title: Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/12/ES ze dne  5. dubna 2006  o odpadech   (Text s významem pro EHP)

text:
               27.4.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 114/9

      SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2006/12/ES
   ze dne 5. dubna 2006
   o odpadech
   (Text s významem pro EHP)
   EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 175 této smlouvy,
   s ohledem na návrh Komise,
   s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
   po konzultaci s Výborem regionů,
   v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy (2),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech (3) byla několikrát podstatně změněna (4). Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by měla být uvedená směrnice kodifikována.

               (2)

               Základním účelem všech předpisů týkajících se nakládání s odpady musí být ochrana lidského zdraví a životního prostředí před škodlivými vlivy sběru, přepravy, zpracování, skladování a skládkování odpadů.

               (3)

               Ke zvýšení účinnosti nakládání s odpady ve Společenství je zapotřebí jednotná terminologie a definice odpadů.

               (4)

               Na movitý majetek, kterého se majitel zbavuje nebo má v úmyslu se zbavit nebo se od něho vyžaduje, aby se ho zbavil, je třeba s výhradou některých výjimek uplatnit účinné a důsledné předpisy o odstraňování a využití odpadů.

               (5)

               Je třeba podporovat využití odpadů a použití využitých materiálů jako surovin za účelem zachování přírodních zdrojů. Mohlo by být zapotřebí přijmout pro opětovně použitelný odpad zvláštní předpisy.

               (6)

               K dosažení vysokého stupně ochrany životního prostředí musí členské státy vedle odpovědných opatření k zajištění odstraňování a využití odpadů činit opatření k omezování tvorby odpadů, zejména podporou čistých technologií a výrobků, které je možné recyklovat a opětovně využít, a to s přihlédnutím ke stávajícím či potenciálním možnostem odbytu využitého odpadu.

               (7)

               Kromě toho mohou odlišnosti v právních předpisech členských států týkajících se odstraňování a využití odpadů ovlivnit kvalitu životního prostředí a řádné fungování vnitřního trhu.

               (8)

               Pro Společenství jako celek je důležité, aby se v odstraňování odpadu stalo soběstačným, a pro jednotlivé členské státy je žádoucí, aby o takovou soběstačnost usilovaly.

               (9)

               K dosažení těchto cílů je třeba, aby byly v členských státech vypracovány plány pro nakládání s odpady.

               (10)

               Je žádoucí omezovat pohyb odpadu a členské státy by ve svých plánech pro nakládání s odpady měly za tímto účelem přijmout nezbytná opatření.

               (11)

               K zabezpečení vysokého stupně ochrany a účinné regulace je nutno udělovat povolení a kontrolovat provoz podniků, které provádějí odstraňování a využití odpadu.

               (12)

               Při respektování určitých podmínek a za předpokladu dodržování požadavků ochrany životního prostředí mohou být některá zařízení, která sama zpracovávají nebo využívají svůj odpad, vyňata z povinnosti získat povolení. Taková zařízení by měla podléhat registraci.

               (13)

               V zájmu možnosti monitorování odpadu od jeho vzniku až po konečné odstranění se povinnost povolení či registrace a podrobení se přiměřené kontrole musí vztahovat i na ostatní podniky, které se zabývají odpady, například provádějí jeho sběr, přepravu či s tím spojenou zprostředkovatelskou činnost.

               (14)

               Podíl nákladů nepokrytých výnosy ze zpracování odpadů by měl být hrazen podle zásady „znečišťovatel platí“.

               (15)

               Opatření nezbytná k provedení tohoto nařízení by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi (5).

               (16)

               Touto směrnicí by neměly být dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení uvedených směrnic ve vnitrostátním právu stanovených v části B přílohy III,

         PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   1.   Pro účely této směrnice se rozumí:

               a)

               „odpadem“ jakákoli látka nebo předmět spadající do kategorií uvedených v příloze I, kterých se držitel zbavuje nebo má v úmyslu se zbavit nebo se od něho požaduje, aby se jich zbavil;

               b)

               „původcem“ kdokoli, jehož činností vzniká odpad („prvotní původce“), nebo kdokoli, kdo provádí předzpracování, směšování nebo jiné činnosti, jejichž výsledkem je změna charakteru nebo složení odpadů;

               c)

               „držitelem“ původce odpadu nebo fyzická nebo právnická osoba, která má odpad ve svém držení;

               d)

               „nakládáním s odpady“ sběr, přeprava, využití a odstraňování odpadů, včetně dozoru nad těmito činnostmi, a následná péče o místa odstranění;

               e)

               „odstraňováním“ kterýkoli z postupů uvedených v příloze II A;

               f)

               „využitím“ kterýkoli z postupů uvedených v příloze II B;

               g)

               „sběrem“ shromažďování, třídění nebo směšování odpadů pro účely přepravy.

         2.   Pro účely odst. 1 písm. a) vypracuje Komise postupem podle čl. 18 odst. 3 seznam odpadů spadajících do kategorií uvedených v příloze I. Tento seznam je pravidelně přezkoumáván a v případě potřeby stejným postupem revidován.
   Článek 2
   1.   Z oblasti působnosti této směrnice jsou vyňaty:

               a)

               plynné emise vypouštěné do ovzduší;

               b)

               oblasti již upravené jinými předpisy:

                           i)

                           radioaktivní odpady,

                           ii)

                           odpady vznikající při geologickém průzkumu, těžbě, úpravě a skladování nerostných surovin a provozu povrchových dolů,

                           iii)

                           mrtvá těla zvířat a tyto zemědělské odpady: exkrementy a další přírodní nikoli nebezpečné látky používané v zemědělství,

                           iv)

                           odpadní vody s výjimkou odpadů v kapalné formě,

                           v)

                           vyřazené výbušniny.

         2.   Zvláštní pravidla pro jednotlivé případy nebo doplňující pravidla uvedená v této směrnici mohou být stanovena zvláštními směrnicemi.
   Článek 3
   1.   Členské státy přijmou vhodná opatření na podporu:

               a)

               za prvé, předcházení nebo omezování vzniku odpadů a jejich škodlivosti, zejména

                           i)

                           vývojem čistých technologií, šetrnějších při využívání přírodních zdrojů,

                           ii)

                           technickým vývojem a uváděním na trh výrobků navržených tak, aby způsobem své výroby, používání nebo konečného odstranění nepřispívaly nebo přispívaly co nejméně ke zvyšování množství nebo škodlivosti odpadů a nebezpečí znečišťování životního prostředí,

                           iii)

                           vývojem vhodných technologií konečného odstranění nebezpečných látek obsažených v odpadech určených k využití;

               b)

               za druhé,

                           i)

                           využití odpadů prostřednictvím recyklace, opětovného použití, regenerace nebo každé jiné činnosti zaměřené na získávání druhotných surovin nebo

                           ii)

                           používání odpadů jako zdroje energie.

         2.   Členské státy uvědomí Komisi o všech opatřeních, která zamýšlejí přijmout pro dosažení cílů uvedených v odstavci 1, s výjimkou případů, na které se vztahuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů (6). Komise o těchto opatřeních uvědomí ostatní členské státy a výbor uvedený v čl. 18 odst. 1.
   Článek 4
   1.   Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že odpady se využívají nebo odstraňují bez ohrožení lidského zdraví a bez použití postupů či metod, které mohou poškodit životní prostředí, zejména:

               a)

               bez ohrožení vod, ovzduší, půdy, rostlin a živočichů,

               b)

               bez obtěžování hlukem nebo zápachem,

               c)

               bez nepříznivého ovlivňování krajiny nebo míst zvláštního zájmu.

         2.   Členské státy rovněž učiní nezbytná opatření pro zákaz svévolného opuštění, nepovoleného ukládání a nekontrolovaného odstraňování odpadů.
   Článek 5
   1.   Členské státy přijmou ve spolupráci s dalšími členskými státy, pokud je to nezbytné nebo účelné, vhodná opatření k vybudování jednotné a přiměřené sítě zařízení na odstraňování odpadu s využitím nejlepší dostupné technologie, která nevyžaduje nadměrné náklady. Tato síť musí Společenství jako celku umožnit, aby dosáhlo soběstačnosti v odstraňování odpadu, a členským státům, aby se tomuto cíli individuálně přibližovaly, přičemž se berou v úvahu zeměpisné podmínky nebo potřeby specializovaných zařízení pro určité druhy odpadu.
   2.   Síť uvedená v odstavci 1 musí též umožnit, aby se odpad odstraňoval v některém z nejbližších vhodných zařízení s použitím co nejvhodnějších metod a technologií k zajištění vysokého stupně ochrany životního prostředí a veřejného zdraví.
   Článek 6
   Členské státy zřídí nebo určí příslušný orgán nebo orgány, které budou odpovědné za provádění této směrnice.
   Článek 7
   1.   K dosažení cílů uvedených v článcích 3, 4 a 5 je třeba, aby příslušný orgán nebo orgány uvedené v článku 6 co nejdříve vypracovaly jeden nebo několik plánů pro nakládání s odpady. Tyto plány obsahují zejména:

               a)

               druh, množství a původ odpadu určeného k využití nebo odstranění,

               b)

               obecné technické požadavky,

               c)

               veškerá zvláštní opatření týkající se zvláštních odpadů,

               d)

               vhodná místa nebo zařízení pro odstraňování odpadu.

         2.   Plány uvedené v odstavci 1 mohou například zahrnovat:

               a)

               fyzické nebo právnické osoby zmocněné k nakládání s odpady,

               b)

               rozpočtové náklady na postupy využití a odstraňování,

               c)

               vhodná opatření na podporu racionalizace sběru, třídění a úpravy odpadu.

         3.   Kde to je vhodné, spolupracují členské státy při sestavování těchto plánů s dalšími členskými státy a s Komisí. Sdělí je Komisi.
   4.   Členské státy mohou přijímat nezbytná opatření, aby se zabránilo pohybům odpadu, které nejsou v souladu s jejich plány pro nakládání s odpady. O všech takových opatřeních uvědomí Komisi a ostatní členské státy.
   Článek 8
   Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby bylo zajištěno, že každý držitel odpadu:

               a)

               přenechá manipulaci s odpadem soukromému nebo veřejnému zařízení, které odpad sbírá, nebo podniku, který provádí operace uvedené v příloze II A či II B,
               nebo

               b)

               využívá nebo odstraňuje odpad sám v souladu s ustanoveními této směrnice.

         Článek 9
   1.   Pro účely uplatňování článků 4, 5 a 7 musí každé zařízení nebo podnik, který provádí operace uvedené v příloze II A, získat povolení od příslušného orgánu podle článku 6.
   Toto povolení zahrnuje:

               a)

               druhy a množství odpadů,

               b)

               technické požadavky,

               c)

               bezpečnostní opatření, která je třeba přijmout,

               d)

               místo odstraňování,

               e)

               metodu úpravy.

         2.   Povolení mohou být udělována na určité období, mohou být obnovitelná, mohou se na ně vztahovat podmínky a závazky anebo, zejména je-li navrhovaná metoda odstraňování nepřijatelná z hlediska ochrany životního prostředí, mohou být zamítnuta.
   Článek 10
   Pro účely uplatňování článku 4 musí každé zařízení nebo podnik, který provádí operace uvedené v příloze II B, získat povolení.
   Článek 11
   1.   Aniž je dotčena směrnice Rady 91/689/ES ze dne 12. prosince 1991 o nebezpečných odpadech (7), je možno vyjmout z požadavku povolení požadovaného v článku 9 nebo v článku 10:

               a)

               zařízení nebo podniky, které odstraňují vlastní odpad v místě jeho vzniku,
               a

               b)

               zařízení nebo podniky provádějící využití odpadů.

         2.   Výjimku podle odstavce 1 je možno uplatnit, pouze:

               a)

               jestliže příslušné orgány přijaly obecná pravidla pro každý typ činnosti, kterými se stanoví druhy a množství odpadů a podmínky, za kterých může být daná činnost vyňata z požadavků povolení,
               a

               b)

               jestliže druhy nebo množství odpadů a metody odstraňování nebo využití jsou takové, že jsou splněny podmínky požadované v článku 4.

         3.   Zařízení nebo podniky podle odstavce 1 podléhají registraci u příslušných orgánů.
   4.   Členské státy uvědomí Komisi o obecných pravidlech přijatých na základě odst. 2 písm. a).
   Článek 12
   Zařízení nebo podniky, které profesionálně sbírají nebo přepravují odpad nebo které zařizují odstraňování či využití odpadů pro potřeby jiných osob (obchodníků nebo zprostředkovatelů), podléhají registraci u příslušných orgánů, pokud u nich není vyžadováno povolení.
   Článek 13
   Zařízení nebo podniky, které provádějí operace uvedené v článcích 9 až 12, podléhají přiměřené pravidelné kontrole příslušnými orgány.
   Článek 14
   1.   Všechna zařízení a podniky uvedené v článcích 9 a 10 musí:

               a)

               vést záznamy o množství, charakteru, původu a případně o určení, frekvenci sbírání, způsobu přepravy a metodě zpracování odpadů uvedených v příloze I a o činnostech uvedených v příloze II A nebo II B,

               b)

               poskytnout tyto informace na požádání příslušným orgánům uvedeným v článku 6.

         2.   Členské státy mohou požadovat, aby se odstavcem 1 řídili také původci odpadu.
   Článek 15
   Na základě zásady „znečišťovatel platí“ musí náklady na odstraňování odpadů nést:

               a)

               držitel, který přenechá manipulaci s odpadem zařízení, které odpad sbírá, nebo podniku uvedenému v článku 9,
               nebo

               b)

               předchozí držitelé nebo výrobce výrobku, z něhož odpad vznikl.

         Článek 16
   Členské státy podávají v tříletých odstupech Komisi informace o provádění této směrnice, a to v podobě zprávy za příslušný úsek péče o životní prostředí, která pojedná i o dalších směrnicích Společenství, jež se k tomuto úseku vztahují. Zpráva se vypracovává na základě dotazníku nebo osnovy, které sestaví Komise postupem podle čl. 18 odst. 2. Dotazník nebo osnova se členským státům zasílá šest měsíců před začátkem období, jehož se zpráva týká. Komisi se zpráva předává do devíti měsíců od konce tříletého období, jehož se týká.
   Komise uveřejní zprávu o provádění této směrnice v celém Společenství do devíti měsíců od obdržení zpráv z členských států.
   Článek 17
   Změny nutné pro přizpůsobování příloh této směrnice vědeckému a technickému pokroku se přijímají postupem podle čl. 18 odst. 3.
   Článek 18
   1.   Komisi je nápomocen výbor.
   2.   Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
   Doba uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je jeden měsíc.
   3.   Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
   Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
   4.   Výbor přijme svůj jednací řád.
   Článek 19
   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
   Článek 20
   Směrnice 75/442/EHS se zrušuje, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení uvedených směrnic ve vnitrostátním právu stanovených v části B přílohy III.
   Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze IV.
   Článek 21
   Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 22
   Tato směrnice je určena členským státům.

      Ve Štrasburku dne 5. dubna 2006.

            Za Evropský parlament

            předseda

         J. BORRELL FONTELLES

            Za Radu

            předseda

         H. WINKLER

      (1)  Úř. věst. C 112, 30.4.2004, s. 46.

      (2)  Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 9. března 2004 (Úř. věst. C 102 E, 28.4.2004, s. 106) a rozhodnutí Rady ze dne 30. ledna 2006.

      (3)  Úř. věst. L 194, 25.7.1975, s. 39. Směrnice naposledy pozměněná nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1882/2003 (Úř. věst. L 284, 31.10.2003, s. 1).

      (4)  Viz část A přílohy III.

      (5)  Úř. věst. L 184, 17.7.1999, s. 23.

      (6)  Úř. věst. L 204, 21.7.1998, s. 37. Směrnice naposledy pozměněná aktem o přistoupení z roku 2003.

      (7)  Úř. věst. L 377, 31.12.1991, s. 20. Směrnice ve znění směrnice 94/31/ES (Úř. věst. L 168, 2.7.1994, s. 28).

      PŘÍLOHA I
      KATEGORIE ODPADŮ

                  Q1

                  Zbytky z výroby nebo spotřeby níže nespecifikované

                  Q2

                  Výrobky neodpovídající normě

                  Q3

                  Výrobky s prošlou lhůtou

                  Q4

                  Látky náhodně rozsypané, ztracené nebo znehodnocené nehodou, včetně všech látek, vybavení atd. znečištěných v důsledku uvedené nehody

                  Q5

                  Látky kontaminované nebo znečištěné v důsledku záměrných činností (např. zbytky z čištění, obalové materiály, kontejnery atd.)

                  Q6

                  Nepoužitelné součástky (např. vybité baterie, vypotřebované katalyzátory atd.)

                  Q7

                  Látky, které již neplní svou funkci (např. znečištěné kyseliny, rozpouštědla, vyčerpané kalicí soli atd.)

                  Q8

                  Odpad z průmyslových procesů (např. strusky, destilační zbytky atd.)

                  Q9

                  Odpad z procesů na ochranu životního prostředí (např. kaly z praní plynů, prach z rukávových filtrů, upotřebené filtry atd.)

                  Q10

                  Odpad z obrábění a tváření (např. třísky ze soustružení, okuje z frézování atd.)

                  Q11

                  Odpad z těžby a zpracování surovin (např. odpad z důlní těžby, kaly z těžby ropy atd.)

                  Q12

                  Kontaminované látky (např. oleje znečištěné PCB atd.)

                  Q13

                  Jakékoli materiály, látky nebo výrobky, jejichž používání je zakázáno zákonem

                  Q14

                  Produkty, pro které držitel nemá další využití (např. odpad ze zemědělství, domácností, úřadů, obchodů, dílen atd.)

                  Q15

                  Kontaminované látky nebo produkty pocházející ze sanace půd

                  Q16

                  Veškeré látky nebo produkty neobsažené ve výše uvedených kategoriích

      PŘÍLOHA II A
      ZPŮSOBY ODSTRAŇOVÁNÍ ODPADŮ

         Poznámka: Tato příloha uvádí seznam způsobů odstraňování, které se používají v praxi. V souladu s článkem 4 musí být odpady odstraňovány, aniž je ohroženo lidské zdraví a aniž jsou použity postupy či metody, které mohou poškodit životní prostředí.

                  D1

                  Ukládání na povrch nebo pod úroveň povrchu země (např. skládkování apod.)

                  D2

                  Úprava půdními procesy (např. biologický rozklad kapalných odpadů nebo kalů v půdě apod.)

                  D3

                  Hlubinná injektáž (např. injektáž čerpatelných odpadů do vrtů, solných komor nebo jiných přírodních úložišť apod.)

                  D4

                  Ukládání do povrchových nádrží (např. vypouštění kapalných odpadů nebo kalů do prohlubní, nádrží nebo lagun apod.)

                  D5

                  Ukládání do speciálně technicky provedených skládek (např. ukládání do utěsněných oddělených prostor, které jsou uzavřeny a izolovány navzájem i od vnějšího prostředí apod.)

                  D6

                  Vypouštění do vodních těles s výjimkou moří a oceánů

                  D7

                  Vypouštění do moří a oceánů, včetně ukládání do mořského dna

                  D8

                  Biologická úprava jinde v této příloze nespecifikovaná, jejímž konečným produktem jsou sloučeniny nebo směsi, které se odstraňují některým ze způsobů označených D1 až D7 a D9 až D12

                  D9

                  Fyzikálně-chemická úprava jinde v této příloze nespecifikovaná, jejímž konečným produktem jsou sloučeniny nebo směsi, které se odstraňují některým ze způsobů označených D1 až D8 a D10 až D12 (např. odpařování, sušení, kalcinace apod.)

                  D10

                  Spalování na pevnině

                  D11

                  Spalování na moři

                  D12

                  Trvalé uložení (např. uložení kontejnerů v dole apod.)

                  D13

                  Míšení nebo směšování před odstraněním některým ze způsobů označených D1 až D12

                  D14

                  Předúprava před odstraněním některým ze způsobů označených D1 až D13

                  D15

                  Skladování před odstraněním některým ze způsobů označených D1 až D14 (s výjimkou dočasného skladování na místě vzniku před sběrem)

      PŘÍLOHA II B
      ZPŮSOBY VYUŽITÍ ODPADŮ

         Poznámka: Tato příloha uvádí způsoby využití, které se používají v praxi. V souladu s článkem 4 musí být odpady využívány, aniž je ohroženo lidské zdraví a aniž jsou použity postupy či metody, které mohou poškodit životní prostředí.

                  R1

                  Použití jako paliva nebo jiným způsobem k výrobě energie

                  R2

                  Zpětné získávání nebo regenerace rozpouštědel

                  R3

                  Recyklace nebo zpětné získávání organických látek, které se nepoužívají jako rozpouštědla (včetně kompostování a dalších biologických transformačních procesů)

                  R4

                  Recyklace nebo zpětné získávání kovů a sloučenin kovů

                  R5

                  Recyklace nebo zpětné získávání jiných anorganických materiálů

                  R6

                  Regenerace kyselin nebo zásad

                  R7

                  Využití složek používaných ke snižování znečištění

                  R8

                  Využití složek katalyzátorů

                  R9

                  Rafinace olejů nebo jiné opětné použití olejů

                  R10

                  Úprava půdními procesy, která je přínosem pro zemědělství nebo životní prostředí

                  R11

                  Použití odpadů získaných některým ze způsobů R1 až R10

                  R12

                  Předúprava odpadů před využitím některým ze způsobů R1 až R11

                  R13

                  Skladování odpadů až do využití některým ze způsobů R1 až R12 (s výjimkou dočasného skladování na místě vzniku před sběrem)

      PŘÍLOHA III
      ČÁST A
      ZRUŠENÁ SMĚRNICE A JEJÍ NÁSLEDNÉ ZMĚNY

         (uvedené v článku 20)

                  Směrnice Rady 75/442/EHS (Úř. věst. L 194, 25.7.1975, s. 39)

                  Směrnice Rady 91/156/EHS (Úř. věst. L 78, 26.3.1991, s. 32)

                  Směrnice Rady 91/692/EHS (Úř. věst. L 377, 31.12.1991, s. 48)

                  pouze pokud se týče odkazů provedených ke směrnici 75/442/EHS v příloze VI

                  Rozhodnutí Komise 96/350/ES (Úř. věst. L 135, 6.6.1996, s. 32)

                  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1882/2003 (Úř. věst. L 284, 31.10.2003, s. 1)

                  pouze bod 1 přílohy III

            ČÁST B
      LHŮTY PRO PROVEDENÍ VE VNITROSTÁTNÍM PRÁVU

         (uvedené v článku 20)

                  Směrnice

                  Lhůta pro provedení

                  75/442/EHS

                  17. července 1977

                  91/156/EHS

                  1. dubna 1993

                  91/692/EHS

                  1. ledna 1995

      PŘÍLOHA IV
      SROVNÁVACÍ TABULKA

                  Směrnice 75/442/EHS

                  Tato směrnice

                  Článek 1 návětí

                  Čl. 1 odst. 1 návětí

                  Čl. 1 písm. a) první pododstavec

                  Čl. 1 odst. 1 písm. a)

                  Čl. 1 písm. a) druhý pododstavec

                  Čl. 1 odst. 2

                  Čl. 1 písm. b) až g)

                  Čl. 1 odst. 1 písm. b) až g)

                  Článek 2

                  Článek 2

                  Čl. 3 odst. 1 návětí

                  Čl. 3 odst. 1 návětí

                  Čl. 3 odst. 1 písm. a) návětí

                  Čl. 3 odst. 1 písm. a) návětí

                  Čl. 3 odst. 1 písm. a) první odrážka

                  Čl. 3 odst. 1 písm. a) bod i)

                  Čl. 3 odst. 1 písm. a) druhá odrážka

                  Čl. 3 odst. 1 písm. a) bod ii)

                  Čl. 3 odst. 1 písm. a) třetí odrážka

                  Čl. 3 odst. 1 písm. a) bod iii)

                  Čl. 3 odst. 1 písm. b) návětí

                  Čl. 3 odst. 1 písm. b) návětí

                  Čl. 3. odst. 1. písm. b) první odrážka

                  Čl. 3 odst. 1 písm. b) bod i)

                  Čl. 3. odst. 1. písm. b) druhá odrážka

                  Čl. 3 odst. 1 písm. b) bod ii)

                  Čl. 3 odst. 2

                  Čl. 3 odst. 2

                  Čl. 4 první pododstavec návětí

                  Čl. 4 odst. 1 návětí

                  Čl. 4 první pododstavec první odrážka

                  Čl. 4 odst. 1 písm. a)

                  Čl. 4 první pododstavec druhá odrážka

                  Čl. 4 odst. 1 písm. b)

                  Čl. 4 první pododstavec třetí odrážka

                  Čl. 4 odst. 1 písm. c)

                  Čl. 4 druhý pododstavec

                  Čl. 4 odst. 2

                  Článek 5

                  Článek 5

                  Článek 6

                  Článek 6

                  Čl. 7 odst. 1 první pododstavec návětí

                  Čl. 7 odst. 1 návětí

                  Čl. 7 odst. 1 první pododstavec první odrážka

                  Čl. 7 odst. 1 písm. a)

                  Čl. 7. odst. 1 první pododstavec druhá odrážka

                  Čl. 7 odst. 1 písm. b)

                  Čl. 7 odst. 1 první pododstavec třetí odrážka

                  Čl. 7 odst. 1 písm. c)

                  Čl. 7 odst. 1 první pododstavec čtvrtá odrážka

                  Čl. 7 odst. 1 písm. d)

                  Čl. 7 odst. 1 druhý pododstavec návětí

                  Čl. 7 odst. 2 návětí

                  Čl. 7 odst. 1 druhý pododstavec první odrážka

                  Čl. 7 odst. 2 písm. a)

                  Čl. 7 odst. 1 druhý pododstavec druhá odrážka

                  Čl. 7 odst. 2 písm. b)

                  Čl. 7 odst. 1 druhý pododstavec třetí odrážka

                  Čl. 7 odst. 2 písm. c)

                  Čl. 7 odst. 2

                  Čl. 7 odst. 3

                  Čl. 7 odst. 3

                  Čl. 7 odst. 4

                  Čl. 8 návětí

                  Čl. 8 návětí

                  Čl. 8 první odrážka

                  Čl. 8 písm. a)

                  Čl. 8 druhá odrážka

                  Čl. 8 písm. b)

                  Čl. 9 odst. 1 první pododstavec

                  Čl. 9 odst. 1 první pododstavec

                  Čl. 9 odst. 1 druhý pododstavec návětí

                  Čl. 9 odst. 1 druhý pododstavec návětí

                  Čl. 9 odst. 1 druhý pododstavec první odrážka

                  Čl. 9 odst. 1 druhý pododstavec písm. a)

                  Čl. 9 odst. 1 druhý pododstavec druhá odrážka

                  Čl. 9 odst. 1 druhý pododstavec písm. b)

                  Čl. 9 odst. 1 druhý pododstavec třetí odrážka

                  Čl. 9 odst. 1 druhý pododstavec písm. c)

                  Čl. 9 odst. 1 druhý pododstavec čtvrtá odrážka

                  Čl. 9 odst. 1 druhý pododstavec písm. d)

                  Čl. 9 odst. 1 druhý pododstavec pátá odrážka

                  Čl. 9 odst. 1 druhý pododstavec písm. e)

                  Čl. 9 odst. 2

                  Čl. 9 odst. 2

                  Článek 10

                  Článek 10

                  Čl. 11 odst. 1 první pododstavec

                  Čl. 11 odst. 1

                  Čl. 11 odst. 1 druhý pododstavec návětí

                  Čl. 11 odst. 2 návětí

                  Čl. 11 odst. 1 druhý pododstavec první odrážka

                  Čl. 11 odst. 2 písm. a)

                  Čl. 11 odst. 1 druhý pododstavec druhá odrážka

                  Čl. 11 odst. 2 písm. b)

                  Čl. 11 odst. 2

                  Čl. 11 odst. 3

                  Čl. 11 odst. 3

                  Čl. 11 odst. 4

                  Článek 12

                  Článek 12

                  Článek 13

                  Článek 13

                  Čl. 14 první pododstavec návětí

                  Čl. 14 odst. 1 návětí

                  Čl. 14 první pododstavec první odrážka

                  Čl. 14 odst. 1 písm. a)

                  Čl. 14 první pododstavec druhá odrážka

                  Čl. 14 odst. 1 písm. b)

                  Čl. 14 druhý pododstavec

                  Čl. 14 odst. 2

                  Čl. 15 návětí

                  Čl. 15 návětí

                  Čl. 15 první odrážka

                  Čl. 15 písm. a)

                  Čl. 15 druhá odrážka

                  Čl. 15 písm. b)

                  Čl. 16 první pododstavec

                  Čl. 16 první pododstavec a čl. 18 odst. 2

                  Čl. 16 druhý pododstavec

                  __

                  Čl. 16 třetí pododstavec

                  Čl. 16 druhý pododstavec

                  Článek 17

                  Článek 17

                  Čl. 18 odst. 1

                  Čl. 18 odst. 1

                  Čl. 18 odst. 2

                  Čl. 18 odst. 3

                  Čl. 18 odst. 3

                  Čl. 18 odst. 4

                  Článek 19

                  Článek 20

                  Článek 19

                  —

                  Článek 20

                  —

                  Článek 21

                  Článek 21

                  Článek 22

                  Příloha I

                  Příloha I

                  Příloha II A

                  Příloha II A

                  Příloha II B

                  Příloha II B

                  —

                  Příloha III

                  —

                  Příloha IV


title: Směrnice Rady ze dne 25. června 1979 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochranných konstrukcí chránících při převrácení kolových zemědělských a lesnických traktorů (statické zkoušky)

text:
Důležité právní upozornění

|

31979L0622

Úřední věstník L 179 , 17/07/1979 S. 0001 - 0030 Finské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 10 S. 0010  Řecké zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 8 S. 0147  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 10 S. 0010  Španělské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 10 S. 0108  Portugalské zvláštní vydání Kapitola 13 Svazek 10 S. 0108

		Směrnice Radyze dne 25. června 1979o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochranných konstrukcí chránících při převrácení kolových zemědělských a lesnických traktorů (statické zkoušky)(79/622/EHS)RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise,s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí traktory podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na ochranné konstrukce chránící při převrácení a jejich připevnění k traktoru;vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů traktorů postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů [3];vzhledem k tomu, že harmonizovaný postup schvalování typu konstrukčních částí v případě ochranných konstrukcí chránící při převrácení a jejich připevnění k traktoru umožní každému členskému státu ověřovat splnění společných požadavků na provedení a zkoušení a informovat o výsledku ostatní členské státy zasláním kopie certifikátu EHS schválení typu konstrukční části vystaveného pro každý typ ochranné konstrukce chránící při převrácení a jejího připevnění k traktoru; že připojení značky EHS schválení typu konstrukční části na všechny konstrukce, které byly vyrobeny ve shodě se schváleným typem, vyloučí nutnost technického zkoušení těchto konstrukcí v ostatních členských státech;vzhledem k tomu, že společné požadavky týkající se dalších konstrukčních prvků a vlastností ochranné konstrukce chránící při převrácení, zejména požadavky, které se týkají rozměrů, dveří, bezpečnostního skla, zařízení zabraňujících dalšímu převracení již převráceného traktoru a ochrany spolujezdců, budou stanoveny později;vzhledem k tomu, že harmonizované požadavky jsou určeny především k zajištění bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích a bezpečnosti práce v celém Společenství; že z tohoto důvodu je nutné předepsat pro traktory, na které se vztahuje tato směrnice, povinné vybavení ochrannou konstrukcí chránící při převrácení; že do dne, který bude stanoven, by traktory, na něž se vztahuje směrnice Rady 77/536/EHS ze dne 28. června 1977 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochranných konstrukcí chránících při převrácení kolových zemědělských a lesnických traktorů [4], měly být uzpůsobeny k tomu, aby mohly být vybaveny ochrannou konstrukcí chránící při převrácení odpovídající buď směrnici 77/536/EHS, nebo této směrnici;vzhledem k tomu, že sbližování vnitrostátních právních předpisů pro traktory předpokládá, že členské státy budou vzájemně uznávat zkoušky provedené kterýmkoli z nich podle společných požadavků,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 11. Členské státy udělí EHS schválení typu konstrukční části pro každý typ ochranné konstrukce chránící při převrácení a jejího připevnění k traktoru, který splňuje požadavky na provedení a zkoušení stanovené v přílohách I až V.2. Členský stát, který udělí EHS schválení typu konstrukční části, přijme nezbytná opatření, která v případě potřeby umožní ověřit shodu vyráběných zařízení se schváleným typem, podle potřeby ve spolupráci s příslušnými orgány ostatních členských států. Toto ověření se omezí na namátkovou kontrolu.Článek 2Pro každý typ ochranné konstrukce chránící při převrácení a jejího připevnění k traktoru, který byl schválen podle článku 1, přidělí členské státy výrobci traktoru nebo ochranné konstrukce chránící při převrácení nebo jeho pověřenému zástupci značku EHS schválení typu konstrukční části podle vzoru uvedeného v příloze VI.Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby zabránily použití značek, které by mohly vést k záměně ochranných konstrukcí chránících při převrácení, jejichž typ byl schválen podle článku 1, s jinými zařízeními.Článek 31. Členské státy nesmějí zakázat uvedení na trh ochranných konstrukcí chránících při převrácení nebo jejich připevnění k traktoru z důvodů týkajících se provedení, jestliže jsou opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části.2. Členský stát však může zakázat, aby byly na trh uváděny ochranné konstrukce chránící při převrácení, které jsou opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části, jestliže systematicky nevykazují shodu se schváleným typem.O přijatých opatřeních dotyčný členský stát neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.Článek 4Příslušný orgán každého členského státu zašle do jednoho měsíce příslušným orgánům ostatních členských států kopie certifikátů EHS schválení typu konstrukční části podle vzoru v příloze VII pro každý typ ochranné konstrukce chránící při převrácení, pro který schválení typu udělil nebo udělit odmítl.Článek 51. Pokud členský stát, který udělil EHS schválení typu konstrukční části, zjistí, že se více ochranných konstrukcí chránících při převrácení a jejich připevnění k traktoru, které jsou opatřeny stejnou značkou EHS schválení typu konstrukční části, neshoduje se schváleným typem, přijme nezbytná opatření, aby byla znovu zajištěna shoda vyráběných zařízení se schváleným typem. O přijatých opatřeních, která mohou v případě vážné a opakující se neshody vést až k odejmutí EHS schválení typu konstrukční části, uvědomí příslušný orgán dotyčného členského státu příslušné orgány ostatních členských států. Stejná opatření tento orgán přijme, jestliže je o takové neshodnosti informován příslušnými orgány jiného členského státu.2. Příslušné orgány členských států se do jednoho měsíce vzájemně informují o každém odejmutí EHS schválení typu konstrukční části s uvedením důvodů.Článek 6Každé rozhodnutí o odmítnutí nebo odejmutí schválení typu konstrukční části pro typ ochranné konstrukce chránící při převrácení a jejího připevnění k traktoru nebo o zákazu jejich uvedení na trh nebo jejich užívání, učiněné na základě předpisů přijatých k provedení této směrnice, musí být podrobně odůvodněno. Rozhodnutí se oznamuje dotčené osobě spolu uvedením opravných prostředků dostupných podle platných právních předpisů členských států a o lhůtách pro jejich podání.Článek 7Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátního schválení pro typ traktoru z důvodů týkajících se ochranných konstrukcí chránících při převrácení nebo jejich připevnění k traktoru, pokud jsou opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části a jsou splněny požadavky stanovené v příloze VIII.Článek 8Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo užívání traktoru z důvodů týkajících se ochranné konstrukce chránící při převrácení a jejího připevnění k traktoru, pokud jsou opatřeny značkou EHS schválení typu konstrukční části a jsou splněny požadavky stanovené v příloze VIII.Článek 9Tato směrnice se vztahuje na traktory podle článku 1 směrnice 74/150/EHS, které mají tyto vlastnosti:- světlou výšku pod zadní nápravou nejvýše 1000 mm,- nejmenší pevný nebo nastavitelný rozchod kol jedné z hnacích náprav nejméně 1150 mm,- možnost vybavení vícebodovým závěsným zařízením pro nesené nářadí a výkyvným táhlem,- hmotnost nejméně 800 kg, odpovídající vlastní hmotnosti traktoru podle bodu 2.4 přílohy I směrnice 74/150/EHS, včetně ochranné konstrukce chránící při převrácení, kterou je traktor opatřen v souladu s touto směrnicí, a pneumatik největšího rozměru doporučeného výrobcem.Článek 10Při EHS schvalování typu traktoru musí být každý traktor podle článku 9 opatřen ochrannou konstrukcí chránící při převrácení, která splňuje požadavky stanovené v přílohách I až IV.Traktory ve smyslu článku 9 směrnice 77/536/EHS však mohou být při EHS schvalování typu traktoru opatřeny ochrannou konstrukcí chránící při převrácení, která splňuje požadavky stanovené v přílohách I až IV uvedené směrnice.Článek 11Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh této směrnice technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice 74/150/EHS.Článek 121. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.Článek 13Tato směrnice je určena členským státům.V Lucemburku dne 25. června 1979.Za RadupředsedaJ. Le Theule[1] Úř. věst. C 296, 11.12.1978, s. 69.[2] Úř. věst. C 128, 21.5.1979, s. 18.[3] Úř. věst. L 84, 28.3.1974, s. 10.[4] Úř. věst. L 220, 29.8.1977, s. 1.--------------------------------------------------SEZNAM PŘÍLOHPříloha I: | Podmínky pro EHS schválení typu konstrukční části |Příloha II: | Podmínky zkoušení pevnosti ochranných konstrukcí a jejich připevněník traktoru |Příloha III: | Zkušební postupy |Příloha IV: | Obrázky |Příloha V: | Vzor zkušebního protokolu |Příloha VI: | Značky |Příloha VII: | Vzor certifikátu EHS schválení typu konstrukční části |Příloha VIII: | Podmínky pro udělení EHS schválení typu traktoru |Příloha IX: | Vzor přílohy k certifikátu EHS schválení typu traktoru z hlediska pevnosti ochranných konstrukcí a pevnosti jejich připevnění k traktoru (statické zkoušky) |--------------------------------------------------


title: Směrnice Rady ze dne 10. června 1991 o předcházení zneužití finančního systému k praní peněz

text:
Důležité právní upozornění

|

31991L0308

Úřední věstník L 166 , 28/06/1991 S. 0077 - 0083 Finské zvláštní vydání: Kapitola 10 Svazek 1 S. 0068  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 10 Svazek 1 S. 0068

		Směrnice Radyze dne 10. června 1991o předcházení zneužití finančního systému k praní peněz(91/308/EHS)RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 57 odst. 2 první a třetí větu a čl. 100a této smlouvy,s ohledem na návrh Komise [1],ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],vzhledem k tomu, že využíváním úvěrových a finančních institucí k praní výnosů z trestné činnosti (dále jen "praní peněz") by mohlo docházet k narušování zdravého charakteru a stability dotyčné instituce a k ohrožení důvěry ve finanční systém jako celek, což by mohlo vyvolat ztrátu důvěry u veřejnosti;vzhledem k tomu, že nečinnost Společenství vůči praní peněz by mohla vést členské státy k tomu, aby za účelem ochrany svých finančních systémů přijímaly opatření, která by mohla být v nesouladu s dosažením jednotného trhu; že ti, kdo peníze perou, by se k usnadnění své trestné činnosti mohli pokoušet využívat volného pohybu kapitálu a volného pohybu finančních služeb, které jednotná finanční oblast zahrnuje, pokud by nebyla na úrovni Společenství přijata určitá koordinující opatření;vzhledem k tomu, že praní peněz má zřejmý vliv na růst organizované trestné činnosti obecně a na obchod s drogami zvláště; že se zvyšuje povědomost o tom, že potírání praní peněz je jedním z nejúčinnějších prostředků, jak čelit této formě trestné činnosti, která představuje obzvláštní hrozbu pro společnosti členských států;vzhledem k tomu, že praní peněz musí být potíráno zejména trestněprávními prostředky a v rámci mezinárodní spolupráce mezi soudními orgány a orgány činnými v trestním řízení, jak tomu bylo dosud v oblasti drog podle Úmluvy Organizace spojených národů proti nedovolenému obchodu s omamnými a psychotropními látkami, přijaté dne 19. prosince 1988 ve Vídni (dále jen "Vídeňská úmluva"), a obecněji, pro veškerou trestnou činnost, podle Úmluvy Rady o praní peněz, vysledování, zajištění a propadnutí výnosů z trestné činnosti, otevřené k podpisu dne 8. listopadu 1990 ve Štrasburku;vzhledem k tomu, že trestněprávní přístup by však neměl být jediným způsobem, jak potírat praní peněz, protože finanční systém může sehrát vysoce účinnou úlohu; že v této souvislosti musí být zmíněny doporučení Rady Evropy ze dne 27. června 1980 a deklarace principů přijatá orgány bankovního dohledu Skupiny deseti v prosinci 1988 v Basileji, přičemž oba dokumenty představují významné kroky, jak předcházet zneužívání finančního systému k praní peněz;vzhledem k tomu, že praní peněz je obvykle prováděno v mezinárodním kontextu, aby mohl být nezákonný původ peněžních prostředků lépe zatajován; že opatření přijatá výhradně na vnitrostátní úrovni, aniž se přihlédne k mezinárodní koordinaci a spolupráci, by měla velice omezený účinek;vzhledem k tomu, že všechna opatření přijímaná Společenstvím v této oblasti by měla být v souladu s ostatními akcemi podnikanými na ostatních mezinárodních fórech; že v tomto ohledu všechny akce Společenství by měly brát v obzvláštní úvahu doporučení přijatá "Finančním akčním výborem proti praní peněz", vytvořeným v červenci 1989 vrcholnou schůzkou sedmi nejvyspělejších zemí v Paříži;vzhledem k tomu, že Evropský parlament požadoval v několika usneseních vytvoření globálního programu Společenství pro potírání obchodu s drogami včetně ustanovení týkajících se předcházení praní peněz;vzhledem k tomu, že pro účely této směrnice je definice praní peněz převzata z definice přijaté ve Vídeňské úmluvě; že z toho důvodu, že k praní peněz nedochází pouze v souvislosti s příjmy z nezákonných činností souvisejících s drogami, ale také v souvislosti s příjmy z jiné trestné činnosti (jako organizovaná trestná činnost a terorismus), je nutné, aby členské státy ve svém zákonodárství rozšířily dopady této směrnice tak, aby se vztahovaly na příjmy z takových činností do té míry, v jaké je pravděpodobné, že tyto příjmy povedou k operacím praní peněz, a aby takové dopady opravňovaly k sankcím na výše uvedeném základě;vzhledem k tomu, že zákaz praní peněz v zákonodárství členských států, opírající se o vhodná opatření a sankce, je nezbytnou podmínkou pro potírání tohoto jevu;vzhledem k tomu, že je nezbytné zajistit, aby úvěrové a finanční instituce požadovaly prokázání totožnosti od svých zákazníků, když vstupují do obchodních vztahů nebo provádějí transakce, které přesahují určitou hranici, aby se zabránilo těm, kdo perou peníze, využívat výhod anonymity k provádění trestné činnosti; že takováto ustanovení musí být rozšířena, pokud je to možné, na případné uživatele požitků;vzhledem k tomu, že úvěrové a finanční instituce musí uchovávat nejméně pět let kopie nebo údaje o požadovaných dokladech totožnosti, stejně jako náležité doklady a záznamy obsahující dokumenty vztahující se k transakcím nebo jejich kopie, obdobně přípustné pro soudní řízení podle platných vnitrostátních zákonů jako důkazy při jakémkoliv vyšetřování týkajícím se praní peněz;vzhledem k tomu, že je nutné zajistit, aby úvěrové a finanční instituce zkoumaly se zvláštní pozorností všechny transakce, u nichž pokládají pro jejich povahu za zvláště pravděpodobné, že souvisejí s praním peněz, aby se zachoval zdravý charakter a integrita finančního systému a přispělo se k potírání tohoto jevu; že v této souvislosti by měly věnovat zvláštní pozornost transakcím se třetími zeměmi, které neuplatňují na praní peněz standardy srovnatelné se standardy zavedenými Společenstvím nebo s jinými rovnocennými standardy vydanými na mezinárodním fóru a schválenými Společenstvím;vzhledem k tomu, že pro tyto účely mohou členské státy požadovat na úvěrových a finančních institucích, aby písemně zaznamenávaly výsledky těch šetření, která jsou povinny provádět, a aby umožnily, že tyto výsledky budou k dispozici orgánům odpovědným za potírání praní peněz;vzhledem k tomu, že zabránit tomu, aby byl finanční systém využíván pro praní peněz, je úkolem, který nemůže být vykonáván orgány odpovědnými za potírání tohoto jevu bez spolupráce úvěrových a finančních institucí a orgánů, jež nad nimi vykonávají dozor; že v takových případech musí být bankovní tajemství prolomeno; že povinný systém ohlašování podezřelých transakcí, který zajišťuje, aby takovéto informace byly předávány výše uvedeným orgánům bez varování dotyčných zákazníků, je nejúčinnějším způsobem uskutečňování této spolupráce; že je nutná zvláštní ochranná klauzule, která by zprostila úvěrové a finanční instituce, jejich zaměstnance a ředitele odpovědnosti za porušení omezení ohledně sdělování informací;vzhledem k tomu, že informace získané orgány podle této směrnice mohou být použity pouze v souvislosti s potíráním praní peněz; že členské státy mohou přesto stanovit, že tyto informace mohou být použity pro jiné účely;vzhledem k tomu, že vytvoření postupů vnitřní kontroly a školicích programů v této oblasti úvěrovými a finančními institucemi jsou doplňkovými opatřeními, bez nichž by ostatní ustanovení obsažená v této směrnici byla neúčinná;vzhledem k tomu, že z toho důvodu, že praní peněz může být prováděno nejen prostřednictvím úvěrových a finančních institucí, ale také prostřednictvím jiných druhů povolání a kategorií podniků, musí členské státy rozšířit působnost této směrnice, a to celé nebo její části tak, na ta povolání a ty podniky, jejichž činnosti jsou zvláště vhodné pro účely praní peněz;vzhledem k tomu, že je důležité, aby členské státy věnovaly zvláštní péči zabezpečení toho, aby byly prováděny koordinované akce Společenství tam, kde je závažný důvod domnívat se, že profese nebo činnosti, jejichž podmínky provozování byly sladěny na úrovni Společenství, jsou využívány k praní peněz;vzhledem k tomu, že účinnost snah zamezit praní peněz závisí zejména na těsné spolupráci a na sladění vnitrostátních prováděcích opatření; že tato koordinace a sladění, které jsou prováděny v různých mezinárodních orgánech, vyžadují v kontextu Společenství spolupráci mezi členskými státy a Komisí v rámci styčného výboru;vzhledem k tomu, že každý členský stát má přijmout vhodná opatření a ukládat odpovídající sankce za porušování těchto opatření, aby se zajistilo provádění této směrnice v plné míře,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Pro účely této směrnice se rozumí:- "úvěrovou institucí" úvěrová instituce, jak je definována v první odrážce čl. 1 směrnice 77/780/EHS [4] naposledy pozměněné směrnicí 89/646/EHS [5], a zahrnuje pobočky ve smyslu třetí odrážky uvedeného článku, nacházející se ve Společenství, těch úvěrových institucí, které mají sídlo mimo Společenství,- "finanční institucí" podnik jiný než úvěrová instituce, jehož hlavní činností je provádět jednu nebo více operací zahrnutých v položkách 2 až 12 a položce 14 seznamu, který je přílohou směrnice 89/646/EHS, nebo pojišťovnu s řádným povolením podle směrnice 79/267/EHS [6] naposledy pozměněné směrnicí 90/619/EHS [7], pokud provádí činnosti, na něž se uvedená směrnice vztahuje; tato definice zahrnuje pobočky těch finančních institucí nacházející se ve Společenství, které mají sídlo mimo Společenství,- "praním peněz" následující jednání, pokud je pácháno úmyslně:- přeměna nebo převod majetku při vědomí, že tento majetek pochází z trestné činnosti nebo z účasti na takové činnosti, za účelem zatajení nebo zakrytí nezákonného původu majetku nebo za účelem pomoci jakékoli osobě, která se účastní páchání takové činnosti, aby se vyhnula právním následkům svého jednání,- zatajení nebo zakrytí skutečné povahy, zdroje, umístění, nakládání, pohybu, práv k majetku nebo jeho vlastnictví při vědomí, že tento majetek pochází z trestné činnosti nebo z účasti na takové činnosti,- nabytí, držení nebo užívání majetku při vědomí, v době jeho obdržení, že tento majetek pocházel z trestné činnosti nebo z účasti na takové činnosti,- účast na spáchání, spolčení ke spáchání, pokus o spáchání, napomáhání, usnadňování a návod ke spáchání jakéhokoliv jednání uvedeného v předchozích odstavcích.Vědomost, úmysl nebo záměr požadované jako náležitosti výše uvedených jednání mohou být odvozeny z objektivních skutkových okolností.Jednání se považuje za praní peněz i tehdy, jestliže k činnostem, na jejichž základě vznikl majetek pro účely praní, došlo na území jiného členského státu nebo na území třetí země.- "majetkem" veškerá aktiva hmotné nebo nehmotné povahy, movitá nebo nemovitá, jakož i právní doklady a nástroje dokládající právní nárok na taková aktiva nebo zájem na nich,- "trestnou činností" trestné činy popsané v čl. 3 odst. 1 písm. a) Vídeňské úmluvy a jakákoli další trestná činnost stanovená pro účely této směrnice každým členským státem,- "příslušnými orgány" vnitrostátní orgány členských států zmocněné právním nebo správním předpisem k dohledu nad úvěrovými a finančními institucemi.Článek 2Členské státy zajistí, aby praní peněz tak, jak je definováno v této směrnici, bylo zakázáno.Článek 31. Členské státy zajistí, aby úvěrové a finanční instituce požadovaly prokázání totožnosti od svých zákazníků pomocí podpůrných důkazů při vstupování do obchodních vztahů s nimi, zejména při otevírání účtu nebo spořitelních účtů, nebo při nabídce služeb úschovy.2. Požadavek zjištění totožnosti se vztahuje také na veškeré transakce se všemi dalšími zákazníky, než s těmi, na které se vztahuje odstavec 1, týkající se částek 15000 ECU nebo více, ať již je transakce prováděna v jediné operaci, 0 nebo v několika operacích, které se zdají být spojeny. Tam, kde částka není známa ve chvíli, kdy je transakce prováděna, musí dotyčná instituce přistoupit k zjištění totožnosti, jakmile se dozví výši částky a zjistí, že bylo dosaženo uvedené hranice.3. Odchylně od odstavců 1 a 2 se zjištění totožnosti u pojistných smluv uzavíraných pojišťovacími společnostmi ve smyslu směrnice 79/267/EHS neprovádí, pokud tyto společnosti vykonávají činnost spadající do oblasti působnosti uvedené směrnice, jestliže pravidelné pojistné nebo splátky pojistného splatné v kterémkoli daném roce nepřesahují 1000 ECU nebo pokud jednorázové pojistné nepřesahuje 2500 ECU. Jestliže pravidelné pojistné nebo splátky pojistného v kterémkoli daném roce překročily hranici 1000 ECU, požaduje se zjištění totožnosti.4. Členské státy mohou stanovit, že požadavek zjištění totožnosti není povinný u pojistných smluv vztahujících se k důchodovému zabezpečení, uzavíranému na základě pracovní smlouvy nebo zaměstnání pojištěnce za předpokladu, že tyto pojistné smlouvy neobsahují doložku o dobrovolném zrušení pojistky pojištěncem a nesmějí být použity jako záruka na půjčku.5. V případě pochybnosti o tom, zda zákazníci uvedení v předcházejících odstavcích jednají svým vlastním jménem, nebo tam, kde je jisté, že nejednají svým vlastním jménem, přijímají úvěrové nebo finanční instituce přiměřená opatření pro získání informací o skutečné totožnosti osob, jejichž jménem tito zákazníci jednají.6. Úvěrové a finanční instituce provádějí tuto zjištění totožnosti i v případech, kde je částka transakce nižší než stanovená mez, kdykoli existuje podezření z praní peněz.7. Na úvěrové a finanční instituce se nevztahují požadavky zjištění totožnosti stanovené v tomto článku, pokud zákazníkem je také úvěrová nebo finanční instituce podle této směrnice.8. Členské státy mohou stanovit, že požadavky zjištění totožnosti při transakcích podle odstavců 3 a 4 jsou splněny, pokud je stanoveno, že platba za transakci má být účtována na vrub účtu otevřeného na jméno zákazníka u úvěrové instituce podle této směrnice v souladu s požadavkem odstavce 1.Článek 4Členské státy zajistí, aby úvěrové a finanční instituce uchovávaly následující doklady, použitelné jako důkaz při jakémkoli druhu vyšetřování týkajícím se praní peněz:- v případě zjištění totožnosti kopii nebo údaje o požadovaném dokladu po dobu nejméně pěti let od zániku vztahu se zákazníkem,- v případě transakcí náležité doklady a záznamy skládající se z prvopisů dokumentů nebo kopií přípustných pro účely soudního řízení podle platných vnitrostátních zákonů, nejméně po dobu pěti let od provedení transakcí.Článek 5Členské státy zajistí, aby úvěrové a finanční instituce zkoumaly se zvláštní pozorností každou transakci, kterou podle její povahy považují za transakci, u níž je zvlášť pravděpodobné, že souvisí s praním peněz.Článek 6Členské státy zajistí, aby úvěrové a finanční instituce a jejich vedoucí pracovníci a zaměstnanci plně spolupracovali s orgány odpovědnými za potírání praní peněz:- poskytováním informací těmto orgánům z vlastního podnětu o každé skutečnosti, která by mohla nasvědčovat praní peněz,- poskytováním všech potřebných informací těmto orgánům na jejich žádost v souladu s postupy stanovenými platnými zákony.Informace poskytované podle prvního pododstavce se předávají orgánům odpovědným za potírání praní peněz toho členského státu, na jehož území se instituce předávající tyto informace nacházejí. Tyto informace běžně poskytuje(í) osoba(y) určená(é) úvěrovými a finančními institucemi v souladu s postupy stanovenými v čl. 11 odst. 1.Informace poskytnuté orgánům v souladu s prvním pododstavcem mohou být použity pouze v souvislosti s potíráním praní peněz. Členské státy však mohou stanovit, že tyto informace mohou být použity také pro jiné účely.Článek 7Členské státy zajistí, aby se úvěrové a finanční instituce zdržely provedení transakcí, o nichž vědí nebo u nichž mají podezření, že souvisejí s praním peněz, dokud je neoznámí orgánům uvedeným v článku 6. Tyto orgány mohou za podmínek stanovených jejich vnitrostátními zákony vydat příkaz k neprovedení takové operace. Tam, kde existuje podezření, že určitá transakce vede k praní peněz a kde je její neprovedení nemožné nebo by pravděpodobně zmařilo úsilí pronásledovat účastníky operace podezřelé z praní peněz, vyrozumí dotyčné instituce příslušné orgány bezprostředně po jejím provedení.Článek 8Úvěrové a finanční instituce a jejich vedoucí pracovníci a zaměstnanci nesmějí prozrazovat dotyčnému zákazníkovi ani jakékoli třetí osobě, že byly předány informace orgánům podle článků 6 a 7, nebo že probíhá vyšetřování ohledně praní peněz.Článek 9Prozrazení informací v dobré víře orgánům odpovědným za potírání praní peněz zaměstnancem nebo vedoucím pracovníkem úvěrové nebo finanční instituce podle článků 6 a 7 se nepovažuje za porušení jakéhokoliv omezení prozrazovat informace uložené smlouvou nebo právními nebo správními předpisy, a nezakládá jakoukoli odpovědnost úvěrové či finanční instituce, jejich ředitelů nebo zaměstnanců.Článek 10Členské státy zajistí, aby jejich příslušné orgány, které při kontrolních činnostech prováděných v úvěrových nebo finančních institucích nebo jakýmkoli jiným způsobem odhalí skutečnosti, které by mohly nasvědčovat praní peněz, informovaly orgány odpovědné za potírání praní peněz.Článek 11Členské státy zajistí, aby úvěrové a finanční instituce:1. zavedly odpovídající postupy vnitřní kontroly a komunikace za účelem předcházení a zabránění operacím vztahujícím se k praní peněz;2. učinily odpovídající opatření, aby jejich zaměstnanci byli informováni o ustanoveních obsažených v této směrnici. Tato opatření musí zahrnovat účast jejich dotyčných zaměstnanců na zvláštních školicích programech, které jim pomohou rozpoznat operace, jež mohou souviset s praním peněz, a které jim poskytnou pokyny, jak v takových případech postupovat.Článek 12Členské státy zajistí, aby působnost této směrnice byla celá nebo z části rozšířena i na další povolání a kategorie podniků, než jsou úvěrové nebo finanční instituce podle článku 1, které se zabývají takovými činnostmi, kde je zvláště pravděpodobné, že by mohly být využívány pro účely praní peněz.Článek 131. Při Komisi se zřizuje styčný výbor (dále jen "výbor"). Jeho úkolem je:a) aniž jsou dotčeny články 169 a 170 Smlouvy, napomáhat harmonickému provádění této směrnice pravidelnými konzultacemi o všech praktických problémech vznikajících jejím prováděním, u nichž se výměna názorů považuje za užitečnou;b) napomáhat konzultaci mezi členskými státy o přísnějších a dodatečných podmínkách a závazcích, které by mohly být ustanoveny na vnitrostátní úrovni;c) doporučovat podle potřeby Komisi eventuální změny a doplňky, které by měly být učiněny v této směrnici, nebo eventuální úpravy považované za nezbytné, zejména pro sladění účinků článku 12;d) zkoumat, zda by některá povolání nebo kategorie podniků měly být zahrnuty do působnosti článku 12 tam, kde bylo zjištěno, že tato povolání nebo kategorie podniků byly v některém členském státě využity k praní peněz.2. Úkolem výboru není hodnotit oprávněnost rozhodnutí učiněných příslušnými orgány v jednotlivých případech.3. Výbor je složen z osob jmenovaných členskými státy a ze zástupců Komise. Služby sekretariátu zajišťuje Komise. Výboru předsedá zástupce Komise. Výbor svolává předseda buď z vlastního podnětu, nebo na žádost delegace některého členského státu.Článek 14Každý členský stát přijme odpovídající opatření k zajištění provedení všech ustanovení této směrnice v plném rozsahu, a zejména určí sankce za porušení právních předpisů vydaných na základě této směrnice.Článek 15Členské státy mohou přijmout nebo ponechat v platnosti přísnější opatření v oblasti, na kterou se vztahuje tato směrnice, za účelem předcházení praní peněz.Článek 161. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nutné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1993.2. Tato opatření přijatá členskými státy podle odstavce 1 musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsoby odkazu si stanoví členské státy.3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.Článek 17Jeden rok po 1. lednu 1993, kdykoli to bude nezbytné a alespoň v tříletých intervalech vypracuje Komise zprávu o provádění této směrnice a předloží ji Evropskému parlamentu a Radě.Článek 18Tato směrnice je určena členským státům.V Lucemburku dne 10. června 1991.Za RadupředsedaJ.-C. Juncker[1] Úř. věst. C 106, 28.4.1990, s. 6 aÚř. věst. C 319, 19.12.1990, s. 9.[2] Úř. věst. C 324, 24.12.1990, s. 264a Úř. věst. C 129, 20.5.1991.[3] Úř. věst. C 332, 31.12.1990, s. 86.[4] Úř. věst. L 322, 17.12.1977, s. 30.[5] Úř. věst. L 386, 30.12.1989, s. 1.[6] Úř. věst. L 63, 13.3.1979, s. 1.[7] Úř. věst. L 330, 29.11.1990, s. 50.--------------------------------------------------


title: Směrnice Komise 2004/55/ES ze dne 20. dubna 2004, kterou se mění směrnice Rady 66/401/EHS o uvádění osiva pícnin na trhText s významem pro EHP

text:
Důležité právní upozornění

|

32004L0055

Úřední věstník L 114 , 21/04/2004 S. 0018 - 0018

		Směrnice Komise 2004/55/ESze dne 20. dubna 2004,kterou se mění směrnice Rady 66/401/EHS o uvádění osiva pícnin na trh(Text s významem pro EHP)KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,s ohledem na směrnici Rady 66/401/EHS ze dne 14. června 1966 o uvádění osiva pícnin na trh [1], a zejména na čl. 2 odst. 1 písm. a) a čl. 21a uvedené směrnice,vzhledem k těmto důvodům:(1) Směrnice 66/401/EHS obsahuje seznam rodů a druhů rostlin, které jsou považovány za pícniny ve smyslu výše uvedené směrnice. Do tohoto seznamu jsou zahrnuty hybridy vzniklé křížením kostřavy luční (Festuca pratensis Hudson) s jílkem mnohokvětým (Lolium multiflorum Lam).(2) Oblast působnosti směrnice 66/401/EHS by měla být rozšířena tak, aby zahrnovala křížence rodů Festuca spp. s rodem Lolium spp.(3) Výše uvedená směrnice stanovila v rámci podmínek, které musí osivo splňovat, minimální klíčivost (procento čistého osiva) osiva bobu polního (Vicia faba L.).(4) Minimální klíčivost osiva bobu polního (Vicia faba L.), které se v současné době dosahuje ve Společenství, je nižší než klíčivost požadovaná směrnicí 66/401/EHS.(5) Směrnice 66/401/EHS by tedy měla být změněna.(6) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Směrnice 66/401/EHS se mění takto:1. V čl. 2 odst. 1 části A písm. a) se slova"Festuca pratensis Hudson x  Hybrid vzniklý křížením kostřavy luční s Lolium multiflorum Lam. jílkem mnohokvětým (včetně jílku jednoletého) (x Festulolium)"nahrazují slovy"Festuca spp. x Lolium spp.  Hybridy vzniklé křížením druhů rodu Festuca s druhy rodu Lolium (x Festulolium)."2. Přílohy II a IV se mění takto:a) ve sloupci 2 tabulky v části I.2.A přílohy II se číslo "85" vztahující se k Vicia faba nahrazuje číslem "80";b) v příloze IV oddílu A části I písm. a) bodě 4 a písm. c) bodě 4 se doplňuje nová věta, která zní:"V případě x Festulolium se u rodu Festuca a Lolium uvedou názvy druhů."Článek 21. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. září 2004. Neprodleně sdělí Komisi znění těchto předpisů a poskytnou srovnávací tabulku mezi těmito předpisy a touto směrnicí.Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.Článek 3Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 20. dubna 2004.Za KomisiDavid Byrnečlen Komise[1] Úř. věst. 125, 11.7.1966, s. 2298/66. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 2003/61/ES (Úř. věst. L 165, 3.7.2003, s. 23.--------------------------------------------------


title: Směrnice Rady ze dne 21. prosince 1989 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce

text:
Důležité právní upozornění

|

31989L0665

Úřední věstník L 395 , 30/12/1989 S. 0033 - 0035 Finské zvláštní vydání: Kapitola 6 Svazek 3 S. 0048  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 6 Svazek 3 S. 0048

		Směrnice Radyze dne 21. prosince 1989o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přezkumného řízení při zadávání veřejných zakázek na dodávky a stavební práce(89/665/EHS)RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,s ohledem na návrh Komise [1],ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],vzhledem k tomu, že směrnice Společenství upravující zadávání veřejných zakázek, zejména směrnice Rady 71/305/EHS ze dne 26. července 1971 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce [4], naposledy pozměněná směrnicí 89/440/EHS [5], a směrnice Rady 77/62/EHS ze dne 21. prosince 1976 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na dodávky [6], naposledy pozměněná směrnicí 88/295/EHS [7], neobsahují přesná ustanovení zajišťující jejich účinné uplatňování;vzhledem k tomu, že stávající právní úprava zajišťující jejich uplatňování jak na vnitrostátní úrovni, tak na úrovni Společenství ne vždy dostačuje k zajištění dodržování společných ustanovení, zejména ve stadiu, kdy lze protiprávní jednání napravit;vzhledem k tomu, že otevření veřejných zakázek soutěži na úrovni Společenství vyžaduje značné posílení záruk transparentnosti a nediskriminace; že k dosažení hmatatelných výsledků je třeba mít k dispozici účinné a rychlé opravné prostředky pro případy porušení práva Společenství v oblasti veřejných zakázek nebo vnitrostátních předpisů je provádějících;vzhledem k tomu, že v některých členských státech neexistují účinné opravné prostředky nebo jsou nedostatečné, což odrazuje podniky ze Společenství, aby se ucházely o veřejné zakázky zadavatelů v těchto státech; že proto dotyčné členské státy musí tuto situaci napravit;vzhledem k tomu, že postup při zadávání veřejných zakázek je krátký, a orgány příslušné k přezkumu proto musí být oprávněny mimo jiné k přijímání předběžných rozhodnutí pozastavujících řízení a výkon rozhodnutí přijatého zadavatelem; že vzhledem ke krátkému trvání zadávacího řízení je nezbytné výše uvedená protiprávní jednání okamžitě řešit;vzhledem k tomu, že je nezbytné zajistit, aby ve všech členských státech existovala vhodná řízení umožňující zrušení protiprávních rozhodnutí a odškodnění osob poškozených protiprávním jednáním;vzhledem k tomu, že pokud podniky samy nevyžadují přezkum, nemohou být některá protiprávní jednání napravena, není-li vytvořen zvláštní mechanismus;vzhledem k tomu, že by proto Komise, pokud se domnívá, že při zadávání veřejných zakázek došlo ke zjevnému protiprávnímu jednání, měla být schopna upozornit příslušné orgány členského státu a zadavatele, aby byla učiněna vhodná opatření pro rychlou nápravu takového domnělého protiprávního jednání;vzhledem k tomu, že uplatňování této směrnice v praxi by mělo být do čtyř let po jeho provedení přezkoumáno na základě informací o fungování vnitrostátních přezkumných řízení poskytnutých členskými státy,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 11. Pokud jde o postupy při zadávání veřejných zakázek, které spadají do působnosti směrnic 71/305/EHS a 77/62/EHS, přijmou členské státy opatření nezbytná pro zajištění účinného, a zejména co nejrychlejšího přezkumu rozhodnutí učiněných zadavateli podle následujících článků, a zejména čl. 2 odst. 7 z toho důvodu, že rozhodnutí porušila právo Společenství v oblasti veřejných zakázek nebo vnitrostátní předpisy je provádějící.2. Členské státy zajistí, aby nedocházelo k diskriminaci mezi podniky uplatňujícími nárok na náhradu škody, která jim vznikla v rámci postupu při udělování veřejné zakázky v důsledku toho, že tato směrnice rozlišuje mezi vnitrostátními předpisy provádějícími právo Společenství a jinými vnitrostátními předpisy.3. Členské státy zajistí, aby přezkumné řízení bylo dostupné podle podrobných pravidel, která mohou stanovit členské státy, každé osobě, která má nebo měla zájem na získání určité veřejné zakázky na dodávky nebo stavební práce a které v důsledku domnělého protiprávního jednání vznikla škoda nebo jí hrozí. Členské státy mohou zejména požadovat, aby osoba usilující o přezkum nejprve oznámila zadavateli domnělé protiprávní jednání a svůj záměr podat návrh na přezkum.Článek 21. Členské státy zajistí, aby opatření přijímaná v souvislosti s přezkumným řízením uvedeným v článku 1 zahrnovala následující ustanovení týkající se pravomoci:a) přijímat co nejrychleji prostřednictvím předběžných postupů předběžná opatření s cílem napravit domnělé protiprávní jednání nebo zabránit dalšímu poškozování příslušných zájmů, včetně opatření vedoucích k pozastavení nebo zajištění pozastavení postupů vedoucích k zadání dané veřejné zakázky nebo výkonu rozhodnutí učiněného zadavatelem;b) zrušit protiprávní rozhodnutí nebo zajistit jeho zrušení, včetně odstranění diskriminačních technických, hospodářských nebo finančních specifikací ve výzvě k účasti v soutěži, v zadávací dokumentaci nebo v jakýchkoliv dalších dokumentech souvisejících s postupem při zadávání veřejných zakázek;c) přiznat náhradu škody osobám poškozeným protiprávním jednáním.2. Pravomoci uvedené v odstavci 1 mohou být rozděleny mezi různé orgány, které jsou příslušné k přezkumu z různých hledisek.3. Přezkumné řízení jako takové nemusí mít odkladný účinek na postup při zadávání veřejných zakázek, kterého se týká.4. Členské státy mohou stanovit, že při šetření, zda přijmout předběžné opatření, vezme orgán příslušný k přezkumu v úvahu pravděpodobné důsledky daných opatření pro všechny zájmy, které jím pravděpodobně budou poškozeny, a veřejný zájem a může rozhodnout, že nepřijme tato opatření, pokud by jejich nevýhody převážily nad výhodami. Rozhodnutím nevydat předběžné opatření nejsou dotčena jiná práva žadatele.5. Členské státy mohou stanovit, že pokud je nárok na náhradu škody uplatňován na základě skutečnosti, že rozhodnutí bylo protiprávní, musí být napadené rozhodnutí nejprve zrušeno orgánem, který je k tomu oprávněn.6. Účinky výkonu pravomocí uvedených v odstavci 1 na uzavření smlouvy po udělení zakázky se řídí vnitrostátními právními předpisy.S výjimkou případu, kdy je třeba rozhodnutí před přiznáním náhrady škody zrušit, může členský stát dále stanovit, že poté, co byla uzavřena smlouva po udělení zakázky, je pravomoc orgánů příslušných k přezkumu omezena na přiznání náhrady škody osobám poškozeným protiprávním jednáním.7. Členské státy zajistí, aby rozhodnutí učiněná orgány příslušnými k přezkumu byla účinně vynutitelná.8. Pokud orgány příslušné k přezkumu nejsou soudy, musí své rozhodnutí vždy odůvodnit písemně. Navíc musí být v takovém případě přijaty předpisy zajišťující, že domnělé protiprávní opatření orgánu příslušného k přezkumu nebo že domnělé vady při výkonu svěřených pravomocí podléhají soudnímu přezkumu nebo přezkumu orgánem, který je soudem ve smyslu článku 177 Smlouvy a který je nezávislý jak na zadavateli, tak na orgánu příslušném k přezkumu.Členové tohoto nezávislého orgánu jsou jmenováni a jejich funkční období končí za stejných podmínek, které platí pro soudce, pokud jde o orgán, který je jmenuje, délku funkčního období a odvolání. Alespoň předseda tohoto nezávislého orgánu musí mít stejnou kvalifikaci jako soudce. Nezávislý orgán přijímá rozhodnutí po vyslechnutí obou stran; jeho rozhodnutí jsou právně závazná způsobem stanoveným jednotlivými členskými státy.Článek 31. Komise může zahájit řízení uvedené v tomto článku, pokud před uzavřením smlouvy dospěje k názoru, že při zadávání veřejných zakázek ve smyslu směrnic 71/305/EHS a 77/62/EHS došlo ke zjevnému porušení práva Společenství v oblasti zadávání veřejných zakázek.2. Komise oznámí členskému státu a zadavateli důvody, na základě kterých rozhodla, že došlo k protiprávnímu jednání a žádá nápravu.3. Do 21 dnů po obdržení oznámení uvedeného v odstavci 2 předá dotyčný členský stát Komisia) potvrzení, že protiprávní jednání bylo napraveno nebob) odůvodnění, proč nedošlo k nápravě;c) oznámení, že dotyčné řízení bylo pozastaveno buď z podnětu zadavatele, nebo na základě pravomocí uvedených v čl. 2 odst. 1 písm. a).4. Odůvodnění podle odst. 3 písm. b) se může opírat zejména o skutečnost, že domnělé protiprávní jednání je již předmětem soudního řízení nebo jiného přezkumného řízení podle čl. 2 odst. 8. V tom případě sdělí členský stát Komisi výsledek tohoto řízení, jakmile je znám.5. Pokud členský stát podle odst. 3 písm. c) oznámí, že dotyčné řízení bylo pozastaveno, oznámí členský stát Komisi, že toto pozastavení bylo ukončeno nebo že došlo k novému řízení, které se zcela nebo zčásti týká předchozího řízení. Nové oznámení potvrdí, že protiprávní jednání bylo napraveno, nebo odůvodní, proč nebylo napraveno.Článek 41. Nejpozději čtyři roky po provedení této směrnice v členských státech přezkoumá Komise po konzultaci s Poradním výborem pro veřejné zakázky způsob, jakým byla ustanovení této směrnice provedena, a bude-li to nezbytné, navrhne její změny.2. Členské státy sdělí Komisi informace o fungování svých přezkumných řízení za předchozí rok každoročně do 1. března. Povahu informací určí Komise po konzultaci s Poradním výborem pro veřejné zakázky.Článek 5Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 21. prosince 1991. Sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.Článek 6Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 21. prosince 1989.Za RadupředsedkyněE. Cresson[1] Úř. věst. C 230, 28.8.1987, s. 6 a Úř. věst. C 15, 19.1.1989, s. 8.[2] Úř. věst. C 167, 27.6.1988, s. 77 a Úř. věst. C 323, 27.12.1989.[3] Úř. věst. C 347, 22.12.1987, s. 23.[4] Úř. věst. L 185, 16.8.1971, s. 5.[5] Úř. věst. L 210, 21.7.1989, s. 1.[6] Úř. věst. L 13, 15.1.1977, s. 1.[7] Úř. věst. L 127, 20.5.1988, s. 1.--------------------------------------------------