title: Směrnice Rady 2006/67/ES ze dne  24. července 2006 , kterou se členským státům ukládá povinnost udržovat minimální zásoby ropy nebo ropných produktů (kodifikované znění)   (Text s významem pro EHP)

text:
               8.8.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 217/8

      SMĚRNICE RADY 2006/67/ES
   ze dne 24. července 2006,
   kterou se členským státům ukládá povinnost udržovat minimální zásoby ropy nebo ropných produktů
   (kodifikované znění)
   (Text s významem pro EHP)
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,
   s ohledem na návrh Komise,
   s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
   s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Směrnice Rady 68/414/EHS ze dne 20. prosince 1968, kterou se členským státům EHS ukládá povinnost udržovat minimální zásoby ropy a/nebo ropných produktů (3), byla několikrát zásadně změněna (4). Z důvodu přehlednosti a srozumitelnosti by měla být uvedená směrnice kodifikována.

               (2)

               Dovážená ropa a ropné produkty zaujímají důležité místo v zásobování Společenství energií. Jakékoli potíže, byť dočasné, jejichž důsledkem je snížení dodávek takových produktů dovážených ze třetích zemí nebo významné zvýšení jejich ceny na mezinárodních trzích, by mohly způsobit vážné narušení hospodářské činnosti ve Společenství. Společenství tedy musí být v takovém případě schopno odstranit nebo alespoň zmírnit všechny škodlivé následky.

               (3)

               Krize v zásobování může nastat neočekávaně. Je tedy nevyhnutelné přijmout nezbytná opatření k nápravě případných nedostatků.

               (4)

               Je tedy nutné zvýšit zabezpečení zásobování ropou a ropnými produkty v členských státech vytvořením a udržováním minimálních zásob nejdůležitějších ropných produktů.

               (5)

               Je nezbytné, aby organizační opatření pro zásoby ropy nepoškozovala řádné fungování vnitřního trhu.

               (6)

               Ve směrnici 73/238/EHS (5) Rada rozhodla o přijetí vhodných opatření – včetně čerpání zásob ropy – v případě potíží v zásobování Společenství ropou a ropnými produkty; členské státy přijaly podobné závazky v dohodě o „Mezinárodním energetickém programu“.

               (7)

               Je nezbytné, aby zásoby byly k dispozici členským státům, pokud by vznikly potíže v zásobování ropou. Členské státy by měly mít pravomoci a schopnosti kontrolovat využívání zásob tak, aby mohly být okamžitě k dispozici ve prospěch oblastí, které nejvíce potřebují dodávky ropy.

               (8)

               Organizační opatření pro udržování zásob by měla zajišťovat dostupnost zásob a jejich přístupnost spotřebiteli.

               (9)

               Je vhodné, aby organizační opatření pro udržování zásob byla transparentní a zajišťovala spravedlivé a nediskriminační sdílení břemene povinnosti udržovat zásoby. Členské státy mohou zpřístupnit zúčastněným stranám informace týkající se nákladů na udržování zásob ropy.

               (10)

               K organizaci udržování zásob mohou členské státy využít systém založený na přenesení závazku držet veškeré zásoby nebo jejich část na skladovací subjekty nebo instituce. Případné saldo by měly udržovat rafinerie a jiní účastníci trhu. Partnerství mezi státem a soukromým sektorem je významné pro fungování účinných a spolehlivých mechanismů pro držení zásob.

               (11)

               Domácí těžba sama přispívá k zabezpečení zásobování. Vývoj ropného trhu může odůvodnit vhodnou odchylku od povinnosti udržovat zásoby ropy členským státem s domácí těžbou ropy. V souladu se zásadou subsidiarity mohou členské státy osvobodit podniky od povinnosti udržovat zásoby pro úhrn nepřesahující množství produktů, které tyto podniky vyrábějí z domácí těžby ropy.

               (12)

               Je vhodné přijmout metody, které již uplatňují Společenství a členské státy v rámci svých mezinárodních závazků a dohod. V důsledku změn struktury spotřeby ropy se zásobníky leteckého paliva pro mezinárodní dopravu staly důležitou složkou této spotřeby.

               (13)

               Je třeba přizpůsobit a zjednodušit mechanismus Společenství týkající se statistického výkaznictví v oblasti zásob ropy.

               (14)

               Zásoby ropy mohou být udržovány v zásadě kdekoli ve Společenství. Je tedy vhodné usnadnit tvorbu zásob mimo území státu. Je nezbytné, aby rozhodnutí o držení zásob mimo území státu přijímala vláda daného členského státu podle jeho potřeb a úvah o zabezpečení zásobování. V případě zásob držených pro jiné podniky nebo subjekty nebo instituce jsou nezbytné podrobnější předpisy k zaručení jejich dostupnosti a přístupnosti v případě potíží v zásobování ropou.

               (15)

               K zajištění řádného fungování vnitřního trhu je žádoucí podporovat využívání dohod mezi členskými státy týkajících se držení minimálních zásob za účelem využívání skladovacích kapacit v jiných členských státech. Je věcí členských států, aby rozhodly o uzavření takových dohod.

               (16)

               Je vhodné posílit dohled správních orgánů nad zásobami a zavést účinné mechanismy pro kontrolu a ověřování zásob. Je nezbytné zavést systém sankcí k prosazení takové kontroly.

               (17)

               Je vhodné pravidelně informovat Radu o situaci v zabezpečení zásob ve Společenství.

               (18)

               Jelikož cíle navrhovaného opatření, totiž udržování vysoké úrovně zabezpečení zásobování ropou ve Společenství prostřednictvím spolehlivých a transparentních mechanismů založených na solidaritě mezi členskými státy, může být, při dodržení pravidel vnitřního trhu a hospodářské soutěže, lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné k dosažení tohoto cíle.

               (19)

               Touto směrnicí by neměly být dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení uvedených směrnic ve vnitrostátním právu stanovených v příloze I části B,

         PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   1.   Členské státy přijmou vhodné právní a správní předpisy za účelem udržení svých stálých zásob ropných produktů v rámci Evropského společenství, s výhradou článku 10, na úrovni, která v každé kategorii ropných produktů uvedených v článku 2 odpovídá alespoň průměrné denní domácí spotřebě vypočtené podle čl. 4 odst. 2 za 90 dnů předchozího kalendářního roku.
   2.   Část domácí spotřeby, která je kryta ropnými produkty pocházejícími z domácí těžby daného členského státu, lze odečíst až do maximální výše 25 % uvedené domácí spotřeby. O rozdělení výsledku takového odpočtu v členském státě rozhodne daný členský stát.
   Článek 2
   Při výpočtu domácí spotřeby se berou v úvahu tyto kategorie ropných produktů:

               a)

               motorový benzin a letecká paliva (letecký benzin a tryskové palivo benzinového typu);

               b)

               plynový olej, motorová nafta, petrolej a tryskové palivo petrolejového typu;

               c)

               topné oleje.

         Zásobníky pro námořní lodě se do výpočtu domácí spotřeby nezahrnují.
   Článek 3
   1.   Zásoby udržované v souladu s článkem 1 musí být zcela k dispozici členským státům, pokud by vznikly potíže v zásobování ropou. Členské státy zajistí, aby měly zákonné pravomoci ke kontrole využívání zásob za takových okolností.
   Ve všech ostatních případech členské státy zajistí dostupnost a přístupnost těchto zásob. Vypracují opatření umožňující identifikaci, inventuru a kontrolu zásob.
   2.   Členské státy zajistí, aby v opatřeních k udržování zásob platily spravedlivé a nediskriminační podmínky.
   Břemeno nákladů vyplývajících z udržování zásob v souladu s článkem 1 bude zjišťováno transparentními opatřeními. V této souvislosti mohou členské státy přijmout opatření k získání užitečných informací týkajících se nákladů na udržování zásob v souladu s článkem 1 a ke zpřístupnění takových informací zúčastněným stranám.
   3.   Ke splnění požadavků podle odstavců 1 a 2 se členské státy mohou rozhodnout, že se obrátí na skladovací subjekt nebo instituci, které budou odpovědné za držení veškerých zásob nebo jejich části.
   Dva nebo více členských států se mohou rozhodnout, že se obrátí na společný skladovací subjekt nebo instituci. V takovém případě nesou společnou odpovědnost za závazky vyplývající z této směrnice.
   Článek 4
   1.   Členské státy předloží Komisi statistický přehled o stavu existujících zásob ke konci každého měsíce vypracovaný v souladu s čl. 5 odst. 2 a 3 a článkem 6 a uvedou v něm, kolik dnů průměrné spotřeby v předchozím kalendářním roce tyto zásoby představují. Tento přehled musí být předložen do 25. dne měsíce následujícího po sledovaném měsíci.
   2.   Povinnost členského státu držet zásoby je založena na domácí spotřebě v předchozím kalendářním roce. Na počátku každého kalendářního roku členské státy přepočítají svou povinnost držet zásoby nejpozději 31. března každého roku a zajistí, že dosáhnou co nejdříve souladu se svými novými povinnostmi, v každém případě nejpozději 31. července každého roku.
   3.   Zásoby tryskového paliva petrolejového typu jsou ve statistickém přehledu vykazovány odděleně v kategorii uvedené v čl. 2 písm. b).
   Článek 5
   1.   Povinně udržované zásoby podle článku 1 mohou být udržovány ve formě ropy a meziproduktů, jakož i ve formě konečných produktů.
   2.   Ve statistickém přehledu o stavu zásob existujících na konci každého měsíce se:

               a)

               konečné produkty uvádějí podle své skutečné hmotnosti;

               b)

               ropa a meziprodukty započítávají takto:

                           i)

                           jako poměrné množství jednotlivých kategorií produktů vyrobených v předchozím kalendářním roce v rafinériích daného členského státu nebo

                           ii)

                           na základě výrobních programů rafinérií daného členského státu pro běžný rok nebo

                           iii)

                           na základě poměru mezi celkovým množstvím produktů, na něž se vztahuje povinnost udržovat zásoby, vyrobených v předchozím kalendářním roce v daném členském státě a celkovým množstvím ropy spotřebované v tomtéž roce, a to u první a druhé kategorie (motorový benzin a plynový olej) nejvýše do 40 % celkové povinnosti udržovat zásoby a u třetí kategorie (topné oleje) nejvýše do 50 % této povinnosti.

         3.   Složky směsí, pokud jsou určeny pro zapracování do konečných produktů uvedených v článku 2, mohou nahradit produkty, pro něž jsou určeny.
   Článek 6
   1.   Při výpočtu úrovně minimálních zásob stanovených v článku 1 se do statistického přehledu zahrnují pouze ta množství, která by měla být držena v souladu s čl. 3 odst. 1.
   2.   S výhradou odstavce 1 mohou být do zásob zahrnuty:

               a)

               zásoby na palubě ropných tankerů kotvících v přístavu za účelem vykládky, a to po splnění odpovídajících přístavních formalit;

               b)

               zásoby skladované ve vykládacích přístavech;

               c)

               zásoby v nádržích na vstupu ropovodů;

               d)

               zásoby v nádržích rafinérií, s výjimkou zásob nacházejících se v potrubních systémech a rafinérském zařízení;

               e)

               zásoby ve skladech držené rafinériemi nebo dovozními, skladovacími nebo velkoobchodními distribučními podniky;

               f)

               zásoby skladované velkoodběrateli v souladu s vnitrostátními právními předpisy týkajícími se povinnosti udržovat stálé zásoby;

               g)

               zásoby nacházející se na nákladních člunech a pobřežních plavidlech provozujících dopravu v mezích státních hranic za předpokladu, že je příslušné orgány mohou kontrolovat a že tyto zásoby mohou být neprodleně v případě potřeby dány k dispozici.

         3.   Ze statistického přehledu jsou vyloučeny zejména tyto položky: dosud nevytěžená domácí ropa; zásoby určené pro zásobníky námořních plavidel; zásoby v průběhu přepravy s výjimkou zásob uvedených v čl. 7 odst. 1; zásoby nacházející se v ropovodech, v silničních a železničních cisternových vozech a v zásobnících čerpacích stanic pohonných hmot a zásoby držené drobnými spotřebiteli.
   Ze statistického přehledu jsou vyloučeny rovněž zásoby, které jsou v držení ozbrojených sil, a zásoby, které pro ně drží ropné společnosti.
   Článek 7
   1.   Pro účely provádění této směrnice mohou být na základě mezivládních dohod vytvářeny zásoby na území jednoho členského státu na účet podniků, subjektů nebo institucí usazených v jiném členském státě. Je věcí vlády daného členského státu, aby rozhodla, zda bude udržovat část svých zásob mimo území svého státu.
   Členský stát, na jehož území jsou zásoby na základě takové dohody drženy, nesmí bránit převodu těchto zásob do jiných členských států, na jejichž účet jsou zásoby udržovány podle takové dohody. Tento stát kontroluje takové zásoby v souladu s postupy uvedenými v dotyčné dohodě, avšak nezahrnuje je do svého statistického přehledu. Do svého statistického přehledu je smí zahrnout členský stát, v jehož prospěch jsou zásoby drženy.
   Členský stát zašle Komisi společně se statistickým přehledem zprávu týkající se zásob udržovaných na jeho území ve prospěch jiného členského státu, jakož i zásob udržovaných v jiných členských státech v jeho vlastní prospěch. V obou případech jsou ve zprávě uvedena místa skladování nebo společnosti držící zásoby a množství a kategorie skladovaných produktů nebo ropy.
   2.   Návrhy dohod uvedených v odst. 1 prvním pododstavci se zašlou Komisi, která může zúčastněným vládám sdělit své připomínky. Jakmile jsou dohody uzavřeny, oznámí se Komisi, která o nich uvědomí ostatní členské státy.
   Dohody musí splňovat tyto podmínky:

               a)

               jejich předmětem je ropa a všechny ropné produkty, na něž se vztahuje tato směrnice;

               b)

               stanoví podmínky a opatření k udržování zásob s cílem zajištění kontroly a dostupnosti těchto zásob;

               c)

               stanoví postupy k zajištění kontroly a identifikace zásob, mimo jiné metody provádění inspekcí a spolupráce při inspekcích;

               d)

               jsou obecně uzavírány na dobu neurčitou;

               e)

               je v nich uvedeno, že obsahují-li ustanovení o jednostranné výpovědi, není tato výpověď účinná v případě vzniku krize v zásobování, a že Komise je v každém případě předem informována o každé výpovědi dohody.

         3.   Pokud zásoby vytvořené podle takových dohod nevlastní podnik nebo subjekt nebo instituce, který má povinnost držet zásoby, ale jsou drženy k dispozici tohoto podniku nebo subjektu nebo instituce jiným podnikem nebo subjektem nebo institucí, musí být splněny tyto podmínky:

               a)

               oprávněný podnik nebo subjekt nebo instituce má smluvní právo nabýt těchto zásob po celou dobu platnosti smlouvy; metodika stanovení ceny takového nabytí je dohodnuta mezi zúčastněnými stranami;

               b)

               minimální doba platnosti takové smlouvy je 90 dní;

               c)

               místo skladování nebo společnosti držící zásoby k dispozici oprávněného podniku nebo subjektu nebo instituce, jakož i množství a kategorie produktu nebo ropy skladované na takovém místě jsou specifikovány;

               d)

               skutečná dostupnost zásob pro oprávněný podnik nebo subjekt nebo instituci je zaručena kdykoli po celou dobu platnosti smlouvy podnikem nebo subjektem nebo institucí držící zásoby k dispozici oprávněného podniku nebo subjektu nebo instituce;

               e)

               podnik nebo subjekt nebo instituce držící zásoby dané k dispozici oprávněného podniku nebo subjektu nebo instituce podléhá pravomoci členského státu, na jehož území jsou zásoby umístěny, pokud jde o zákonné pravomoci takového členského státu kontrolovat a ověřovat existenci zásob.

         Článek 8
   Členské státy přijmou veškeré nezbytné předpisy a veškerá nezbytná opatření k zajištění kontroly zásob a dohledu nad nimi. Zavedou mechanismy pro ověřování zásob podle této směrnice.
   Článek 9
   Členské státy stanoví sankce použitelné pro případy porušení vnitrostátních předpisů přijatých na základě této směrnice a přijmou veškerá nezbytná opatření k uplatňování těchto předpisů. Takto stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.
   Článek 10
   1.   V případě, že ve Společenství vzniknou potíže v zásobování ropou, zprostředkuje Komise na žádost kteréhokoli členského státu nebo z vlastního podnětu konzultace mezi členskými státy.
   2.   S výjimkou případů zvláštní naléhavosti nebo v případě pokrytí nepatrné místní spotřeby upustí členské státy před konzultacemi uvedenými v odstavci 1 od čerpání svých zásob v rozsahu, jaký by snížil úroveň těchto zásob pod povinné minimum.
   3.   Členské státy informují Komisi o každém budoucím odběru z rezervních zásob a co nejdříve uvedou:

               a)

               datum, kdy zásoby klesly pod povinné minimum,

               b)

               důvody takového čerpání,

               c)

               opatření k doplnění zásob, byla-li přijata,

               d)

               popřípadě odhad předpokládaného budoucího vývoje zásob, jestliže úroveň zásob zůstane pod limitem povinného minima.

         Článek 11
   Komise pravidelně předkládá Radě zprávu o stavu zásob ve Společenství, včetně potřeby harmonizace, za účelem zajištění účinné kontroly zásob a dohledu nad nimi.
   Článek 12
   Směrnice 68/414/EHS se zrušuje, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení uvedených směrnic ve vnitrostátním právu a jejich použitelnost stanovených v příloze I části B.
   Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze II.
   Článek 13
   Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 14
   Tato směrnice je určena členským státům.

      V Bruselu dne 24. července 2006.

            Za Radu

            předseda

         M. PEKKARINEN

      (1)  Úř. věst. C 226 E, 15.9.2005, s. 44.

      (2)  Úř. věst. C 112, 30.4.2004, s. 39.

      (3)  Úř. věst. L 308, 23.12.1968, s. 14. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 98/93/ES (Úř. věst. L 358, 31.12.1998, s. 100).

      (4)  Viz část A přílohy I.

      (5)  Úř. věst. L 228, 16.8.1973, s. 1.

      PŘÍLOHA I
      ČÁST A
      Zrušená směrnice a její následné změny

                  směrnice Rady 68/414/EHS

                  (Úř. věst. L 308, 23.12.1968, s. 14)

                  směrnice Rady 72/425/EHS

                  (Úř. věst. L 291, 28.12.1972, s. 154)

                  směrnice Rady 98/93/ES

                  (Úř. věst. L 358, 31.12.1998, s. 100)

      ČÁST B
      Lhůty pro provedení ve vnitrostátním právu
      (uvedené v článku 12)

                  Směrnice

                  Lhůta pro provedení

                  Den použitelnosti

                  68/414/EHS

                  1. leden 1971

                  1. leden 1971

                  98/93/ES

                  1. leden 2000 (1)

         (1)  1. leden 2003 pro Řecku republiku, pokud jde o povinnosti podle směrnice 98/93/ES směrnice v souvislosti se zahrnutím zásob v zásobnících pro mezinárodní letectví při výpočtu domácí spotřeby. Viz článek 4 směrnice 98/93/ES.

      PŘÍLOHA II
      Srovnávací tabulka

                  Směrnice 68/414/EHS

                  Tato směrnice

                  Článek 1

                  Článek 1

                  Čl. 2 první pododstavec návětí

                  Čl. 2 první pododstavec návětí

                  Čl. 2 první pododstavec první odrážka

                  Čl. 2 první pododstavec písm. a)

                  Čl. 2 první pododstavec druhá odrážka

                  Čl. 2 první pododstavec písm. b)

                  Čl. 2 první pododstavec třetí odrážka

                  Čl. 2 první pododstavec písm. c)

                  Čl. 2 druhý pododstavec

                  Čl. 2 druhý pododstavec

                  Článek 3

                  Článek 3

                  Čl. 4 první pododstavec

                  Čl. 4 odst. 1

                  Čl. 4 druhý pododstavec

                  Čl. 4 odst. 2

                  Čl. 4 třetí pododstavec

                  Čl. 4 odst. 3

                  Čl. 5 první pododstavec

                  Čl. 5 odst. 1

                  Čl. 5 druhý pododstavec návětí, první část

                  Čl. 5 odst. 2 návětí

                  Čl. 5 druhý pododstavec návětí, druhá část

                  Čl. 5 odst. 2 písm. a)

                  Čl. 5 druhý pododstavec návětí, třetí část

                  Čl. 5 odst. 2 písm. b) návětí

                  Čl. 5 druhý pododstavec první odrážka

                  Čl. 5 odst. 2 písm. b) bod i)

                  Čl. 5 druhý pododstavec druhá odrážka

                  Čl. 5 odst. 2 písm. b) bod ii)

                  Čl. 5 druhý pododstavec třetí odrážka

                  Čl. 5 odst. 2 písm. b) bod iii)

                  Čl. 5 třetí pododstavec

                  Čl. 5 odst. 3

                  Čl. 6 odst. 1

                  Čl. 6 odst. 1

                  Čl. 6 odst. 2 první pododstavec

                  Čl. 7 odst. 1 první pododstavec

                  Čl. 6 odst. 2 druhý pododstavec

                  Čl. 7 odst. 1 druhý pododstavec

                  Čl. 6 odst. 2 třetí pododstavec

                  Čl. 7 odst. 1 třetí pododstavec

                  Čl. 6 odst. 2 čtvrtý pododstavec

                  Čl. 7 odst. 2 první pododstavec

                  Čl. 6 odst. 2 pátý pododstavec návětí

                  Čl. 7 odst. 2 druhý pododstavec návětí

                  Čl. 6 odst. 2 pátý pododstavec první odrážka

                  Čl. 7 odst. 2 druhý pododstavec písm. a)

                  Čl. 6 odst. 2 pátý pododstavec druhá odrážka

                  Čl. 7 odst. 2 druhý pododstavec písm. b)

                  Čl. 6 odst. 2 pátý pododstavec třetí odrážka

                  Čl. 7 odst. 2 druhý pododstavec písm. c)

                  Čl. 6 odst. 2 pátý pododstavec čtvrtá odrážka

                  Čl. 7 odst. 2 druhý pododstavec písm. d)

                  Čl. 6 odst. 2 pátý pododstavec pátá odrážka

                  Čl. 7 odst. 2 druhý pododstavec písm. e)

                  Čl. 6 odst. 2 šestý pododstavec návětí

                  Čl. 7 odst. 3 návětí

                  Čl. 6 odst. 2 šestý pododstavec první odrážka

                  Čl. 7 odst. 3 písm. a)

                  Čl. 6 odst. 2 šestý pododstavec druhá odrážka

                  Čl. 7 odst. 3 písm. b)

                  Čl. 6 odst. 2 šestý pododstavec třetí odrážka

                  Čl. 7 odst. 3 písm. c)

                  Čl. 6 odst. 2 šestý pododstavec čtvrtá odrážka

                  Čl. 7 odst. 3 písm. d)

                  Čl. 6 odst. 2 šestý pododstavec pátá odrážka

                  Čl. 7 odst. 3 písm. e)

                  Čl. 6 odst. 3 první pododstavec návětí

                  Čl. 6 odst. 2 návětí

                  Čl. 6 odst. 3 první pododstavec první odrážka

                  Čl. 6 odst. 2 písm. a)

                  Čl. 6 odst. 3 první pododstavec druhá odrážka

                  Čl. 6 odst. 2 písm. b)

                  Čl. 6 odst. 3 první pododstavec třetí odrážka

                  Čl. 6 odst. 2 písm. c)

                  Čl. 6 odst. 3 první pododstavec čtvrtá odrážka

                  Čl. 6 odst. 2 písm. d)

                  Čl. 6 odst. 3 první pododstavec pátá odrážka

                  Čl. 6 odst. 2 písm. e)

                  Čl. 6 odst. 3 první pododstavec šestá odrážka

                  Čl. 6 odst. 2 písm. f)

                  Čl. 6 odst. 3 první pododstavec sedmá odrážka

                  Čl. 6 odst. 2 písm. g)

                  Čl. 6 odst. 3 druhý pododstavec první věta

                  Čl. 6 odst. 3 první pododstavec

                  Čl. 6 odst. 3 druhý pododstavec druhá věta

                  Čl. 6 odst. 3 druhý pododstavec

                  Článek 6a

                  Článek 8

                  Článek 6b

                  Článek 9

                  Čl. 7 první pododstavec

                  Čl. 10 odst. 1

                  Čl. 7 druhý pododstavec

                  Čl. 10 odst. 2

                  Čl. 7 třetí pododstavec, návětí

                  Čl. 10 odst. 3 návětí

                  Čl. 7 třetí pododstavec první odrážka

                  Čl. 10 odst. 3 písm. a)

                  Čl. 7 třetí pododstavec druhá odrážka

                  Čl. 10 odst. 3 písm. b)

                  Čl. 7 třetí pododstavec třetí odrážka

                  Čl. 10 odst. 3 písm. c)

                  Čl. 7 třetí pododstavec čtvrtá odrážka

                  Čl. 10 odst. 3 písm. d)

                  Článek 8

                  —

                  —

                  Článek 11

                  —

                  Článek 12

                  —

                  Článek 13

                  Článek 9

                  Článek 14

                  —

                  Příloha I

                  —

                  Příloha II


title: Směrnice Rady 93/104/ES ze dne 23. listopadu 1993 o některých aspektech úpravy pracovní doby

text:
Důležité právní upozornění

|

31993L0104

Úřední věstník L 307 , 13/12/1993 S. 0018 - 0024

		Směrnice Rady 93/104/ESze dne 23. listopadu 1993o některých aspektech úpravy pracovní dobyRADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 118a této smlouvy,s ohledem na návrh Komise [1],ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],vzhledem k tomu, že článek 118a Smlouvy stanoví, že Rada přijímá směrnice určující minimální požadavky na podporu zlepšování zejména pracovního prostředí a k zabezpečení vyšší úrovně ochrany bezpečnosti a zdraví pracovníků;vzhledem k tomu, že podle uvedeného článku by tyto směrnice neměly ukládat správní, finanční ani právní omezení bránící zakládání a rozvoji malých a středních podniků;vzhledem k tomu, že ustanovení směrnice 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci [4] se plně vztahují na oblasti, na které se vztahuje tato směrnice, aniž jsou dotčena přísnější nebo zvláštní ustanovení v ní obsažená;vzhledem k tomu, že Charta Společenství o základních sociálních právech pracovníků, kterou na zasedání Evropské rady ve Štrasburku dne 9. prosince 1989 přijaly hlavy států nebo předsedové vlád jedenácti členských států, uvádí zejména v bodě 7 prvním pododstavci, v bodě 8 a 19 prvním pododstavci:"7. Dotvoření vnitřního trhu musí vést ke zlepšení životních a pracovních podmínek pracovníků v Evropském společenství. Tento proces musí vyplývat z přibližování těchto podmínek při zachování dosaženého zlepšení, zejména pokud jde o délku a organizaci pracovní doby a jiné formy zaměstnání, než je pracovní poměr na dobu neurčitou, jako jsou pracovní poměr na dobu určitou, práce na zkrácený úvazek, dočasné práce a sezonní práce.8. Každý pracovník v Evropském společenství má právo na odpočinek v týdnu a na placenou dovolenou za kalendářní rok, jejichž trvání musí být postupně harmonizováno v souladu s vnitrostátními zvyklostmi.19. Každému pracovníkovi musí být vytvořeny uspokojivé bezpečné a zdravé podmínky v jeho pracovním prostředí. Musí být přijata vhodná opatření, aby se dosáhlo další harmonizace podmínek v této oblasti a zároveň byla zachována již učiněná zlepšení.";vzhledem k tomu, že zlepšení bezpečnosti, hygieny a ochrany zdraví pracovníků v práci je cíl, který nesmí být podřízen úvahám ryze ekonomické povahy;vzhledem k tomu, že tato směrnice představuje konkrétní příspěvek k vytvoření sociálního rozměru vnitřního trhu,vzhledem k tomu, že stanovení minimálních požadavků na úpravu pracovní doby může zlepšit pracovní podmínky pracovníků ve Společenství;vzhledem k tomu, že pro zajištění bezpečnosti a ochrany zdraví pracovníků Společenství jim musí být poskytnuty minimální denní, týdenní a roční doby odpočinku a vhodné přestávky; že je také v této souvislosti nezbytné stanovit maximální délku týdenní pracovní doby;vzhledem k tomu, že by mělo být přihlédnuto k zásadám Mezinárodní organizace práce s ohledem na úpravu pracovní doby, včetně těch, které se týkají noční práce;vzhledem k tomu, že pokud jde o dobu odpočinku v týdnu, mělo by být náležitě přihlédnuto k různorodosti kulturních, etnických, náboženských a jiných faktorů v členských státech; že zejména všem členským státům přísluší rozhodnutí, zda má být neděle zahrnuta do odpočinku v týdnu, a pokud ano, tak v jaké míře;vzhledem k tomu, že výzkum ukázal, že lidské tělo je v noci citlivější na rušivé vlivy okolí a také na určité ztížené způsoby organizace práce a že dlouhá doba noční práce může škodit zdraví pracovníků a může ohrozit bezpečnost na pracovišti;vzhledem k tomu, že je nutné omezit délku noční práce včetně přesčasů a stanovit, aby zaměstnavatelé v případě používání nočních pracovníků tuto skutečnost oznámili příslušným orgánům, pokud to vyžadují;vzhledem k tomu, že je důležité, aby noční pracovníci měli před svým zařazením na noční práci nárok na bezplatné posouzení svého zdravotního stavu a následné pravidelné lékařské prohlídky a aby mohli být, kdykoli je to možné, převedeni na práci ve dne, která je pro ně vhodná, jestliže mají zdravotní potíže;vzhledem k tomu, že situace pracovníků pracujících v noci a ve směnách vyžaduje, aby úroveň bezpečnosti a ochrany zdraví byla přizpůsobena povaze jejich práce a aby organizace a fungování služeb a prostředků pro ochranu a prevenci byly účinné;vzhledem k tomu, že zvláštní pracovní podmínky mohou mít škodlivé účinky na bezpečnost a zdraví pracovníků; že organizace práce podle určitého režimu musí přihlížet k obecné zásadě, že práce musí být přizpůsobena člověku;vzhledem k tomu, že z důvodů zvláštní povahy některých prací může být nezbytné přijmout zvláštní opatření týkající se úpravy pracovní doby v určitých odvětvích nebo činnostech, které jsou vyňaty z působnosti této směrnice;vzhledem k tomu, že s přihlédnutím k otázce, která by mohla být vyslovena při úpravě pracovní doby uvnitř podniku, je žádoucí stanovit pružnost při použití určitých ustanovení této směrnice, přitom však zajistit soulad se zásadami bezpečnosti a ochrany zdraví pracovníků;vzhledem k tomu, že je nezbytné zajistit, aby členské státy nebo sociální partneři, podle okolností, mohli stanovit odchylky od některých ustanovení; že obecným pravidlem v případě jakékoli odchylky zůstává, že dotyčným pracovníkům musí být poskytnuty odpovídající náhradní doby odpočinku,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:ODDÍL IOBLAST PŮSOBNOSTI A DEFINICEČlánek 1Předmět a oblast působnosti1. Tato směrnice stanoví minimální požadavky na bezpečnost a ochranu zdraví pro úpravu pracovní doby.2. Tato směrnice se vztahuje naa) minimální doby denního odpočinku, odpočinku v týdnu a dovolené za kalendářní rok, na přestávky a maximální týdenní pracovní dobu ab) některé aspekty noční práce, práce na směny a rozvržení práce a pracovní doby.3. Tato směrnice se vztahuje na všechna odvětví činnosti, veřejná i soukromá, ve smyslu článku 2 směrnice 89/391/EHS, aniž je dotčen článek 17 této směrnice, s výjimkou letecké, železniční, silniční, námořní a vnitrozemské říční a jezerní dopravy, mořského rybolovu, ostatních prací na volném moři a činností lékařů při jejich vzdělávání.4. Ustanovení směrnice 89/391/EHS jsou plně použitelná na otázky uvedené v odstavci 2, aniž jsou dotčena přísnější nebo zvláštní ustanovení obsažená v této směrnici.Článek 2DefinicePro účely této směrnice:1. "pracovní dobou" se rozumí jakákoli doba, během níž pracovník pracuje, je k dispozici zaměstnavateli a vykonává svoji činnost nebo povinnosti, v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi;2. "dobou odpočinku" se rozumí jakákoli doba, která není pracovní dobou;3. "noční dobou" se rozumí jakákoli doba nejméně sedmi hodin, vymezená vnitrostátními právními předpisy, která ve všech případech musí zahrnovat dobu mezi půlnocí a pátou hodinou ráno;4. "nočním pracovníkem" se rozumí:a) na jedné straně každý pracovník, který během noční doby pracuje nejméně tři hodiny své běžné denní pracovní doby, ab) na druhé straně jakýkoli pracovník, který pravděpodobně odpracuje během noční doby určitou část své roční pracovní doby, vymezené podle volby dotyčného členského státui) buď vnitrostátními právními předpisy po konzultaci se sociálními partnery, neboii) kolektivními smlouvami nebo dohodami uzavřenými mezi sociálními partnery na vnitrostátní nebo regionální úrovni;5. "prací na směny" se rozumí jakýkoli způsob organizace práce ve směnách, při kterém pracovníci jeden druhého střídají na stejných pracovištích podle určitého rozvrhu, včetně střídajících se turnusů, a který může být nepřetržitý nebo přerušovaný, což představuje pro pracovníky nutnost pracovat v různou dobu během určitého období dnů nebo týdnů;6. "pracovníkem na směny" se rozumí každý pracovník, jehož rozvrh práce zahrnuje práci na směny.ODDÍL IIMINIMÁLNÍ DOBY ODPOČINKU − JINÉ ASPEKTY ÚPRAVY PRACOVNÍ DOBYČlánek 3Denní odpočinekČlenské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby každý pracovník měl nárok na minimální denní odpočinek po dobu jedenácti po sobě jdoucích hodin během 24 hodin.Článek 4PřestávkyČlenské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby měl při pracovní době delší než šest hodin každý pracovník nárok na přestávku na odpočinek, jejíž podrobnosti, včetně délky a podmínek pro její přiznání, stanoví kolektivní smlouvy nebo dohody uzavřené mezi sociálními partnery, nebo nejsou-li takové dohody, vnitrostátní právní předpisy.Článek 5Doba odpočinku v týdnuČlenské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby za každé období sedmi dnů měl každý pracovník nárok na minimální nepřetržitý odpočinek v délce 24 hodin a navíc jedenáctihodinový denní odpočinek stanovený v článku 3.Minimální doba odpočinku uvedená v prvním pododstavci zpravidla zahrnuje neděli.Je-li to zdůvodněno objektivními, technickými nebo organizačními podmínkami, může být uplatňována minimální doba odpočinku 24 hodin.Článek 6Maximální délka týdenní pracovní dobyČlenské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby v souladu s potřebou chránit bezpečnost a zdraví pracovníků:1. byla délka týdenní pracovní doby omezena právními nebo správními předpisy nebo kolektivními smlouvami nebo dohodami mezi sociálními partnery;2. nepřekračovala průměrná délka pracovní doby pro každé období sedmi dnů včetně přesčasů 48 hodin.Článek 7Dovolená za kalendářní rok1. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby měl každý pracovník nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok v trvání nejméně čtyř týdnů v souladu s podmínkami pro získání a přiznávání této dovolené stanovenými vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi.2. Minimální dobu placené dovolené za kalendářní rok nelze nahradit finanční náhradou, s výjimkou případů ukončení pracovního poměru.ODDÍL IIINOČNÍ PRÁCE − PRÁCE NA SMĚNY − ROZVRŽENÍ PRÁCEČlánek 8Délka noční práceČlenské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby:1. běžná pracovní doba pro noční pracovníky nepřesahovala v průměru osm hodin za 24 hodin;2. noční pracovníci, jejichž práce je spojena se zvláštními riziky nebo těžkou fyzickou nebo duševní námahou, nepracovali více než osm hodin za období 24 hodin, během kterého vykonávají noční práci.Pro tyto účely vymezují práci spojenou se zvláštními riziky nebo těžkou fyzickou nebo duševní námahou vnitrostátní právní předpisy nebo zvyklosti nebo kolektivní smlouvy nebo dohody uzavřené mezi sociálními partnery, s přihlédnutím k účinkům a rizikům spojeným s noční prací.Článek 9Posouzení zdravotního stavu a převedení nočních pracovníků na práci ve dne1. Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby:a) měli noční pracovníci nárok na bezplatné posouzení svého zdravotního stavu před zařazením na noční práci a poté v pravidelných intervalech;b) byli noční pracovníci, kteří trpí zdravotními potížemi spojenými se skutečností, že vykonávají noční práci, převedeni, kdykoli je to možné, na práci ve dne, pro kterou mají předpoklady.2. Bezplatné posouzení zdravotního stavu uvedené v odst. 1 písm. a) musí zachovávat lékařské tajemství.3. Bezplatné posouzení zdravotního stavu uvedené v odst. 1 písm. a) může tvořit součást státního systému zdravotní péče.Článek 10Záruky pro práci v nociČlenské státy mohou za podmínek stanovených vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi podmínit práci některých kategorií nočních pracovníků určitými zárukami, jde-li o pracovníky, u nichž vznikají rizika pro bezpečnost nebo zdraví spojená s prací vykonávanou v noční době.Článek 11Oznámení v případě pravidelného používání nočních pracovníkůČlenské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby zaměstnavatel, který pravidelně používá noční pracovníky, sdělil tuto informaci příslušným orgánům na jejich žádost.Článek 12Bezpečnost a ochrana zdravíČlenské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby:1. byla nočním pracovníkům a pracovníkům na směny poskytnuta ochrana bezpečnosti a zdraví odpovídající charakteru jejich práce;2. byly nočním pracovníkům a pracovníkům na směny kdykoli k dispozici odpovídající služby pro ochranu a prevenci nebo prostředky, pokud jde o jejich bezpečnost a ochranu jejich zdraví, rovnocenné těm, které mají k dispozici ostatní pracovníci.Článek 13Rozvržení práceČlenské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby zaměstnavatel, který zamýšlí organizovat práci podle určitého režimu, přihlédl k obecné zásadě, že práce má být přizpůsobena člověku, s cílem zejména omezit monotónní práce a práce s vnuceným pracovním tempem, v závislosti na typu pracovní činnosti a na požadavcích bezpečnosti práce a ochrany zdraví, zejména pokud jde o přestávky během pracovní doby.ODDÍL IVRŮZNÁ USTANOVENÍČlánek 14Specifičtější ustanovení SpolečenstvíTato směrnice se nepoužije, pokud jiné nástroje Společenství obsahují specifičtější požadavky pro některá povolání nebo pracovní činnosti.Článek 15Příznivější ustanoveníTato směrnice se nedotýká práva členských států používat nebo zavést právní a správní předpisy, které jsou příznivější pro ochranu bezpečnosti a zdraví pracovníků, nebo napomáhat nebo umožňovat uplatňování kolektivních smluv nebo dohod uzavřených mezi sociálními partnery, které jsou příznivější pro ochranu bezpečnosti a zdraví pracovníků.Článek 16Referenční obdobíČlenské státy mohou stanovit:1. pro použití článku 5 (doba odpočinku v týdnu) referenční období nepřesahující 14 dnů;2. pro použití článku 6 (maximální týdenní pracovní doba) referenční období nepřesahující čtyři měsíce.Doby placené dovolené za kalendářní rok přiznané podle článku 7 a doby volna z důvodů nemoci se nezahrnují nebo jsou při výpočtu průměru neutrální;3. pro použití článku 8 (délka noční práce) referenční období vymezené po konzultaci se sociálními partnery nebo kolektivními smlouvami nebo dohodami uzavřenými sociálními partnery členského státu nebo regionu.Jestliže do tohoto referenčního období spadá minimální 24hodinová doba odpočinku v týdnu vyžadovaná podle článku 5, nezahrnuje se do výpočtu průměru.Článek 17Odchylky1. Při dodržování obecných zásad ochrany bezpečnosti a zdraví pracovníků se členské státy mohou odchýlit od článků 3, 4, 5, 6, 8 a 16, pokud se vzhledem ke zvláštní povaze dotyčných činností délka pracovní doby neměří nebo není předem určena nebo si ji mohou určit sami pracovníci, zejména v případě:a) vrcholových řídících pracovníků nebo jiných osob majících pravomoc nezávisle rozhodovat,b) pracovníků, kteří jsou rodinnými příslušníky, neboc) pracovníků vykonávajících náboženské obřady v kostelech a náboženských společenstvích.2. Prostřednictvím právních a správních předpisů nebo prostřednictvím kolektivních smluv a dohod mezi sociálními partnery mohou být za předpokladu, že dotyčným pracovníkům jsou poskytnuty rovnocenné náhradní doby odpočinku a že ve výjimečných případech, kdy není z objektivních důvodů možné poskytnout tyto náhradní doby odpočinku, je dotyčným pracovníkům poskytnuta odpovídající ochrana, přijaty odchylky:2.1 od článků 3, 4, 5, 8 a 16:a) v případě činností, při nichž jsou pracoviště pracovníka a jeho bydliště od sebe vzdálená nebo při nichž jsou od sebe vzdálená různá pracoviště pracovníka;b) v případě činností ostrahy nebo dozoru vyžadujících neustálou přítomnost za účelem ochrany majetku nebo osob, zejména v případě hlídačů a správců nebo bezpečnostních firem;c) v případě činností zahrnujících nutnost nepřetržité služby nebo výroby, jako jsou zejména:i) služby týkající se přijímání, léčení nebo péče poskytované v nemocnicích nebo podobných ústavech, ubytovacích zařízeních a věznicích;ii) pracovníci v přístavech a na letištích;iii) služby tisku, rozhlasu, televize, kinematografické produkce, poštovní a telekomunikační služby, ambulance, požární služby a služby civilní ochrany;iv) výroba, rozvod a distribuce plynu, vody, elektřiny, svoz odpadků z domácností a zařízení k jejich spalování;v) odvětví, kde práce nemůže být přerušena z technických důvodů;vi) činnosti výzkumu a vývoje;vii) zemědělství;d) v případě předvídatelného nárůstu činností, zejména:i) v zemědělství;ii) v cestovním ruchu;iii) v poštovních službách;2.2 od článků 3, 4, 5, 8 a 16:a) za okolností popsaných v čl. 5 odst. 4 směrnice 89/391/EHS;b) v případech nehody nebo bezprostředního nebezpečí nehody;2.3 od článků 3 a 5:a) v případě činností při práci na směny pokaždé, když pracovník střídá směnu a nemůže si vzít denní odpočinek nebo dobu odpočinku v týdnu mezi skončením jedné směny a začátkem další směny;b) v případě činností zahrnujících doby práce rozložené během dne, zejména úklidových prací.3. Prostřednictvím kolektivních smluv nebo dohod uzavřených mezi sociálními partnery členského státu nebo regionu, nebo v souladu s pravidly stanovenými v těchto smlouvách prostřednictvím kolektivních smluv nebo dohod uzavřených mezi sociálními partnery na nižší úrovni mohou být provedeny odchylky od článků 3, 4, 5, 8 a 16.Členské státy, ve kterých není žádný zákonem stanovený systém zajišťující uzavírání kolektivních smluv nebo dohod mezi sociálními partnery na úrovni členského státu nebo regionu o otázkách, na které se vztahuje tato směrnice, nebo členské státy, ve kterých je zvláštní právní rámec pro tento účel a v jeho hranicích, mohou v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi povolit odchylky od článků 3, 4, 5, 8 a 16 prostřednictvím kolektivních smluv nebo dohod uzavřených mezi sociálními partnery na odpovídající kolektivní úrovni.Odchylky stanovené v prvním a druhém pododstavci jsou povoleny za podmínky, že dotyčným pracovníkům jsou přiznány rovnocenné náhradní doby odpočinku nebo, ve výjimečných případech, pokud z objektivních důvodů není možné přiznat takové doby odpočinku, je dotyčným pracovníkům poskytnuta odpovídající ochrana.Členské státy mohou stanovit pravidla:- pro uplatňování tohoto odstavce sociálními partnery a- pro rozšíření ustanovení kolektivních smluv nebo dohod uzavřených podle tohoto odstavce na jiné pracovníky v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi.4. Možnost odchýlit se od čl. 16 bodu 2, stanovená v odst. 2 bodech 2.1. a 2.2. a v odstavci 3 tohoto článku, nesmí mít za následek stanovení referenčního období přesahujícího šest měsíců.Členské státy mají však možnost za předpokladu, že dodržují obecné zásady vztahující se k bezpečnosti a ochraně zdraví pracovníků, dovolit z objektivních nebo technických důvodů nebo důvodů týkajících se organizace práce, aby bylo kolektivními smlouvami nebo dohodami uzavřenými mezi sociálními partnery stanoveno jiné referenční období, které v žádném případě nepřesahuje 12 měsíců.Před uplynutím období sedmi let ode dne uvedeného v čl. 18 odst. 1 písm. a) Rada tento odstavec znovu přezkoumá na základě návrhu Komise doprovázeného hodnotící zprávou a rozhodne o dalším postupu.Článek 18Závěrečná ustanovení1. a) Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 23. listopadu 1996 nebo zajistí, aby do tohoto dne byla přijata nezbytná opatření dohodou sociálních partnerů, přičemž členské státy jsou povinny přijmout všechna nezbytná opatření, která jim umožní kdykoli zaručit výsledky uložené touto směrnicí.b) i) Členské státy však mají možnost neuplatňovat článek 6 při dodržování obecné zásady bezpečnosti a ochrany zdraví pracovníků a za předpokladu, že přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby:- žádný zaměstnavatel nevyžadoval, aby pracovník pracoval déle než 48 hodin během období sedmi dnů, vypočteného jako průměr pro referenční období uvedené v čl. 16 bodě 2, bez předchozího souhlasu pracovníka s vykonáváním takové práce,- žádnému pracovníkovi nevznikla ze strany zaměstnavatele újma, protože nesouhlasí s takovou prací,- zaměstnavatel vedl aktualizované záznamy o všech pracovnících, kteří vykonávají takovou práci,- záznamy byly dány k dispozici příslušným orgánům, které mohou z důvodů spojených s bezpečností práce nebo ochranou zdraví pracovníků zakázat nebo omezit možnost překročení maximální týdenní pracovní doby,- zaměstnavatel poskytl příslušným orgánům na jejich žádost informace o případech, kdy pracovníci dali souhlas k práci přesahující 48 hodin v období sedmi dnů, vypočtené jako průměr pro referenční období uvedené v čl. 16 bodě 2.Před uplynutím období sedmi let ode dne uvedeného v písmenu a) Rada tento bod znovu přezkoumá na základě návrhu Komise doprovázeného hodnotící zprávou a rozhodne o dalším postupu.ii) Podobně mají členské státy možnost, pokud jde o použití článku 7, využít přechodného období ne delšího než tři roky ode dne uvedeného v písmenu a) za předpokladu, že během tohoto přechodného období:- každý pracovník dostává třítýdenní placenou dovolenou za kalendářní rok, splní-li podmínky pro vznik nároku nebo na přiznání takové dovolené stanovené vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi, a- třítýdenní placenou dovolenou za kalendářní rok nelze nahradit peněžní náhradou, s výjimkou případů ukončení pracovního poměru.c) Členské státy o tom neprodleně uvědomí Komisi.2. Opatření uvedená v odstavci 1 přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.3. Aniž je dotčeno právo členských států rozvíjet s přihlédnutím k měnícím se okolnostem odlišná právní, správní nebo smluvní ustanovení v oblasti pracovní doby, za předpokladu, že plní minimální požadavky stanovené v této směrnici, neodůvodňuje provádění této směrnice snížení obecné úrovně ochrany již poskytované pracovníkům.4. Členské státy sdělí Komisi znění ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které již přijaly nebo přijmou v oblasti působnosti této směrnice.5. Každých pět let předloží členské státy Komisi zprávu o praktickém provádění této směrnice a uvedou stanoviska sociálních partnerů.Komise o tom uvědomí Evropský parlament, Radu, Hospodářský a sociální výbor a Poradní výbor pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci.6. Každých pět let podává Komise Evropskému parlamentu, Radě a Hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o provádění této směrnice s přihlédnutím k odstavcům 1, 2, 3, 4 a 5.Článek 19Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 23. listopadu 1993.Za RadupředsedkyněM. Smet[1] Úř. věst. C 254, 9.10.1990, s. 4.[2] Úř. věst. C 72, 18.3.1991, s. 95a rozhodnutí ze dne 27. října 1993 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku).[3] Úř. věst. C 60, 8.3.1991, s. 26.[4] Úř. věst. L 183, 29.6.1989, s. 1.--------------------------------------------------