaný olověnou plombou se značkou EHS tak, aby tento štítek nebylo možné bez poškození této značky odstranit.Vlastnosti a typ plomby se značkou EHS musí být takové, jaké jsou stanoveny pro značku EHS dílčího ověření v čl. 10 odst. 2 a v bodu 11.3 přílohy směrnice Rady ze dne 26. července 1971 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se společných ustanovení pro měřicí přístroje a pro metody metrologické kontroly.Článek 12 uvedené směrnice se použije přiměřeně.5. Kalibrační certifikát nesmí být vydán, pokud konstrukce a uspořádání nádrží a spojovacího potrubí nebudou takové, aby za běžných provozních podmínek plavidla bylo možné nádrže a spojovací potrubí bez problémů úplně vypustit nebo úplně napustit bez toho, aby nad měřenou kapalinou nebo v ní byly zachyceny vzduchové kapsy pod úrovní hladiny, při níž se nádrž považuje za plnou.Pokud jsou povoleny výjimky nebo pokud je nutné přijmout opatření k zajištění správného měření, pak to musí být uvedeno v kalibračním certifikátu.6. Vertikální plocha délkové měrky, na níž se výšky kapaliny určují, musí podle obecného pravidla procházet přibližně těžištěm horizontálních částí nádrže v každé části, kde se může za běžných provozních podmínek použití vyskytovat volná hladina kapaliny.Jestliže tato podmínka není v důsledku konstrukčních vlastností nádrže splněna, musí být v kalibračním certifikátu uvedeno, že úroveň hladiny kapaliny v nádrži může být stanovena pouze tehdy, jestliže plavidlo má nulový sklon a náklon.Osa vodicího zařízení určuje vertikální polohu měrky.Toto zařízení musí zajišťovat správnou polohu měrky; nesmějí existovat žádné systematické chyby měření, které by vyplývaly ze způsobu, jakým je toto zařízení konstruováno. Horizontální rovina procházející horním okrajem vodicího zařízení je referenční nulová rovina. Vzdálenost od této roviny k horizontální, konstantně položené kontaktní rovině umístěné vertikálně pod referenční nulovou rovinou se nazývá "celková referenční výška H" a musí být uvedena v horní části každé tabulky.Je třeba přijmout veškerá opatření k zajištění toho, aby poloha referenční nulové roviny vzhledem k nádrži a celkové referenční výšce H byla téměř konstantní.Na referenční nulovou rovinu musí být připevněna plomba se značkou EHS.7. Je třeba vzít v úvahu:a) přesnost, se kterou byly určeny objemy stanovené v tabulkách;b) přesnost, se kterou lze určit úroveň volného povrchu kapaliny v nádrži. Kalibrační certifikát udává relativní přesnost použití nádrží pro stanovení objemu kapaliny, kterou obsahují.V případě uvedeném v bodu 2 písm. a) této přílohy nesmí relativní nepřesnost překročit ± 5/1000 z objemu uvedeného v tabulce; v případě uvedeném v oddílu 2 písmeno b) nesmí překročit ± 8/1000 z objemu stanoveného v tabulce.Minimální měřitelná výška musí být stanovena alespoň při 500 mm.8. Doba platnosti plomby, kalibračních certifikátů a kalibračních tabulek končí- po dvanácti letech,- nebo tehdy, jakmile se nádrž začne deformovat nebo byla opravena nebo přestavěna způsobem, který by mohl změnit metrologické vlastnosti.Poslední měsíc a rok příslušného dvanáctiletého období platnosti je uveden v horní části každého certifikátu a každé tabulky.Kalibrační certifikáty a tabulky se obnovují pouze po další kalibraci.--------------------------------------------------PŘÍLOHA IIKALIBRAČNÍ LISTYKalibrační list vydaný příslušným metrologickým orgánem obsahuje následující dokumenty:1. Vlastní kalibrační certifikát, který obsahuje:a) jméno a adresu příslušného orgánu, který certifikát vydává;b) jméno a služební zařazení úředníka metrologického orgánu;c) sériové číslo kalibračního certifikátu (které se opakuje na všech ostatních dokumentech a na kalibračních štítcích);d) datum vydání certifikátu a adresu pracoviště úředníka pověřeného kalibrací;e) datum ukončení platnosti kalibračního certifikátu;f) identifikaci plavidla (název, registrační číslo, jméno a adresa vlastníka a rok výroby);g) seznam a druh připojených dokumentů;h) skupiny nádrží, pro které se může používat stejná tabulka;i) označení nádrží, v nichž se nacházejí výpustě nebo topná tělesa;j) celkový objem;k) přesnost výsledků uvedených v tabulkách udávajících objemy nádrže;l) přesnost údajů kalibračního certifikátu pro stanovení objemů kapaliny obsažené v nádržích;m) minimální měřitelnou výšku.2. Schéma č. 1, které znázorňuje umístění nádrží na plavidle a pro každou nádrž celkovou referenční výšku H, umístění měrky a polohu měrky vzhledem k přední přepážce nádrže a vzhledem k podélné střední přepážce nebo rovině.3. Schéma č. 2, které znázorňuje příčný průřez nádrží, zejména poloměr vyklenutí nádrže, výšku nádrže a metodu konstrukce vodicího zařízení.4. Schéma č. 3, které v případě plavidla, u něhož jsou uvnitř těchto nádrží topná tělesa a kalové jímky, udává objem, který zabírají tato topná tělesa a kalové jímky, a objem kapaliny, která může být obsažena v potrubí od jednoho uzavíracího ventilu nádrže k přepouštěcímu ventilu další nádrže.5. Pro každou nádrž nebo skupinu shodných nádrží tabulku, která vyjadřuje závislost objemu na výšce hladiny v cm nebo dm obsahující dále celkovou referenční výšku H a datum ukončení platnosti, a popřípadě milimetrovou srovnávací tabulku.--------------------------------------------------PŘÍLOHA IIIVZOR KALIBRAČNÍHO CERTIFIKÁTU+++++ TIFF +++++--------------------------------------------------PŘÍLOHA IVVZOR KALIBRAČNÍ TABULKY+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++--------------------------------------------------


title: Směrnice Komise ze dne 8. července 1980, kterou se stanoví analytická metoda Společenství pro úřední kontrolu obsahu monomerního vinylchloridu v materiálech a předmětech určených pro styk s potravinami

text:
Důležité právní upozornění

|

31980L0766

Úřední věstník L 213 , 16/08/1980 S. 0042 - 0046 Finské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 10 S. 0221  Řecké zvláštní vydání: Kapitola 15 Svazek 1 S. 0250  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 10 S. 0221  Španělské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 11 S. 0042  Portugalské zvláštní vydání Kapitola 13 Svazek 11 S. 0042

		Směrnice Komiseze dne 8. července 1980,kterou se stanoví analytická metoda Společenství pro úřední kontrolu obsahu monomerního vinylchloridu v materiálech a předmětech určených pro styk s potravinami(80/766/EHS)KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,s ohledem na směrnici Rady 78/142/EHS ze dne 30. ledna 1978 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se materiálů a předmětů obsahujících monomerní vinylchlorid a určených pro styk s potravinami [1], a zejména na článek 3 uvedené směrnice,vzhledem k tomu, že se článek 2 směrnice 78/142/EHS stanoví, že tyto materiály a předměty nesmějí obsahovat monomerní vinylchlorid v množství vyšším než jeden miligram na kilogram konečného výrobku, a článek 3 stanoví, že tento limit musí být kontrolován analytickou metodou Společenství;vzhledem k tomu, že se metoda popsaná v příloze ukázala na základě řady mezilaboratorních okružních zkoušek jako dostatečně přesná a opakovatelná, aby mohla být přijata jako metoda Společenství;vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potraviny,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Členské státy stanoví, že analýzy nezbytné pro úřední kontrolu obsahu monomerního vinylchloridu v materiálech a předmětech určených pro styk s potravinami (v příloze uváděny jako "materiály a předměty") musí být prováděny metodou popsanou v příloze.Článek 2Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 18 měsíců od oznámení této směrnice. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Článek 3Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 8. července 1980.Za KomisiÉtienne Davignončlen Komise[1] Úř. věst.L 44, 15.2.1978, s. 15.--------------------------------------------------PŘÍLOHASTANOVENÍ OBSAHU MONOMERNÍHO VINYLCHLORIDU V MATERIÁLECH A PŘEDMĚTECH1. ROZSAH A OBLAST POUŽITÍTouto metodou se stanoví obsah monomerního vinylchloridu v materiálech a předmětech.2. PODSTATA METODYObsah monomerního vinylchloridu (VC) v materiálech nebo předmětech se stanoví plynovou chromatografií, metodou "headspace", dávkování vzorku z prostoru nad substrátem, po rozpuštění nebo suspendování vzorku v N,Ndimethylacetamidu.3. REAKČNÍ ČINIDLA3.1. Vinylchlorid o čistotě vyšší než 99,5 % (V/V).3.2. N,Ndimethylacetamid (DMA) bez veškerých nečistot se stejným retenčním časem za podmínek zkoušky jako VC nebo jako vnitřní standard (3.3.).3.3. Diethylether nebo cis-but-2-en v DMA (3.2.) jako roztok vnitřního standardu. Tyto vnitřní standardy nesmějí obsahovat žádné nečistoty se stejným retenčním časem jako má VC za podmínek zkoušky.4. PŘÍSTROJE A POMŮCKYPoznámka:Přístroj nebo díl přístroje je zmíněn pouze tehdy, jedná-li se o zvláštní typ nebo o zvláštní specifikaci. Předpokládá se, že obvyklé laboratorní zařízení je k dispozici.4.1. Plynový chromatograf vybavený dávkovačem "headspace" nebo zařízením pro ruční vstřikování vzorků.4.2. Plameno-ionizační detektor nebo jiné detektory uvedené v bodě 7.4.3. Kolona pro plynovou chromatografii.Kolona musí umožňovat oddělení píku vzduchu, VC a vnitřního standardu, pokud je použit.Dále musí být kombinace systémů 4.2. a 4.3. uzpůsobena tak, aby signál získaný pro roztok obsahující 0,02 mg VC/litr DMA nebo 0,02 mg VC/kg DMA byl pětkrát vyšší než pozadí.4.4. Ampule nebo lahvičky musejí být opatřeny septy ze silikonu nebo butylové pryže.Při technikách ručního dávkování vzorku může v ampuli nebo v lahvičce při dávkování vzorku z prostoru nad substrátem pomocí injekční stříkačky vzniknout podtlak. Proto se pro ruční techniky, při nichž nejsou ampule před dávkováním natlakovány, doporučuje použití velkých ampulí.4.5. Injekční mikrostříkačky.4.6. Plynotěsné stříkačky pro ruční dávkování vzorku z prostoru nad substrátem.4.7. Analytické váhy s přesností 0,1 mg.5. POSTUPUPOZORNĚNÍ: VC je nebezpečná látka a při pokojové teplotě je v plynném stavu. Příprava roztoku by tedy měla být prováděna v dobře odvětrané digestoři.Poznámka:— Proveďte všechna nezbytná opatření pro zabránění úniku VC nebo DMA.— Při ručních technikách dávkování vzorku by měl být použit vnitřní standard (3.3.).— Při použití vnitřního standardu by měl být během celé analýzy používán tentýž roztok.5.1. Příprava koncentrovaného standardního roztoku VC o koncentraci přibližně 2000 mg/kgDo vhodné skleněné nádoby zvážené s přesností na 0,1 mg se vpraví určité množství (například 50 ml) DMA (3.2.). Vážení se zopakuje. K DMA se pomalu stříkačkou přidá určité množství (například 0,1 g) VC v kapalné nebo plynné formě. VC lze přidat také jeho probubláním za předpokladu, že se použije zařízení, které zabrání ztrátám DMA. Vážení s přesností na 0,1 mg se zopakuje. Vyčká se dvě hodiny do ustavení rovnováhy. Standardní roztok se uchovává v ledničce.5.2. Příprava zředěného standardního roztoku VCOdebere se zvážené množství koncentrovaného standardního roztoku VC (5.1.) a zředí se na známý objem nebo na známou hmotnost DMA (3.2.) nebo roztokem vnitřního standardu (3.3.). Koncentrace výsledného zředěného standardního roztoku se vyjádří v mg/l nebo mg/kg.5.3. Sestrojení kalibrační křivkyPoznámka:— kalibrační křivka musí být sestrojena pomocí bodů z alespoň sedmi duplicitních stanovení,— opakovatelnost naměřených hodnot [1] musí být menší než 0,02 mg VC/l nebo kg DMA,— kalibrační křivka musí být těmito body proložena metodou nejmenších čtverců, tzn. regresní křivka musí být vypočtena pomocí této rovnice:y = ax + akde: | a1=n∑xy − ∑x·∑yn∑x2 − ∑x2 |a: | a0 = ∑y·∑x2 − ∑x·∑xyn∑x2 − ∑x2 |kde:y = výška nebo plocha píku každého jednotlivého stanovení,x = koncentrace odpovídající bodům na regresní křivce,n = počet provedených stanovení (n ≥ 14).— křivka musí být lineární, tzn. směrodatná odchylka (s) rozdílů mezi naměřenými hodnotami (yi) a odpovídajícími hodnotami vypočtenými z regresní křivky (zi) dělená střední hodnotou všech naměřených hodnot (y—) nesmí překročit 0,07,≤ 0.07kde: | s = 2∑i = 1nyi − zi2n − 1 || y— = 1n∑i = 1n yi |yi =  každá jednotlivá naměřená hodnota,zi =  hodnota vypočtená z kalibrační křivky odpovídající hodnotě (yi),n ≥  14.Připraví se dvě série alespoň sedmi ampulí (4.4.). Do každé ampule se přidá zředěný standardní roztok VC (5.2.) a DMA (3.2.) nebo roztok vnitřního standardu v DMA (3.3.) v takovém objemu, aby výsledné koncentrace VC duplicitních roztoků byly přibližně 0; 0,050; 0,075; 0,100; 0,125; 0,150; 0,200 atd. mg/l nebo mg/kg DMA a aby všechny ampule obsahovaly stejné množství DMA, jaké má být použito podle bodu 5.5. Ampule se těsně uzavřou a dále se postupuje podle bodu 5.6. Sestrojí se graf, v němž jsou na svislé ose vyneseny plochy (nebo výšky) píků VC ze stanovení duplicitních roztoků nebo poměry těchto ploch (nebo výšek) píků a ploch (nebo výšek) píků odpovídajících vnitřním standardům a na vodorovné ose jsou vyneseny koncentrace VC v duplicitních roztocích.5.4. Ověření správnosti přípravy standardních roztoků připravených podle bodů 5.1. a 5.2.Zopakuje se postup popsaný v bodech 5.1. a 5.2. a připraví se druhý zředěný standardní roztok o koncentraci rovnající se 0,1 mg VC/litr nebo kg DMA nebo roztoku vnitřního standardu. Průměr dvou stanovení tohoto roztoku plynovou chromatografií se nesmí lišit o více než 5 % od odpovídajícího bodu na kalibrační křivce. Pokud je rozdíl větší než 5 %, roztoky připravené podle bodů 5.1., 5.2., 5.3. a 5.4. se vyřadí a postup se opakuje od začátku.5.5. Příprava vzorků materiálů nebo předmětůPřipraví se dvě ampule (4.4.). Do každé ampule se s přesností na 0,1 mg naváží alespoň 200 mg vzorku z jednoho zkoumaného materiálu nebo předmětu rozdrceného na malé kousky. Je třeba zajistit, aby do každé ampule bylo naváženo stejné množství. Ampule se ihned uzavřou. Do každé ampule se na každý gram vzorku přidá 10 ml nebo 10 gramů DMA (3.2.) nebo 10 ml nebo 10 gramů roztoku vnitřního standardu (3.3.). Ampule se těsně uzavřou a dále se postupuje podle bodu 5.6.5.6. Stanovení plynovou chromatografií5.6.1. Ampule se protřepou tak, aby nedošlo ke styku kapaliny a septa (4.4.) a vytvoří se co nejhomogennější roztok nebo suspenze vzorků materiálu nebo předmětu (5.5.).5.6.2. Všechny těsně uzavřené ampule (5.3., 5.4. a 5.5.) se vloží na dvě hodiny do vodní lázně při 60 ± 1 °C, aby se ustavila rovnováha. Podle potřeby se ampule opět protřepou.5.6.3. Z ampule, z prostoru nad substrátem, se odebere vzorek. Pokud se provádí ruční dávkování, musí se při odběru reprodukovatelného vzorku (viz bod 4.4.) postupovat opatrně. Zvláště stříkačka musí být předehřáta na teplotu vzorku. Měří se plocha (nebo výška) píků odpovídajících VC a vnitřnímu standardu, pokud byl použit.5.6.4. Jakmile se v chromatogramu objeví píky DMA, odstraní se z kolony (4.3.) vhodnou metodou přebytečný DMA.6. VÝPOČET VÝSLEDKŮ6.1. Z křivky se interpolací odečte neznámá koncentrace každého ze dvou roztoků vzorků, přičemž se vezme v úvahu vnitřní standard, pokud byl použit. Množství VC v každém ze dvou vzorků zkoumaného materiálu nebo předmětu se vypočte pomocí tohoto vzorce:X =1000kde:X = koncentrace VC ve vzorku materiálu nebo předmětu vyjádřená v mg/kg,C = koncentrace VC v ampuli obsahující vzorek materiálu nebo předmětu (viz bod 5.5.) vyjádřená v mg/l nebo v mg/kg,V = objem nebo hmotnost DMA v ampuli obsahující vzorek materiálu nebo předmětu (viz bod 5.5.), vyjádřeno v litrech nebo kg,M = množství vzorku nebo předmětu vyjádřené v gramech.6.2. Koncentrace VC ve zkoumaném materiálu nebo v předmětu, vyjádřená v mg/kg, je průměrem dvou koncentrací VC (mg/kg) stanovených podle bodu 6.1. za předpokladu, že je splněno kritérium opakovatelnosti podle bodu 8.7. POTVRZENÍ OBSAHU VCV případech, kdy obsah VC v materiálech nebo předmětech vypočtený podle bodu 6.2. překračuje nejvyšší přípustné množství, musí být výsledky získané analýzou každého ze dvou vzorků (5.6. a 6.1.) potvrzeny jedním ze tří způsobů:- použitím alespoň jedné jiné kolony (4.3.) se stacionární fází jiné polarity. Tento postup by se měl opakovat tak dlouho, dokud nebude získán chromatogram bez známek překryvu píku VC nebo píku vnitřního standardu s píky složek vzorku materiálu nebo předmětu,- použitím jiných detektorů, například mikro-elektrolytického vodivostního detektoru [2];- použitím hmotnostní spektrometrie. Pokud jsou v tomto případě nalezeny molekulové ionty o hmotnosti (m/e) 62 a 64 v poměru 3:1, lze tuto skutečnost považovat s velkou pravděpodobností za potvrzení přítomnosti VC. V případě pochybností musí být zkontrolováno celé hmotové spektrum.8. OPAKOVATELNOSTRozdíl výsledků dvou zkoušek (6.1.) provedených současně nebo rychle za sebou se stejným vzorkem, stejným analytikem a za stejných podmínek nesmí překročit 0,2 mg VC/kg materiálu nebo předmětu.[1] Viz doporučení ISO DIS 5725: 1977.[2] Viz Journal of Chromatografic Science, Vol. 12, březen 1974, s. 152.--------------------------------------------------


title: Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/126/ES ze dne 21. října 2009 o etapě II rekuperace benzinových par při čerpání pohonných hmot do motorových vozidel na čerpacích stanicích

text:
               31.10.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 285/36

      SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2009/126/ES
   ze dne 21. října 2009
   o etapě II rekuperace benzinových par při čerpání pohonných hmot do motorových vozidel na čerpacích stanicích
   EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 175 odst. 1 této smlouvy,
   s ohledem na návrh Komise,
   s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
   po konzultaci s Výborem regionů,
   v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy (2),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1600/2002/ES ze dne 22. července 2002 o šestém akčním programu Společenství pro životní prostředí (3) stanovilo potřebu snížit znečištění ovzduší na úroveň, která minimalizuje škodlivé vlivy na lidské zdraví a životní prostředí.

               (2)

               Ženevský protokol o omezení emisí těkavých organických sloučenin nebo jejich toků přes hranice stanoví cíle pro snížení emisí těkavých organických sloučenin (dále jen „VOC“) a Göteborský protokol o snížení acidifikace, eutrofizace a přízemního ozonu (4) stanoví horní hranice emisí pro čtyři znečišťující látky – oxid siřičitý, oxidy dusíku, VOC a čpavek – a požaduje, aby pro zachování nízké úrovně emisí byly používány nejlepší dostupné technologie.

               (3)

               Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/50/ES ze dne 21. května 2008 o kvalitě vnějšího ovzduší a čistším ovzduší pro Evropu (5) stanoví cíle kvality ovzduší pro přízemní ozon a benzen a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/81/ES ze dne 23. října 2001 o národních emisních stropech pro některé látky znečisťující ovzduší (6) stanoví národní emisní stropy pro VOC, které přispívají k tvorbě přízemního ozonu. Emise VOC, včetně benzinových par, v jednom členském státě mohou přispět k problémům s kvalitou ovzduší v jiných členských státech.

               (4)

               Ozon je také skleníkový plyn a přispívá k oteplování atmosféry a změně klimatu.

               (5)

               Směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/63/ES ze dne 20. prosince 1994 o omezování emisí těkavých organických sloučenin (VOC) vznikajících při skladování benzinu a při jeho distribuci od terminálů k čerpacím stanicím (7) (etapa I rekuperace benzinových par) se soustřeďuje na rekuperaci benzinových par vypouštěných při skladování a distribuci benzinu mezi ropnými terminály a čerpacími stanicemi.

               (6)

               Benzinové páry jsou také vypouštěny při čerpání pohonných hmot do motorových vozidel na čerpacích stanicích a měly by být rekuperovány způsobem, který je ve shodě se směrnicí 94/63/ES.

               (7)

               Byly vytvořeny a uplatněny různé nástroje Společenství, jejichž cílem je omezit emise VOC. Pro dosažení cílů v oblasti zdraví a životního prostředí stanovených v šestém akčním programu Společenství pro životní prostředí a ve směrnici 2001/81/ES jsou však potřebná další opatření.

               (8)

               Za účelem snížení emisí skleníkových plynů vznikajících během životního cyklu paliv v silniční dopravě povoluje směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/70/ES ze dne 13. října 1998 o jakosti benzinu a motorové nafty (8) uvádět na trh od 1. ledna 2011 benzin s vyšším podílem biopaliv, než tomu bylo doposud. To může vést k nárůstu emisí VOC, protože členské státy mají možnost uplatnit omezené odchylky od požadavků uvedené směrnice na tlak par benzinu.

               (9)

               Existuje-li případná potřeba přizpůsobit stávající infrastrukturu stávajících čerpacích stanic, je výhodnější instalovat zařízení pro rekuperaci par tehdy, když je podstatným způsobem renovován jejich systém čerpání paliva (tj. výrazně změněna nebo obnovena infrastruktura stanic, zejména nádrží a potrubí), protože se tím výrazně sníží náklady na potřebné úpravy. Větší stávající čerpací stanice jsou však lépe schopny přizpůsobit se a měly by instalovat rekuperaci benzinových par dříve, neboť více přispívají k tvorbě emisí. Nové čerpací stanice mohou začlenit zařízení pro rekuperaci benzinových par v průběhu projektu a výstavby čerpací stanice a mohou proto instalovat takové zařízení okamžitě.

               (10)

               Palivové nádrže nově vyrobených motorových vozidel neobsahují páry benzinu. Je proto vhodné uplatnit odchylku pro první čerpání paliva do těchto vozidel.

               (11)

               Ačkoli několik členských států má vnitrostátní požadavky na systémy rekuperace benzinových par etapy II, právní předpisy Společenství neexistují. Je proto vhodné stanovit jednotnou nejnižší úroveň rekuperace benzinových par, aby se zajistil vysoký přínos pro životní prostředí a usnadnil obchod se zařízeními pro rekuperaci benzinových par.

               (12)

               Měly by být prováděny pravidelné kontroly veškerého instalovaného zařízení pro rekuperaci benzinových par etapy II, aby se zajistilo, že zařízení pro rekuperaci benzinových par přináší skutečná snížení emisí. Členské státy mohou rozhodnout, že kontroly mají provádět jeden nebo více těchto subjektů: úřední kontrolní orgány, samotný provozovatel nebo třetí strana. V případě úředních kontrol by měly členské státy zohlednit doporučení Evropského parlamentu a Rady 2001/331/ES ze dne 4. dubna 2001, kterým se stanoví minimální kritéria pro inspekce v oblasti životního prostředí v členských státech (9).

               (13)

               Zařízení pro rekuperaci benzinových par etapy II by mělo být pravidelně přezkušováno. Evropský výbor pro normalizaci (CEN) by měl být vyzván, aby vypracoval harmonizovanou metodiku těchto zkoušek.

               (14)

               Členské státy by měly stanovit sankce za porušení vnitrostátních právních předpisů přijatých na základě této směrnice a zajistit jejich uplatňování. Tyto sankce by měly být účinné, přiměřené a odrazující, neboť neplnění této směrnice může vést k poškození lidského zdraví a životního prostředí.

               (15)

               Podle bodu 34 interinstitucionální dohody o zdokonalení tvorby právních předpisů (10) jsou členské státy vybízeny k tomu, aby jak pro sebe, tak i v zájmu Společenství sestavily vlastní tabulky, z nichž bude co nejvíce patrné srovnání mezi touto směrnicí a prováděcími opatřeními, a aby tyto tabulky zveřejnily.

               (16)

               Jelikož tato směrnice byla přijata podle článku 175 Smlouvy, nebrání členským státům, aby udržovaly a zaváděly přísnější ochranná opatření, která jsou v souladu se Smlouvou. Podle článku 176 Smlouvy musí členské státy každé takové opatření oznámit Komisi.

               (17)

               Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi (11).

               (18)

               Zejména je třeba zmocnit Komisi k přijetí prováděcích opatření týkajících se harmonizovaných metod a norem. Jelikož tato opatření mají obecný význam a jejich účelem je změnit jiné než podstatné prvky této směrnice, včetně jejím doplněním o nové jiné než podstatné prvky, musí být přijata regulativním postupem s kontrolou stanoveným v článku 5a rozhodnutí 1999/468/ES.

               (19)

               Jelikož cíle této směrnice, totiž snížení emisí benzinových par do ovzduší, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jej může být z důvodu přeshraniční povahy znečištění ovzduší lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné k dosažení tohoto cíle,

         PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   Předmět
   Tato směrnice stanoví opatření zaměřená na snížení množství benzinových par vypouštěných do ovzduší při čerpání pohonných hmot do motorových vozidel na čerpacích stanicích.
   Článek 2
   Definice
   Pro účely této směrnice se rozumí:

               1)

               „benzinem“ benzin, jak je definován v čl. 2 písm. a) směrnice 94/63/ES;

               2)

               „benzinovými parami“ všechny plynné sloučeniny, které se odpařují z benzinu;

               3)

               „čerpací stanicí“ čerpací stanice, jak je definována v čl. 2 písm. f) směrnice 94/63/ES;

               4)

               „stávající čerpací stanicí“ čerpací stanice, která byla postavena nebo pro kterou bylo uděleno individuální povolení v oblasti územního plánování, stavební povolení nebo provozní povolení přede dnem 1. ledna 2012;

               5)

               „novou čerpací stanicí“ čerpací stanice, která byla postavena nebo pro kterou bylo uděleno individuální povolení v oblasti územního plánování, stavební povolení nebo provozní povolení ke dni 1. ledna 2012 nebo později;

               6)

               „systémem rekuperace benzinových par etapy II“ zařízení zajišťující rekuperaci benzinových par vytěsněných z palivové nádrže motorového vozidla při čerpání pohonných hmot na čerpací stanici a přenášející benzinové páry do skladovací nádrže na čerpací stanici nebo zpět do benzinového čerpacího automatu k opětovnému prodeji;

               7)

               „účinností zachycení benzinových par“ množství benzinových par zachycených systémem rekuperace benzinových par etapy II ve srovnání s množstvím benzinových par, které by bylo jinak vypuštěno od ovzduší, pokud by takový systém neexistoval, a které je vyjádřeno jako procentní podíl;

               8)

               „poměrem páry/benzinu“ poměr mezi objemem benzinových par při atmosférickém tlaku procházejících systémem rekuperace benzinových par etapy II a objemem vydaného benzinu;

               9)

               „nákladovou průchodností“ celkové roční množství benzinu odebraného z mobilních kontejnerů do čerpací stanice.

         Článek 3
   Čerpací stanice
   1.   Členské státy zajistí, aby každá nová čerpací stanice byla vybavena systémem rekuperace benzinových par etapy II, pokud

               a)

               je její skutečná nebo zamýšlená nákladová průchodnost vyšší než 500 m3 za rok, nebo

               b)

               je její skutečná nebo zamýšlená nákladová průchodnost vyšší než 100 m3 za rok a je umístěna pod stále obydlenými čtvrtěmi nebo pracovními oblastmi.

         2.   Členské státy zajistí, aby každá stávající čerpací stanice, která prochází významnou renovací, byla v době renovace vybavena systémem rekuperace benzinových par etapy II, pokud

               a)

               je její skutečná nebo zamýšlená nákladová průchodnost vyšší než 500 m3 za rok, nebo

               b)

               je její skutečná nebo zamýšlená nákladová průchodnost vyšší než 100 m3 za rok a je umístěna pod stále obydlenými čtvrtěmi nebo pracovními oblastmi.

         3.   Členské státy zajistí, aby každá stávající čerpací stanice s nákladovou průchodností překračující 3 000 m3 za rok byla vybavena systémem rekuperace benzinových par etapy II do 31. prosince 2018.
   4.   Odstavce 1, 2 a 3 se nepoužijí na čerpací stanice výhradně používané v souvislosti s konstrukcí a dodávkou nových motorových vozidel.
   Článek 4
   Nejnižší úroveň rekuperace benzinových par
   1.   S účinností ode dne, kdy se systémy rekuperace benzinových par etapy II stanou povinnými podle článku 3, členské státy zajistí, aby účinnost zachycení benzinových par těchto systémů byla rovna nebo větší než 85 %, což potvrdí výrobce v souladu s příslušnými evropskými technickými normami nebo postupy schvalování typu podle článku 8, nebo neexistují-li žádné takové normy nebo postupy, v souladu s jakoukoli příslušnou vnitrostátní normou.
   2.   S účinností ode dne, kdy se systémy rekuperace benzinových par etapy II, u kterých jsou rekuperované benzinové páry přenášeny do skladovací nádrže na čerpací stanici, stanou povinnými podle článku 3, je poměr par/benzinu rovný nebo větší než 0,95, ale menší nebo rovný 1,05.
   Článek 5
   Pravidelné kontroly a informování spotřebitelů
   1.   Členské státy zajistí, aby byla provozní účinnost zachycení benzinových par systémy rekuperace benzinových par etapy II přezkoušena nejméně jednou za rok buď kontrolou toho, zda je poměr par/benzinu za simulovaných podmínek toku paliva v souladu s čl. 4 odst. 2, nebo jakoukoli jinou vhodnou metodou.
   2.   Tam, kde byl instalován automatický monitorovací systém, členské státy zajistí, aby byla účinnost zachycení benzinových par přezkoušena alespoň jednou za tři roky. Každý takový automatický monitorovací systém musí automaticky zjišťovat poruchy řádné funkce systému rekuperace benzinových par etapy II a samotného automatického monitorovacího systému, signalizovat poruchy obsluze čerpací stanice a automaticky zastavovat průtok benzinu z vadného palivového automatu, pokud by porucha nebyla opravena do sedmi dnů.
   3.   Pokud je na čerpací stanici instalován systém rekuperace benzinových par etapy II, členské státy zajistí, aby byl na čerpacím automatu nebo v jeho blízkosti umístěn nápis, štítek nebo jiné oznámení, které o této skutečnosti informuje spotřebitele.
   Článek 6
   Sankce
   Členské státy stanoví sankce za porušení vnitrostátních ustanovení přijatých podle této směrnice a přijmou veškerá opatření nezbytná k jejich uplatňování. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující. Členské státy oznámí takto stanovené sankce Komisi do 1. ledna 2012 a neprodleně jí oznámí všechny následné změny těchto ustanovení.
   Článek 7
   Přezkum
   Do 31. prosince 2014 Komise přezkoumá provedení této směrnice, a zejména:

               a)

               prahovou hodnotu 100 m3 za rok uvedenou v čl. 3 odst. 1 písm. b) a odst. 2 písm. b) této směrnice a v čl. 6 odst. 3 směrnice 94/63/ES;

               b)

               míru souladu systémů rekuperace benzinových par etapy II v provozu a

               c)

               potřebu automatického monitorovacího zařízení.

         Komise sdělí Evropskému parlamentu a Radě výsledky tohoto přezkumu a v případě potřeby k nim připojí legislativní návrh.
   Článek 8
   Technické úpravy
   Pro účely článků 4 a 5 lze přijmout harmonizované metody a normy. V případě, že je potřeba zajistit soulad s jakoukoli normou navrženou Evropským výborem pro normalizaci (CEN), lze uvedené články, s výjimkou ustanovení o účinnosti zachycení benzinových par a poměru par/benzinu uvedených v článku 4 a časových lhůt stanovených v článku 5, přizpůsobit technickému pokroku.
   Tato opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky této směrnice, včetně jejím doplněním, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 9 odst. 2.
   Článek 9
   Postup výboru
   1.   Komisi je nápomocen výbor.
   2.   Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se čl. 5a odst. 1 až 4 a článek 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
   Článek 10
   Provedení
   1.   Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 2012. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
   Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
   2.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
   Článek 11
   Vstup v platnost
   Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 12
   Určení
   Tato směrnice je určena členským státům.

      Ve Štrasburku dne 21. října 2009.

            Za Evropský parlament

            předseda

         J. BUZEK

            Za Radu

            předsedkyně

         C. MALMSTRÖM

      (1)  Stanovisko ze dne 13. května 2009 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku).

      (2)  Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 5. května 2009 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku) a rozhodnutí Rady ze dne 24. září 2009.

      (3)  Úř. věst. L 242, 10.9.2002, s. 1.

      (4)  Úř. věst. L 179, 17.7.2003, s. 3.

      (5)  Úř. věst. L 152, 11.6.2008, s. 1.

      (6)  Úř. věst. L 309, 27.11.2001, s. 22.

      (7)  Úř. věst. L 365, 31.12.1994, s. 24.

      (8)  Úř. věst. L 350, 28.12.1998, s. 58.

      (9)  Úř. věst. L 118, 27.4.2001, s. 41.

      (10)  Úř. věst. C 321, 31.12.2003, s. 1.

      (11)  Úř. věst. L 184, 17.7.1999, s. 23.


title: Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/14/ES ze dne 26. února 2001 o přidělování kapacity železniční infrastruktury, zpoplatnění železniční infrastruktury a o vydávání osvědčení o bezpečnosti

text:
Důležité právní upozornění

|

32001L0014

Úřední věstník L 075 , 15/03/2001 S. 0029 - 0046

		Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/14/ESze dne 26. února 2001o přidělování kapacity železniční infrastruktury, zpoplatnění železniční infrastruktury a o vydávání osvědčení o bezpečnostiEVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 71 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise [1],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [4] s ohledem na společný návrh schválený dohodovacím výborem dne 22. listopadu 2000,vzhledem k těmto důvodům:(1) Větší integrace železničního odvětví Společenství má zásadní význam pro vybudování vnitřního trhu a pro cestu k dosažení trvale udržitelné mobility.(2) Směrnice Rady 91/440/EHS ze dne 29. července 1991 o rozvoji železnic Společenství [5] stanoví určitá přístupová práva pro železniční podniky a mezinárodní sdružení železničních podniků v mezinárodní železniční dopravě. Tato práva znamenají možnost používání železniční infrastruktury více uživateli.(3) Směrnice Rady 95/19/ES ze dne 19. června 1995 o přidělování kapacity železniční infrastruktury a o zpoplatnění infrastruktury [6] stanoví všeobecný rámec pro přidělování kapacity železniční infrastruktury.(4) Uvedené směrnice nezabránily značné rozmanitosti struktury a úrovní zpoplatnění železniční infrastruktury ani rozmanitosti forem a trvání procesů přidělování kapacit.(5) K zajištění transparentnosti a nediskriminačního přístupu k železniční infrastruktuře pro všechny železniční podniky by se měly veškeré informace nezbytné k uplatnění práva přístupu zveřejňovat ve zprávě o síti.(6) Vhodné systémy přidělování kapacit železniční infrastruktury a existence konkurenčních provozovatelů mají za následek větší rovnováhu mezi jednotlivými způsoby dopravy.(7) Podpora optimálního využívání železniční infrastruktury vede ke snížení nákladů společnosti na dopravu.(8) Účelná nákladní doprava, zejména přeshraniční doprava, vyžaduje opatření vedoucí k otevření trhu.(9) Členské státy by měly mít možnost dovolit odběratelům služeb železniční dopravy přímý vstup do procesu přidělování kapacit.(10) Revitalizace evropských železnic formou rozšířeného přístupu mezinárodní nákladní dopravy do Transevropské sítě železniční nákladní dopravy vyžaduje spravedlivou hospodářskou soutěž mezi železniční a silniční nákladní dopravou, zejména s patřičným ohledem na různé vnější vlivy. Vhodné systémy zpoplatnění železniční infrastruktury tvoří spolu s odpovídajícími systémy zpoplatnění ostatní dopravní infrastruktury a konkurencí provozovatelů optimální rovnováhu mezi různými způsoby dopravy.(11) Systémy zpoplatnění a přidělování kapacit by měly všem podnikům umožňovat rovnoprávný a nediskriminační přístup a snažit se co nejlépe odpovídat potřebám všech uživatelů a druhů dopravy řádným a nediskriminačním způsobem.(12) V rámci stanoveném členskými státy by systémy zpoplatnění a přidělování kapacit měly podněcovat provozovatele infrastruktury k optimalizaci využití jejich infrastruktury.(13) Železniční podniky by měly od systémů přidělování kapacit obdržet jasné a jednoznačné signály vedoucí k racionálnímu rozhodování.(14) Aby se přihlíželo k potřebám uživatelů nebo potenciálních uživatelů kapacit železniční infrastruktury při plánování jejich obchodů a k potřebám zákazníků a investorů, je třeba, aby provozovatel infrastruktury zajistil přidělení kapacity infrastruktury způsobem odrážejícím potřebu udržet a zdokonalit spolehlivost služeb.(15) Je žádoucí pobízet železniční podniky a provozovatele infrastruktury k minimalizaci závad a ke zdokonalování výkonnosti sítě.(16) Systémy zpoplatnění a přidělování kapacit by měly umožňovat spravedlivou hospodářskou soutěž při poskytování železničních služeb.(17) Je třeba přihlížet k obchodním požadavkům žadatelů i provozovatelů infrastruktury.(18) Provozovatelům infrastruktury je třeba při přidělování kapacit železniční infrastruktury ponechat co nejvyšší pružnost, která však musí být slučitelná s uspokojením přiměřených požadavků žadatele.(19) Proces přidělování kapacit musí bránit nepřiměřenému omezování požadavků ostatních podniků, které jsou nebo mají v úmyslu stát se držiteli práv na používání železniční infrastruktury k rozvoji vlastního podnikání.(20) Provozovatelům infrastruktury je vhodné ponechat určitý stupeň pružnosti, aby měli možnost účinnějšího využití železniční sítě.(21) Systémy přidělování kapacit a systémy zpoplatnění mohou případně přihlížet ke skutečnosti, že různé součásti sítě železniční infrastruktury mohly být určeny pro různé hlavní uživatele.(22) Požadavky na osobní dopravu mohou často být v rozporu s požadavky na nákladní dopravu. Požadavky na osobní dopravy mohou vést k vytvoření sítě, jejíž výstavba a údržba je nákladnější než výstavba a údržba sítě určené výlučně pro nákladní dopravu. Zvyšující se rozdíl rychlostí vozového parku pro nákladní dopravu a vozového parku pro osobní dopravu může vést ke stupňování rozporu mezi těmito dvěma druhy dopravy.(23) Různí uživatelé a typy uživatelů mají často odlišný vliv na kapacitu infrastruktury a potřeby různých služeb je třeba vhodně vyvážit.(24) Služby provozované na základě smluv s veřejnoprávními subjekty mohou vyžadovat zvláštní pravidla k zajištění jejich přitažlivosti pro uživatele.(25) Systémy zpoplatnění a přidělování kapacit musí přihlížet k následkům rostoucího vytížení kapacity infrastruktury a k jejich vzácnosti.(26) Vzhledem k rozdílným časovým rámcům pro plánování typů dopravy je třeba zajistit možnost uspokojení žádostí o kapacitu infrastruktury podaných po sestavení jízdního řádu.(27) Používání informačních technologií může zvýšit rychlost a odezvu při sestavování jízdního řádu a zlepšit schopnost žadatelů podávat nabídky na kapacitu infrastruktury, jakož i zlepšit schopnost zřízení tras vlaků vedoucích přes více sítí provozovatelů infrastruktury.(28) Pokud je k uspokojení potřeb uživatelů nezbytná koordinace požadavků na kapacitu, je třeba k zajištění optimálních výsledků železničních podniků vyžadovat kontrolu využití kapacity infrastruktury.(29) Se zřetelem k monopolnímu postavení provozovatelů infrastruktury je třeba vyžadovat průzkum dostupné kapacity infrastruktury a metod rozšíření této kapacity, pokud proces přidělování kapacit neuspokojuje požadavky uživatelů.(30) Nedostatek informací o požadavcích ostatních železničních podniků a o omezeních uvnitř systému může železničním podnikům působit potíže při hledání optimalizace jejich požadavků na kapacitu infrastruktury.(31) Za účelem zvýšení přitažlivosti železnice pro dopravu využívající síť více provozovatelů infrastruktury, zejména v mezinárodní dopravě, je třeba zajistit lepší koordinaci systémů přidělování.(32) Je třeba minimalizovat narušování hospodářské soutěže, které může vzniknout mezi železničními infrastrukturami nebo mezi různými druhy dopravy v důsledku podstatných rozdílů v zásadách zpoplatnění.(33) Je žádoucí stanovit složky služeb infrastruktury, které jsou pro provozovatele při poskytování služby nezbytné a které by měly být poskytovány výměnou za minimální poplatky za přístup.(34) Je žádoucí investovat do železniční infrastruktury, přičemž systémy zpoplatnění za použití infrastruktury by měly poskytovat takové pobídky provozovatelům infrastruktury, aby účelně investovali tam, kde jsou investice ekonomicky výhodné.(35) Každý systém zpoplatnění vysílá ekonomické signály uživatelům. Je třeba, aby tyto signály železničním podnikům byly konzistentní a vedly je k racionálním rozhodnutím.(36) Ke stanovení vhodné a přiměřené úrovně zpoplatnění infrastruktury je třeba, aby provozovatelé infrastruktury hodnotili a účetně zaznamenávali svá aktiva a jasně porozuměli nákladovým faktorům při provozování infrastruktury.(37) Je žádoucí zajistit, aby se při rozhodování o dopravě přihlíželo ke vnějším nákladům.(38) Je třeba zajistit, aby poplatky za mezinárodní dopravu byly na úrovni umožňující železnici uspokojovat požadavky trhu. Proto by zpoplatnění infrastruktury mělo být stanoveno ve výši nákladů skutečně vzniklých provozováním vlakové dopravy.(39) Celková úroveň krytí nákladů pomocí zpoplatnění infrastruktury ovlivňuje stanovení nezbytné výše příspěvku z veřejných prostředků. Členské státy mohou vyžadovat různou výši celkového krytí nákladů pomocí poplatků včetně zvýšených poplatků a míry návratnosti, které trh unese při vyvažování pokrytí nákladů s různými konkurenčními způsoby nákladní dopravy. Nicméně je žádoucí, aby jakýkoli systém zpoplatnění použití infrastruktury umožňoval dopravě takové využití železniční sítě, které pokrývá přinejmenším dodatečně vzniklé náklady.(40) Železniční infrastruktura je přirozený monopol. Je proto nezbytné podněcovat provozovatele infrastruktury ke snižování nákladů a k efektivnímu řízení infrastruktury.(41) Je třeba vzít v úvahu skutečnost, že mnoho let úroveň investic do infrastruktury a technologií neumožňovala vznik podmínek pro skutečný rozvoj železniční dopravy. Je proto vhodné provést patřičná zdokonalení, zejména v kontextu se zaváděním Transevropské sítě železniční nákladní dopravy, mimo jiné za použití dostupných nástrojů Společenství, aniž jsou dotčeny již stanovené priority.(42) Slevy povolené železničním podnikům musí odpovídat skutečným úsporám správních nákladů. Slevy mohou být také použity na podporu účelného využívání železniční infrastruktury.(43) Je žádoucí, aby byly železničním podnikům a provozovateli infrastruktury poskytnuty pobídky pro minimalizaci závad sítě.(44) Přidělování kapacity se pojí s náklady provozovatele infrastruktury, jejichž úhrada by měla být požadována.(45) Jsou nezbytná opatření, která zajistí, aby se od všech železničních podniků licencovaných podle práva Společenství požadovalo, aby se před začátkem působení na území členského státu staly držiteli příslušného osvědčení o bezpečnosti. Vydání osvědčení o bezpečnosti musí být v souladu s právem Společenství.(46) Účinné řízení a řádné a nediskriminační využívání železniční infrastruktury si žádají zřízení regulačního subjektu dohlížejícího na uplatňování těchto pravidel Společenství a působícího jako odvolací subjekt, nehledě na možnost soudního přezkoumání.(47) Vyžadují se specifická opatření beroucí v úvahu specifickou geopolitickou a geografickou situaci některých členských států a specifickou organizaci železničního sektoru v různých členských státech při zajištění integrity vnitřního trhu.(48) Opatření nezbytná k provádění této směrnice by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [7].(49) V souladu se zásadou subsidiarity a zásadou proporcionality podle článku 5 Smlouvy, nemůže být cílů této směrnice, jmenovitě koordinace mechanismů v členských státech, jimiž se řídí přidělování kapacity železniční infrastruktury, zpoplatnění infrastruktury a vydávání osvědčení o bezpečnosti, uspokojivě dosaženo na úrovni členských států vzhledem k potřebě zajistit řádné a nediskriminační podmínky přístupu k infrastruktuře, jakož i s ohledem na zjevně mezinárodní rozměry provozu významných prvků železničních sítí, a proto může být z důvodu potřeby koordinované nadnárodní akce těchto cílů lépe dosaženo na úrovni Společenství. Tato směrnice nepřekračuje rámec toho, co je k dosažení těchto cílů nezbytné.(50) Nařízení Rady (EHS) č. 2830/77 ze dne 12. prosince 1977 o opatřeních nezbytných k dosažení srovnatelnosti účetních systémů a ročních účetních závěrek železničních podniků [8], nařízení Rady (EHS) č. 2183/78 ze dne 19. září 1978, kterým se stanoví jednotné zásady pro výpočet nákladů železničních podniků [9], rozhodnutí Rady 82/529/EHS ze dne 19. července 1982 o tvorbě cen v mezinárodní železniční přepravě zboží [10], rozhodnutí Rady 83/418/EHS ze dne 25. července 1983 o obchodní samostatnosti železničních podniků při řízení mezinárodních přepravy cestujících a zavazadel [11] a směrnice 95/19/ES jsou touto směrnicí překonány, a proto by měly být zrušeny,PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:KAPITOLA IÚVODNÍ USTANOVENÍČlánek 1Oblast působnosti1. Tato směrnice se týká zásad a postupů, které mají být uplatňovány při stanovení a vybírání poplatků za využívání železniční infrastruktury a při přidělování kapacity železniční infrastruktury.Členské státy zajistí, aby se systémy zpoplatnění a přidělování kapacit železniční infrastruktury řídily zásadami stanovenými v této směrnici, a tak umožní provozovatelům infrastruktury obchodovat s dostupnou kapacitou infrastruktury a zajistit její optimální účelné využití.2. Tato směrnice se vztahuje na používání železniční infrastruktury pro vnitrostátní a mezinárodní železniční dopravu.3. Členské státy mohou z oblasti působnosti této směrnice vyjmouta) nezávislé místní a regionální sítě pro osobní dopravu s použitím železniční infrastruktury;b) sítě určené pouze pro provozování městské a příměstské osobní dopravy;c) regionální sítě používané pro regionální nákladní dopravu výhradně železničním podnikem nespadajícím do oblasti působnosti směrnice 91/440/EHS, dokud kapacitu této sítě nepožaduje jiný žadatel;d) železniční infrastruktury v soukromém vlastnictví sloužící výhradně k využití vlastníkem pro vlastní nákladní dopravu.4. Z oblasti působnosti této směrnice jsou vyňaty dopravní operace formou kyvadlové dopravy silničních vozidel tunelem pod kanálem La Manche.Článek 2DefinicePro účely této směrnice sea) "přidělováním" rozumí přidělování kapacit železniční infrastruktury provozovatelem infrastruktury;b) "žadatelem" rozumí licencovaný železniční podnik nebo mezinárodní seskupení železničních podniků, a v členských státech, které to umožňují, jiné osoby nebo právní subjekty s veřejným nebo obchodním zájmem na získání kapacity infrastruktury, jako například veřejné orgány ve smyslu nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 [12] a zasilatelé, dopravci a provozovatelé kombinované dopravy, pro provozování železničních dopravy na jejich území;c) "přetíženou infrastrukturou" rozumí úsek infrastruktury, ve kterém ani po koordinaci různých požadavků na kapacitu nelze v některých obdobích plně uspokojit požadavky na přidělení kapacity železniční infrastruktury;d) "plánem na rozšíření kapacity" rozumí opatření nebo řada opatření s časovým rozvrhem jejich provádění navrhovaná ke zmírnění kapacitních omezení vedoucích k prohlášení úseku infrastruktury za "přetíženou infrastrukturu";e) "koordinací" rozumí proces, kterým se přidělující subjekt a žadatelé pokoušejí řešit situace, kdy žádosti o přidělení kapacity infrastruktury kolidují;f) "rámcovou dohodou" rozumí právně závazná všeobecná dohoda na základě veřejného nebo soukromého práva stanovící práva a povinnosti žadatele a provozovatele infrastruktury nebo přidělujícího subjektu, pokud jde o kapacitu infrastruktury, která má být přidělena, a poplatky, které mají být uloženy na dobu delší, než jedno období platnosti jízdního řádu;g) "kapacitou infrastruktury" rozumí možnosti rozvržení požadovaných tras vlaků na úseku železniční infrastruktury v určitém období;h) "provozovatelem infrastruktury" rozumí subjekt nebo podnik odpovědný zejména za zřízení a provozování železniční infrastruktury. To může rovněž zahrnovat provozování kontrolních a bezpečnostních systémů infrastruktury. Funkce provozovatele infrastruktury v síti nebo její části mohou být rozděleny mezi více subjektů nebo podniků;i) "sítí" rozumí celá železniční infrastruktura vlastněná nebo řízená provozovatelem infrastruktury;j) "zprávou o síti" rozumí podrobný výklad všeobecných pravidel, lhůt, postupů a kritérií týkajících se systému zpoplatnění a přidělování kapacit. Také obsahuje informace potřebné k podání žádosti o přidělení kapacity infrastruktury;k) "železničním podnikem" rozumí jakýkoli veřejný nebo soukromý podnik licencovaný v souladu s příslušnými předpisy Společenství, jehož hlavní podnikatelskou činností je železniční přeprava zboží nebo cestujících, přičemž podnik musí zajistit trakci; jsou zde zahrnuty i podniky zajišťující pouze trakci;l) "trasou vlaku" rozumí kapacita infrastruktury potřebná k tomu, aby určitý vlak projel mezi dvěma místy za určitou dobu;m) "jízdním řádem" rozumí údaje určující veškerý plánovaný provoz vlaků a vozového parku, který se uskutečňuje v rámci příslušné železniční infrastruktury v době jeho platnosti.Článek 3Zpráva o síti1. Provozovatel infrastruktury po projednání se zúčastněnými stranami vypracuje a zveřejní zprávu o síti, kterou lze koupit za poplatek nepřesahující náklady na její vydání.2. Zpráva o síti stanoví povahu infrastruktury dostupné železničním podnikům. Obsahuje informace určující podmínky přístupu k dotyčné železniční infrastruktuře. Obsah zprávy o síti je stanoven v příloze I.3. Zpráva o síti se aktualizuje a mění podle potřeby.4. Zpráva o síti se zveřejní nejpozději čtyři měsíce před konečným termínem pro podání žádostí o přidělení kapacity infrastruktury.KAPITOLA IIZPOPLATNĚNÍ INFRASTRUKTURYČlánek 4Zavedení, stanovení a vybírání poplatků1. Členské státy stanoví rámec zpoplatnění s ohledem na nezávislost vedení podniků stanovenou v článku 4 směrnice 91/440/EHS.S výhradou uvedené podmínky nezávislosti vedení podniku mohou členské státy zavést specifická pravidla zpoplatnění nebo delegovat tuto pravomoc na provozovatele infrastruktury. Stanovení poplatků za použití infrastruktury a vybírání těchto poplatků provádí provozovatel infrastruktury.2. Pokud provozovatel infrastruktury není z hlediska své právní formy, organizace nebo rozhodovacích pravomocí nezávislý na železničním podniku, vykonává funkce uvedené v této kapitole, kromě výběru poplatků, správce poplatků nezávislý z hlediska své právní formy, organizace a rozhodovacích pravomocí na jakémkoli železničním podniku.3. Provozovatelé infrastruktury spolupracují v zájmu dosažení účelného provozu služeb železniční dopravy týkajících se více než jedné sítě infrastruktury. Mají zejména za cíl zajistit optimální konkurenceschopnost mezinárodní železniční nákladní dopravy a zajistit účelné využití Transevropské sítě železniční nákladní dopravy. Mohou zakládat společné organizace umožňující těchto cílů dosáhnout. Veškerá spolupráce nebo společná organizace je vázána pravidly stanovenými touto směrnicí.4. Nejsou-li přijata zvláštní ustanovení podle čl. 8 odst. 2, zajistí provozovatelé infrastruktury, aby byl používaný systém zpoplatnění v rámci celé jejich sítě založen na stejných zásadách.5. Provozovatelé infrastruktury zajistí, aby používání systému zpoplatnění vedlo k rovnocennému a nediskriminačnímu zpoplatnění různými železničními podniky poskytujícími služby stejné povahy v podobné části trhu a aby poplatky uplatňované ve skutečnosti odpovídaly pravidlům stanoveným ve zprávě o síti.6. Provozovatel infrastruktury nebo správce poplatků respektuje obchodní tajemství, pokud jde o informace poskytnuté žadatelem.Článek 5Služby1. Železniční podniky mají na nediskriminačním základě nárok na minimální přístupový balík a přístup k dopravní infrastruktuře po železnici podle přílohy II. Služby uvedené v příloze II bodu 2 jsou poskytovány nediskriminačním způsobem a požadavky železničních podniků lze odmítnout, pouze pokud existují v rámci tržních podmínek přijatelné alternativy. Nejsou-li služby nabízeny jediným provozovatelem infrastruktury, vynaloží provozovatel infrastruktury s nejdelší dopravní trasou veškeré přijatelné úsilí k usnadnění poskytování těchto služeb.2. Pokud provozovatel infrastruktury nabízí některé ze služeb uvedených v příloze II bodu 3 jako doplňkové služby, poskytne je každému železničnímu podniku na požádání.3. Železniční podniky mohou od provozovatele infrastruktury nebo od jiných dodavatelů požadovat další pomocné služby uvedené v příloze II bodu 4. Provozovatel infrastruktury není povinen tyto služby poskytovat.Článek 6Náklady na infrastrukturu a účetnictví1. Členské státy stanoví přiměřené podmínky, včetně případných záloh, k zajištění toho, aby za běžných obchodních podmínek a za přiměřené období vykazovaly účty provozovatele infrastruktury přinejmenším rovnováhu mezi příjmy z poplatků za infrastrukturu, zisky z ostatních obchodních činností a státními dotacemi na straně jedné a náklady na infrastrukturu na straně druhé.Aniž je dotčen možný dlouhodobý cíl pokrytí nákladů na infrastrukturu všech druhů dopravy na základě řádné, nediskriminační hospodářské soutěže mezi různými druhy dopravy spotřebitelem, pokud je železniční doprava schopna konkurovat ostatním druhům dopravy, může členský stát v rámci zásad zpoplatnění podle článků 7 a 8 požadovat po provozovateli infrastruktury vyrovnání jeho rozpočtu bez státního příspěvku.2. S řádným ohledem na bezpečnost a na udržení a zvyšování kvality služeb infrastruktury se provozovatelům infrastruktury poskytují podněty ke snižování nákladů na zajištění infrastruktury a výše poplatků za přístup.3. Členské státy zajistí provedení odstavce 2 buď smluvním ujednáním mezi příslušným orgánem a provozovatelem infrastruktury na dobu nejméně tří let, v němž se stanoví státní dotace, nebo zavedením vhodných regulačních opatření s přiměřenými pravomocemi.4. V případě smluvního ujednání se podmínky smlouvy a systém plateb dohodnutých pro poskytování dotace provozovateli infrastruktury dohodnou předem na celé smluvní období.5. Stanoví se metoda rozdělení nákladů. Členské státy mohou požadovat její předchozí schválení. Tato metoda by měla být čas od času upravena podle nejlepších mezinárodních zkušeností.Článek 7Zásady zpoplatnění1. Poplatky za použití železniční infrastruktury se platí provozovateli infrastruktury a používají se k financování jeho činnosti.2. Členské státy si mohou vyžádat od provozovatele infrastruktury poskytnutí veškerých nezbytných informací o uložených poplatcích. Provozovatel infrastruktury musí být v tomto ohledu schopen odůvodnit, že poplatky za infrastrukturu skutečně účtované jednotlivým subjektům podle článků 4 až 12 jsou v souladu s metodikou, pravidly a případně i s tarify stanovenými ve zprávě o síti.3. Aniž jsou dotčeny odstavce 4 a 5 a článek 8, stanoví se poplatky za minimální přístupový balík a přístup k dopravním zařízením po železnici ve výši nákladů přímo vynaložených za provoz železniční dopravy.4. Poplatek za infrastrukturu může zahrnovat poplatek odrážející vzácnost kapacity určitého úseku infrastruktury během období, kdy je kapacita překročena.5. Poplatek za infrastrukturu lze upravit s ohledem na náklady působení na životní prostředí provozováním železniční dopravy. Tato úprava se odstupňuje podle rozsahu účinků.Účtování nákladů působení na životní prostředí vedoucí ke zvýšení celkového výnosu provozovatele infrastruktury se však povolí pouze, pokud se tyto poplatky uplatňují na srovnatelné úrovni u všech konkurenčních způsobů dopravy.Pokud chybí srovnání úrovně poplatků za působení na životní prostředí u jiných konkurenčních způsobů dopravy, nesmějí zmíněné úpravy vést k žádné celkové změně výnosů provozovatelů infrastruktury. Pokud je zavedena srovnatelná úroveň poplatků za zatížení životního prostředí u železniční dopravy i konkurenčních způsobů dopravy vytvářející dodatečné výnosy, záleží využití těchto výnosů na rozhodnutí členských států.6. Aby nedošlo k nežádoucím nepřiměřeným výkyvům, je možné poplatky stanovené v odstavcích 3, 4 a 5 rozprostřít v rámci železničních dopravy a v čase. Nicméně relativní výše poplatků za použití infrastruktury odpovídá nákladům na dopravu.7. Tento článek se netýká zajišťování služeb uvedených v příloze II bodu 2. Aniž je dotčeno výše uvedené, přihlíží se při stanovení cen za služby podle přílohy II bodu 2 ke konkurenceschopnosti železniční dopravy.8. V případě, že služby podle přílohy II bodů 3 a 4 jsou jako doplňkové a pomocné nabízeny pouze jedním dodavatelem odpovídá poplatek stanovený za tyto služby ceně za jejich poskytnutí vypočtené na základě skutečné úrovně využití.9. Lze uložit poplatky za využití kapacity určené na údržbu infrastruktury. Tyto poplatky nepřekročí čistou ztrátu z výnosů provozovatele infrastruktury, způsobenou výdaji na údržbu.Článek 8Výjimky ze zásad zpoplatnění1. Za účelem dosažení úplné náhrady nákladů vynaložených provozovatelem infrastruktury může členský stát, pokud to trh unese, zvýšit poplatky na základě účinných, transparentních a nediskriminačních zásad, při zaručení optimální konkurenceschopnosti zejména v mezinárodní železniční nákladní dopravě. Systém zpoplatnění bere ohled na zvýšenou produktivitu dosahovanou železničními podniky.Úroveň poplatků nicméně nesmí vylučovat využití infrastruktury segmenty trhu, které mohou zaplatit přinejmenším náklady přímo vynaložené na provoz železniční dopravy, navýšené o přiměřený zisk, který trh unese.2. U budoucích specifických investičních projektů a u projektů dokončených nejdříve 15 let před vstupem této směrnice v platnost, může provozovatel infrastruktury zavést nebo pokračovat v zavádění vyšších poplatků na základě dlouhodobých nákladů těchto projektů, pokud se tím zvýší výkonnost nebo efektivnost nákladů a jinak by nemohly být realizovány. Toto zpoplatnění může zahrnovat i dohody o podílu na riziku spojeném s novými investicemi.3. Aby se předcházelo diskriminaci zajistí se, aby každý z daných průměrných nebo marginálních poplatků stanovených provozovatelem infrastruktury pro rovnocenné využívání jeho infrastruktury byl srovnatelný a aby srovnatelné služby ve stejném segmentu trhu podléhaly stejným poplatkům. Provozovatel infrastruktury prokáže ve zprávě o síti, že systém zpoplatnění vyhovuje těmto požadavkům, do té míry, aby nedošlo k prozrazení důvěrných obchodních informací.4. Pokud má provozovatel infrastruktury v úmyslu změnit zásadní prvky systému zpoplatnění podle odstavce 1, zveřejní tyto změny nejméně tři měsíce předem.Článek 9Slevy1. Aniž jsou dotčeny články 81, 82, 86 a 87 Smlouvy a bez ohledu na čl. 7 odst. 3 této směrnice musí být každá sleva z poplatků vybíraných za jakoukoli službu provozovatelem infrastruktury od železničního podniku v souladu s kritérii stanovenými v tomto článku.2. S výjimkou odstavce 3 se slevy omezí na skutečnou výši úspor administrativních nákladů provozovatele infrastruktury. Při stanovení výše slevy nelze přihlížet k úsporám nákladů již započtených ve vybíraném poplatku.3. Provozovatelé infrastruktury mohou zavést systémy k dispozici všem uživatelům železniční infrastruktury, pro určité dopravní toky, poskytující časově omezené slevy k podpoře rozvoje nové železniční dopravy nebo slevy k podpoře používání značně nevytížených tratí.4. Slevy se mohou vztahovat pouze na poplatky vybírané za určitý úsek železniční infrastruktury.5. Podobné systémy slev se uplatní u podobných služeb.Článek 10Systémy kompenzace neuhrazených nákladů na životní prostředí, nákladů při nehodách a nákladů na infrastrukturu1. Členské státy mohou zavést časově omezené systémy kompenzací za použití železniční infrastruktury za prokazatelně neuhrazené náklady na životní prostředí, náklady při nehodách a náklady na infrastrukturu u konkurenčních druhů dopravy, pokud tyto náklady převýší srovnatelné náklady železniční dopravy.2. Pokud provozovatel, který obdrží kompenzaci, požívá výlučných práv, musí být kompenzace spojena se srovnatelným přínosem pro uživatele.3. Použitá metodika a provedené výpočty musí být veřejně k dispozici. Zejména má být možné prokázat určité neúčtované náklady konkurenční dopravní infrastruktury, kterým se železniční dopravou předešlo, a zajistit poskytování kompenzací podnikům za nediskriminačních podmínek.4. Členské státy zajistí slučitelnost těchto systémů s články 73, 87 a 88 Smlouvy.Článek 11Systém odměňování výkonu1. Systémy zpoplatnění použití infrastruktury povzbuzují železniční podniky a provozovatele infrastruktury v minimalizaci závad a zvyšování výkonu železniční sítě pomocí systému odměňování výkonu. Tento systém může zahrnovat pokuty za činnosti narušující provoz sítě, kompenzace pro podniky trpící závadami a odměny za přesáhnutí plánovaného výkonu.2. Základní zásady systému odměňování výkonu se vztahují na celou síť.Článek 12Poplatky za rezervaci kapacityProvozovatelé infrastruktury mohou vybírat přiměřený poplatek za požadovanou kapacitu, která není využita. Tento poplatek je pobídkou pro účinné využívání kapacity.Provozovatel infrastruktury musí být vždy schopen poskytnout jakékoli zúčastněné osobě informace o kapacitě infrastruktury přidělené uživatelským železničním podnikům.KAPITOLA IIIPŘIDĚLOVÁNÍ KAPACITY INFRASTRUKTURYČlánek 13Práva na kapacitu1. Dostupnou kapacitu infrastruktury přiděluje provozovatel infrastruktury, přičemž jakmile je žadateli přidělena, nesmí být příjemcem převedena na jiný podnik nebo dopravní službu.Jakékoli obchodování s kapacitou infrastruktury je zakázáno a má za následek vyloučení z dalšího přidělování kapacity.Využití kapacity železničním podnikem při výkonu obchodní činnosti žadatele, který není železničním podnikem, se za převod nepovažuje.2. Právo využívat určitou kapacitu železniční infrastruktury ve formě trasy vlaku je možné poskytnout žadatelům nejvýše na dobu jednoho období platnosti jízdního řádu.Provozovatel infrastruktury a žadatel mohou uzavřít rámcovou dohodu podle článku 17 o využití kapacity příslušné železniční infrastruktury po dobu delší než je jedno období platnosti jízdního řádu.3. Práva a povinnosti mezi provozovateli infrastruktury a žadateli, pokud jde o přidělování kapacity, se vymezují smlouvou nebo právními předpisy.Článek 14Přidělování kapacit1. Členské státy mohou stanovit rámec pro přidělování kapacity infrastruktury, při respektování nezávislosti vedení podniku stanovené v článku 4 směrnice 91/440/EHS. Stanoví se specifická pravidla pro přidělování kapacity. Provozovatel infrastruktury zajistí provedení přidělení kapacity. Provozovatel infrastruktury zajistí zejména přidělení kapacity infrastruktury na řádném a nediskriminačním základě a v souladu s právem Společenství.2. Pokud provozovatel infrastruktury není z hlediska své právní formy, organizace nebo rozhodovacích funkcí nezávislý na železničním podniku, vykonává funkce podle odstavce 1 a popsané v této kapitole přidělující subjekt, jenž je z hlediska své právní formy, organizace a rozhodování na železničním podniku nezávislý.3. Provozovatelé infrastruktury a přidělující subjekty jsou povinny dodržovat obchodní tajemství týkající se jim poskytnutých informací.Článek 15Spolupráce při přidělování kapacity železniční infrastruktury ve více sítích1. Provozovatelé infrastruktury spolupracují v zájmu účinného vytváření a přidělování kapacity infrastruktury překračující rámec jedné sítě. Organizují mezinárodní trasy vlaků, zejména v rámci Transevropské železniční sítě nákladní dopravy. Stanovují postupy nezbytné k tomuto účelu. Pro tyto postupy platí pravidla ustanovená touto směrnicí.Postup stanovený za účelem koordinace přidělování kapacity infrastruktury na mezinárodní úrovni sdružuje zástupce provozovatelů veškeré železniční infrastruktury, jejichž rozhodnutí o přidělení se týká více než jednoho dalšího provozovatele infrastruktury. K těmto postupům se mohou přidružit příslušní zástupci provozovatelů infrastruktury ze zemí vně Společenství. Komisi je informována a přizvána k účasti jako pozorovatel.2. Na každém jednání nebo jiné činnosti konané za účelem přidělení kapacity infrastruktury pro vlakovou dopravu napříč sítěmi přijímají rozhodnutí pouze zástupci provozovatelů infrastruktury.3. Účastníci spolupráce podle odstavce 1 zajistí, aby jejich členství, provozní metody a veškerá kritéria používaná pro hodnocení a přidělování kapacity infrastruktury byly veřejně dostupné.4. V rámci spolupráce podle odstavce 1 posoudí provozovatelé infrastruktury potřebu a případně navrhují a organizují mezinárodní trasy vlaků tak, aby byl umožněn provoz nákladních vlaků na základě žádosti ad hoc podle článku 23.Tyto předem plánované mezinárodní trasy vlaků jsou dostupné žadatelům prostřednictvím kteréhokoli ze zúčastněných provozovatelů infrastruktury.Článek 16Žadatelé1. Žádosti o přidělení kapacity infrastruktury mohou podávat železniční podniky a jejich mezinárodní seskupení a na územích členských států, které to dovolují, i ostatní žadatelé splňující definici uvedenou v čl. 2 písm. b). Členské státy mohou rovněž umožnit dalším žadatelům podávat žádosti o přidělení kapacity infrastruktury na svých územích.2. Provozovatel infrastruktury může stanovit požadavky kladené na žadatele, aby zajistil splnění jeho oprávněných očekávání budoucích zisků a využití infrastruktury. Tyto požadavky musí být přiměřené, transparentní a nediskriminační. Požadavky se zveřejní jako součást zásad přidělování ve zprávě o síti a Komise je o nich informována.3. Požadavky uvedené v odstavci 2 mohou obsahovat pouze poskytování finanční jistoty, která nesmí překročit přiměřenou úroveň úměrnou očekávané úrovni činnosti žadatele, a ujištění o způsobilosti podání vyhovující nabídky na využití kapacity infrastruktury.Článek 17Rámcové dohody1. Aniž jsou dotčeny články 81, 82 a 86 Smlouvy, lze s žadatelem uzavřít rámcovou dohodu. Rámcová dohoda upřesňuje charakteristiky kapacity infrastruktury vyžadované žadatelem a nabízené žadateli na časové období přesahující jedno období platnosti jízdního řádu. Rámcová dohoda nespecifikuje trasu vlaku podrobně, ale měla by být projevem snahy vyhovět oprávněným obchodním potřebám žadatele. Členský stát může požadovat předběžné schválení této rámcové dohody regulačním subjektem zřízeným podle článku 30 této směrnice.2. Rámcové dohody nesmějí vylučovat využívání příslušné infrastruktury dalšími žadateli nebo jinými dopravními službami.3. Rámcovou dohodu musí být možné změnit nebo omezit za účelem umožnění lepšího využití železniční infrastruktury.4. Rámcová dohoda může stanovit pokuty pro případ změny nebo ukončení dohody.5. Rámcové dohody se v zásadě uzavírají na dobu pěti let. Provozovatel infrastruktury může ve zvláštních případech souhlasit s kratší nebo delší dobou. Jakákoli doba delší než pět let je zdůvodněna existencí obchodních smluv, zvláštních investic nebo rizik.Jakákoli doba delší než deset let je možná pouze výjimečně, zejména v případě rozsáhlých dlouhodobých investic, a zejména pokud se na tyto investice vztahují smluvní závazky.6. Obecná ustanovení jednotlivých rámcových dohod jsou zpřístupněna všem zúčastněným osobám při dodržení obchodního tajemství.Článek 18Časový rozvrh přidělování kapacit1. Provozovatel infrastruktury se řídí časovým rozvrhem přidělování kapacit stanoveným v příloze III.2. Provozovatelé infrastruktury se dohodnou s dalšími zúčastněnými provozovateli infrastruktury na mezinárodních trasách vlaků, které mají být zahrnuty v jízdním řádu, před zahájením jednání o návrhu jízdního řádu. Úpravy se provádějí, pouze pokud jsou naprosto nezbytné.Článek 19Žádost1. Žadatelé mohou na základě veřejného nebo soukromého práva podat provozovateli infrastruktury žádost o uzavření dohody o udělení práv na využívání železniční infrastruktury za poplatek, jak je stanoveno v kapitole II.2. U žádostí týkající se pravidelného jízdního řádu musí být dodrženy lhůty stanovené v příloze III.3. Žadatel, který je stranou rámcové dohody, podává žádosti v souladu s touto dohodou.4. Žadatelé mohou požádat o kapacitu infrastruktury ve více než jedné síti podáním žádosti u jednoho provozovatele infrastruktury. Tento provozovatel infrastruktury je pak zmocněn jednat jménem žadatele s dalšími zúčastněnými provozovateli infrastruktury.5. Provozovatelé infrastruktury zajistí, aby o kapacitu infrastruktury ve více než jedné síti mohli žadatelé požádat přímo kterýkoli společný subjekt, který provozovatelé infrastruktury zřídí.Článek 20Plánování1. Provozovatel infrastruktury vyhoví pokud možno všem žádostem o kapacitu infrastruktury, zejména žádostem o trasy vlaků ve více než jedné síti a v nejvyšší možné míře přihlédne ke všem překážkám, kterým žadatelé čelí, včetně ekonomického dopadu na jejich obchodní činnost.2. Provozovatel infrastruktury může dát v průběhu procesu plánování a koordinace přednost určitým službám, avšak pouze v souladu s články 22 a 24.3. Provozovatel infrastruktury projedná se zúčastněnými stranami návrh jízdního řádu a umožní jim předkládat stanoviska nejméně po dobu jednoho měsíce. Mezi zúčastněné strany patří všichni, kteří požádali o kapacitu infrastruktury, a ostatní osoby, které si přejí získat příležitost vyjádřit se k tomu, jak může jízdní řád ovlivnit jejich schopnost provozovat železniční dopravu v období platnosti jízdního řádu.4. Provozovatel infrastruktury přijme vhodná opatření ke zohlednění všech vyjádřených připomínek.Článek 21Koordinační proces1. Pokud během procesu plánování podle článku 20 provozovatel infrastruktury zjistí rozpor mezi různými požadavky, pokusí se je vyřešit koordinací žádostí tak, aby zajistil co možná nejlepší uspokojení všech požadavků.2. Pokud vznikne situace vyžadující koordinaci, může provozovatel infrastruktury právo navrhnout v přiměřené míře kapacitu infrastruktury lišící se od požadované.3. Provozovatel infrastruktury se pokusí formou jednání s příslušnými žadateli dosáhnout vyřešení všech případných rozporů.4. Zásady pro proces koordinace jsou vymezeny ve zprávě o síti. Tyto zásady zejména odrážejí obtížnost uspořádání mezinárodních tras vlaků a dopad, jaký může mít změna na ostatní provozovatele infrastruktury.5. Pokud nelze požadavky na kapacitu železniční infrastruktury uspokojit bez koordinace, pokusí se provozovatel infrastruktury vyhovět všem požadavkům jejich koordinací.6. Aniž jsou dotčeny existující odvolací postupy a článek 30, je v případě sporů o přidělení kapacity infrastruktury k dispozici systém řešení sporů umožňující okamžité vyřešení těchto sporů. Pokud se tento systém použije, je rozhodnutí učiněno ve lhůtě deseti pracovních dnů.Článek 22Přetížená infrastruktura1. Pokud po koordinaci požadovaných tras a po jednání s žadateli není možné vyhovět všem žádostem o kapacitu infrastruktury, musí provozovatel infrastruktury neprodleně prohlásit část infrastruktury, kde se tak stalo, za přetíženou. Totéž prohlásí u infrastruktury, kde je předpoklad, že bude nedostatečnou kapacitou trpět v blízké budoucnosti.2. Pokud byla infrastruktura prohlášena za přetíženou provede provozovatel infrastruktury analýzu kapacity podle článku 25, kromě případů, kdy je již prováděn plán na rozšíření kapacity podle článku 26.3. Pokud poplatky podle čl. 7 odst. 4 nebyly dosud vybrány nebo nedosáhly uspokojivých výsledků a infrastruktura byla prohlášena za přetíženou může provozovatel infrastruktury navíc uplatnit přednostní kritéria pro přidělování kapacity infrastruktury.4. Přednostní kritéria berou ohled na význam dopravních služeb pro společnost ve srovnání s jinými dopravními službami, které budou následně vyloučeny.Za účelem zajištění rozvoje náležitých dopravních služeb, zejména aby se vyhovělo požadavkům na veřejnou dopravu nebo na podporu rozvoje železniční nákladní dopravy, mohou členské státy přijmout na nediskriminačním základě jakákoli nezbytná opatření, aby byly tyto služby při přidělování kapacity infrastruktury zajištěny přednostně.Členské státy mohou případně přiznat provozovateli infrastruktury náhradu odpovídající ztrátě z výnosů související s potřebou přidělit danou kapacitu určitým službám podle předchozího pododstavce.Přitom je třeba zvážit vliv tohoto vyloučení v ostatních členských státech.5. Význam služeb nákladní dopravy a zejména služeb mezinárodní nákladní dopravy se při stanovení prioritních kritérií přiměřeně zohlední.6. Postupy a kritéria, které se uplatní při přetížení infrastruktury, musí být stanoveny ve zprávě o síti.Článek 23Žádosti ad hoc1. Provozovatel infrastruktury odpoví na žádosti ad hoc o individuální trasy vlaků co nejdříve, nejpozději však do pěti pracovních dnů. Poskytované informace o využitelné zbývající kapacitě jsou dostupné všem žadatelům, kteří mají zájem tuto kapacitu využívat.2. Pokud je to nezbytné, podniknou provozovatelé infrastruktury zhodnocení potřeby rezervní kapacity, kterou je třeba zachovat dostupnou v rámci konečné verze jízdního řádu, aby mohli rychle reagovat na očekávané žádosti ad hoc o kapacitu. Totéž platí i v případě přetížení infrastruktury.Článek 24Specializovaná infrastruktura1. Aniž je dotčen odstavec 2, považuje se kapacita železniční infrastruktury za dostupnou všem druhům dopravy splňujícím vlastnosti nezbytné pro provoz na trase vlaku.2. Pokud existují vhodné alternativní trasy, může provozovatel infrastruktury po projednání se zúčastněnými stranami určit některé úseky infrastruktury pro použití specifickými druhy dopravy. Aniž jsou dotčeny články 81, 82 a 86 Smlouvy, v případě tohoto určení může provozovatel infrastruktury při přidělování kapacity železniční infrastruktury dát přednost tomuto druhu dopravy.Toto určení není na překážku využití této infrastruktury jinými druhy dopravy, pokud je volná kapacita a pokud vozový park splňuje technické parametry nezbytné pro provoz na trati.3. Pokud byla infrastruktura určena podle odstavce 2, uvede se její popis ve zprávě o síti.Článek 25Analýza kapacity1. Cílem analýzy kapacity je určit omezení kapacity infrastruktury, které znemožňují vyhovět žádostem o přidělení kapacity, a navrhnout způsob uspokojení dodatečných žádostí. Analýza zjišťuje důvody přetížení a možnosti přijetí krátkodobých a střednědobých opatření k odlehčení přetížení infrastruktury.2. Analýza se zabývá infrastrukturou, provozními metodami, povahou různých provozovaných dopravních služeb a vlivem všech těchto faktorů na kapacitu infrastruktury. Zvažovaná opatření zahrnují zejména přesměrování dopravních služeb, změny v časovém rozvržení dopravních služeb, změny rychlostí a zdokonalení infrastruktury.3. Analýza kapacity se dokončí do šesti měsíců od zjištění přetížení infrastruktury.Článek 26Plán na rozšíření kapacity1. Provozovatel infrastruktury vypracuje do šesti měsíců od dokončení analýzy kapacity plán na rozšíření kapacity.2. Plán na rozšíření kapacity je vypracován po jednání s uživateli příslušné přetížené infrastruktury.Plán určía) důvody přetížení;b) pravděpodobný další vývoj dopravy;c) omezení v rozvoji infrastruktury;d) možnosti a náklady rozšíření kapacity, včetně pravděpodobných změn poplatků za přístup.Plán rovněž na základě analýzy efektivity nákladů možných opatření určí, jaké akce je třeba provést k rozšíření kapacity infrastruktury, včetně časového rozvrhu provádění těchto opatření.Plán může podléhat předchozímu schválení členským státem.3. Provozovatel infrastruktury zastaví výběr všech poplatků za příslušnou infrastrukturu podle čl. 7 odst. 4, pokuda) nevypracoval plán na rozšíření kapacity nebob) neplní akční plán určený v plánu na rozšíření kapacity.Nicméně provozovatel infrastruktury může se souhlasem regulačního subjektu podle článku 30 nadále vybírat poplatky, pokuda) nemůže být plán na rozšíření kapacity proveden z důvodů, které provozovatel nemůže ovlivnit, nebob) dostupné možnosti nejsou ekonomicky nebo finančně životaschopné.Článek 27Využití tras vlaků1. Zejména v případě přetížené infrastruktury žádá provozovatel infrastruktury o vzdání se trasy vlaku využívané za období nejméně jednoho měsíce méně, než činí kvóta stanovená ve zprávě o síti, kromě případů, kdy se jedná o jiné než ekonomické důvody, které provozovatelé nemohou ovlivnit.2. Provozovatel infrastruktury může ve zprávě o síti uvést podmínky, za nichž lze při stanovení priorit pro proces přidělování přihlédnout k předešlé úrovni využívání tras vlaků.Článek 28Kapacita infrastruktury pro pravidelnou údržbu1. Žádosti o kapacitu infrastruktury k umožnění provedení údržby se předkládají během procesu plánování.2. Provozovatel infrastruktury věnuje přiměřenou pozornost vlivu vyhrazení kapacity infrastruktury pro plánovanou údržbu trati na žadatele.Článek 29Zvláštní opatření pro případ narušení provozu1. V případě narušení provozu vlaků následkem technického selhání nebo nehody musí provozovatel infrastruktury učinit veškeré nezbytné kroky k obnovení běžného stavu. K tomu vypracuje provozovatel infrastruktury havarijní plán se seznamem různých veřejnoprávních subjektů, které je třeba uvědomit v případě vážných nehod nebo vážného narušení provozu vlaků.2. V ohrožení a v případech naprosté nutnosti uzavření infrastruktury kvůli poruše lze odebrat přidělené trasy bez předchozího upozornění, pokud je to nezbytné k opravení systému.Provozovatel infrastruktury může požadovat, pokud to považuje za nezbytné, aby mu železniční podniky zpřístupnily zdroje, které pokládá za nejvhodnější k nastolení běžného stavu v co nejkratší době.3. Členské státy mohou požadovat účast železničních podniků na zajišťování prosazování a sledování dodržování bezpečnostních norem a pravidel.KAPITOLA IVVŠEOBECNÁ OPATŘENÍČlánek 30Regulační subjekt1. Aniž je dotčen čl. 21 odst. 6, zřídí členské státy regulační subjekt. Tento subjekt, kterým může být ministerstvo odpovědné za záležitosti dopravy nebo jakýkoli jiný subjekt, je nezávislý, pokud jde o organizaci, rozhodnutí o financování, právní struktury a rozhodování, na jakémkoli provozovateli infrastruktury, správci poplatků, přidělujícím subjektu nebo žadateli. Subjekt funguje v souladu se zásadami uvedenými v tomto článku, přičemž odvolací a regulační funkce mohou vykonávat oddělené subjekty.2. Žadatel má právo podat stížnost regulačnímu subjektu, pokud se domnívá, že se s ním nejedná poctivě, že je diskriminován nebo jinak poškozen, a zejména může podat odvolání proti rozhodnutím přijatým provozovatelem infrastruktury nebo případně železničním podnikem, která se týkajía) zprávy o síti;b) kritérií v ní obsažených;c) procesu přidělování a jeho výsledků;d) systému zpoplatnění;e) úrovně nebo systému poplatků za infrastrukturu, které jsou nebo mohou být účtovány;f) osvědčení o bezpečnosti, prosazování a kontroly bezpečnostních norem a pravidel.3. Regulační subjekt zajistí, aby poplatky stanovené provozovatelem infrastruktury byly v souladu s kapitolou II a byly nediskriminační. Vyjednávání mezi žadateli a provozovatelem infrastruktury o úrovni poplatků za využití infrastruktury jsou přípustná pouze pod dohledem regulačního subjektu. Regulační subjekt zasáhne, pokud je pravděpodobné, že jednání jsou v rozporu s touto směrnicí.4. Regulační subjekt je zmocněn požadovat užitečné informace od provozovatele infrastruktury, žadatelů a jakékoli zúčastněné třetí osoby z příslušného členského státu, přičemž tyto informace mu musí být poskytnuty bez prodlení.5. Regulační subjekt rozhoduje o všech stížnostech a provádí opatření k nápravě situace nejpozději do dvou měsíců ode dne obdržení veškerých informací.Aniž je dotčen odstavec 6, jsou rozhodnutí regulačního subjektu závazná pro všechny strany, na něž se rozhodnutí vztahuje.V případě odvolání proti odmítnutí žádosti o poskytnutí kapacity infrastruktury nebo proti podmínkám nabídky kapacity regulační subjekt buď potvrdí, že žádná změna rozhodnutí provozovatele infrastruktury není žádoucí, nebo si vyžádá změnu tohoto rozhodnutí v souladu s pokyny, které stanoví.6. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby rozhodnutí přijatá regulačním subjektem podléhala soudnímu přezkoumání.Článek 31Spolupráce regulačních subjektůRegulační subjekty členských států si vyměňují informace o své práci, zásadách rozhodování a praxi za účelem koordinace svých zásad rozhodování v rámci Společenství. Komise je v tomto úkolu podpoří.Článek 32Osvědčení o bezpečnosti1. Předpisy upravující osvědčení o bezpečnosti železničních podniků, které jsou nebo budou usazeny ve Společenství, a pro jimi tvořená mezinárodní seskupení musí být v souladu s tímto článkem.2. Členské státy stanoví na svých územích, aby za účelem zajištění bezpečného provozování železniční dopravy na příslušných trasách předkládaly železniční podniky osvědčení o bezpečnosti stanovící na ně kladené bezpečnostní požadavky.3. K získání osvědčení o bezpečnosti musí železniční podnik splňovat předpisy vnitrostátního práva slučitelné s právem Společenství a uplatňované nediskriminačním způsobem stanovící technické a provozní požadavky na železniční dopravu a bezpečnostní požadavky na zaměstnance, vozový park a vnitřní organizaci podniku.Zejména prokáže, že zaměstnanci v provozu a doprovodu vlaků získali nezbytné školení v souladu s dopravními předpisy uplatňovanými provozovatelem infrastruktury a že splňují bezpečnostní požadavky na něj kladené v zájmu provozu vlaku.Železniční podnik také prokáže, že vozový park tvořící vlaky byl schválen veřejným orgánem nebo provozovatelem infrastruktury a zkontrolován v souladu s provozními pravidly platnými pro používanou infrastrukturu. Osvědčení o bezpečnosti vydá kterýkoli subjekt určený k tomu členským státem, v němž se používaná infrastruktura nachází.Článek 33Odchylky1. Po dobu pěti let ode dne 15. března 2003 nemusí tyto členské státy:- Irsko, jako členský stát nacházející se na ostrově s železničním spojením pouze s jedním dalším členským státem,- Spojené království se zřetelem na Severní Irsko ze stejného důvodu a- Řecko, jako členský stát, který nemá žádné přímé železniční spojení s žádným jiným členským státem,uplatňovat požadavky stanovenéa) v článku 3, čl. 4 odst. 2, článku 13, článku 14, článku 17, čl. 21 odst. 4, čl. 21 odst. 6, článku 22, čl. 24 odst. 3, článcích 25 až 28 a článku 30 za podmínky, že proti rozhodnutí o přidělení kapacity infrastruktury nebo zpoplatnění se lze odvolat k nezávislému subjektu, pokud o to železniční podnik písemně požádá, a tento subjekt vydá do dvou měsíců ode dne předložení veškerých užitečných informací rozhodnutí podléhající soudnímu přezkoumání ab) v článku 32, pokud jde o služby železniční dopravy nespadající do oblasti působnosti článku 10 směrnice 91/440/EHS.2. Pokud všaka) více než jeden licencovaný železniční podnik podle článku 4 směrnice 95/18/ES nebo v případě Irska a Severního Irska železniční podnik licencovaný jinde, předloží úřední žádost o povolení provozování konkurenční železniční dopravy v Irsku, Severním Irsku nebo Řecka, anebo do těchto zemí nebo z nich,rozhodne se o další použitelnosti této odchylky poradním postupem podle čl. 35 odst. 2, nebob) železniční podnik provozující železniční dopravu v Irsku, Severním Irsku nebo Řecku předloží úřední žádost o povolení provozování železniční dopravy na území jiného členského státu, směrem na toto území nebo z něj (v případě Irska nebo Spojeného království se zřetelem na Severní Irsko nebo v případě obou, pokud jde o jiný členský stát mimo jejich území), neplatí odchylky podle odstavce 1.Do jednoho roku od obdržení rozhodnutí podle písmene a) přijatého poradním postupem podle čl. 35 odst. 2, nebo od podání úřední žádosti podle písmene b) zavede zúčastněný členský stát nebo státy (Irsko, Spojené království se zřetelem na Severní Irsko nebo Řecko) právní předpisy pro provádění článků podle odstavce 1.3. Odchylku podle odstavce 1 lze prodloužit na období nejvýše pěti let. Nejpozději 12 měsíců před koncem doby platnosti odchylky může členský stát využívající tuto odchylku podat Komisi žádost o její prodloužení. Žádost musí být odůvodněná. Komise ji posoudí a rozhodne poradním postupem podle čl. 35 odst. 2. Uvedený poradní postup se použije pro všechna rozhodnutí týkající se těchto žádostí.Při přijímání rozhodnutí přihlíží Komise k vývoji geopolitické situace a k vývoji na trhu železniční dopravy v členském státu, z členského státu a do členského státu žádajícího o prodloužení odchylky.4. Lucembursko jako členský stát s relativně malou železniční sítí nemusí do dne 31. srpna 2004 uplatňovat požadavek přidělit nezávislému subjektu funkce rozhodné pro nestranný a nediskriminační přístup k infrastruktuře podle článků 4 a 14, podle kterých jsou členské státy povinny zřídit nezávislé subjekty vykonávající úlohy stanovené v těchto článcích.KAPITOLA VZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍČlánek 34Prováděcí opatření1. Členské státy mohou předložit Komisi k rozhodnutí jakoukoli otázku týkající se provádění této směrnice. Rozhodnutí se přijímají poradním postupem podle čl. 35 odst. 2.2. Na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu posoudí Komise ve zvláštních případech uplatňování a dodržování ustanovení o zpoplatnění, přidělování kapacit a vydávání osvědčení o bezpečnosti a do dvou měsíců od obdržení této žádosti rozhodne poradním postupem podle čl. 35 odst. 2, zda lze dotyčné opatření dále uplatňovat. Komise sdělí své rozhodnutí Evropskému parlamentu, Radě a členským státům.Aniž je dotčen článek 226 Smlouvy, může se každý členský stát odvolat proti rozhodnutí Komise k Radě ve lhůtě jednoho měsíce. Rada může za výjimečných okolností ve lhůtě jednoho měsíce kvalifikovanou většinou přijmout odlišné rozhodnutí.3. Změny nutné k úpravě příloh se přijímají regulativním postupem podle čl. 35 odst. 3.Článek 35Postupy projednávání ve výboru1. Komisi je nápomocen výbor.2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 3 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.3. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.4. Výbor přijme svůj jednací řád.Článek 36ZprávaKomise předloží do 15. března 2005 Evropskému parlamentu a Radě zprávu o provádění této směrnice, doplněnou případně o návrhy pro další činnost Společenství.Článek 37Zrušovací ustanoveníZrušují se nařízení (EHS) č. 2830/77, nařízení (EHS) č. 2183/78, rozhodnutí 82/529/EHS, rozhodnutí 83/418/EHS a směrnice 95/19/ES.Článek 38Prováděcí ustanoveníČlenské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nutné pro dosažení souladu s touto směrnicí do dne 15. března 2003. Neprodleně o nich uvědomí KomisiPokud členské státy přijmou taková opatření, musí tato opatření obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu stanoví členské státy.Článek 39Vstup v platnostTato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.Článek 40UrčeníTato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 26. února 2001.Za Evropský parlamentpředsedkyněN. FontaineZa RadupředsedkyněA. Lindh[1] Úř. věst. C 321, 20.10.1998, s. 10 a Úř. věst. C 116E, 26.4.2000, s. 40).[2] Úř. věst. C 209, 22.7.1999, s. 22.[3] Úř. věst. C 57, 29.2.2000, s. 40.[4] Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 10. března 1999 (Úř. věst. C 175, 21.6.1999, s. 120) potvrzené dne 27. října 1999 (Úř. věst. C 154, 5.6.2000, s. 22), společný postoj Rady ze dne 28. března 2000 (Úř. věst. C 178, 27.6.2000, s. 28) a rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 5. července 2000 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku), rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 1. února 2001 a rozhodnutí Rady ze dne 20. prosince 2000.[5] Úř. věst. L 237, 24.8.1991, s. 25. Směrnice ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/12/ES (Úř. věst. L 75, 15.3.2001, s. 1).[6] Úř. věst. L 143, 27.6.1995, s. 75.[7] Úř. věst. L 184, 17.7.1999, s. 23.[8] Úř. věst. L 334, 24.12.1977, s. 13. Nařízení naposledy pozměněné aktem o přistoupení z roku 1994.[9] Úř. věst. L 258, 21.9.1978, s. 1. Nařízení naposledy pozměněné aktem o přistoupení z roku 1994.[10] Úř. věst. L 234, 9.8.1982, s. 5. Nařízení naposledy pozměněné aktem o přistoupení z roku 1994.[11] Úř. věst. L 237, 26.8.1983, s. 32. Nařízení naposledy pozměněné aktem o přistoupení z roku 1994.[12] Nařízení Rady (EHS) č. 1191/69 ze dne 26. června 1969 o postupu členských států ohledně závazků vyplývajících z pojmu veřejné služby v dopravě po železnici, silnici a vnitrozemských vodních cestách (Úř. věst. L 156, 28.6.1969, s. 1). Nařízení naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1893/91 (Úř. věst. L 169, 29.6.1991, s. 1).--------------------------------------------------PŘÍLOHA IObsah zprávy o sítiZpráva o síti podle článku 3 obsahuje tyto informace:1. Oddíl stanovící povahu infrastruktury, která je k dispozici železničním podnikům, a podmínky přístupu k ní.2. Oddíl o zásadách zpoplatnění a o tarifech. Tento oddíl obsahuje odpovídající údaje o systému zpoplatnění, a dostatečné informace o poplatcích za služby uvedené v příloze II poskytované pouze jedním dodavatelem. Upřesňuje metodiku, pravidla a případně tabulky používané při uplatňování čl. 7 odst. 4 a 5 a článků 8 a 9. Obsahuje informace o stanovených nebo předpokládaných změnách poplatků.3. Oddíl o zásadách a kritériích přidělování kapacit. Tento oddíl stanoví všeobecné vlastnosti infrastruktury, která je k dispozici železničním podnikům a veškerá omezení jejího použití, včetně předpokládaných požadavků na kapacitu z důvodu údržby. Tento oddíl také upřesňuje postupy a lhůty v procesu přidělování kapacit. Obsahuje specifická kritéria uplatňovaná při tomto postupu, zejménaa) postupy, kterými mají žadatelé provozovateli infrastruktury podávat žádost o přidělení kapacity;b) požadavky, které musí žadatel splňovat;c) časový rozvrh postupů při podávání žádostí a přidělování kapacit;d) zásady platné pro proces koordinace;e) postupy použité a kritéria uplatněná v případě přetížení infrastruktury;f) podrobnosti omezení používání infrastruktury;g) pravidla pro vzetí v úvahu předchozí úrovně využití kapacity při stanovení priorit v procesu přidělování.Podrobně se uvedou opatření přijatá k zajištění přiměřeného přístupu k službám nákladní dopravy, mezinárodních službám a požadavkům, na něž se vztahuje postup ad hoc.--------------------------------------------------PŘÍLOHA IISlužby pro železniční podniky1. Minimální přístupový balík obsahujea) zpracování žádostí o kapacitu infrastruktury;b) právo využití přidělené kapacity;c) použití výhybek a železničních křižovatek;d) provoz vlaku včetně signalizace, řízení, dispečinku a hlášení a poskytování informací o pohybu vlaku;e) veškeré další informace potřebné k zavedení nebo k provozování dopravní služby, pro niž byla kapacita poskytnuta.2. Přístup k zařízením služeb a poskytování služeb na trati zahrnujea) použití zařízení pro dodávku trakčního proudu, je-li k dispozici;b) čerpací stanice;c) osobní nádraží, jejich budovy a ostatní zařízení;d) nákladní terminály;e) seřaďovací nádraží;f) zařízení pro sestavování vlaků;g) odstavné koleje;h) údržbu a ostatní technické služby.3. Doplňkové služby mohou zahrnovata) trakční proud;b) předtápění osobních vlaků;c) dodávky paliva, seřaďování a veškeré ostatní služby poskytované na výše uvedených přístupových zařízeních k službám;d) nadstandardní smlouvy týkající se- řízení dopravy nebezpečných nákladů,- pomoci při provozu mimořádných vlaků.4. Pomocné služby mohou zahrnovata) přístup k telekomunikační síti;b) poskytování doplňujících informací;c) technickou kontrolu vozového parku.--------------------------------------------------PŘÍLOHA IIIČasový rozvrh procesu přidělování1. Jízdní řád se sestavuje jednou za kalendářní rok.2. Změna jízdního řádu se uskutečňuje o půlnoci poslední sobotu v květnu. Pokud ke změně jízdního řádu nebo k jeho úpravě dochází po skončení letní sezóny, uskutečňuje se změna jízdního řádu každoročně o půlnoci poslední sobotu v září a podle potřeby též v jiných okamžicích mezi těmito daty. Provozovatelé infrastruktury se mohou domluvit na jiných datech, a v tom případě o nich uvědomí Komisi.3. Konec lhůty pro přijetí žádostí o přidělení kapacity, která má být začleněna do jízdního řádu, nesmí přesáhnout dobu 12 měsíců před vstupem jízdního řádu v platnost.4. Nejpozději 11 měsíců před vstupem jízdního řádu v platnost zajistí provozovatelé infrastruktury ve spolupráci s ostatními příslušnými přidělujícími subjekty podle článku 15 stanovení prozatímních mezinárodních tras vlaků. Provozovatelé infrastruktury zajistí, aby tyto trasy byly pokud možno zachovány i v průběhu následujících postupů.5. Nejpozději čtyři měsíce po uplynutí lhůty pro podání nabídek žadateli připraví provozovatel infrastruktury návrh jízdního řádu.--------------------------------------------------