title: Směrnice Komise 2007/35/ES ze dne 18. června 2007 , kterou se pro účely přizpůsobení technickému pokroku mění směrnice Rady 76/756/EHS o montáži zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci motorových vozidel a jejich přípojných vozidel   (Text s významem pro EHP)

text:
               19.6.2007

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 157/14

      SMĚRNICE KOMISE 2007/35/ES
   ze dne 18. června 2007,
   kterou se pro účely přizpůsobení technickému pokroku mění směrnice Rady 76/756/EHS o montáži zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci motorových vozidel a jejich přípojných vozidel
   (Text s významem pro EHP)
   KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
   s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel (1), a zejména na druhou odrážku čl. 13 odst. 2 uvedené směrnice,
   s ohledem na směrnici Rady 76/756/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se montáže zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci motorových vozidel a jejich přípojných vozidel (2), a zejména na článek 4 uvedené směrnice,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Směrnice 76/756/EHS je jednou ze zvláštních směrnic týkajících se postupu ES schvalování typu zavedeného směrnicí 70/156/EHS. Ustanovení směrnice 70/156/EHS, která se týkají systémů, konstrukčních součástí a samostatných technických celků vozidel, se proto použijí i pro směrnici 76/756/EHS.

               (2)

               V zájmu zvýšení bezpečnosti silničního provozu zlepšením viditelnosti velkých nákladních automobilů a jejich přípojných vozidel by měla být do směrnice 76/756/EHS začleněna povinnost umístit na tato vozidla značení s vratným odrazem.

               (3)

               Pro zohlednění dalších změn předpisu EHK OSN č. 48 (3), o nichž již Společenství hlasovalo, je vhodné přizpůsobit směrnici 76/756/EHS technickému pokroku tím, že bude sladěna s technickými požadavky uvedeného předpisu EHK OSN. V zájmu jasnosti by měla být příloha II směrnice 76/756/EHS nahrazena.

               (4)

               Směrnice 76/756/EHS by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna.

               (5)

               Opatření stanovená touto směrnicí jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování technickému pokroku,

         PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   Příloha II směrnice 76/756/EHS se nahrazuje přílohou této směrnice.
   Článek 2
   S účinkem od 10. července 2011, pokud nejsou splněny požadavky směrnice 76/756/EHS ve znění této směrnice, členské státy z důvodů souvisejících s montáží zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci považují prohlášení o shodě doprovázející nová vozidla podle směrnice 70/156/EHS za neplatná pro účely čl. 7 odst. 1 uvedené směrnice.
   Článek 3
   1.   Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 9. července 2008. Neprodleně sdělí Komisi znění těchto předpisů a srovnávací tabulku mezi ustanoveními těchto předpisů a této směrnice.
   Budou tyto předpisy používat od 10. července 2008.
   Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
   2.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
   Článek 4
   Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 5
   Tato směrnice je určena členským státům.

      V Bruselu dne 18. června 2007.

            Za Komisi

         Günter VERHEUGEN

            místopředseda

      (1)  Úř. věst. L 42, 23.2.1970, s. 1. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 2006/96/ES (Úř. věst. L 363, 20.12.2006, s. 81).

      (2)  Úř. věst. L 262, 27.9.1976, s. 1. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Komise 97/28/ES (Úř. věst. L 171, 30.6.1997, s. 1).

      (3)  Úř. věst. L 137, 30.5.2007, s. 1.

      PŘÍLOHA

            „PŘÍLOHA II

                        1.

                        Technickými požadavky jsou požadavky uvedené v bodech 2, 5 a 6 a v přílohách 3 až 9 předpisu EHK OSN č. 48 (1).

                        2.

                        Pro účely uplatňování ustanovení uvedených v bodu 1 platí toto:

                                    a)

                                    ‚nenaloženým vozidlem‘ se rozumí vozidlo, jehož hmotnost je popsána v bodu 2.6 dodatku 1 přílohy I této směrnice, bez řidiče;

                                    b)

                                    ‚formulářem o oznámení‘ se rozumí certifikát schválení typu (stanovený v dodatku 2 přílohy I této směrnice);

                                    c)

                                    ‚smluvními stranami odpovídajících předpisů‘ se rozumějí členské státy;

                                    d)

                                    odkaz na předpis č. 3 se považuje za odkaz na směrnici 76/757/EHS;

                                    e)

                                    poznámka pod čarou 2 v bodu 2.7.25 se nepoužije;

                                    f)

                                    poznámka pod čarou 8 v bodu 6.19 se nepoužije;

                                    g)

                                    poznámka pod čarou 1 v příloze 5 se nahrazuje tímto: ‚Definice kategorií jsou uvedeny v příloze II A směrnice 70/156/EHS‘.

                        3.

                        Aniž jsou dotčeny čl. 8 odst. 2 písm. a) a c) a odstavec 3 směrnice 70/156/EHS, tato příloha a jakékoli zvláštní směrnice, je zakázána montáž jiných zařízení pro osvětlení nebo světelnou signalizaci než těch, která jsou uvedena v bodu 2.7 předpisu EHK OSN č. 48.

         (1)  Úř. věst. L 137, 30.5.2007, s. 1.“


title: Sedmá směrnice Komise ze dne 1. března 1976, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv

text:
Důležité právní upozornění

|

31976L0372

Úřední věstník L 102 , 15/04/1976 S. 0008 - 0018 Finské zvláštní vydání: Kapitola 3 Svazek 7 S. 0048  Řecké zvláštní vydání: Kapitola 03 Svazek 15 S. 0031  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 3 Svazek 7 S. 0048  Španělské zvláštní vydání: Kapitola 03 Svazek 10 S. 0044  Portugalské zvláštní vydání Kapitola 03 Svazek 10 S. 0044

		Sedmá směrnice Komiseze dne 1. března 1976,kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv(76/372/EHS)KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,s ohledem na směrnici Rady za dne 20. července 1970 o zavedení metod odběru vzorků a analytických metod Společenství pro úřední kontrolu krmiv [1], naposledy pozměněnou aktem o přistoupení [2], a zejména na článek 2 uvedené směrnice,vzhledem k tomu, že uvedená směrnice stanoví, že úřední kontroly krmiv, jejichž cílem je ověřit dodržování požadavků stanovených právními a správními předpisy a týkajících se jakosti a složení krmiv, se provádějí podle metod odběru vzorků a analytických metod Společenství;vzhledem k tomu, že směrnice Komise 71/250/EHS ze dne 15. července 1971 [3], 71/393/EHS ze dne 18. listopadu 1971 [4], 72/199/EHS ze dne 27. dubna 1972 [5], 73/46/EHS ze dne 5. prosince 1972 [6], 74/203/EHS ze dne 25. března 1974 [7] a 75/84/EHS ze dne 20. prosince 1974 [8] již stanovily řadu analytických metod Společenství; že s ohledem na stav doposud provedených prací je však nutné stanovit sedmou sérii analytických metod;vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Členské státy stanoví, že analýzy pro úřední kontroly krmiv, pokud jde o obsah aflatoxinu B1, se provádějí podle metod popsaných v příloze této směrnice.Obecná ustanovení uvedená v části 1 (úvod) přílohy první směrnice Komise 71/250/EHS ze dne 15. července 1971, s výjimkou části týkající se přípravy vzorku k analýze, se použijí pro metody popsané v příloze této směrnice.Článek 2Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. října 1976. Neprodleně o nich informují Komisi.Článek 3Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 1. března 1976.Za KomisiP. J. Lardinoisčlen Komise[1] Úř. věst. L 170, 3.8.1971, s. 2.[2] Úř. věst. L 73, 27.3.1971, s. 14.[3] Úř. věst. L 155, 12.7.1971, s. 13.[4] Úř. věst. L 279, 20.12.1971, s. 7.[5] Úř. věst. L 123, 29.5.1972, s. 6.[6] Úř. věst. L 83, 30.3.1973, s. 21.[7] Úř. věst. L 108, 22.4.1974, s. 7.[8] Úř. věst. L 32, 5.2.1975, s. 26.--------------------------------------------------PŘÍLOHASTANOVENÍ AFLATOXINU B1A. METODA JEDNOROZMĚRNÉ TENKOVRSTVÉ CHROMATOGRAFIE1. Účel a rozsahTato metoda umožňuje stanovit obsah aflatoxinu B1 v těchto krmivech: podzemnice olejná, kopra, lněná semena, sója, sezam, babassu palma a kukuřičné klíčky, obiloviny a výrobky z obilovin, hrachová mouka, bramborová pulpa a škrob. Spodní hranice pro stanovení je 0,01 mg/kg (10 ppb).Pokud jsou přítomny rušivé látky, které ztěžují stanovení, je nutné opakovat analýzu podle metody B (dvourozměrná tenkovrstvá chromatografie).2. PrincipVzorek se extrahuje chloroformem. Extrakt se filtruje a jeho alikvotní část se odebere a přečistí kolonovou chromatografií na silikagelu. Eluát se odpaří a reziduum se rozpustí ve stanoveném objemu chloroformu nebo ve směsi benzenu a acetonitrilu. Alikvotní část tohoto roztoku se podrobí tenkovrstvé chromatografii. Množství aflatoxinu B1 se stanoví z chromatogramu pod UV světlem buď vizuálně nebo fluorimetricky srovnáním se známými množstvími standardu aflatoxinu B1. Identita aflatoxinu B1 extrahovaného z krmiv musí být potvrzena stanoveným postupem.3. ČinidlaPoznámka:Pokud není stanoveno jinak, všechna činidla musí být čistoty "p. a".3.1 Aceton.3.2 Chloroform stabilizovaný 0,5 až 1,0 procentem 96 % (V/V) ethanolu.3.3 N–hexan.3.4 Methanol.3.5 Diethylether, bezvodý, neobsahující peroxidy.3.6 Směs benzenu a acetonitrilu: 98/2 (V/V).3.7 Směs chloroformu (3.2) a methanolu (3.4): 97/3 (V/V).3.8 Silikagel pro kolonovou chromatografii, velikost částic 0,05 až 0,20 mm.3.9 Absorbent – vata, předem odtučněná chloroformem, nebo skelná vata.3.10 Síran sodný, bezvodý, granulovaný.3.11 Inertní plyn, např. dusík.3.12 Kyselina chlorovodíková 1 N.3.13 50 % (V/V) kyselina sírová.3.14 Křemelina (hyflosupercel), promytá kyselinou.3.15 Silikagel G–HR nebo ekvivalent, pro tenkovrstvou chromatografii.3.16 Standardní roztok obsahující asi 0,1 μg aflatoxinu B1 na 1 ml chloroformu (3.2) nebo směsi benzenu a acetonitrilu (3.6), připravený a zkontrolovaný, jak je uvedeno v bodu 7.3.17 Standardní roztok pro testování jakosti obsahující asi 0,1 μg aflatoxinu B1 a B2 na 1 ml chloroformu (3.2) nebo směsi benzenu a acetonitrilu (3.6). Tyto koncentrace jsou orientační. Musí být upraveny tak, aby se získala stejná intenzita fluorescence u obou aflatoxinů.3.18 Vyvíjecí rozpouštědla:3.18.1 Chloroform (3.2)/aceton (3.1): 9/1 (V/V), chromatografický tank s nenasycenou atmosférou;3.18.2 Diethylether (3.5)/methanol (3.4)/voda: 96/3/1 (V/V), chromatografický tank s nenasycenou atmosférou;3.18.3 Diethylether (3.5)/methanol (3.4)/voda: 94/4.5/1.5 (V/V), chromatografický tank s nasycenou atmosférou;3.18.4 Chloroform (3.2)/methanol (3.4): 94/6 (V/V), chromatografický tank s nasycenou atmosférou;3.18.5 Chloroform (3.2)/methanol (3.4): 97/3 (V/V), chromatografický tank s nasycenou atmosférou.4. Přístroje4.1 Drtič – mixer.4.2 Třepačka nebo magnetická míchačka.4.3 Skládané filtrační papíry, Schleicher a Schüll č. 588 nebo ekvivalentní, průměr 24 cm.4.4 Skleněná chromatografická trubice (vnitřní průměr 22 mm, délka 300 mm) s teflonovým kohoutem a 250 μl zásobníkem.4.5 Rotační vakuová odparka, s baňkou o objemu 500 ml a kulatým dnem.4.6 Erlenmeyerovy baňky o objemu 500 ml, se zábrusovými zátkami.4.7 Zařízení pro tenkovrstvou chromatografii.4.8 Skleněné desky pro tenkovrstvou chromatografii, 200 x 200 mm, se připraví takto (uvedená množství stačí pro pět desek): dát 30 g silikagelu G-HR (3.15) do Erlenmeyerovy baňky, přidat 60 ml vody, zazátkovat a protřepávat 1 minutu. Rozprostřít suspenzi na desky takovým způsobem, aby se vytvořila stejnoměrná vrstva o tloušťce 0,25 mm. Nechat uschnout na vzduchu a poté uchovat v desikátoru obsahujícím silikagel. Před použitím aktivovat desky jednu hodinu v sušárně při 110 °C.Desky připravené k použití jsou vyhovující, pokud vykazují podobné výsledky jako desky připravené podle uvedeného postupu.4.9 UV lampa dlouhovlnná (360 mm). Intenzita záření musí být dostatečná, aby skvrna 1 ng aflatoxinu B1 na desce pro tenkovrstvou chromatografii byla na vzdálenost 10 cm od lampy ještě jasně rozeznatelná.4.10 Odměrné zkumavky o objemu 10 ml, s polyethylenovými zátkami.4.11 UV spektrofotometr.4.12 Fluorimetr (volitelný).5. Postup5.1 Příprava vzorku (viz "Poznámky", část C bod 1)Rozmělnit vzorek takovým způsobem, aby celý prošel sítem s oky o velikosti 1 mm (v souladu s doporučením ISO R 565).5.2 ExtrakceDo Erlenmeyerovy baňky o objemu 500 ml dát 50 g rozemletého a homogenizovaného vzorku. Přidat 25 g křemeliny (3.14), 25 ml vody a 250 ml chloroformu (3.2). Zazátkovat, protřepávat nebo promíchávat 30 minut třepačkou (4.2) a přefiltrovat přes skládaný filtrační papír (4.3). Odstranit prvních 10 ml filtrátu, poté sebrat 50 ml.5.3 Přečištění na koloněDo spodní části chromatografické trubice (4.4) vložit zátku z vaty nebo ze skelné vaty (3.9), naplnit trubici se do dvou třetin chloroformem (3.2), a poté přidat 5 g síranu sodného (3.10).Ověřit, že horní povrch vrstvy síranu sodného je zcela rovný, a poté přidat po malých dávkách 10 g silikagelu (3.8). Po každém přidání opatrně zamíchat, aby se odstranily vzduchové bubliny. Nechat 15 minut stát, a poté opatrně přidat 15 g síranu sodného (3.10). Nechat kapalinu klesnout až k hornímu povrchu vrstvy síranu sodného.Smíchat 50 ml extraktu získaného podle bodu (5.2) se 100 ml n-hexanu (3.3) a směs kvantitativně přelít do kolony. Nechat kapalinu klesnout až k hornímu povrchu vrstvy síranu sodného. Přidat 100 ml diethyletheru (3.5) a znovu nechat kapalinu klesnou až k hornímu povrchu vrstvy síranu sodného. Během tohoto postupu dbát na to, aby rychlost průtoku byla 8 až 12 ml za minutu a aby kolona nevyschla. Odstranit vytečenou kapalinu. Poté eluovat 150 ml směsi chloroformu a methanolu (3.7) a sebrat celý eluát.Odpařit eluát do sucha pod proudem inertního plynu (3.11) v rotační vakuové odparce (4.5) při teplotě nižší než 50 °C. Reziduum kvantitativně převést za použití chloroformu (3.2) nebo směsi benzenu a acetonitrilu (3.6) do odměrné zkumavky o objemu 10 ml (4.10). Koncentrovat roztok pod proudem inertního plynu (3.11), a poté doplnit objem na 2 ml za použití chloroformu (3.2) nebo směsi benzenu a acetonitrilu (3.6).5.4 Tenkovrstvá chromatografieNa desku pro tenkovrstvou chromatografii (4.8) nanést 2 cm od spodní hrany a v odstupech po 2 cm tyto objemy standardních roztoků a extraktu:- 10, 15, 20, 30 a 40 μl standardního roztoku alfatoxinu B1 (3.16),- 10 μl extraktu získaného podle bodu 5.3 a k tomu 20 μl standardního roztoku (3.16),- 10 a 20 μl extraktu získaného podle bodu 5.3.Chromatogram se vyvíjí ve tmě za použití jednoho z vyvíjecích rozpouštědel (3.18). Výběr rozpouštědla se musí provést předem nanesením 25 μl jakostního standardního roztoku (3.1) na desku a musí se ověřit, zda jsou aflatoxiny B1 a B2 při vyvíjení zcela odděleny.Nechat rozpouštědla odpařit ve tmě a poté ozářit desku UV paprsky ze vzdálenosti 10 cm od lampy (4.9). Skvrny aflatoxinu B1 modře fluoreskují.5.5 Kvantitativní stanoveníStanovení se provádí buď vizuálně nebo fluorimetricky podle těchto pokynů:5.5.1 Vizuální měřeníMnožství aflatoxinu B1 v extraktu se stanoví porovnáním intenzity fluorescence skvrn extraktu s intenzitou fluorescence skvrn standardního roztoku. V případě potřeby se interpoluje. Fluorescence získaná překrytím extraktu přes standardní roztok musí být silnější než fluorescence 10 ml extraktu a nesmí být viditelná více než jedna skvrna. Pokud je intenzita fluorescence 10 μl extraktu silnější než intenzita fluorescence 40 μl standardního roztoku, rozředit extrakt 10 krát nebo 100 krát chloroformem (3.2) nebo směsí benzenu a acetonitrilu (3.6) a poté znovu podrobit tenkovrstvé chromatografii.5.5.2 Fluorimetrické měřeníIntenzita fluorescence skvrn aflatoxinu B1 se měří fluorimetrem (4.12) při excitační vlnové délce 365 nm a emisní délce 443 nm. Množství aflatoxinu B1 ve skvrnách extraktu se stanoví porovnáním jejich intenzit fluorescence s intenzitami skvrn standardního roztoku aflatoxinu B1.5.6 Potvrzení identity aflatoxinu B1Potvrzení identity aflatoxinu B1 v extraktu se provede takto:5.6.1 Ošetření kyselinou sírovouNa chromatogram získaný podle bodu 5.4 nastříkat kyselinu sírovou (3.13). Fluorescence skvrn aflatoxinu B1 se musí pod UV zářením změnit z modré na žlutou.5.6.2 Dvourozměrná chromatografie zahrnující tvorbu aflatoxinu B1 - hemiacetalu (aflatoxin B2a)Poznámky:Níže popsané pracovní postupy se musí provádět přesně podle schématu uvedeném na obrázku 3.5.6.2.1 Nanesení roztokůNarýsovat na desku (4.8) dvě přímky rovnoběžné se dvěma přilehlými stranami (6 cm od každé strany), určené k vymezení migrace čel rozpouštědel. Nanést na desku pomocí kapilárních pipet nebo injekčních mikrostříkaček tyto roztoky:- v bodu A: objem vyčištěného extraktu vzorku získaného podle bodu 5.3, který obsahuje asi 2,5 nm aflatoxinu B1,- v bodech B a C: 25 μl standardního roztoku (3.16).5.6.2.2 VyvíjeníChromatogram se vyvíjí za použití vyvíjecího rozpouštědla (3.18.1) [vrstva o tloušťce 1 cm v chromatografickém tanku s nenasycenou atmosférou] ve tmě ve směru I, dokud čelo rozpouštědla nedosáhne k vymezující linii.Vyjmout desku z tanku a nechat oschnout pět minut ve tmě a při pokojové teplotě. Poté stříkat kyselinu chlorovodíkovou (3.12) na pásek o šířce 2,5 cm, který pokrývá body A a B (na obrázku 3 vyznačeno šrafovaně), dokud pásek neztmavne, přičemž zbytek desky je chráněn skelným papírem. Nechat působit 10 minut ve tmě, a poté vysušit desku proudem vzduchu při pokojové teplotě.Poté se chromatogram vyvíjí za použití vyvíjecího rozpouštědla (3.18.1) [vrstva o tloušťce 1 cm v chromatografickém tanku s nenasycenou atmosférou] ve tmě ve směru II, dokud čelo rozpouštědla nedosáhne k vymezující linii. Vyjmout desku z chromatického tanku a nechat oschnout pět minut ve tmě a při pokojové teplotě.5.6.2.3 Interpretace chromatogramuPozorovat chromatogram pod UV světlem (4.9) a ověřit tyto znaky:a) Objevení se modré fluoreskující skvrny aflatoxinu B1 pocházející ze standardního roztoku naneseného v bodu C (migrace ve směru I).b) Objevení se modré fluoreskující skvrny aflatoxinu B1 (který nereagoval s kyselinou chlorovodíkovou) a intenzivnější modré fluoreskující skvrny aflatoxinu B1 – hemiacetalu, přičemž obě skvrny pocházejí ze standardního roztoku naneseného v bodu B (migrace ve směru II).c) Objevení se podobných skvrn, jaké jsou popsány v bodu b), pocházejících ze vzorku extraktu naneseného v bodu A. Poloha těchto skvrn vychází jednak z migrační vzdáleností aflatoxinu B1 od bodu A ve směru I (stejná vzdálenost jako u standardního vzorku naneseného v bodu C) a dále migrační vzdálenost aflatoxinu B1 – hemiacetalu od bodu A ve směru II (stejná vzdálenost jako u standardního vzorku naneseného v bodu B). Fluorescenční intenzity skvrn hemiacetalu pocházejících z extraktu a ze standardního vzorku naneseného v bodu B by si měly odpovídat.6. Výpočet výsledků6.1 Na základě vizuálních měřeníObsah aflatoxinu B1 v mikrogramech na 1 kg vzorku (ppb) se vypočítá pomocí vzorce:S·Y·VW·Xkde:X a Y jsou příslušné objemy standardního roztoku aflatoxinu B1 v mikrolitrech (3.16) a extraktu, který má stejnou intenzitu fluorescence;S = koncentrace, v mikrogramech na 1 ml, aflatoxinu B1 ve standardním roztoku (3.16);V = konečný objem extraktu v mikrolitrech, s ohledem na případná ředění;W = hmotnost zkušebního vzorku v gramech, s ohledem na objem extraktu použitý pro pročištění na koloně.6.2 Na základě fluorimetrického měřeníObsah aflatoxinu B1 v mikrogramech na 1 kg vzorku (ppb) se vypočítá pomocí vzorce:S·VW·Ykde:Y = objem extraktu, v mikrolitrech, nanesenéhona desku (10 μl nebo 20 μl);S = množství aflatoxinu B1, v nanogramech, ve skvrně extraktu (poměrně k použité hodnotě Y) odvozené z měření;V = konečný objem extraktu v mikrolitrech, s ohledem na případná ředění;W = hmotnost zkušebního vzorku v gramech, s ohledem na objem extraktu použitý pro pročištění na koloně.7. Příprava a testování standardního roztoku (3.16)7.1 Stanovení koncentrace aflatoxinu B1Připravit standardní roztok aflatoxinu B1 v chloroformu (3.2) nebo směsi benzenu a acetonitrilu (3.6), jehož koncentrace je od 8 do 10 μg/ml. Stanovit absorpční spektrum mezi 330 a 370 nm za použití spektrofotometru (4.11).Změřit optickou hustotu (A) při 363 nm v případě chloroformového roztoku nebo při 348 nm v případě roztoku směsi benzenu a acetonitrilu.Vypočítat koncentraci aflatoxinu B1 v mikrogramech na 1 ml roztoku pomocí tohoto vzorce:pro chloroformový roztok;pro roztok ve směsi benzenu a acetonitrilu..Ve tmě provést příslušná ředění s cílem získat standardní pracovní roztok, jehož koncentrace aflatoxinu B1 je asi 0,1 μg/ml. Pokud se roztok skladuje v chladničce při 4 °C, je stálý po dobu dvou týdnů.7.2 Testování chromatografické čistotyNanést na desku (4.8) 5 μl standardního roztoku obsahujícího 8 až 10 μl aflatoxinu B1 na 1 ml (7.1). Vyvinout chromatogram, jak je uvedeno v bodu 5.4. Při UV světle by měla být viditelná pouze jedna skvrna a v místě původního nanesení by neměla být znatelná žádná fluorescence.8. OpakovatelnostRozdíl mezi výsledky dvou paralelních stanovení, které u jednoho vzorku provedl stejný analytik, nesmí překročit:- 25 % nejvyššího výsledku pro obsahy aflatoxinu B1 od 10 do 20 μg/kg,- 5 μg absolutní hodnoty pro obsahy od 20 do 50 μg/kg,- 10 % nejvyššího výsledku pro obsahy vyšší než 50 μg/kg.9. ReprodukovatelnostViz "Poznámky", část C bod 2.B. METODA DVOUROZMĚRNÉ TENKOVRSTVÉ CHROMATOGRAFIE1. Účel a rozsahTato metoda umožňuje stanovit obsah aflatoxinu B1 v krmivech, které nespadají do oblasti působnosti metody A. Spodní hranice pro stanovení je 0,01 mg/kg (10 ppb). Tato metoda se nepoužije pro krmiva obsahující citrusovou pulpu.2. PrincipVzorek se extrahuje chloroformem. Extrakt se filtruje a jeho alikvotní část se odebere a přečistí kolonovou chromatografií na silikagelu. Eluát se odpaří a residuum se rozpustí ve stanoveném objemu chloroformu nebo ve směsi benzenu a acetonitrilu. Alikvotní část tohoto roztoku se podrobí dvojrozměrné tenkovrstvé chromatografii. Množství aflatoxinu B1 se stanoví z chromatogramu pod UV světlem buď vizuálně nebo flourometricky srovnáním se známým množstvím standardního aflatoxinu B1. Identita aflatoxinu B1 extrahovaného z krmiv musí být potvrzena stanoveným postupem.3. ČinidlaPoznámka:Pokud není stanoveno jinak, všechna činidla musí být čistoty "p.a".3.1 Aceton.3.2 Chloroform stabilizovaný 0,5 – 1,0 procentem 96 % (V/V) ethanolu.3.3 N–hexan.3.4 Methanol.3.5 Diethylether, bezvodý, neobsahující peroxidy.3.6 Směs benzenu a acetonitrilu: 98/2 (V/V).3.7 Směs chloroformu (3.2) a methanolu (3.4): 97/3 (V/V).3.8 Silikagel pro kolonovou chromatografii, velikost částic 0,05 až 0,20 mm.3.9 Absorbent – vata, předem odtučněná chloroformem, nebo skelná vata.3.10 Síran sodný, bezvodý, granulovaný.3.11 Inertní plyn, např. dusík.3.12 Kyselina chlorovodíková 1 N.3.13 Křemelina (hyflosupercel) promytá kyselinou.3.14 Silikagel G–HR nebo ekvivalent, pro tenkovrstvou chromatografii.3.15 Vyvíjecí roztoky.3.15.1 Diethylether (3.5)/methanol (3.4)/voda 94/4,5/1,5 (V/V), chromatografický tank s nenasycenou atmosférou.3.15.2 Chloroform (2.3)/aceton (3.1): 9/1 (V/V), chromatografický tank s nenasycenou atmosférou.3.16 Standardní roztok obsahující asi 0,1 μg aflatoxinu B1 na 1 ml chloroformu (3.2) nebo směsi benzenu a acetonitrilu (3.6), připravený a kontrolovaný jak je uvedeno v bodu 7 metody A.4. PřístrojeViz bod 4 metody A.5. Postup5.1Příprava vzorku | viz body 5.1, 5.2 a3.5 metody A. |5.2Extrakce |5.3Pročištění na koloně |5.4 Dvourozměrná tenkovrstvá chromatografie5.4.1 Nanesení roztoků (podle schématu na obrázku 1)Narýsovat na desku (4.8) dvě přímky rovnoběžné se dvěma přilehlými stranami (6 cm od každé strany), určené k vymezení migrace čel rozpouštědel. Nanést na desku pomocí kapilárních pipet nebo injekčních mikrostříkaček tyto roztoky:- v bodu A: 20 μl vyčištěného extraktu vzorku získaného podle bodu 5.3,- v bodu B: 20 μl standardního roztoku (3.16),- v bodu C: 10 μl standardního roztoku (3.16),- v bodu D: 20 μl standardního roztoku (3.16),- v bodu E: 40 μl standardního roztoku (3.16).Vysušit slabým proudem vzduchu nebo inertního plynu (3.11). Získané skvrny musí mít průměr asi 5 mm.5.4.2 Vyvíjení (podle schématu na obrázku 1)Chromatogramem se vyvíjí za použití vyvíjecího rozpouštědla (3.15.1) [vrstva o tloušťce 1 cm v chromatografickém tanku s nasycenou atmosférou] ve tmě ve směru I, dokud čelo rozpouštědla nedosáhne k vymezující linii. Vyjmout desku z chromatografického tanku a nechat oschnout 15 minut ve tmě a při pokojové teplotě.Poté se chromatogram vyvíjí za použití vyvíjecího rozpouštědla (3.15.1) [vrstva o tloušťce 1 cm v chromatografickém tanku s nenasycenou atmosférou] ve tmě ve směru II, dokud čelo rozpouštědla nedosáhne k vymezující linii. Vyjmout desku z chromatického tanku a nechat oschnout ve tmě a při pokojové teplotě.5.4.3 Interpretace chromatogramu (podle schématu na obrázku 1)Ozářit chromatogram UV světlem, přičemž se deska umístí do vzdálenosti 10 cm od lampy (4.9). Určit polohu modrých fluoreskujících skvrn aflatoxinu B1 ze standardního roztoku B, C, D a E. Načrtnout dvě pomyslné přímky, které procházejí těmito skvrnami a svírají pravý úhel s vyvíjecími směry. Průsečík P těchto přímek určuje místo, kde lze očekávat skvrnu aflatoxinu B1 pocházející z extraktu vzorku naneseného v bodu A (obrázek 1). Skutečná poloha skvrny aflatoxinu B1 však může být v bodu Q umístěném na průsečíku dvou pomyslných přímek svírajících úhel asi 100 stupňů a protínajících body B a C. Množství aflatoxinu B1 v extraktu vzorku se stanoví, jak je uvedeno v bodu 5.5.5.4.4 Doplňující chromatografieNarýsovat na novou desku (4.8) dvě přímky rovnoběžné se dvěma přilehlými stranami, jak je uvedeno ve schématu na obrázku 1, a nanést na bod A (viz obrázek 1) 20 μl přečištěného extraktu vzorku, který byl získán podle bodu 5.3, a k tomu 20 μl standardního roztoku (3.16). Vyvíjet jak je uvedeno v bodu 5.4.2. Ozářit chromatogram UV světlem (4.9) a ověřit zda:- se skvrny aflatoxinu B1 z extraktu a ze standardního roztoku překrývají,- fluorescence těchto skvrn je silnější než fluorescence skvrn aflatoxinu B1, která se vyvinula v bodu Q na první desce.5.5 Kvantitativní stanoveníStanovení se provádíbuď vizuálně nebo flourometricky podle těchto pokynů:5.5.1 Vizuální měřeníMnožství aflatoxinu B1 v extraktu se stanoví porovnáním intenzity fluorescence skvrn extraktu s intenzitou skvrn C, D a E standardního roztoku. V případě potřeby se interpoluje. Pokud je intenzita fluorescence 20 μl extraktu silnější než intenzita 40 μl standardního roztoku, zředit roztok 10 krát nebo 100 krát chloroformem (3.2) nebo směsí benzenu a acetonitrilu (3.6), a poté znovu podrobit tenkovrstvé chromatografii.5.5.2 Fluorimetrické měřeníIntenzita fluorescence skvrn aflatoxinu B1 se změří fluorimetrem (4.12) při excitační vlnové délce 365 nm a emisní vlnové délce 443 nm.Množství aflatoxinu B1 ve skvrnách extraktu se stanoví porovnáním fluorescenční intenzity skvrny extraktu s intenzitou skvrn C, D a E standardního roztoku.5.6 Potvrzení identity aflatoxinu B1Viz bod 5.6 metody A.6. Výpočet výsledkůViz bod 6 metody A.7. OpakovatelnostViz bod 8 metody A.8. ReprodukovatelnostViz "Poznámky", část C bod 2.C. POZNÁMKY TÝKAJÍCÍ SE METOD A A B1. OdtučněníVzorky obsahující více než 5 % tuku se musí po přípravě podle bodu 5.1 odtučnit petroletherem (b. v. 40 až 60 °C).V takových případech musí být analytické výsledky vyjádřeny jako hmotnost neodtučněného vzorku.2. Reprodukovatelnost výsledkůReprodukovatelnost výsledků, tj. rozdíl mezi výsledky získanými dvěma nebo více laboratořemi ze stejného vzorku, se odhaduje na:± 50 % střední hodnoty pro střední hodnoty aflatoxinu B1 o 10 μg/kg až do 20 μg/kg;± 10 μg/kg na základě střední hodnoty pro střední hodnoty od 20 do 50 μg/kg;± 20 % střední hodnoty pro střední hodnoty vyšší než 50 μg/kg.--------------------------------------------------


title: Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/63/ES ze dne 13. července 2009 o určitých konstrukčních částech a vlastnostech kolových zemědělských a lesnických traktorů (kodifikované znění) (Text s významem pro EHP)

text:
               19.8.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 214/23

      SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2009/63/ES
   ze dne 13. července 2009
   o určitých konstrukčních částech a vlastnostech kolových zemědělských a lesnických traktorů
   (kodifikované znění)
   (Text s významem pro EHP)
   EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
   s ohledem na návrh Komise,
   s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
   v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy (2),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Směrnice Rady 74/151/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se určitých konstrukčních částí a vlastností kolových zemědělských a lesnických traktorů (3) byla několikrát podstatně změněna (4). Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by měla být uvedená směrnice kodifikována.

               (2)

               Směrnice 74/151/EHS je jednou ze zvláštních směrnic pro postup ES schvalování typu stanovený směrnicí Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů, která byla nahrazena směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/37/ES ze dne 26. května 2003 o schvalování typu zemědělských a lesnických traktorů, jejich přípojných vozidel a výměnných tažených strojů, jakož i jejich systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků (5), a stanoví technické požadavky na konstrukci zemědělských a lesnických traktorů mimo jiné z hlediska maximální technicky přípustné hmotnosti naloženého vozidla, umístění a upevnění zadní registrační tabulky, palivových nádrží, přídavných závaží, zvukových výstražných zařízení a přípustné hladiny akustického tlaku a výfukového systému (tlumiče). Tyto technické požadavky se týkají sbližování právních předpisů členských států tak, aby umožnily použití postupu ES schvalování typu stanoveného směrnicí 2003/37/ES na každý typ traktoru. Proto se ustanovení směrnice 2003/37/ES týkající se zemědělských a lesnických traktorů, jejich přípojných vozidel a výměnných tažených strojů, jakož i jejich systémů, konstrukčních částech a samostatných technických celků, vztahují na tuto směrnici.

               (3)

               Touto směrnicí by neměly být dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení zmíněných směrnic ve vnitrostátním právu a jejich použitelnost uvedených v části B přílohy VII,

         PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   1.   „Zemědělským nebo lesnickým traktorem“ se rozumí každé motorové vozidlo vybavené koly nebo pásy, které má alespoň dvě nápravy, jehož hlavní funkcí je vyvíjet tažnou sílu a které je zvláště konstruováno k tažení, tlačení, nesení nebo pohonu určitých nářadí, strojů nebo přípojných vozidel určených pro užití v zemědělství nebo lesnictví. Může být vybaveno pro přepravu nákladu a osob.
   2.   Tato směrnice se vztahuje pouze na traktory definované v odstavci 1, které jsou vybaveny pneumatikami a které mají maximální konstrukční rychlost od 6 km/h do 40 km/h.
   Článek 2
   1.   Členské státy nesmějí odmítnout udělit ES schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru z důvodů týkajících se následujících konstrukčních částí a vlastností, pokud tyto konstrukční části a vlastnosti splňují požadavky stanovené v přílohách I až VI:

               —

               maximální technicky přípustné hmotnosti naloženého vozidla,

               —

               umístění a upevnění zadní registrační tabulky,

               —

               palivových nádrží,

               —

               přídavných závaží,

               —

               zvukových výstražných zařízení,

               —

               přípustné hladiny akustického tlaku a výfukového systému (tlumiče).

         2.   Pokud jde o vozidla, která nesplňují požadavky této směrnice, členské státy z důvodů souvisejících s předmětem této směrnice:

               —

               nesmějí udělit ES schválení typu a

               —

               mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu.

         3.   Pokud jde o nová vozidla, která nesplňují požadavky této směrnice, členské státy z důvodů souvisejících s předmětem této směrnice:

               —

               považují prohlášení o shodě doprovázející tato nová vozidla podle směrnice 2003/37/ES za neplatná pro účely čl. 7 odst. 1 uvedené směrnice a

               —

               mohou odmítnout registraci, prodej nebo uvedení těchto nových vozidel do provozu.

         Článek 3
   Členské státy nesmějí odmítnout registraci ani zakázat prodej, uvedení do provozu nebo užívání traktorů z důvodů týkajících se konstrukčních částí nebo vlastností uvedených v čl. 2 odst. 1, pokud tyto konstrukční části a vlastnosti splňují požadavky stanovené v přílohách I až VI.
   Článek 4
   Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh I až VI technickému pokroku, kromě těch, které jsou uvedeny v bodech 1.1 a 1.4.1.2 přílohy VI, se přijímají postupem podle čl. 20 odst. 3 směrnice 2003/37/ES.
   Článek 5
   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
   Článek 6
   Směrnice 74/151/EHS ve znění směrnic uvedených v části A přílohy VII se zrušuje, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení zmíněných směrnic ve vnitrostátním právu a jejich použitelnost uvedených v části B přílohy VII.
   Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze VIII.
   Článek 7
   Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Použije se ode dne 1. ledna 2010.
   Článek 8
   Tato směrnice je určena členským státům.

      V Bruselu dne 13. července 2009.

            Za Evropský parlament

            předseda

         H.-G. PÖTTERING

            Za Radu

            předseda

         E. ERLANDSSON

      (1)  Úř. věst. C 161, 13.7.2007, s. 36.

      (2)  Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 19. června 2007 (Úř. věst. C 146 E, 12.6.2008, s. 74) a rozhodnutí Rady ze dne 22. června 2009.

      (3)  Úř. věst. L 84, 28.3.1974, s. 25.

      (4)  Viz část A přílohy VII.

      (5)  Úř. věst. L 171, 9.7.2003, s. 1.

      PŘÍLOHA I

         MAXIMÁLNÍ PŘÍPUSTNÁ HMOTNOST NALOŽENÉHO VOZIDLA

                  1.

                  Maximální technicky přípustná hmotnost naloženého vozidla uváděná výrobcem je příslušným orgánem přijata jako maximální přípustná hmotnost naloženého vozidla za předpokladu, že:

                              1.1

                              výsledky veškerých zkoušek, které správní orgán uskuteční, zejména těch, které se týkají brzdění a řízení, jsou uspokojivé;

                              1.2

                              maximální přípustná hmotnost naloženého vozidla a maximální přípustná hmotnost na nápravu v závislosti na kategorii vozidla nepřekračují hodnoty uvedené v tabulce 1.

                                 Tabulka 1

                                 Maximální přípustná hmotnost naloženého vozidla a maximální přípustná hmotnost na nápravu v závislosti na kategorii vozidla

                                          Kategorie vozidla

                                          Počet náprav

                                          Maximální přípustná hmotnost
                                          (t)

                                          Maximální přípustná hmotnost na jednu nápravu

                                          Poháněná náprava
                                          (t)

                                          Nepoháněná náprava
                                          (t)

                                          T1, T2, T4.1

                                          2

                                          18 (s nákladem)

                                          11,5

                                          10

                                          3

                                          24 (s nákladem)

                                          11,5

                                          10

                                          T3

                                          2 nebo 3

                                          0,6 (bez nákladu)

                                              (1)

                                              (1)

                                          T4.3

                                          2, 3 nebo 4

                                          10 (s nákladem)

                                              (1)

                                              (1)

                  2.

                  Při jakémkoli stavu naložení traktoru nesmí být hmotnost přenášená na kola přední nápravy menší než 20 % hmotnosti nenaloženého traktoru.

         (1)  V kategoriích T3 a T4.3 není nutné stanovit maximální zatížení nápravy, protože maximální přípustná hmotnost s nákladem i bez nákladu vyplývá z jejich definice.

      PŘÍLOHA II
      1.   TVAR A ROZMĚRY MÍSTA PRO MONTÁŽ ZADNÍ REGISTRAČNÍ TABULKY

      Místo pro montáž musí být tvořeno rovnou nebo v podstatě rovnou plochou s těmito minimálními rozměry:

                  —

                  délka: 255 nebo 520 milimetrů,

                  —

                  šířka: 165 nebo 120 milimetrů.

            Volba musí brát v úvahu rozměry platné v členském státě určení.
      2.   MÍSTO PRO MONTÁŽ A UPEVNĚNÍ REGISTRAČNÍ TABULKY

      Místo pro montáž musí být takové, aby po správném upevnění měla tabulka tyto vlastnosti:
      2.1   Umístění tabulky ve vztahu k šířce traktoru

      Střed tabulky nesmí být dále vpravo, než je rovina souměrnosti traktoru.
      Levá boční hrana tabulky nesmí být dále vlevo, než je svislá rovina rovnoběžná s rovinou souměrnosti traktoru a dotýkající se krajního bodu v největší šířce příčného řezu traktorem.
      2.2   Umístění tabulky ve vztahu k podélné rovině souměrnosti traktoru

      Tabulka musí být kolmá nebo prakticky kolmá na rovinu souměrnosti traktoru.
      2.3   Umístění tabulky ve vztahu ke svislé rovině

      Tabulka musí být ve svislé rovině s dovolenou odchylkou 5°. Avšak vyžaduje-li to tvar traktoru, může být odkloněna od svislice,

                  2.3.1

                  ale ne více než o 30°, je-li plocha s registrační tabulkou nakloněna vzhůru, za předpokladu, že výška umístění horní hrany tabulky nad vozovkou nepřesahuje 1,2 metru;

                  2.3.2

                  ale ne více než o 15°, je-li plocha s registrační tabulkou nakloněna dolů, za předpokladu, že výška umístění horní hrany tabulky nad vozovkou nepřesahuje 1,2 metru.

            2.4   Výška umístění tabulky nad vozovkou

      Výška umístění spodní hrany tabulky nad vozovkou nesmí být menší než 0,3 metru; výška umístění horní hrany tabulky nad vozovkou nesmí být větší než 4 metry.
      2.5   Stanovení výšky umístění tabulky nad vozovkou

      Výšky umístění uvedené v bodech 2.3 a 2.4 se měří s nenaloženým traktorem.

      PŘÍLOHA III

         NÁDRŽE NA TEKUTÉ PALIVO

                  1.

                  Palivové nádrže musí být vyrobeny tak, aby odolávaly korozi. Musí vyhovovat zkouškám těsnosti prováděným výrobcem pod tlakem rovným dvojnásobku provozního tlaku, avšak v žádném případě ne méně než 0,3 bar. Jakýkoli nadměrný tlak nebo jakýkoli tlak překračující provozní tlak musí být automaticky kompenzován vhodnými zařízeními (odvětráním, bezpečnostními ventily apod.). Odvzdušňovací ventily musí být konstruovány tak, aby zabraňovaly jakémukoli nebezpečí ohně. Palivo nesmí unikat uzávěrem palivové nádrže ani zařízeními určenými pro kompenzaci nadměrného tlaku ani tehdy, když je nádržka zcela převrácena; odkapávání se připouští.

                  2.

                  Palivové nádrže musí být instalovány takovým způsobem, aby byly chráněny před následky nárazu na čelo nebo záď traktoru; v blízkosti nádrže nesmějí být žádné vystupující části, ostré hrany apod.
                  Palivové potrubí a plnicí otvor musí být umístěny mimo kabinu.

      PŘÍLOHA IV

         PŘÍDAVNÁ ZÁVAŽÍ

      Pokud musí být traktor z důvodu splnění požadavků pro ES schválení typu vybaven přídavnými závažími, musí být tato závaží dodána výrobcem traktoru, musí být určena k montáži a být označena značkou výrobce a údajem o jejich hmotnosti v kilogramech s přesností ±5 %. U závaží pro přední nápravu, která jsou určena k častému odnímání a montáži a jsou opatřena rukojetí, musí být zachována bezpečná vůle nejméně 25 mm pro uchopení rukojeti. Způsob nasazení přídavných závaží musí být takový, aby se předešlo jakémukoli jejich neúmyslnému uvolnění (například při převrácení traktoru).

      PŘÍLOHA V

         ZVUKOVÉ VÝSTRAŽNÉ ZAŘÍZENÍ

      1.   Výstražné zařízení musí být opatřeno značkou ES schválení typu předepsanou směrnicí Rady 70/388/EHS ze dne 27. července 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zvukových výstražných zařízení motorových vozidel (1).
      2.   Vlastnosti zvukových výstražných zařízení, pokud jsou namontována na traktoru

      2.1   Akustické zkoušky
      Je-li typ traktoru schválen, zkoušejí se vlastnosti výstražného zařízení namontovaného na tento typ traktoru takto:

                  2.1.1

                  hladina akustického tlaku zařízení se po namontování na traktor měří v bodě vzdáleném 7 metrů před traktorem, na volném a co nejrovnějším prostranství. Motor traktoru je zastaven. Pracovní napětí musí odpovídat bodu 1.2.1 přílohy I směrnice 70/388/EHS;

                  2.1.2

                  měření se provede při hmotnostní křivce A podle normy IEC (Mezinárodní elektrotechnické komise);

                  2.1.3

                  maximální hladina akustického tlaku se stanoví ve výši mezi 0,5 a 1,5 metru nad úrovní země;

                  2.1.4

                  maximální hodnota hladiny akustického tlaku musí být nejméně 93 dB(A) a nejvíce 112 dB(A).

         (1)  Úř. věst. L 176, 10.8.1970, s. 12.

      PŘÍLOHA VI
      1.   PŘÍPUSTNÉ HLADINY AKUSTICKÉHO TLAKU

      1.1   Mezní hodnoty

      Hladina akustického tlaku traktorů uvedených v článku 1 měřená za podmínek stanovených v této příloze nesmí překročit následující hladiny:

                  —

                  89 dB(A) pro traktory s hmotností nenaloženého vozidla přesahující 1,5 t,

                  —

                  85 dB(A) pro traktory s hmotností nenaloženého vozidla nepřesahující 1,5 t.

            1.2   Měřicí přístroje

      Akustický tlak vyzařovaný traktorem se měří typem zvukoměru popsaným v publikaci Mezinárodní elektrotechnické komise č. 179, 1. vydání (1965).
      1.3   Podmínky měření

      Měření se provádí s nenaloženým traktorem v dostatečně klidné a otevřené oblasti (hluk okolí a hluk větru nejméně 10 dB(A) pod měřenou hladinou akustického tlaku).
      Tato oblast může mít například tvar volného prostranství s poloměrem 50 m se střední částí o poloměru alespoň 20 m, která je prakticky rovná; může být pokryta betonem, asfaltem nebo podobným materiálem; nesmí být pokryta prachovým sněhem, vysokou trávou, volnou zeminou nebo škvárou.
      Povrch zkušební trati musí být takový, aby nevyvolával nadměrný hluk pneumatik. Tato podmínka se týká pouze měření hluku traktorů za jízdy.
      Měří se za pěkného počasí se slabým větrem. V blízkosti mikrofonu a mezi mikrofonem a traktorem nesmí být mimo měřícího technika žádný pozorovatel, protože přítomnost diváků v blízkosti traktoru nebo mikrofonu může značně ovlivnit zjišťování údajů na přístroji. Na výkyvy měřidla, které zřejmě nesouvisejí s vlastnostmi celkové hladiny akustického tlaku, se při zjišťování údajů nebere zřetel.
      1.4   Metoda měření

      1.4.1   Měření akustického tlaku traktorů za jízdy (pro schválení typu)
      Na každé straně traktoru se měří nejméně dvakrát. Pro účely seřízení je možno uskutečnit předběžná měření, na něž se nebere zřetel.
      Mikrofon se umístí 1,2 m nad zemí ve vzdálenosti 7,5 m od osy traktoru CC, měřeno na kolmici PP’ k této přímce (obrázek 1).
      Na zkušební dráze se vyznačí dvě přímky AA’ a BB’ rovnoběžné s přímkou PP’ a umístěné 10 metrů před přímkou PP’ a 10 metrů za ní. Traktor se k čáře AA’ přibližuje ustálenou počáteční rychlostí uvedenou níže. Pak se akcelerátor uvede do polohy plného otevření, jak nejrychleji je to možné, a tato poloha se podrží do doby, kdy záď traktoru (1) překročí přímku BB’; pak se akcelerátor co nejrychleji uzavře.
      Nejvyšší z naměřených hladin akustického tlaku tvoří výsledek zkoušky.
      1.4.1.1   Rychlost při zkoušce je rovna třem čtvrtinám maximální rychlosti, kterou lze dosáhnout při nejvyšším rychlostním stupni užívaném při jízdě po pozemní komunikaci.
      1.4.1.2   Vyhodnocení výsledků
      1.4.1.2.1   Výsledek každého měření se stanoví odečtením 1 dB(A) od údaje na měřidle tak, aby byly vzaty v úvahu nepřesnosti měřicích přístrojů.
      1.4.1.2.2   Měření se považují za platná, pokud rozdíly mezi dvěma následujícími měřeními na téže straně traktoru nepřekročí 2 dB(A).
      1.4.1.2.3   Nejvyšší z naměřených hladin akustického tlaku tvoří výsledek zkoušky. Pokud by výsledek překračoval maximální přípustnou hladinu akustického tlaku pro kategorii zkoušeného traktoru o 1 dB(A), měří se znovu dvakrát. Tři z takto získaných čtyř měření musí být v předepsaných mezích.

         Uspořádání pro měření akustického tlaku traktoru za jízdy

      1.4.2   Měření akustického tlaku stojícího traktoru (nepožaduje se pro schválení typu, musí se ale zaznamenat)
      1.4.2.1   Poloha zvukoměru
      Měří se v bodě X (uvedeném na obrázku 2) ve vzdálenosti 7 m od nejbližšího povrchu traktoru.
      Mikrofon je umístěn 1,2 m nad úrovní země.
      1.4.2.2   Počet měření
      Měří se nejméně dvakrát.
      1.4.2.3   Provozní stav traktoru při zkouškách
      Motor traktoru bez regulátoru otáček běží při třech čtvrtinách otáček, při nichž podle údaje výrobce vyvíjí svůj maximální výkon. Otáčky motoru se měří nezávislým přístrojem, například válcovou brzdou a otáčkoměrem. Pokud je motor vybaven regulátorem zabraňujícím motoru překročení otáček maximálního výkonu, běží motor při maximálních otáčkách regulátoru.
      Před kterýmkoliv měřením je třeba motor ohřát na normální provozní teplotu.
      1.4.2.4   Vyhodnocení výsledků
      Všechny zjištěné údaje hladin akustického tlaku se uvedou v protokolu.
      Pokud je to možné, uvede se i metoda užitá pro výpočet výkonu. Je třeba rovněž udat stav naložení traktoru.
      Měření se považují za platná, pokud rozdíly mezi dvěma následujícími měřeními na téže straně traktoru nepřekročí 2 dB(A).
      Nejvyšší z naměřených hladin akustického tlaku tvoří výsledek měření.

         Uspořádání pro měření akustického tlaku stojícího traktoru

      2.   VÝFUKOVÝ SYSTÉM (TLUMIČ)

      2.1   Je-li traktor vybaven zařízením určeným ke snížení hladiny akustického tlaku výfuku (tlumičem), musí být splněny požadavky tohoto bodu 2. Pokud je vstup motoru opatřen vzduchovým filtrem, který je zapotřebí pro splnění přípustné hladiny akustického tlaku, považuje se tento filtr za součást tlumiče a požadavky tohoto bodu 2 se vztahují také na tento filtr.
      Výustka výfukového potrubí musí být umístěna tak, aby výfukové plyny nemohly znečisťovat vnitřek kabiny.
      2.2   Výkres výfukového systému se přiloží k certifikátu schválení typu traktoru.
      2.3   Na tlumiči musí být zřetelně, čitelně a nesmazatelně uveden výrobce a typ.
      2.4   Užití vláknitého absorpčního materiálu je v konstrukci tlumiče přípustné pouze tehdy, pokud jsou splněny tyto podmínky:

                  2.4.1

                  vláknitý absorpční materiál nesmí být umístěn v těch částech tlumiče, kterými procházejí plyny;

                  2.4.2

                  je třeba zajistit vhodné zařízení, aby vláknitý absorpční materiál zůstal na určeném místě po celou dobu, po kterou se tlumič užívá;

                  2.4.3

                  vláknitý absorpční materiál musí být odolný proti teplotě nejméně o 20 % vyšší, než je pracovní teplota (vyjádřená ve °C), která se může vyskytnout v prostoru tlumiče, kde se tyto vláknité materiály nacházejí.

         (1)  Má-li traktor přívěs, při zjišťování okamžiku překročení přímky BB’ se tento přívěs neuvažuje.

      PŘÍLOHA VII
      ČÁST A

         Zrušená směrnice a její následné změny

         (uvedené v článku 6)

                  Směrnice Rady 74/151/EHS
                  (Úř. věst. L 84, 28.3.1974, s. 25)

                  Směrnice Rady 82/890/EHS
                  (Úř. věst. L 378, 31.12.1982, s. 45)

                  pouze pokud jde o odkazy v čl. 1 odst. 1 na směrnici 74/151/EHS

                  Směrnice Komise 88/410/EHS
                  (Úř. věst. L 200, 26.7.1988, s. 27)

                  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/54/ES
                  (Úř. věst. L 277, 10.10.1997, s. 24)

                  pouze pokud jde o odkazy v čl. 1 první odrážce na směrnici 74/151/EHS

                  Směrnice Komise 98/38/ES
                  (Úř. věst. L 170, 16.6.1998, s. 13)

                  Směrnice Komise 2006/26/ES
                  (Úř. věst. L 65, 7.3.2006, s. 22)

                  pouze článek 1

            ČÁST B

         Lhůty pro provedení ve vnitrostátním právu a použitelnost

         (uvedené v článku 6)

                  Směrnice

                  Lhůta pro provedení

                  Den použitelnosti

                  74/151/EHS

                  8. září 1975

                  —

                  82/890/EHS

                  22. června 1984

                  —

                  88/410/EHS

                  30. září 1988 (1)

                  —

                  97/54/ES

                  22. září 1998

                  23. září 1998

                  98/38/ES

                  30. dubna 1999 (2)

                  —

                  2006/26/ES

                  31. prosince 2006 (3)

                  —

         (1)  V souladu s článkem 2 směrnice 88/410/EHS:

         „1.   Od 1. října 1988 nesmějí členské státy:

                     —

                     odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 74/150/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru ani

                     —

                     zakázat první uvedení traktorů do provozu,

               pokud nádrže na tekutá paliva, přídavná závaží a přípustné hladiny akustického tlaku tohoto typu traktoru nebo těchto traktorů splňují požadavky této směrnice.
         2.   Od 1. října 1989 členské státy:

                     —

                     nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 74/150/EHS pro typ traktoru, jehož palivové nádrže, přídavná závaží a přípustné hladiny akustického tlaku nesplňují požadavky této směrnice, a

                     —

                     mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru, jehož palivové nádrže, přídavná závaží a přípustné hladiny akustického tlaku nesplňují požadavky této směrnice.“

         (2)  V souladu s článkem 2 směrnice 98/38/ES:

         „1.   Od 1. května 1999 nesmějí členské státy:

                     —

                     odmítnout udělit ES schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 74/150/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru ani

                     —

                     zakázat první uvedení traktoru do provozu,

               pokud tento typ traktoru nebo tyto traktory splňují požadavky směrnice 74/151/EHS ve znění této směrnice.
         2.   Od 1. října 1999 členské státy:

                     —

                     nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 poslední odrážce směrnice 74/150/EHS pro typ traktoru, který nesplňuje požadavky směrnice 74/151/EHS ve znění této směrnice, a

                     —

                     mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru, který nesplňuje požadavky směrnice 74/151/EHS ve znění této směrnice.“

         (3)  V souladu s článkem 5 směrnice 2006/26/ES:

         „1.   Pokud jde o vozidla, která splňují požadavky stanovené ve směrnicích 74/151/EHS, 78/933/EHS, 77/311/EHS a 89/173/EHS, ve znění této směrnice, s účinkem od 1. ledna 2007 nesmí členské státy z důvodů souvisejících s předmětem příslušné směrnice:

                     a)

                     odepřít udělit ES schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu;

                     b)

                     zakázat registraci, prodej nebo uvedení tohoto vozidla do provozu.

               2.   Pokud jde o vozidla, která nesplňují požadavky stanovené ve směrnicích 74/151/EHS, 78/933/EHS, 77/311/EHS a 89/173/EHS, ve znění této směrnice, s účinkem od 1. července 2007 nesmí členské státy z důvodů souvisejících s předmětem příslušné směrnice:

                     a)

                     nesmí udělit ES schválení typu;

                     b)

                     mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu.

               3.   Pokud jde o vozidla, která nesplňují požadavky stanovené ve směrnicích 74/151/EHS, 78/933/EHS, 77/311/EHS a 89/173/EHS, ve znění této směrnice, s účinkem od 1. července 2009 členské státy z důvodů souvisejících s předmětem příslušné směrnice:

                     a)

                     nesmí pro účely čl. 7 odst. 1 uznávat platnost prohlášení o shodě, která se dodávají spolu s novými vozidly podle ustanovení směrnice 2003/37/ES;

                     b)

                     mohou odmítnout registraci, prodej nebo uvedení těchto nových vozidel do provozu.“

      PŘÍLOHA VIII

         Srovnávací tabulka

                  Směrnice 74/151/EHS

                  Směrnice 2006/26/ES

                  Tato směrnice

                  Článek 1

                  —

                  Článek 1

                  Čl. 2 odst. 1

                  —

                  Čl. 2 odst. 1

                  —

                  Čl. 5 odst. 2

                  Čl. 2 odst. 2

                  —

                  Čl. 5 odst. 3

                  Čl. 2 odst. 3

                  Článek 3

                  —

                  Článek 3

                  Článek 4

                  —

                  Článek 4

                  Čl. 5 odst. 1

                  —

                  —

                  Čl. 5 odst. 2

                  —

                  Článek 5

                  —

                  —

                  Článek 6

                  —

                  —

                  Článek 7

                  Článek 6

                  —

                  Článek 8

                  Přílohy I až VI

                  —

                  Přílohy I až VI

                  —

                  —

                  Příloha VII

                  —

                  —

                  Příloha VIII


title: Směrnice Rady 2000/75/ES ze dne 20. listopadu 2000, kterou se stanoví zvláštní ustanovení týkající se tlumení a eradikace katarální horečky ovcí

text:
Důležité právní upozornění

|

32000L0075

Úřední věstník L 327 , 22/12/2000 S. 0074 - 0083

		Směrnice Rady 2000/75/ESze dne 20. listopadu 2000,kterou se stanoví zvláštní ustanovení týkající se tlumení a eradikace katarální horečky ovcíRADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,s ohledem na směrnici Rady 92/119/EHS ze dne 17. prosince 1992, kterou se zavádějí obecná opatření Společenství pro tlumení některých chorob zvířat a zvláštní opatření týkající se vezikulární choroby prasat [1], a zejména na druhou odrážku článku 15 uvedené směrnice,s ohledem na návrh Komise,vzhledem k těmto důvodům:(1) V souladu s článkem 15 směrnice 92/119/EHS by měla být zavedena zvláštní opatření pro tlumení a eradikaci katarální horečky ovcí.(2) Epidemiologické znaky katarální horečky ovcí jsou srovnatelné s epidemiologickými znaky moru koní.(3) Rada přijala směrnici 92/35/EHS, kterou se stanoví pravidla a opatření pro tlumení moru koní [2].(4) Pro účely tlumení katarální horečky ovcí by proto měla být jako vzor použita opatření stanovená ve směrnici 92/35/EHS pro tlumení moru koní, přičemž je s ohledem na vlastnosti chovu druhů vnímavých ke katarální horečce ovcí nezbytné provést vhodné úpravy.(5) Měla by být stanovena pravidla převážení vnímavých druhů a jejich spermatu, vajíček a embryí z oblastí, na které se vztahují omezení v důsledku vzplanutí nákazy.(6) Při vzplanutí katarální horečky ovcí se použije článek 3 rozhodnutí Rady 90/424/EHS ze dne 26. června 1990 o některých výdajích ve veterinární oblasti [3].(7) Měl by být zaveden postup pro úzkou spolupráci mezi členskými státy a Komisí,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Touto směrnicí se stanoví pravidla a opatření pro tlumení a eradikaci katarální horečky ovcí.Článek 2Pro účely této směrnice se rozumí:"hospodářstvím" : jakékoliv zemědělské nebo jiné zařízení, na kterém jsou přechodně nebo trvale držena nebo chována zvířata druhů vnímavých ke katarální horečce ovcí;"vnímavými druhy" : všichni přežvýkavci;"zvířetem nebo zvířaty" : zvíře nebo zvířata vnímavých druhů s výjimkou volně žijící zvěře, pro kterou mohou být postupem podle čl. 20 odst. 2 přijata zvláštní ustanovení;"majitelem nebo držitelem" : jakékoliv fyzické či právnické osoby, které jsou oprávněnými držiteli zvířat nebo jsou za úplatu či bezplatně pověřeny jejich držením;"vektorem" : hmyz druhu Culicoides imicola nebo jakýkoliv jiný hmyz rodu Culicoides, který může přenášet katarální horečku ovcí a který se podle stanoviska Vědeckého veterinárního výboru identifikuje postupem podle čl. 20 odst. 2;"podezřením" : výskyt klinického příznaku katarální horečky ovcí u vnímavých druhů společně se souborem epidemiologických údajů, na jejichž základě může být výskyt této choroby důvodně předpokládán;"potvrzením" : prohlášení příslušného orgánu založené na laboratorních výsledcích, že se v určitém pásmu vyskytuje virus katarální horečky ovcí; v případě epidemie však může příslušný orgán potvrdit přítomnost choroby též na základě klinických a/nebo epidemiologických výsledků;"příslušným orgánem" : ústřední orgán členského státu pověřený prováděním veterinárních kontrol nebo jím pověřený veterinární orgán;"úředním veterinárním lékařem" : veterinární lékař určený příslušným orgánem.Článek 3Členské státy zajistí, že podezření na výskyt viru katarální horečky ovcí nebo jeho potvrzení je povinně a neprodleně oznámeno příslušnému orgánu.Článek 41. Pokud v hospodářství, které se nachází v regionu, na nějž se nevztahují omezení ve smyslu této směrnice, je jedno nebo více zvířat podezřelých, že jsou nakažena katarální horečkou ovcí, členské státy zajistí, aby úřední veterinární lékař neprodleně využil úřední metody šetření k potvrzení nebo vyloučení přítomnosti choroby.2. Jakmile je oznámeno podezření na výskyt dotčené choroby, úřední veterinární lékař:a) podrobí podezřelé hospodářství úřednímu dozoru;b) provede:i) soupis zvířat, v němž u každého druhu uvede počet zvířat, která uhynula nebo by mohla být nakažena, a tento soupis aktualizuje, aby se brala v úvahu zvířata nově narozená a uhynulá po dobu trvání podezření; údaje tohoto soupisu musejí být na požádání předloženy a mohou být kontrolovány při každé návštěvě;ii) soupis míst, na nichž vektor může přežívat nebo žít, a zejména míst, na nichž se může rozmnožovat;iii) epidemiologické šetření v souladu s článkem 7;c) bude hospodářství pravidelně navštěvovat a při každé příležitosti provede důkladné klinické vyšetření nebo pitvu zvířat, která jsou mrtvá nebo podezřelá z choroby, a v případě potřeby chorobu potvrdí laboratorní zkouškou;d) zajistí, aby:i) byl jakýkoliv přesun zvířat z hospodářství nebo na hospodářství zakázán;ii) byla zvířata v době, kdy jsou vektory aktivní, uzavřena, pokud uzná, že jsou k dispozici prostředky k provedení tohoto opatření;iii) zvířata, budovy používané k chovu zvířat a jejich okolí (zejména prostředí, která jsou ekologicky příznivá pro populaci Culicoides) byly pravidelně ošetřovány povolenými insekticidy. Příslušný orgán určí rozsah ošetření, přičemž vezme v úvahu odolnost použitého insekticidu a povětrnostní podmínky, aby se co nejvíce zabránilo napadení vektory;iv) byla mrtvá těla uhynulých zvířat v hospodářství zlikvidována, odstraněna, spálena nebo pohřbena v souladu se směrnicí Rady 90/667/EHS ze dne 27. listopadu 1990 o veterinárních pravidlech pro zneškodňování a zpracování živočišného odpadu, jeho uvádění na trh a pro ochranu před patogenními původci v krmivech živočišného původu, též z ryb, a o změně směrnice 90/425/EHS [4].3. Dokud nejsou provedena opatření uvedená v odstavci 2, přijme majitel nebo držitel zvířete, které je podezřelé, že je nakaženo katarální horečkou ovcí, všechna bezpečnostní opatření, aby vyhověl ustanovením odst. 2 písm. d) bodů i) a ii).4. Příslušný orgán může opatření uvedená v odstavci 2 použít rovněž pro jiná hospodářství, pokud vzhledem k jejich umístění, zeměpisné poloze nebo stykům s hospodářstvím, kde je podezření potvrzeno, existuje důvodné podezření na možnost nákazy.5. Kromě ustanovení odstavce 2 lze postupem podle čl. 20 odst. 2 stanovit zvláštní ustanovení pro přírodní rezervace, v nichž žijí zvířata volně.6. Úřední veterinární lékař nezruší opatření tohoto článku, dokud příslušný orgán nevyloučí podezření na přítomnost katarální horečky ovcí.Článek 5Očkování proti katarální horečce ovcí lze provádět pouze v souladu s ustanoveními této směrnice.Článek 61. Je-li přítomnost katarální horečky ovcí úředně potvrzena, úřední veterinární lékař:a) přistoupí k porážkám, které jsou považovány za nutné, aby se zamezilo šíření epidemie, a informuje o tom Komisi;b) zařídí likvidaci, neškodné odstranění, spálení nebo zakopání mrtvých těl uvedených zvířat v souladu se směrnicí 90/667/EHS;c) rozšíří opatření stanovená v článku 4 na hospodářství nacházející se v okruhu 20 km (zahrnutá v ochranném pásmu) od zamořeného(-ých) hospodářství;d) provede opatření přijatá postupem podle čl. 20 odst. 2, zejména pokud jde o zahájení programu očkování nebo jiného, alternativního opatření; je-li to nezbytné, může program očkování zahájit příslušný orgán členského státu, přičemž o tom informuje Komisi;e) provede epidemiologické šetření v souladu s článkem 7.Odchylně od písmene c) však mohou být ustanovení, která se týkají přesunu zvířat v daném pásmu, přijata postupem podle čl. 20 odst. 2.2. Příslušný orgán může pásmo uvedené v odst. 1 písm. c) na základě epidemiologických, zeměpisných, ekologických či meteorologických okolností rozšířit či zmenšit, přičemž o tom uvědomí Komisi.3. Pokud se pásmo uvedené v odst. 1 písm. c) nachází na území více členských států, spolupracují příslušné orgány dotčených členských států ne vymezení uvedeném pásmu. Pokud je to nezbytné, pásmo se vymezí postupem podle čl. 20 odst. 2.Článek 71. Epidemiologické šetření zahrnuje:a) délku doby, po kterou v hospodářství může být katarální horečka ovcí přítomna;b) možný původ katarální horečky ovcí v hospodářství a určení ostatních hospodářství, v nichž mohla být zvířata infikována nebo nakažena ze stejného zdroje;c) přítomnost a rozšíření vektorů choroby;d) přesun zvířat z dotčených hospodářství a do nich nebo odstranění mrtvých těl z dotčených hospodářství.2. Za účelem plné koordinace všech opatření nezbytných k zajištění co nejrychlejší eradikace katarální horečky ovcí a provedení epidemiologického šetření je zřízena krizová jednotka.Obecná pravidla týkající se národních krizových jednotek a krizových jednotek Společenství se stanoví postupem podle čl. 20 odst. 2.Článek 81. Členské státy zajistí, aby příslušný orgán kromě opatření podle článku 6 vymezil ochranné pásmo a pásmo dozoru. Při vymezování pásem se přihlédne k zeměpisným, správním, ekologickým a epizootologickým faktorům spojeným s katarální horečkou ovcí a k systému kontroly.2. a) Ochranné pásmo se skládá z části území Společenství o poloměru alespoň 100 km okolo každého zamořeného hospodářství.b) Pásmo dozoru se skládá z části území Společenství rozprostírající se alespoň 50 km za ochranným pásmem, ve které nebylo posledních 12 měsíců prováděno očkování.c) Pokud se taková pásma nacházejí na území několika členských států, spolupracují na vymezení pásem uvedených pod písm. a) a b) příslušné orgány dotčených členských států.d) Je-li to nutné, vymezí se ochranné pásmo a pásmo dozoru postupem podle čl. 20 odst. 2.3. Za účelem změny ohraničení pásem definovaných v odstavci 2 může být na základě řádně odůvodněné žádosti členského státu přijato postupem podle čl. 20 odst. 2 přijato rozhodnutí, jež přihlédne k:a) zeměpisné situaci a ekologickým faktorům;b) meteorologickým podmínkám;c) přítomnosti a šíření vektoru;d) výsledkům epizootiologických studií provedených v souladu s článkem 7;e) výsledkům laboratorních vyšetření;f) použití opatření pro tlumení, a to zejména opatření na dezinsekci.Článek 91. Členské státy zajistí, aby se v ochranném pásmu použila tato opatření:a) identifikace všech hospodářství v pásmu, která chovají zvířata;b) příslušný orgán zahájí program epizootologického dozoru, jehož základem je sledování ověřovacích skupin skotu (nebo v případě jejich nepřítomnosti jiných druhů přežvýkavců) a populací vektoru; tento program může být stanoven postupem podle čl. 20 odst. 2;c) zvířata nesmějí ochranné pásmo opustit. Postupem podle čl. 20 odst. 2 však může být zejména pro zvířata z té části ochranného pásma, kde je prokázána nepřítomnost viru a vektorů, rozhodnuto o výjimkách z tohoto zákazu.2. Kromě opatření uvedených v odstavci 1 může být postupem podle čl. 20 odst. 2 nebo z podnětu členského státu, který o tom uvědomí Komisi, přijato rozhodnutí provést v ochranném pásmu očkování zvířat proti katarální horečce ovcí a jejich označení.Článek 10Členské státy zajistí, aby:1. se v pásmu dozoru použila opatření stanovená v čl. 9 odst. 1;2. v pásmu dozoru bylo zakázáno veškeré očkování proti katarální horečce ovcí.Článek 11Opatření přijatá v souladu s články 6, 8, 9 a 10 se změní nebo zruší postupem podle čl. 20 odst. 2.Článek 12Odchylně od článků 9 a 10 se ustanovení o přesunu zvířat do ochranného pásma a pásma dozoru nebo z těchto pásem stanoví postupem podle čl. 20 odst. 2.V případě přijetí rozhodnutí podle prvního odstavce se pravidla použitelná pro obchod stanoví stejným postupem.Článek 13Pokud je v určitém regionu epizootie katarální horečky ovcí obzvláště závažná, přijmou se veškerá dodatečná opatření, která mají dotčené členské státy provést, postupem podle čl. 20 odst. 2.Článek 14Členské státy zajistí, že příslušné orgány přijmou všechna nezbytná opatření, aby všechny osoby usazené v ochranném pásmu a pásmu dozoru byly plně informovány o platných omezeních a provedly kroky nezbytné pro řádné provádění příslušných opatření.Článek 151. V každém členském stát se určí národní laboratoř, která bude odpovědná za laboratorní zkoušky stanovené touto směrnicí. Tyto národní laboratoře a jejich pravomoci a povinnosti jsou uvedeny v příloze I.2. Národní laboratoře uvedené v příloze I spolupracují s referenční laboratoří Společenství uvedenou v článku 16.Článek 16Referenční laboratoř Společenství pro katarální horečku ovcí je uvedena v příloze II. Aniž je dotčeno rozhodnutí 90/424/EHS a zejména článek 28 uvedeného rozhodnutí, jsou úkoly této laboratoře definovány v části B přílohy II.Článek 17Pokud je nezbytné zajistit jednotné používání této směrnice, znalci Komise provedou ve spolupráci s příslušnými orgány kontroly na místě. Za tímto účelem mohou prostřednictvím kontroly reprezentativního počtu hospodářství ověřit, zda příslušné orgány kontrolují dodržování této směrnice. Komise informuje členské státy o výsledcích provedených kontrol.Členský stát, na jehož území se kontrola provádí, poskytne znalcům při plnění jejich mise veškerou nezbytnou pomoc.Obecná prováděcí pravidla k tomuto článku se stanoví postupem podle čl. 20 odst. 2.Článek 181. Každý členský stát vypracuje pohotovostní plán, v němž upřesní, jakým způsobem použije opatření stanovená v této směrnici.Tento plán by měl umožnit přístup k zařízením, k vybavení, k pracovníkům a k dalším vhodným prostředkům, které jsou nezbytné pro rychlou a účinnou eradikaci choroby.2. Kritéria, která se zohlední při vypracování plánu podle odstavce 1, jsou uvedena v příloze III.Plány vypracované podle těchto kritérií se předloží Komisi nejpozději do tří měsíců od zahájení používání této směrnice.Komise plány přezkoumá, aby určila, zda umožňují dosažení žádaného cíle, a navrhne dotčenému členskému státu požadované změny, zejména s cílem zajistit jejich slučitelnost s plány ostatních členských států.Komise schválí plány, v případě nutnosti pozměněné, postupem podle čl. 20 odst. 2.Plány mohou být následně stejným postupem změněny nebo doplněny, aby se přihlédlo k vývoji situace.Článek 19V případě potřeby se Rada může kvalifikovanou většinou usnést, že tuto směrnici na návrh Komise změní.Přílohy se změní postupem podle čl. 20 odst. 2.Nezbytná prováděcí pravidla k této směrnici se stanoví postupem podle čl. 20 odst. 2.Článek 201. Komisi je nápomocen Stálý veterinární výbor.2. V případě odkazů na tento odstavec se použijí články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES [5].Období uvedené v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES se stanoví na patnáct dnů.3. Výbor přijme svůj jednací řád.Článek 21Komise může postupem podle čl. 20 odst. 2 přijmout na dobu dvou let přechodná opatření, aby se usnadnil přechod na nový režim stanovený touto směrnicí.Článek 221. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 2002. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Přijímají-li členské státy tato ustanovení, musí v nich být učiněn odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob, jakým má být tento odkaz učiněn, si určí členské státy.2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.Článek 23Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 20. listopadu 2000.Za RadupředsedaFranz Fischler[1] Úř. věst. L 62, 15.3.1993, s. 69. Směrnice ve znění aktu o přistoupení z roku 1994.[2] Úř. věst. L 157, 10.6.1992, s. 19. Směrnice ve znění aktu o přistoupení z roku 1994.[3] Úř. věst. L 224, 18.8.1990, s. 19. Rozhodnutí naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1258/1999 (Úř. věst. L 160, 26.6.1999, s. 103).[4] Úř. věst. L 363, 27.12.1990, s. 51. Směrnice naposledy pozměněná aktem o přistoupení z roku 1994.[5] Úř. věst. L 184, 17.7.1999, s. 2.--------------------------------------------------PŘÍLOHA IA. LISTA DE LOS LABORATORIOS NACIONALES DE LA FIEBRE CATARRAL OVINALISTE OVER NATIONALE LABORATORIER FOR BLUETONGUELISTE DER FÜR DIE BLAUZUNGENKRANKHEIT ZUSTÄNDIGEN NATIONALEN LABORATORIENΚΑΤΑΛΟΓΟΣ ΕΘΝΙΚΩΝ ΕΡΓΑΣΤΗΡΙΩΝ ΓΙΑ ΤΟΝ ΚΑΤΑΡΡΟΪΚΟ ΠΥΡΕΤΟ ΤΟΥ ΠΡΟΒΑΤΟΥLIST OF THE NATINAL BLUETONGUE LABORATORIESLISTE DES LABORATOIRES NATIONAUX POUR LA FIÈVRE CATARRHALE DU MOUTONELENCO DEI LABORATORI NAZIONALI PER LA FEBBRE CATARRALE DEGLI OVINILIJST VAN DE NATIONALE LABORATORIA VOOR BLUETONGUELISTA DOS LABORATÓRIOS NACIONAIS EM RELAÇÃO À FEBRE CATARRAL OVINALUETTELO KANSALLISISTA LAMPAAN BLUETONGUE-TAUTIA VARTEN NIMETYISTÄ LABORATORIOISTAFÖRTECKNING ÖVER NATIONELLA LABORATORIER FÖR BLUETONGUEBelgie Centrum voor Onderzoek in Diergeneeskunde en Agrochemie (CODA)/Centre d’études et de recherches vétérinaires et agrochimiques (CERVA)Groeselenbergstraat 99/Rue Groeselenberg 99B-1180 Brussel/BruxellesTel. (32-2) 375 44 55Fax (32-2) 375 09 79E-mail: piker@var.fgov.beDánsko Statens Veterinære Institut for VirusforskningLindholmDK-4771 KalvehaveTlf. (45) 55 86 02 00Fax (45) 55 86 03 00E-post: sviv@vetvirus.dkNěmecko Bundesforschungsanstalt für Viruskrankheiten der TiereAnstaltsteil TübingenPostfach 11 49D-72001 TübingenTel. (49) 70 71 96 72 55Fax (49) 70 71 96 73 03Řecko Ministry of AgricultureCentre of Athens Veterinary InstitutionsVirus DepartmentNeapoleos S. 25GR-15310 Ag. ParaskeviAthensTel. (30-1) 601 14 99/601 09 03Fax (30-1) 639 94 77Španělsko Centro de Investigación en Sanidad Animal INIA-CISAD. José Manuel Sánchez VizcaínoCarretera de Algete-El Casar, km 8, ValdeolmosE-20180 MadridTel. (34) 916 20 22 16Fax (34) 916 20 22 47E-mail: vizcaino@inia.esFrancie CIRAD-EMVTCampus international de BaillarguetBP 5035F-34032 Montpellier Cedex 1Tel. (33-4) 67 59 37 24Fax (33-4) 67 59 37 98E-mail: bastron@cirad.frIrsko Central Veterinary Research LaboratoryAbbotstownCastleknockDublin 15IrelandTel. (353-1) 607 26 79Fax (353-1) 822 03 63E-mail: reillypj@indigo.ieItálie CESME presso IZSVia Campo BoarioI-64100 TeramoTel. (39) 0861 33 22 16Fax (39) 0861 33 22 51E-mail: Cesme@IZS.itLucembursko Centre d’études et de recherches vétérinaires et agrochimiques (CERVA)Rue Groeselenberg 99B-1180 BruxellesTel. (32-2) 375 44 55Fax (32-2) 375 09 79E-mail: piker@var.fgov.beNizozemsko ID-DLOEdelhertweg 158219 PH LelystadNederlandTel. (0031-0320) 23 82 38Fax (0031-0320) 23 80 50E-mail: postkamer@id.dlo.nlRakousko Bundesanstalt für Virusseuchenbekämpfung bei HaustierenRobert Kochgasse 17A-2340 MödlingTel. (43-2) 236 466 40-0Fax (43-2) 236 466 40-941E-mail: BATSB VetMoedling@compuserve.comPortugalsko Laboratório Nacional de Investigação VeterináriaEstrada de Benfica, 701P-1549-011 LisboaTel. (351) 21 711 52 00Fax (351) 21 711 53 836E-mail: dir.Inlv@mail.telepac.ptFinsko Danish Institute for Virus ResearchLindholmDK-4771 KalvehaveTlf. (45) 55 86 02 00Fax (45) 55 86 03 00E-mail: sviv@vetvirus.dkŠvédsko Statens veterinärmedicinska anstalt, SVAS-751 89 UppsalaTfn (00-46) 18 67 40 00Fax (00-46) 18 30 91 62E-post: sva@sva.seSpojené království Institute for Animal HealthPirbright LaboratoryAsh RoadPirbrightWokingSurrey GU24 ONFUnited KingdomTel. (44-1483) 23 24 41Fax (44-1483) 23 24 48E-mail: philip-mellor@bbsrc.ac.ukB. ÚKOLY STÁTNÍCH LABORATOŘÍ PRO KATARÁLNÍ HOREČKU OVCÍNárodní laboratoře pro katarální horečku ovcí odpovídají za koordinaci norem a diagnostických metod, které stanoví každá diagnostická laboratoř v členském státě, využití činidel a za testování očkovacích látek. Za tímto účelem laboratoře:a) mohou poskytovat diagnostická činidla diagnostickým laboratořím, které o ně požádají;b) budou kontrolovat kvalitu všech diagnostických činidel používaných v daném členském státě;c) budou organizovat pravidelné srovnávací testy;d) budou udržovat izoláty viru katarální horečky ovcí z případů potvrzených v daném členském státě;e) zajistí potvrzení pozitivních výsledků získaných v regionálních diagnostických laboratořích.--------------------------------------------------PŘÍLOHA IIA. LABORATORIO COMUNITARIO DE REFERENCIA DE LA FIEBRE CATARRAL OVINAEF-REFERENCELABORATORIUM FOR BLUETONGUEGEMEINSCHAFTLICHES REFERENZLABORATORIUM FÜR DIE BLAUZUNGENKRANKHEITΚΟΙΝΙΤΙΚΟ ΕΡΓΑΣΤΗΡΙΟ ΑΝΑΦΟΡΑΣ ΓΙΑ ΤΟΝ ΚΑΤΑΡΡΟΪΚΟ ΠΥΡΕΤΟ ΤΟΥ ΠΡΟΒΑΤΟΥCOMMUNITY REFERENCE LABORATORY FOR BLUETONGUELABORATOIRE COMMUNAUTAIRE DE RÉFÉRENCE POUR LA FIÈVRE CATARRHALE DU MOUTONLABORATORIO COMUNITARIO DI RIFERIMENTO PER LA FEBBRE CATARRALE DEGLI OVINICOMMUNAUTAIR REFERENTIELABORATORIUM VOOR BLUETONGUELABORATÓRIO COMUNITÁRIO DE REFERÊNCIA EM RELAÇÃO À FEBRE CATARRAL OVINALAMPAAN BLUETONGUE-TAUTIA VARTEN NIMETTY YHTEISÖN VERTAILULABORATORIOGEMENSKAPENS REFERENSLABORATORIUM FÖR BLUETONGUEAFRC Institute for Animal HealthPirbright LaboratoryAsh RoadPirbrightWokingSurrey GU24 ONFUnited KingdomTel. (44-1483) 23 24 41Fax (44-1483) 23 24 48E-mail: philip-mellor@bbsrc.ac.ukB. ÚKOLY REFERENČNÍ LABORATOŘE SPOLEČENSTVÍ PRO KATARÁLNÍ HOREČKU OVCÍReferenční laboratoř Společenství má tyto úkoly:1. po poradě s Komisí koordinovat metody používané členskými státy pro diagnostiku katarální horečky ovcí, a to zejména:a) určováním, uchováváním a poskytováním kmenů viru katarální horečky ovcí pro sérologické testy a pro přípravu antisér;b) poskytováním standardních sér a jiných referenčních činidel národním referenčním laboratořím za účelem standardizace testů a činidel používaných v jednotlivých členských státech;c) vytvořením a udržováním sbírky virových kmenů a izolátů katarální horečky ovcí;d) organizací pravidelných srovnávacích testů diagnostických postupů na úrovni Společenství;e) shromažďováním a vyhodnocováním údajů a informací o používaných diagnostických metodách a o výsledcích testů prováděných ve Společenství;f) charakterizací izolátů viru katarální horečky ovcí nejmodernějšími dostupnými metodami za účelem umožnění většího pochopení epizootologie katarální horečky ovcí;g) sledováním rozvoje v dozoru, epizoototiologii a prevenci katarální horečky ovcí;2. aktivně napomáhat při určování ohnisek katarální horečky ovcí v členských státech zkoumáním virových izolátů, které jí byly zaslány za účelem potvrzení diagnózy, pro charakterizaci a epizootologické studie;3. napomáhat výuce nebo doškolování odborníků na laboratorní diagnostiku s ohledem na harmonizaci technik v rámci Společenství;4. provádět vzájemnou a reciproční výměnu informací se světovou laboratoří pro katarální horečku ovcí, určenou Mezinárodním úřadem pro nákazy zvířat (IOE), a to zejména s ohledem na vývoj situace ohledně katarální horečky ovcí ve světě.--------------------------------------------------PŘÍLOHA IIIMINIMÁLNÍ KRITÉRIA PRO POHOTOVOSTNÍ PLÁNYPohotovostní plány musejí alespoň:1. zřídit krizové středisko na národní úrovni, které koordinuje všechna nouzová opatření v dotčeném členském státě;2. vypracovat seznam místních nouzových středisek, která mají odpovídající vybavení pro koordinaci opatření pro tlumení na místní úrovni;3. poskytovat podrobné údaje o pracovnících zapojených do nouzových opatření, o jejich schopnostech a odpovědnosti;4. stanovit, že každé místní nouzové středisko musí být schopno se rychle spojit s osobami nebo organizacemi, které jsou přímo nebo nepřímo dotčeny infekcí;5. stanovit, že bude k dispozici vybavení a materiály pro řádné provedení nouzových opatření;6. poskytnout podrobné pokyny o činnostech, které mají být provedeny, a to včetně způsobu neškodného odstranění mrtvých těl, podezření a potvrzení infekce nebo kontaminace;7. vypracovat výukové programy pro udržení a rozvoj dovedností v oboru a správních postupů;8. stanovit, že diagnostické laboratoře musejí mít vybavení pro postmortální vyšetření, nezbytnou kapacitu pro sérologické a histologické testy atd. a musejí udržovat schopnost rychlé diagnostiky (za tímto účelem by měl být zajištěn rychlý převoz vzorků);9. poskytnout podrobnosti o odhadovaném množství očkovací látky proti katarální horečce ovcí potřebném v případě zavedení nouzového očkování;10. zavést ustanovení pro provádění pohotovostních plánů.--------------------------------------------------