title: Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/104/ES ze dne 16. září 2009 o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví pro používání pracovního zařízení zaměstnanci při práci (druhá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS) (Text s významem pro EHP)

text:
               3.10.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 260/5

      SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2009/104/ES
   ze dne 16. září 2009
   o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví pro používání pracovního zařízení zaměstnanci při práci (druhá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS)
   (kodifikované znění)
   (Text s významem pro EHP)
   EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 137 odst. 2 této smlouvy,
   s ohledem na návrh Komise,
   s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
   po konzultaci s Výborem regionů,
   v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy (2),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Směrnice Rady 89/655/EHS ze dne 30. listopadu 1989 o minimálních požadavcích na bezpečnost a ochranu zdraví pro používání pracovního zařízení zaměstnanci při práci (druhá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS) (3) byla několikrát podstatně změněna (4). Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by uvedená směrnice měla být kodifikována.

               (2)

               Tato směrnice je samostatnou směrnicí ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci (5). Proto se ustanovení směrnice 89/391/EHS vztahují v plném rozsahu na používání pracovního zařízení zaměstnanci při práci, aniž jsou dotčena přísnější nebo zvláštní ustanovení této směrnice.

               (3)

               Článek 137 odst. 2 Smlouvy stanoví, že Rada může směrnicemi stanovit minimální požadavky na podporu zlepšování především pracovního prostředí tak, aby bylo chráněno zdraví a bezpečnost pracovníků.

               (4)

               Podle uvedeného článku by tyto směrnice neměly ukládat žádná správní, finanční ani právní omezení bránící zakládání a rozvoji malých a středních podniků.

               (5)

               Předpisy přijaté na základě čl. 137 odst. 2 Smlouvy nebrání žádnému členskému státu, aby si zachoval nebo zavedl přísnější opatření na ochranu pracovních podmínek slučitelná se Smlouvou.

               (6)

               Pro zaručení bezpečnosti a zdraví zaměstnanců je nezbytné dodržování minimálních požadavků určených k zajištění vyšší úrovně bezpečnosti a ochrany zdraví při používání pracovního zařízení.

               (7)

               Zlepšení bezpečnosti, hygieny a ochrany zdraví zaměstnanců při práci je cíl, který by neměl být podřízen úvahám ryze ekonomické povahy.

               (8)

               Práce ve výšce může vystavovat zaměstnance zvlášť závažným rizikům pro jejich zdraví a bezpečnost, zejména rizikům pádů z výšky a dalším vážným pracovním úrazům, které tvoří velkou část všech úrazů, zejména smrtelných.

               (9)

               Tato směrnice představuje konkrétní příspěvek k vytvoření sociálního rozměru vnitřního trhu.

               (10)

               Na základě směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů a předpisů pro služby informační společnosti (6) musí členské státy uvědomit Komisi o každém návrhu technických předpisů týkajících se strojů, zařízení a mechanismů.

               (11)

               Tato směrnice je nejvhodnějším prostředkem pro dosažení vytyčených cílů a nepřekračuje to, co je k jejich dosažení nezbytné.

               (12)

               Touto směrnicí by neměly být dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení zmíněných směrnic ve vnitrostátním právu uvedených v části B přílohy III,

         PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
   KAPITOLA I

      OBECNÁ USTANOVENÍ

   Článek 1
   Předmět
   1.   Tato směrnice, která je druhou samostatnou směrnicí ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS, stanoví minimální požadavky na bezpečnost a ochranu zdraví při používání pracovního zařízení zaměstnanci při práci, jak je vymezeno v článku 2.
   2.   Směrnice 89/391/EHS se vztahuje v plném rozsahu na celou oblast uvedenou v odstavci 1, aniž jsou dotčena přísnější nebo zvláštní ustanovení obsažená v této směrnici.
   Článek 2
   Definice
   Pro účely této směrnice se rozumí:

               a)

               „pracovním zařízením“ jakékoli stroje, přístroje, nástroje nebo zařízení používané při práci;

               b)

               „používáním pracovního zařízení“ jakákoli činnost zahrnující pracovní zařízení, jako například jeho spouštění nebo zastavování, jeho provoz, doprava, opravy, úpravy, údržba a servis, včetně čištění;

               c)

               „nebezpečným prostorem“ jakýkoli prostor uvnitř nebo kolem pracovního zařízení, ve kterém jsou ohroženy bezpečnost nebo zdraví v nich se zdržujícího zaměstnance;

               d)

               „ohroženým zaměstnancem“ jakýkoli zaměstnanec, který se nachází zcela nebo částečně v nebezpečném prostoru;

               e)

               „obsluhou“ zaměstnanec nebo zaměstnanci, kteří jsou pověřeni používáním pracovního zařízení.

         KAPITOLA II

      POVINNOSTI ZAMĚSTNAVATELE

   Článek 3
   Obecné povinnosti
   1.   Zaměstnavatel přijme nezbytná opatření k zajištění toho, aby pracovní zařízení dané k dispozici zaměstnancům v podniku nebo závodě bylo vhodné pro vykonávanou práci, nebo aby bylo k tomuto účelu řádně upraveno a mohlo být používáno zaměstnanci bez ohrožení jejich bezpečnosti a zdraví.
   Při výběru pracovního zařízení, které zaměstnavatel navrhuje používat, musí věnovat pozornost zvláštním pracovním podmínkám a vlastnostem a rizikům pro bezpečnost a zdraví zaměstnanců v podniku nebo závodě, zejména na pracovních místech, nebo všem dalším rizikům spjatým s používáním daného pracovního zařízení.
   2.   Pokud není možné plně zajistit, aby pracovní zařízení mohlo být zaměstnanci používáno bez rizika pro jejich bezpečnost nebo zdraví, přijme zaměstnavatel vhodná opatření ke snížení těchto rizik.
   Článek 4
   Předpisy vztahující se na pracovní zařízení
   1.   Aniž je dotčen článek 3, musí zaměstnavatel opatřit a používat:

               a)

               pracovní zařízení, které, bylo-li zaměstnancům v podniku nebo závodě dáno k dispozici poprvé po 31. prosinci 1992, splňuje:

                           i)

                           ustanovení všech příslušných platných směrnic Společenství,

                           ii)

                           minimální požadavky stanovené v příloze I, pokud se na ně žádná jiná směrnice Společenství nevztahuje, nebo se na ně vztahuje pouze částečně;

               b)

               pracovní zařízení, které, bylo-li zaměstnancům dáno k dispozici před 31. prosincem 1992, splňuje minimální požadavky stanovené v příloze I nejpozději do čtyř let po uvedeném dni;

               c)

               aniž je dotčeno písm. a) bod i) a odchylně od písm. a) bodu ii) a od písmene b), zvláštní pracovní zařízení podléhající předpisům bodu 3 přílohy I, je-li k dispozici v podnicích nebo zařízeních ke dni 5. prosince 1998, splňuje minimální požadavky stanovené v příloze I nejpozději do čtyř let po uvedeném dni.

         2.   Zaměstnavatel přijme nezbytná opatření k zajištění toho, aby pracovní zařízení bylo po celou dobu své životnosti uchováváno vhodnou údržbou na takové úrovni, že splňuje podle okolností podmínky stanovené v odst. 1 písm. a) nebo b).
   3.   Členské státy po projednání se sociálními partnery a s přihlédnutím k vnitrostátním právním předpisům nebo zvyklostem zavedou postupy umožňující dosáhnout úrovně bezpečnosti odpovídající cílům uvedeným v příloze II.
   Článek 5
   Kontrola pracovního zařízení
   1.   Zaměstnavatel zajistí, aby pracovní zařízení, jehož bezpečnost závisí na podmínkách instalace, podléhalo počáteční kontrole (po instalaci a před prvním uvedením do provozu) a kontrole po každé montáži na jiném pracovišti nebo na jiném místě způsobilými osobami ve smyslu vnitrostátních právních předpisů nebo zvyklostí, za účelem zajištění správné instalace a fungování tohoto pracovního zařízení.
   2.   Aby se zajistilo dodržování podmínek zdraví a bezpečnosti, odhalení poškození, která by mohla vyvolat nebezpečnou situaci, a jejich včasné odstranění, dbá zaměstnavatel na to, aby pracovní zařízení vystavené podmínkám způsobujícím takováto poškození podléhala:

               a)

               pravidelným kontrolám a popřípadě pravidelným zkouškám uskutečňovaným způsobilými osobami ve smyslu vnitrostátních právních předpisů nebo zvyklostí;

               b)

               mimořádným kontrolám uskutečňovaným způsobilými osobami ve smyslu vnitrostátních právních předpisů nebo zvyklostí pokaždé, když se vyskytnou mimořádné události, které by mohly mít vliv na bezpečnost pracovního zařízení, jako například úpravy, nehody, přírodní jevy, delší doba nepoužívání.

         3.   Výsledky kontrol se zaznamenají a musí být k dispozici příslušnému úřadu. Jsou uchovávány přiměřenou dobu.
   Pokud jsou pracovní zařízení používána mimo podnik, opatří se dokladem o uskutečnění poslední kontroly.
   4.   Členské státy stanoví podmínky pro provádění uvedených kontrol.
   Článek 6
   Pracovní zařízení se zvláštními riziky
   Pokud používání pracovního zařízení může představovat zvláštní riziko pro bezpečnost nebo zdraví zaměstnanců, přijme zaměstnavatel nezbytná opatření k zajištění toho, aby:

               a)

               bylo používání pracovního zařízení omezeno pouze na osoby pověřené jeho používáním;

               b)

               v případě oprav, úprav a údržby nebo servisu prováděli tyto práce zvlášť určení zaměstnanci.

         Článek 7
   Ergonomie a ochrana zdraví při práci
   Při zavádění minimálních požadavků na bezpečnost a ochranu zdraví zaměstnanců jsou zaměstnavatelem plně zohledňovány pracovní postoj a poloha zaměstnanců při používání pracovního zařízení a ergonomické zásady.
   Článek 8
   Informování zaměstnanců
   1.   Aniž je dotčen článek 10 směrnice 89/391/EHS, přijme zaměstnavatel nezbytná opatření k zajištění toho, aby měli zaměstnanci k dispozici odpovídající informace a popřípadě písemné pokyny o pracovním zařízení používaném při práci.
   2.   Informace a písemné pokyny obsahují alespoň údaje o bezpečnosti a ochraně zdraví týkající se:

               a)

               podmínek používání pracovního zařízení;

               b)

               předvídatelných neobvyklých situací;

               c)

               závěrů, které je třeba vyvodit z případných zkušeností získaných při používání pracovního zařízení.

         Zaměstnanci musí být upozorněni na možná nebezpečí, která se týkají jich samých, na pracovní zařízení v jejich bezprostředním okolí a na možné změny, které se jich týkají, pokud mají vliv na pracovní zařízení v jejich bezprostředním okolí, i když je sami nepoužívají.
   3.   Informace a písemné pokyny musí být dotyčným zaměstnancům srozumitelné.
   Článek 9
   Školení zaměstnanců
   Aniž je dotčen článek 12 směrnice 89/391/EHS, přijme zaměstnavatel nezbytná opatření k zajištění toho, aby:

               a)

               zaměstnanci pověření používáním pracovního zařízení získali odpovídající školení, včetně školení o rizicích, která toto používání případně zahrnuje;

               b)

               zaměstnanci uvedení v čl. 6 písm. b) získali vhodné zvláštní školení.

         Článek 10
   Projednání se zaměstnanci a jejich účast
   V souladu s článkem 11 směrnice 89/391/EHS projednávají zaměstnavatelé se zaměstnanci nebo jejich zástupci záležitosti, na které se vztahuje tato směrnice včetně příloh, a umožní jejich účast.
   KAPITOLA III

      RŮZNÁ USTANOVENÍ

   Článek 11
   Úpravy příloh
   1.   Doplnění přílohy I dalšími minimálními požadavky na zvláštní pracovní zařízení uvedená v bodě 3 přílohy I přijímá Rada postupem podle článku 137 odst. 2 Smlouvy.
   2.   Postupem podle čl. 17 odst. 2 směrnice 89/391/EHS se přijímají úpravy příloh čistě technického rázu v souvislosti s:

               a)

               přijetím směrnic v oblasti technické harmonizace a normalizace, týkajících se pracovních zařízení, nebo

               b)

               technickým rozvojem, změnami v mezinárodních předpisech či specifikacích nebo poznatcích v oblasti pracovních zařízení.

         Článek 12
   Závěrečná ustanovení
   Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijaly nebo přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
   Článek 13
   Směrnice 89/655/EHS ve znění směrnic uvedených v části A přílohy III se zrušuje, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení zmíněných směrnic ve vnitrostátním právu uvedených v části B přílohy III.
   Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze IV.
   Článek 14
   Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 15
   Tato směrnice je určena členským státům.

      Ve Štrasburku dne 16. září 2009.

            Za Evropský parlament

            předseda

         J. BUZEK

            Za Radu

            předsedkyně

         C. MALMSTRÖM

      (1)  Úř. věst. C 100, 30.4.2009, s. 144.

      (2)  Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 8. července 2008 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku) a rozhodnutí Rady ze dne 13. července 2009.

      (3)  Úř. věst. L 393, 30.12.1989, s. 13.

      (4)  Viz část A přílohy III.

      (5)  Úř. věst. L 183, 29.6.1989, s. 1.

      (6)  Úř. věst. L 204, 21.7.1998, s. 37.

      PŘÍLOHA I

         MINIMÁLNÍ POŽADAVKY

      (uvedené v čl. 4 odst. 1 písm. a) bodě ii) a písm. b))
      1.   Úvodní poznámka

      Povinnosti stanovené v této příloze se uplatňují s ohledem na tuto směrnici, pokud pro dotyčné pracovní zařízení existuje odpovídající riziko.
      Dále uváděné minimální požadavky, pokud se vztahují na již používané pracovní zařízení, nevyžadují nutně stejná opatření jako základní požadavky týkající se nového pracovního zařízení.
      2.   Obecné minimální požadavky použitelné na pracovní zařízení

                  2.1

                  Ovládací systémy pracovního zařízení, které mají vliv na bezpečnost, musí být jasně viditelné a rozpoznatelné a popřípadě vhodně označené.
                  S výjimkou určitých ovládacích systémů, u nichž je to nezbytné, musí být ovládací systémy umístěny mimo nebezpečné prostory a tak, aby jejich ovládání nemohlo vyvolat další rizika. Ani neúmyslné ovládání nesmí způsobovat žádné riziko.
                  V případě potřeby musí mít obsluha možnost přesvědčit se z hlavního ovládacího stanoviště, že se v nebezpečných prostorech nenachází žádná osoba. Není-li to možné, musí každému spuštění strojního zařízení automaticky předcházet aktivace bezpečnostního systému, jako například vydání zvukového nebo optického výstražného signálu. Ohrožený zaměstnanec musí mít čas nebo prostředky rychle se uchránit před nebezpečím vyvolaným spuštěním nebo zastavením pracovního zařízení.
                  Ovládací systémy musí být spolehlivé a zvolené s ohledem na možná selhání, poruchy a omezení předvídatelné v rámci navrhovaného využití.

                  2.2

                  Pracovní zařízení musí být možné spustit pouze záměrným úkonem na ovladači, který je k tomuto účelu určen.
                  Totéž se vztahuje:

                              —

                              na nové spuštění po zastavení z jakéhokoli důvodu,

                              —

                              na ovládání významné změny provozních podmínek (např. rychlosti, tlaku atd.),

                        pokud toto nové spuštění nebo změna představují jakékoli riziko pro ohrožené zaměstnance.
                  Tento požadavek se nevztahuje na nové spuštění nebo změnu provozních podmínek v důsledku běžného provozního běhu automatického provozu.

                  2.3

                  Všechno pracovní zařízení musí být opatřeno ovladačem pro úplné a bezpečné zastavení.
                  Každé pracovní místo musí být opatřeno ovladačem k zastavení některého nebo všech pracovních zařízení, v závislosti na druhu rizika, tak aby zařízení bylo v bezpečném stavu. Ovladač pro zastavení na zařízení musí mít přednost před spouštěcími ovladači. Současně se zastavením pracovního zařízení nebo jeho nebezpečných částí musí být vypnut přívod energie dotyčných poháněcích zařízení.

                  2.4

                  Je-li to vhodné, musí být pracovní zařízení v závislosti na rizicích zařízení a na své běžné době zastavení opatřené zařízením pro nouzové zastavení.

                  2.5

                  Pracovní zařízení představující nebezpečí způsobené padajícími předměty nebo přečnívajícími částmi musí být opatřeno vhodným bezpečnostním zařízením odpovídajícím tomuto nebezpečí.
                  Pracovní zařízení představující nebezpečí způsobené emisí plynů, par, kapalin nebo prachu musí být opatřeno vhodným zařízením pro jejich zachycování nebo odvádění v blízkosti zdroje nebezpečí.

                  2.6

                  Je-li to nezbytné pro bezpečnost a ochranu zdraví zaměstnanců, musí být pracovní zařízení a části tohoto zařízení stabilizovány upínáním nebo podobnými prostředky.

                  2.7

                  Pokud existuje nebezpečí prasknutí nebo zlomení části pracovního zařízení, které by mohlo značně ohrozit bezpečnost nebo zdraví zaměstnanců, musí být přijata vhodná ochranná opatření.

                  2.8

                  Pokud pohyblivé části pracovního zařízení představují nebezpečí mechanického kontaktu, jímž může být způsoben úraz, musí být tyto části opatřeny kryty nebo zařízením zabraňujícím přístupu k nebezpečným prostorům nebo pro zastavení pohybů nebezpečných částí před přístupem k nebezpečným prostorům.
                  Kryty a ochranná zařízení:

                              —

                              musí mít pevnou konstrukci,

                              —

                              nesmí být zdrojem dalších rizik,

                              —

                              nesmí být snadno snímatelné nebo odpojitelné,

                              —

                              musí být umístěny v dostatečné vzdálenosti od nebezpečných prostorů,

                              —

                              nesmí omezovat výhled na provozní běh zařízení více, než je nezbytné,

                              —

                              musí umožňovat úkony nezbytné k upevnění nebo výměně dílů a k provádění údržby, přičemž přístup musí být omezen pouze na prostor, v němž má být tato práce prováděna, a to pokud možno bez odmontování krytu nebo ochranného zařízení.

                  2.9

                  Prostory a místa pro práci na pracovním zařízení nebo jeho údržbu musí být vhodně osvětleny v závislosti na vykonávané práci.

                  2.10

                  Části pracovního zařízení, které mají vysokou nebo velmi nízkou teplotu, musí být, je-li to vhodné, chráněny, aby se vyloučilo riziko dotyku nebo přílišného přiblížení zaměstnanců.

                  2.11

                  Výstražné zařízení na pracovním zařízení musí být zřetelně viditelné a srozumitelné.

                  2.12

                  Pracovní zařízení musí být používáno pouze k těm úkonům a za těch podmínek, pro které je určeno.

                  2.13

                  Údržbářské práce musí být možno provádět tehdy, pokud je pracovní zařízení zastaveno. Není-li to možné, musí být možné přijmout náležitá ochranná opatření pro provádění těchto prací nebo provádět tyto práce mimo nebezpečné prostory.
                  Pokud je u stroje kniha o údržbě, musí být řádně vedena.

                  2.14

                  Veškeré pracovní zařízení musí být opatřeno zřetelně rozpoznatelnými prostředky umožňujícími odpojení pracovního zařízení od jeho zdrojů energie.
                  Opětné zapojení nesmí pro dotyčného zaměstnance představovat žádné nebezpečí.

                  2.15

                  Pracovní zařízení musí nést varování a označení nepostradatelná pro zajištění bezpečnosti zaměstnanců.

                  2.16

                  Zaměstnanci musí mít bezpečný přístup do všech prostorů nezbytných pro výrobu, seřizování a údržbu a musí mít možnost v těchto prostorech bezpečně setrvávat.

                  2.17

                  Veškeré pracovní zařízení musí být přizpůsobené pro ochranu zaměstnanců před nebezpečím vznícení nebo přehřátí pracovního zařízení nebo úniku plynu, prachu, kapaliny, páry nebo jiných látek používaných, vyráběných nebo skladovaných v pracovním zařízení.

                  2.18

                  Veškeré pracovní zařízení musí být přizpůsobené pro prevenci rizika výbuchu pracovního zařízení nebo látek vyráběných, užívaných nebo skladovaných v pracovním zařízení.

                  2.19

                  Veškeré pracovní zařízení musí být přizpůsobené pro ochranu ohrožených zaměstnanců před nebezpečím přímého nebo nepřímého kontaktu s elektrickým proudem.

            3.   Dodatečné minimální požadavky na zvláštní pracovní zařízení

      3.1   Minimální požadavky na mobilní pracovní zařízení, samohybná či nikoli
      3.1.1   Pracovní zařízení, na kterém zaměstnanci jezdí, musí být uzpůsobeno tak, aby rizika při přemisťování byla pro zaměstnance co nejmenší.
      Tato rizika musí zahrnovat i rizika kontaktu zaměstnanců s koly nebo pásy nebo zachycení jimi.
      3.1.2   Pokud by nechtěné zablokování prvků pro přenos energie mezi mobilním pracovním zařízením a jeho příslušenstvím nebo přívěsem mohlo způsobit zvláštní riziko, musí být pracovní zařízení vybaveno nebo přizpůsobeno tak, aby bylo takovému zablokování prvků pro přenos energie zabráněno.
      Pokud takovému zablokování nemůže být zabráněno, musí být přijata veškerá možná opatření k zamezení škodlivých následků pro zaměstnance.
      3.1.3   Pokud by se hnací hřídele pro přenos energie mezi mobilními částmi pracovního zařízení mohly znečistit nebo poškodit tažením po zemi, musí být zařízení vybaveno prostředky pro jejich upevnění.
      3.1.4   Mobilní pracovní zařízení, na kterém zaměstnanci jezdí, musí být konstruováno tak, aby za běžného užívání bylo omezeno riziko vyplývající z převrácení pracovního zařízení:

                  —

                  buď ochrannou konstrukcí, která zabraňuje tomu, aby se pracovní zařízení naklonilo o více než čtvrtinu obrátky, nebo

                  —

                  konstrukcí, která zaručuje dostatečný prostor pro jedoucí zaměstnance, pokud naklonění může překročit čtvrtinu obrátky, nebo

                  —

                  jiným vhodným zařízením.

            Tyto ochranné konstrukce mohou být nedílnou součástí pracovního zařízení.
      Tyto ochranné konstrukce nejsou požadovány, pokud je pracovní zařízení během provozu stabilizováno nebo pokud je přetočení nebo převrácení pracovního zařízení konstrukčně nemožné.
      Existuje-li pro jedoucího zaměstnance riziko, že bude při přetočení nebo převrácení pracovního zařízení rozdrcen mezi částmi pracovního zařízení a zemí, musí být pro jedoucí zaměstnance instalován zádržný systém.
      3.1.5   Vysokozdvižné vozíky, na kterých je umístěn jeden nebo více zaměstnanců, musí být upraveny nebo vybaveny způsobem, který omezuje riziko převrácení vysokozdvižného vozíku, například:

                  —

                  instalováním kabiny pro řidiče nebo

                  —

                  konstrukcí zamezující převrácení vysokozdvižného vozíku nebo

                  —

                  konstrukcí zabezpečující v případě převrácení vysokozdvižného vozíku dostatečný prostor mezi zemí a částmi vysokozdvižného vozíku pro jedoucí zaměstnance nebo

                  —

                  konstrukcí udržující zaměstnance na sedačce řidiče tak, aby nemohli být rozdrceni částmi převráceného vysokozdvižného vozíku.

            3.1.6   Samohybná mobilní pracovní zařízení, jejichž přemisťování může znamenat pro zaměstnance určité riziko, musí splňovat tyto podmínky:

                  a)

                  musí být vybavena prostředky zabraňujícími nepovolenému uvedení do provozu;

                  b)

                  musí být vybavena vhodnými prostředky schopnými snížit následky případné srážky v případě současného pohybu několika pracovních zařízení jedoucích v dráze;

                  c)

                  musí být vybavena brzdovým a zastavovacím systémem. Pokud to bezpečnost vyžaduje, musí být zařízení vybaveno nouzovým systémem pro brždění a zastavení se snadno přístupným ovládáním nebo s automatickou činností pro případ selhání hlavního brzdového a zastavovacího systému;

                  d)

                  pokud zorné pole řidiče není dostačující pro zajištění bezpečnosti, musí být pracovní zařízení vybavena odpovídajícími přídavnými zařízeními zlepšujícími viditelnost;

                  e)

                  pokud jsou pracovní zařízení určena pro použití v noci nebo na temných místech, musí být vybavena osvětlením přizpůsobeným vykonávané práci a zajišťujícím dostatečnou bezpečnost zaměstnanců;

                  f)

                  představují-li pracovní zařízení nebezpečí vzniku požáru samy o sobě nebo s ohledem na svůj přívěs nebo náklad, který by byl nebezpečný pro zaměstnance, musí být vybavena vhodným protipožárním zařízením, pokud tato zařízení nejsou dostupná v dostatečné blízkosti místa používání;

                  g)

                  pokud jsou pracovní zařízení ovládána dálkově, musí se automaticky zastavit, dostanou-li se mimo dosah dálkového ovládání;

                  h)

                  jsou-li pracovní zařízení ovládána dálkově a mohou-li za běžných podmínek srazit nebo sevřít zaměstnance, musí být vybavena ochranným zařízením proti tomuto riziku, pokud nejsou na místě jiná vhodná zařízení k potlačení nebezpečí srážky.

            3.2   Minimální požadavky pro pracovní zařízení sloužící ke zvedání břemen
      3.2.1   Pokud je pracovní zařízení sloužící ke zvedání břemen umístěno trvale, musí být jeho odolnost a stabilita během používání zajištěna zejména s ohledem na zvedaná břemena a zatížení působící na nosné a ukotvující prvky konstrukce.
      3.2.2   Stroje sloužící ke zvedání břemen musí mít jasně viditelné označení nosnosti a v případě nutnosti štítek s označením nosnosti pro každou polohu stroje.
      Závěsné prostředky musí být označeny tak, aby bylo možno zjistit jejich parametry nezbytné pro bezpečné použití.
      Pokud není pracovní zařízení určeno ke zvedání osob, ale mohlo by tak být použito omylem, musí být pro tento případ vhodně a zřetelně označeno.
      3.2.3   Pracovní zařízení umístěná trvale musí být postavena tak, aby bylo potlačeno riziko, že břemeno:

                  a)

                  udeří zaměstnance;

                  b)

                  se nebezpečně odchýlí nebo volně spadne;

                  c)

                  se mimovolně vyvlékne.

            3.2.4   Pracovní zařízení na zvedání nebo přemisťování zaměstnanců musí být uzpůsobena tak, aby:

                  a)

                  pomocí vhodného zařízení zamezila riziku pádu kabiny, pokud takové riziko existuje;

                  b)

                  zamezila riziku pádu uživatele z kabiny, pokud takové riziko existuje;

                  c)

                  zamezila riziku rozdrcení, zachycení nebo sražení uživatele, zejména z důvodu náhodného dotyku s předměty;

                  d)

                  zajistila, aby osoba zachycená v případě nehody v kabině nebyla vystavena nebezpečí a mohla být vyproštěna.

            Pokud nelze z důvodů místa a výškového rozdílu zamezit pomocí žádného bezpečnostního zařízení rizikům uvedeným v písmenu a), musí být instalováno závěsné lano se zvýšeným bezpečnostním koeficientem a jeho stav musí být kontrolován každý pracovní den.

      PŘÍLOHA II

         USTANOVENÍ O POUŽÍVÁNÍ PRACOVNÍCH ZAŘÍZENÍ

      uvedených v čl. 4 odst. 3

         Úvodní poznámka

      Povinnosti stanovené touto přílohou se uplatňují s ohledem na tuto směrnici, pokud pro dotyčné pracovní zařízení existuje odpovídající riziko.
      1.   Obecná ustanovení pro všechna pracovní zařízení

                  1.1

                  Pracovní zařízení musí být instalována, rozmístěna a používána způsobem, který omezuje rizika uživatelů pracovních zařízení a ostatních zaměstnanců, například zajištěním dostatečného prostoru mezi pohyblivými částmi pracovních zařízení a pevnými nebo pohyblivými částmi jejich okolí a bezpečnou dodávkou nebo odběrem veškeré energie a látek použitých nebo vyrobených.

                  1.2

                  Montáž a demontáž pracovních zařízení musí být provedena bezpečně a při dodržování pokynů výrobce.

                  1.3

                  Pracovní zařízení, která mohou být při používání zasažena bleskem, musí být chráněna účinným zařízením proti účinkům zásahu blesku.

            2.   Ustanovení o použití mobilních pracovních zařízení, samohybných či nikoli

                  2.1

                  Řídit samohybná pracovní zařízení je povoleno pouze zaměstnancům, kteří absolvovali odpovídající školení pro bezpečné řízení těchto pracovních zařízení.

                  2.2

                  Pokud se pracovní zařízení pohybuje v pracovním prostoru, musí být stanovena a dodržována odpovídající pravidla.

                  2.3

                  Musí být přijata organizační opatření, aby v pracovním prostoru samohybných pracovních zařízení nechodili zaměstnanci.
                  Pokud je přítomnost pěších zaměstnanců požadována pro správné provedení práce, musí být přijata náležitá opatření, aby tito zaměstnanci nemohli být zařízením zraněni.

                  2.4

                  Přeprava zaměstnanců na mobilních pracovních zařízeních poháněných mechanicky je povolena pouze tehdy, jsou-li vybavena za tímto účelem bezpečnými místy. Pokud musí být práce prováděna během přepravy, musí být podle potřeby uzpůsobena rychlost.

                  2.5

                  Mobilní pracovní zařízení se spalovacím motorem se nesmějí na pracovištích používat, ledaže je zajištěno dostatečné množství vzduchu nepředstavující žádné riziko pro zdraví a bezpečnost zaměstnanců.

            3.   Ustanovení o použití pracovních zařízení sloužících ke zvedání břemen

      3.1   Obecné údaje
      3.1.1   Rozebíratelná nebo mobilní pracovní zařízení sloužící ke zvedání břemen musí být používána tak, aby zaručovala stabilitu pracovního zařízení během používání za všech předvídatelných podmínek, s přihlédnutím ke druhu podlahy.
      3.1.2   Zvedání osob je povoleno pouze pracovním zařízením a doplňky k tomu určenými.
      Aniž je dotčen článek 5 směrnice 89/391/EHS, mohou být ve výjimečných případech použita ke zvedání zaměstnanců zařízení k tomu zvlášť neurčená, pokud jsou přijata vhodná opatření k zajištění bezpečnosti v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi, kterými se stanoví odpovídající dohled.
      Během přítomnosti zaměstnanců na pracovním zařízení sloužícím ke zvedání břemen musí být ovládací stanoviště neustále obsazeno. Zvedané osoby musí být vybaveny spolehlivým komunikačním prostředkem. Musí být zajištěna možnost jejich evakuace v případě nebezpečí.
      3.1.3   Musí být přijata opatření, aby se zaměstnanci nevyskytovali pod zavěšenými břemeny, ledaže je takový výskyt vyžadován pro správný průběh prací.
      Není dovoleno přemisťovat zavěšená břemena nad nechráněnými pracovišti obvykle obsazenými zaměstnanci.
      V takovém případě, pokud nemůže být správný průběh prací zabezpečen jiným způsobem, musí být stanoveny a použity vhodné postupy.
      3.1.4   Při výběru závěsných prostředků musí být brána v úvahu břemena, s nimiž je manipulováno, body uchopení, závěsné zařízení, atmosférické podmínky a způsob a rozložení zavěšení nákladu. Závěsné prostředky musí být zřetelně označeny, aby umožnily uživateli seznámit se s jejich parametry v případě, že nejsou po použití odmontovány.
      3.1.5   Závěsné prostředky musí být uloženy způsobem zaručujícím, že nebudou poškozeny a znehodnoceny.
      3.2   Pracovní zařízení sloužící ke zvedání volně visících nevedených břemen
      3.2.1   Pokud jsou dvě nebo více pracovních zařízení sloužících ke zvedání volně visících nevedených břemen instalována nebo namontována na pracovišti takovým způsobem, že se jejich pracovní pole překrývají, musí být přijata opatření k zamezení kolize mezi břemeny nebo částmi pracovních zařízení navzájem.
      3.2.2   Při použití mobilního pracovního zařízení sloužícího ke zvedání volně visících nevedených břemen musí být přijata opatření, aby se zařízení nenaklonilo, nepřevrhlo a v případě nutnosti nepřemístilo či nesklouzlo. Správné provedení těchto opatření musí být ověřeno.
      3.2.3   Pokud operátor pracovního zařízení sloužícího ke zvedání volně visících nevedených břemen nemůže sledovat celou dráhu břemene ani přímo, ani pomocí přídavných zařízení dodávajících potřebné údaje, musí být určen signalista, který operátora povede pomocí signálů, a musí být přijata organizační opatření s cílem zabránit kolizím břemene ohrožujícím zaměstnance.
      3.2.4   Práce musí být organizovány tak, aby zaměstnanec, který zavěšuje nebo snímá břemeno ručně, to mohl činit bezpečně, zejména prostřednictvím přímého nebo nepřímého ovládání pracovního zařízení.
      3.2.5   Všechny zvedací činnosti musí být náležitě naplánovány, sledovány odpovídajícím způsobem a uskutečňovány s ohledem na bezpečnost zaměstnanců.
      Obzvláště musí-li být břemeno zvedáno současně dvěma nebo více pracovními zařízeními sloužícími ke zvedání volně visících nevedených břemen, musí být stanoven a uskutečňován postup pro zabezpečení správné koordinace operátorů.
      3.2.6   Pokud pracovní zařízení sloužící ke zvedání nevedených břemen nemůže zadržet břemena v případě částečné nebo celkové poruchy na přívodu energie, musí být přijata příslušná opatření pro to, aby zaměstnanci nebyli vystaveni žádnému riziku.
      Zavěšená břemena nesmějí zůstat bez dohledu, kromě případu, kdy je vstup do nebezpečného prostoru zakázán a kdy bylo břemeno bezpečně zavěšeno a je bezpečně drženo.
      3.2.7   Pracovní zařízení sloužící ke zvedání volně visících nevedených břemen umístěná pod širým nebem se musí přestat používat, pokud se povětrnostní podmínky zhorší natolik, že je ohrožena bezpečnost jejich provozu a zaměstnanci jsou vystaveni riziku. Musí být přijata odpovídající ochranná opatření určená zvláště k zamezení vzniku rizik pro zaměstnance, zejména zabráněním převrácení pracovního zařízení.
      4.   Ustanovení o používání pracovního zařízení poskytnutého pro dočasnou práci ve výšce

      4.1   Obecná ustanovení
      4.1.1   Pokud podle článku 6 směrnice 89/391/EHS a článku 3 této směrnice nemůže být dočasná práce ve výšce vykonávána bezpečně a za přiměřených ergonomických podmínek z vhodné plochy, musí být zvoleno pracovní zařízení nejvhodnější k zajištění a zachování bezpečných pracovních podmínek. Kolektivním ochranným opatřením musí být dána přednost před osobními ochrannými opatřeními. Rozměry pracovního zařízení musí odpovídat povaze práce, která má být vykonávána, a předpokládanému namáhání a umožňovat bezpečný průchod.
      Nejvhodnější přístupová cesta k dočasným pracovním místům ve výšce musí být vybrána podle četnosti průchodů, zdolávané výšky a délky používání. Vybraná cesta musí v případě hrozícího nebezpečí umožňovat únik. Průchod v obou směrech mezi přístupovou cestou a plošinami, rampami nebo uličkami nesmí způsobovat žádná další nebezpečí pádu.
      4.1.2   Žebříky mohou být používány jako pracovní místa pro práci ve výšce pouze za okolností, u nichž, jak se stanoví v bodě 4.1.1, není opodstatněné použití jiných, bezpečnějších pracovních zařízení kvůli nízkému stupni rizika buď kvůli krátkému trvání použití, nebo stávajícím místním skutečnostem, které zaměstnavatel nemůže měnit.
      4.1.3   Lana jako přístupové cesty a prostředky pro polohování mohou být používána jen za podmínek, kdy podle posouzení rizika může být dotyčná práce vykonávána bezpečně a kdy není opodstatněné použití jiných, bezpečnějších pracovních zařízení.
      S přihlédnutím k posouzení rizika a v závislosti zejména na délce práce a ergonomických omezeních musí být vhodným příslušenstvím zajištěno sezení.
      4.1.4   V závislosti na druhu pracovního zařízení zvoleného na základě výše uvedeného musí být stanovena vhodná opatření pro minimalizaci nebezpečí pro zaměstnance příznačných pro tento druh zařízení. Je-li to nezbytné, musí být učiněna opatření pro instalaci ochranných prostředků zabraňujících pádu. Ty musí být vhodně uskupeny a dostatečně únosné, aby zabránily pádům nebo zastavily pády z výšky a pokud možno zamezily zranění zaměstnanců. Kolektivní ochranné prostředky zabraňující pádu mohou být přerušeny pouze v místě vstupu ze žebříku nebo schodiště.
      4.1.5   Pokud výkon určité práce vyžaduje, aby byl kolektivní ochranný prostředek zabraňující pádům dočasně odstraněn, musí být přijata účinná náhradní bezpečnostní opatření. Práce nesmí být vykonávána, dokud nejsou tato opatření přijata. Jakmile je určitá práce dokončena, ať již definitivně nebo dočasně, kolektivní ochranný prostředek proti pádům musí být znovu namontován.
      4.1.6   Dočasná práce ve výšce může být vykonávána pouze tehdy, pokud počasí neohrožuje bezpečnost a zdraví pracovníků.
      4.2   Zvláštní ustanovení o používání žebříků
      4.2.1   Žebříky musí být postaveny tak, aby byla zajištěna jejich stabilita během použití. Přenosné žebříky musí stát na stabilním, pevném, dostatečně velikém, nepohyblivém základě tak, aby příčle zůstaly vodorovné. Zavěšené žebříky musí být připevněny bezpečným způsobem a kromě provazových žebříků tak, aby nemohly být přemístěny a aby se zabránilo houpání.
      4.2.2   Nohy přenosných žebříků musí být zajištěny proti uklouznutí během použití zajištěním štěřin na jejich horních nebo dolních koncích nebo v jejich blízkosti prostřednictvím jakéhokoli protiskluzového zařízení nebo jakýmkoli jiným obdobně účinným opatřením. Pokud nebyla učiněna jiná opatření zajišťující pevné uchopení, musí být žebříky používané pro výstup dostatečně dlouhé, aby přečnívaly přiměřeně nad přístupovou plošinu. Žebříky sestavené z více dílů a výsuvné žebříky musí být používány tak, aby byly jednotlivé části zajištěny před vzájemným pohybem vůči ostatním částem. Pohyblivé žebříky musí být zajištěny před pohybem dříve, než se na ně vstoupí.
      4.2.3   Žebříky musí být používány takovým způsobem, aby bylo zaměstnanci kdykoli dostupné bezpečné uchopení a bezpečná opora. Zejména má-li být po žebříku v ruce vynášena zátěž, nesmí to znemožňovat bezpečné uchopení.
      4.3   Zvláštní ustanovení o používání lešení
      4.3.1   Pokud není dostupný záznam o výpočtech pro vybraná lešení nebo se záznam netýká zamýšleného strukturálního uspořádání, musí být provedeny výpočty pevnosti a stability, ledaže je lešení sestaveno v souladu s obecně uznávanými normami na provedení.
      4.3.2   V závislosti na složitosti vybraného lešení musí plán jeho sestavení, použití a rozebrání vypracovat způsobilá osoba. Lze tak učinit formou obecného plánu doplněného body týkajícími se zvláštních součástí dotyčného lešení.
      4.3.3   Nosné prvky lešení musí být zajištěny před klouzáním buď připevněním k nosnému povrchu, opatřením protiskluzového zařízení, nebo jakýmkoli jiným stejně účinným způsobem, a plocha nesoucí zátěž musí mít dostatečnou nosnost. Musí být zajištěno, aby lešení bylo stabilní. Lešení na kolečkách musí být vhodnými zařízeními zajištěno před náhodným pohybem během práce ve výšce.
      4.3.4   Rozměry, tvar a uspořádání plošin lešení musí odpovídat druhu vykonávané práce a neseným zátěžím a musí umožňovat bezpečnou práci a průchod. Plošiny lešení musí být uspořádány takovým způsobem, aby se jejich součásti při běžném používání nemohly hýbat. Mezi částmi plošiny a svislými kolektivními ochrannými zařízeními, které brání pádům, nesmějí být nebezpečné mezery.
      4.3.5   Pokud části lešení nejsou připraveny k použití, například během sestavování, rozebírání nebo přestavování, musí být označeny obecnými výstražnými značkami v souladu s vnitrostátními právními předpisy, které provádějí směrnici Rady 92/58/EHS ze dne 24. června 1992 o minimálních požadavcích na bezpečnostní nebo zdravotní značky na pracovišti (devátá samostatná směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS) (1), a vhodně ohraničeny fyzickými prostředky bránícími přístupu do nebezpečného prostoru.
      4.3.6   Lešení může být sestavováno, rozebíráno nebo významně přestavováno pouze pod dohledem oprávněné osoby a pouze zaměstnanci, kteří prošli vhodným a zvláštním školením v dotyčných činnostech, s ohledem na specifická rizika v souladu s článkem 9, zejména pokud jde o:

                  a)

                  porozumění plánu pro sestavování, rozebírání nebo přestavbu dotyčného lešení;

                  b)

                  bezpečnost během sestavování, rozebírání nebo přestavby dotyčného lešení;

                  c)

                  opatření bránící nebezpečí pádu osob nebo předmětů;

                  d)

                  bezpečnostní opatření v případě změny počasí, která by mohla nepříznivě ovlivnit bezpečnost dotyčného lešení;

                  e)

                  přípustnou zátěž;

                  f)

                  jakákoli další rizika, která mohou zahrnovat výše uvedené operace při sestavování, rozebírání nebo přestavbě.

            Dohlížející osoba a dotyční pracovníci musí mít k dispozici plán sestavování a demontáže uvedený v 4.3.2, včetně všech pokynů, které obsahuje.
      4.4   Zvláštní ustanovení o používání lan jako přístupových cest a prostředků pro umísťování
      Používání lan jako přístupových cest a prostředků pro umísťování musí splňovat tyto podmínky:

                  a)

                  systém musí zahrnovat nejméně dvě odděleně připevněná lana, jedno jako prostředek pro výstup, sestup a oporu (pracovní lano) a další jako zabezpečení (bezpečnostní lano);

                  b)

                  zaměstnanci musí být vybaveni vhodnými úvazky, musí je používat a musí jimi být připojeni k bezpečnostnímu lanu;

                  c)

                  pracovní lano musí být opatřeno bezpečným prostředkem pro výstup a sestup a musí mít samojistící systém zamezující pádu v případech, kdy uživatel ztratí kontrolu nad svými pohyby. Bezpečnostní lano musí být opatřeno pohyblivým systémem pro předcházení pádům, který následuje pohyby zaměstnance;

                  d)

                  nářadí a jiné vybavení používané zaměstnancem musí být připevněno k úvazku zaměstnance nebo k sedadlu nebo jiným vhodným způsobem;

                  e)

                  práce musí být řádně plánována a musí na ni být řádně dohlíženo, aby zaměstnanec mohl být v nebezpečí ihned zachráněn;

                  f)

                  v souladu s článkem 9 musí uvedení zaměstnanci obdržet vhodné školení odpovídající očekávaným činnostem, zejména o záchranných postupech.

            Za výjimečných okolností, pokud by s ohledem na posouzení rizik použití druhého lana činilo práci nebezpečnější, může být dovoleno použití jednoho lana za předpokladu, že byla přijata vhodná opatření pro zajištění bezpečnosti v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi.

         (1)  Úř. věst. L 245, 26.8.1992, s. 23.

      PŘÍLOHA III
      ČÁST A

         Zrušená směrnice a její následné změny

      (uvedené v článku 13)

                  Směrnice Rady 89/655/EHS
                  (Úř. věst. L 393, 30.12.1989, s. 13)

                  Směrnice Rady 95/63/ES
                  (Úř. věst. L 335, 30.12.1995, s. 28)

                  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/45/ES
                  (Úř. věst. L 195, 19.7.2001, s. 46)

                  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/30/ES
                  (Úř. věst. L 165, 27.6.2007, s. 21)

                  pouze pokud jde o odkaz na směrnici 89/655/EHS učiněný v čl. 3 bodu 3

      ČÁST B

         Lhůty pro provedení ve vnitrostátním právu

      (uvedené v článku 13)

                  Směrnice

                  Lhůta pro provedení

                  89/655/EHS

                  31. prosince 1992

                  95/63/ES

                  4. prosince 1998

                  2001/45/ES

                  19. července 2004 (1)

                  2007/30/ES

                  ze dne 31. prosince 2012

         (1)  Pokud jde o provádění bodu 4 přílohy II směrnice 89/655/EHS, mají členské státy možnost využít nejvýše dvouletého přechodného období ode dne 19. července 2004, aby vzaly v úvahu různé situace, které mohou vyplynout z praktického uplatňování směrnice 2001/45/ES zejména malými a středními podniky.

      PŘÍLOHA IV

         Srovnávací tabulka

                  Směrnice 89/655/EHS

                  Tato směrnice

                  Článek 1

                  Článek 1

                  Článek 2

                  Článek 2

                  Článek 3

                  Článek 3

                  Článek 4

                  Článek 4

                  Čl. 4a odst. 1

                  Čl. 5 odst. 1

                  Čl. 4a odst. 2 první a druhá odrážka

                  Čl. 5 odst. 2 písm. a) a b)

                  Čl. 4a odst. 3

                  Čl. 5 odst. 3

                  Čl. 4a odst. 4

                  Čl. 5 odst. 4

                  Čl. 5 první a druhá odrážka

                  Čl. 6 písm. a) a b)

                  Článek 5a

                  Článek 7

                  Čl. 6 odst. 1

                  Čl. 8 odst. 1

                  Čl. 6 odst. 2 první pododstavec první, druhá a třetí odrážka

                  Čl. 8 odst. 2 první pododstavec písm. a), b) a c)

                  Čl. 6 odst. 2 druhý pododstavec

                  Čl. 8 odst. 2 druhý pododstavec

                  Čl. 6 odst. 3

                  Čl. 8 odst. 3

                  Čl. 7, první odrážka

                  Čl. 9 písm. a)

                  Čl. 7, druhá odrážka

                  Čl. 9 písm. b)

                  Článek 8

                  Článek 10

                  Čl. 9 odst. 1

                  Čl. 11 odst. 1

                  Čl. 9 odst. 2 první a druhá odrážka

                  Čl. 11 odst. 2 písm. a) a b)

                  Čl. 10 odst. 1

                  —

                  Čl. 10 odst. 2

                  Článek 12

                  —

                  Článek 13

                  —

                  Článek 14

                  Článek 11

                  Článek 15

                  Příloha I

                  Příloha I

                  Příloha II

                  Příloha II

                  —

                  Příloha III

                  —

                  Příloha IV


title: Směrnice Rady 2005/71/ES ze dne 12. října 2005 o zvláštním postupu pro přijímání státních příslušníků třetích zemí pro účely vědeckého výzkumu

text:
               3.11.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 289/15

      SMĚRNICE RADY 2005/71/ES
   ze dne 12. října 2005
   o zvláštním postupu pro přijímání státních příslušníků třetích zemí pro účely vědeckého výzkumu
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 63 bod 3 písm. a) a bod 4 této smlouvy,
   s ohledem na návrh Komise,
   s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
   s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
   s ohledem na stanovisko Výboru regionů (3),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               S cílem upevnit evropskou politiku výzkumu a vytvořit její strukturu Komise považovala v lednu 2000 za nezbytné vytvořit Evropský výzkumný prostor jako základ pro budoucí opatření Společenství v této oblasti.

               (2)

               Evropská rada na zasedání v Lisabonu v březnu 2000, na kterém byl Evropský výzkumný prostor schválen, stanovila za cíl Společenství stát se do roku 2010 nejkonkurenceschopnější a nejdynamičtější znalostní ekonomikou na světě.

               (3)

               Globalizace ekonomiky vyžaduje větší mobilitu výzkumných pracovníků, což Evropské společenství uznalo ve svém šestém rámcovém programu (4), když své programy ještě více otevřelo výzkumným pracovníkům ze třetích zemí.

               (4)

               Počet výzkumných pracovníků, které bude Společenství potřebovat, má-li splnit svůj cíl stanovený na zasedání Evropské rady v Barceloně v březnu 2002, totiž do roku 2010 investovat do výzkumu 3 % HDP, se odhaduje na 700 000. Tento cíl by měl být splněn prostřednictvím řady vzájemně propojených opatření, například zvýšením přitažlivosti vědecké kariéry u mladých lidí, podporou zapojení žen do vědeckého výzkumu, zvyšováním příležitostí pro vzdělávání a mobilitu ve výzkumu, zlepšením kariérních vyhlídek pro výzkumné pracovníky v rámci Společenství a otevřením Společenství státním příslušníkům třetích zemí, kteří by mohli být přijati pro účely výzkumu.

               (5)

               Účelem této směrnice je přispět k dosažení těchto cílů podporou přijímání státních příslušníků třetích zemí pro výzkumné účely a jejich mobility na dobu pobytu delší než tři měsíce, s cílem zvýšit přitažlivost Společenství pro výzkumné pracovníky z celého světa a posílit jeho postavení jako mezinárodního centra výzkumu.

               (6)

               Provádění této směrnice by nemělo být podnětem k „odlivu mozků“ z transformujících se nebo rozvojových zemí. Ve spolupráci se zeměmi původu by měla být přijata podpůrná opatření pro usnadnění zpětného začlenění výzkumných pracovníků v jejich zemích původu a pro usnadnění pohybu výzkumných pracovníků, s cílem vytvořit komplexní migrační politiku.

               (7)

               K dosažení cílů Lisabonského procesu je rovněž důležité posilovat mobilitu výzkumných pracovníků, kteří jsou občany EU, uvnitř Evropské unie, a zejména výzkumných pracovníků z členských států, které přistoupily v roce 2004, pro účely provádění vědeckého výzkumu.

               (8)

               Vzhledem k otevřenosti vyplývající ze změn ve světovém hospodářství a k pravděpodobným požadavkům souvisejícím se splněním cíle investovat do výzkumu 3 % HDP by měli být výzkumní pracovníci ze třetích zemí, na které by se tato směrnice mohla vztahovat, vymezeni široce zejména na základě své kvalifikace a výzkumného projektu, který zamýšlejí provádět.

               (9)

               Jelikož úsilí nezbytné pro dosažení uvedeného tříprocentního cíle se v široké míře dotýká soukromého sektoru, který proto musí v nadcházejících letech zaměstnat více výzkumných pracovníků, patří výzkumné organizace, na které by se tato směrnice mohla vztahovat, do veřejného i soukromého sektoru.

               (10)

               Každý členský stát by měl zajistit, zejména prostřednictvím internetu, aby byly veřejně dostupné co nejúplnější a pravidelně aktualizované informace o výzkumných organizacích schválených podle této směrnice, s nimiž by výzkumní pracovníci mohli uzavřít dohodu o hostování, a o podmínkách a postupech pro vstup na území daného státu a pobyt na jeho území pro účely provádění výzkumu, které byly přijaty podle této směrnice.

               (11)

               Je vhodné usnadnit přijímání výzkumných pracovníků tím, že bude zaveden postup přijímání nezávislý na jejich právním vztahu s hostitelskou výzkumnou organizací a že kromě povolení k pobytu již nebude vyžadováno pracovní povolení. Členské státy by mohly uplatňovat podobná pravidla pro státní příslušníky třetích zemí žádajících o přijetí pro účely výuky v instituci vyššího vzdělávání v rámci výzkumného projektu, v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo správní praxí.

               (12)

               Zároveň by měly být zachovány tradiční způsoby přijímání (jako pracovní poměr nebo odborná stáž), zejména pro doktorandy provádějící výzkum jako studenti, kteří by měly být z oblasti působnosti této směrnice vyňati a na které se vztahuje směrnice Rady 2004/114/ES ze dne 13. prosince 2004 o podmínkách přijímání státních příslušníků třetích zemí za účelem studia, výměnných pobytů žáků, neplacené odborné přípravy nebo dobrovolné služby (5).

               (13)

               Zvláštní postup pro výzkumné pracovníky je založen na spolupráci mezi výzkumnými organizacemi a imigračními orgány v členských státech: k usnadnění a urychlení vstupu výzkumných pracovníků ze třetích zemí na území Společenství a jejich pobytu na tomto území při současném zachování svrchovaných práv členských států, pokud jde o dohled nad imigrací, je výzkumným organizacím v procesu přijímání přisouzena klíčová úloha.

               (14)

               Výzkumné organizace, které byly členskými státy předem schváleny, by měly mít možnost podepsat se státním příslušníkem třetí země dohodu o hostování pro účely provedení výzkumného projektu. Jsou-li podmínky pro vstup a pobyt splněny, vydají členské státy povolení k pobytu na základě dohody o hostování.

               (15)

               Ke zvýšení přitažlivosti Společenství pro výzkumné pracovníky ze třetích zemí by těmto pracovníkům měla být během jejich pobytu přiznána stejná sociální a hospodářská práva, jakých požívají státní příslušníci hostitelského členského státu, v řadě oblastí a možnost vyučovat na institucích vyššího vzdělávání.

               (16)

               Tato směrnice přináší velmi důležité zlepšení v oblasti sociálního zabezpečení, neboť zásada nediskriminace se také vztahuje přímo na osoby přicházející do členského státu přímo ze třetí země. Tato směrnice by však neměla udělovat více práv, než je již stanoveno ve stávajících právních předpisech Společenství v oblasti sociálního zabezpečení státních příslušníků třetích zemí, kteří mají přeshraniční vztahy mezi členskými státy. Tato směrnice by dále neměla poskytovat práva týkající se situací, které jsou mimo oblast působnosti právních předpisů Společenství, jako například rodinní příslušníci bydlící ve třetí zemi.

               (17)

               Je důležité podporovat mobilitu státních příslušníků třetích zemí přijatých pro účely provádění vědeckého výzkumu jako prostředku pro rozvoj a upevnění kontaktů a sítí mezi partnery a pro vytvoření úlohy Evropského výzkumného prostoru. Výzkumní pracovníci by měli mít možnost využívat mobility za podmínek stanovených touto směrnicí. Podmínkami pro využívání mobility podle této směrnice by neměla být dotčena stávající pravidla upravující uznávání platnosti cestovních dokladů.

               (18)

               Zvláštní pozornost je třeba věnovat usnadnění a podpoře zachování jednoty rodinných příslušníků výzkumných pracovníků, v souladu s doporučením Rady ze dne 12. října 2005 o usnadnění přijímání státních příslušníků třetích zemí pro účely provádění vědeckého výzkumu v Evropském společenství (6).

               (19)

               Za účelem zachování jednoty rodin a umožnění mobility by rodinní příslušníci měli mít možnost připojit se k výzkumnému pracovníkovi v jiném členském státě za podmínek určených vnitrostátními právními předpisy tohoto členského státu, včetně jeho závazků vyplývajících z dvoustranných nebo mnohostranných dohod.

               (20)

               Držitelům povolení k pobytu by mělo být v zásadě dovoleno podat žádost o přijetí, jestliže se zdržují na území dotyčného členského státu.

               (21)

               Členské státy by měly mít právo účtovat žadatelům poplatky za vyřízení žádostí o povolení k pobytu.

               (22)

               Touto směrnicí by za žádných okolností nemělo být dotčeno uplatňování nařízení Rady (ES) č. 1030/2002 ze dne 13. června 2002, kterým se stanoví jednotný vzor povolení k pobytu pro státní příslušníky třetích zemí (7).

               (23)

               Cílů této směrnice, totiž zavedení zvláštního postupu přijímání a přijetí podmínek pro vstup a pobyt státních příslušníků třetích zemí pro pobyt v členských státech delší než tři měsíce za účelem provádění výzkumného projektu na základě dohody o hostování s výzkumnou organizací, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, zejména pokud jde o zajištění mobility mezi členskými státy, a proto jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství. Společenství je proto oprávněno přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku tato směrnice nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.

               (24)

               Členské státy by měly uvést v účinek ustanovení této směrnice bez diskriminace na základě pohlaví, rasy, barvy pleti, etnického nebo sociálního původu, genetických vlastností, jazyka, náboženského vyznání nebo víry, politických nebo jiných názorů, příslušnosti k národnostní menšině, majetku, rodu, postižení, věku nebo sexuální orientace.

               (25)

               Tato směrnice ctí základní práva a zachovává zásady uznané zejména v Listině základních práv Evropské unie.

               (26)

               Podle bodu 34 interinstitucionální dohody o zdokonalení tvorby právních předpisů se členské státy vybízejí k tomu, aby pro sebe i v zájmu Společenství vypracovávaly vlastní tabulky, z nichž bude co nejvíce patrný vzájemný vztah mezi touto směrnicí a prováděcími opatřeními, a tyto tabulky zveřejnily.

               (27)

               V souladu s článkem 3 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, oznámilo Irsko dopisem ze dne 1. července 2004 své přání účastnit se přijímání a používání této směrnice.

               (28)

               V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, a aniž je dotčen článek 4 uvedeného protokolu, se Spojené království neúčastní přijímání této směrnice, a proto pro ně není závazná ani použitelná.

               (29)

               V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, se Dánsko neúčastní přijímání této směrnice, a proto pro ně není závazná ani použitelná,

         PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
   KAPITOLA I
   OBECNÁ USTANOVENÍ
   Článek 1
   Účel
   Tato směrnice stanoví podmínky pro přijímání výzkumných pracovníků ze třetích zemí do členských států na dobu delší než tři měsíce pro účely provedení výzkumného projektu na základě dohody o hostování uzavřené s výzkumnými organizacemi.
   Článek 2
   Definice
   Pro účely této směrnice se rozumí:

               a)

               „státním příslušníkem třetí země“ osoba, která není občanem Unie ve smyslu čl. 17 odst. 1 Smlouvy;

               b)

               „výzkumem“ tvůrčí práce prováděná na systematickém základě s cílem zvýšit úroveň znalostí, včetně znalostí o člověku, kultuře a společnosti, a využití těchto znalostí k navržení nových aplikací;

               c)

               „výzkumnou organizací“ veřejná nebo soukromá organizace provádějící výzkum, která byla členským státem pro účely této směrnice schválena v souladu s jeho právními předpisy nebo správní praxí;

               d)

               „výzkumným pracovníkem“ státní příslušník třetí země, který má náležitou vysokoškolskou kvalifikaci umožňující přístup k doktorandským programům a který je vybrán výzkumnou organizací pro provedení výzkumného projektu, pro nějž se obvykle daná kvalifikace vyžaduje;

               e)

               „povolením k pobytu“ povolení nesoucí označení „výzkumný pracovník“, vydané orgány členského státu a umožňující státnímu příslušníku třetí země oprávněně pobývat na jeho území v souladu s čl. 1 odst. 2 písm. a) nařízení (ES) č. 1030/2002.

         Článek 3
   Oblast působnosti
   1.   Tato směrnice se vztahuje na státní příslušníky třetích zemí, kteří požádají o přijetí na území členského státu pro účely provedení výzkumného projektu.
   2.   Tato směrnice se nevztahuje na:

               a)

               státní příslušníky třetích zemí, kteří v členském státě pobývají jako žadatelé o mezinárodní ochranu nebo v rámci programů dočasné ochrany;

               b)

               státní příslušníky třetích zemí, kteří jako studenti ve smyslu směrnice 2004/114/ES žádají o pobyt v členském státě pro účely provádění výzkumu vedoucího k získání doktorského titulu;

               c)

               státní příslušníky třetích zemí, jejichž vypovězení bylo odloženo z faktických nebo právních důvodů;

               d)

               výzkumné pracovníky vyslané výzkumnou organizací do jiné výzkumné organizace v jiném členském státě.

         Článek 4
   Příznivější ustanovení
   1.   Touto směrnicí nejsou dotčena příznivější ustanovení:

               a)

               dvoustranných nebo mnohostranných dohod uzavřených mezi Společenstvím nebo mezi Společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a jednou nebo více třetími zeměmi na straně druhé;

               b)

               dvoustranných nebo mnohostranných dohod uzavřených mezi jedním nebo více členskými státy a jednou nebo více třetími zeměmi.

         2.   Touto směrnicí není dotčeno právo členských států přijmout nebo zachovat předpisy příznivější pro osoby, na které se směrnice vztahuje.
   KAPITOLA II
   VÝZKUMNÉ ORGANIZACE
   Článek 5
   Schválení
   1.   Každá výzkumná organizace, která si přeje přijmout jako hostitelská organizace výzkumného pracovníka v rámci postupu přijímání stanoveného touto směrnicí, musí být nejdříve pro tento účel schválena dotyčným členským státem.
   2.   Schvalování výzkumných organizací musí být v souladu s postupy stanovenými vnitrostátními právními předpisy nebo správní praxí členských států. Žádosti o schválení podávají veřejné i soukromé organizace v souladu s těmito postupy na základě svých statutárních povinností nebo předmětu podnikání, přičemž náležitě prokáží, že se zabývají výzkumem.
   Schválení udělené výzkumné organizaci platí po dobu nejméně pěti let. Ve výjimečných případech mohou členské státy udělit schválení na kratší dobu.
   3.   Členské státy mohou v souladu se svými vnitrostátními právními předpisy požadovat písemný závazek výzkumné organizace, že v případě, kdy výzkumný pracovník neoprávněně setrvá na území dotyčného členského státu, ponese uvedená organizace odpovědnost za náhradu nákladů souvisejících s jeho pobytem a navrácením, které byly hrazeny z veřejných prostředků. Finanční odpovědnost výzkumné organizace končí nejpozději šest měsíců po skončení dohody o hostování.
   4.   Členské státy mohou stanovit, že do dvou měsíců ode dne skončení dotyčné dohody o hostování předloží schválená organizace příslušným orgánům, které členské státy k tomuto účelu určí, potvrzení o provedení prací v rámci každého z výzkumných projektů, k nimž byla podepsána dohoda o hostování podle článku 6.
   5.   Příslušné orgány v každém členském státě pravidelně zveřejňují a aktualizují seznamy výzkumných organizací schválených pro účely této směrnice.
   6.   Členský stát může kromě jiných opatření odmítnout prodloužit schválení výzkumné organizace nebo rozhodnout o odnětí tohoto schválení, jestliže daná výzkumná organizace přestane splňovat podmínky stanovené v odstavcích 2, 3 a 4 nebo jestliže bylo schválení získáno podvodem či pokud výzkumná organizace podepsala dohodu o hostování se státním příslušníkem třetí země podvodným nebo nedbalým způsobem. Je-li schválení zamítnuto nebo odňato, může být dotyčné organizaci uložen zákaz znovu podat žádost o schválení po dobu až pěti let ode dne zveřejnění rozhodnutí o odnětí nebo neprodloužení schválení.
   7.   Členské státy mohou ve svých vnitrostátních právních předpisech určit důsledky odnětí schválení nebo zamítnutí prodloužení schválení pro stávající dohody o hostování uzavřené v souladu s článkem 6, jakož i důsledky pro povolení k pobytu dotyčných výzkumných pracovníků.
   Článek 6
   Dohoda o hostování
   1.   Výzkumná organizace, která si přeje přijmout jako hostitelská organice výzkumného pracovníka, podepíše s tímto pracovníkem dohodu o hostování, kterou se výzkumný pracovník zaváže provést výzkumný projekt a organizace se zaváže výzkumného pracovníka k tomuto účelu přijmout jako hostitelská organizace, aniž je dotčen článek 7.
   2.   Výzkumná organizace může dohodu o hostování podepsat pouze v případě, že jsou splněny tyto podmínky:

               a)

               příslušné orgány organizace výzkumný projekt přijaly po ověření

                           i)

                           účelu a trvání výzkumu a dostupnosti finančních zdrojů potřebných pro jeho provedení,

                           ii)

                           kvalifikace výzkumného pracovníka s ohledem na cíle výzkumu, prokázané ověřenou kopií o jeho dosaženém vzdělání podle čl. 2 písm. d);

               b)

               během svého pobytu má výzkumný pracovník na každý měsíc dostatečné prostředky na krytí svých výdajů a cestovních nákladů pro návrat do své země v souladu s minimální částkou zveřejněnou k tomuto účelu daným členským státem, aniž by musel využívat systém sociální pomoci tohoto členského státu;

               c)

               během svého pobytu má výzkumný pracovník zdravotní pojištění pro všechna rizika, proti kterým jsou běžně pojištěni státní příslušníci dotyčného členského státu;

               d)

               dohoda o hostování stanoví právní vztah a pracovní podmínky výzkumných pracovníků.

         3.   Po podpisu dohody o hostování může být po výzkumné organizaci v souladu s vnitrostátními právními předpisy požadováno, aby výzkumnému pracovníkovi poskytla individuální prohlášení o převzetí finanční odpovědnosti za náklady ve smyslu čl. 5 odst. 3.
   4.   Dohoda o hostování automaticky končí, jestliže výzkumný pracovník není přijat nebo jestliže mezi výzkumným pracovníkem a výzkumnou organizací dojde k ukončení právního vztahu.
   5.   Výzkumné organizace neprodleně vyrozumí orgán určený k tomuto účelu členskými státy o každé okolnosti, která by mohla zabránit provádění dané dohody o hostování.
   KAPITOLA III
   PŘIJÍMÁNÍ VÝZKUMNÝCH PRACOVNÍKŮ
   Článek 7
   Podmínky přijetí
   1.   Státní příslušník třetí země žádající o přijetí pro účely stanovené v této směrnici:

               a)

               předloží platný cestovní doklad určený vnitrostátními právními předpisy. Členské státy mohou požadovat, aby byl cestovní doklad platný alespoň po dobu platnosti povolení k pobytu;

               b)

               předloží dohodu o hostování, kterou podepsal s výzkumnou organizací podle čl. 6 odst. 2 a

               c)

               případně předloží prohlášení o finanční odpovědnosti vydané výzkumnou organizací podle čl. 6 odst. 3 a

               d)

               nesmí být pokládán za osobu představující hrozbu pro veřejný pořádek, veřejnou bezpečnost nebo veřejné zdraví.

         Členské státy zkontrolují, zda jsou všechny podmínky uvedené v písmenech a), b), c) a d) splněny.
   2.   Členské státy mohou také kontrolovat podmínky, na nichž byla dohoda o hostování založena a uzavřena.
   3.   Po ukončení kontroly uvedené v odstavcích 1 a 2 s kladným výsledkem jsou výzkumní pracovníci přijati na území členských států pro účely provádění dohody o hostování.
   Článek 8
   Doba platnosti povolení k pobytu
   Členské státy vydávají povolení k pobytu na dobu nejméně jednoho roku a toto povolení prodlouží, pokud jsou nadále splňovány podmínky stanovené v článcích 6 a 7. Má-li výzkumný projekt trvat méně než jeden rok, vydá se povolení k pobytu na dobu trvání projektu.
   Článek 9
   Rodinní příslušníci
   1.   Rozhodne-li členský stát o udělení povolení k pobytu rodinným příslušníkům výzkumného pracovníka, je doba platnosti jejich povolení k pobytu shodná s dobou platnosti povolení k pobytu vydaného výzkumnému pracovníkovi, pokud to doba platnosti jejich cestovních dokladů umožňuje. V řádně odůvodněných případech může být doba platnosti povolení k pobytu rodinného příslušníka výzkumného pracovníka zkrácena.
   2.   Vydání povolení k pobytu rodinným příslušníkům výzkumného pracovníka přijatého do členského státu nesmí být podmíněno požadavkem na minimální dobu pobytu výzkumného pracovníka.
   Článek 10
   Odnětí nebo neprodloužení povolení k pobytu
   1.   Členské státy mohou odejmout nebo odmítnout prodloužit povolení k pobytu vydané na základě této směrnice, pokud bylo získáno podvodným způsobem nebo pokud vyjde najevo, že jeho držitel nesplňoval nebo již nesplňuje podmínky pro vstup a pobyt stanovené v článcích 6 a 7 nebo svůj pobyt využívá k jiným účelům, než pro které mu byl povolen.
   2.   Členské státy mohou odejmout nebo odmítnout prodloužit povolení k pobytu z důvodu veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti nebo veřejného zdraví.
   KAPITOLA IV
   PRÁVA VÝZKUMNÝCH PRACOVNÍKŮ
   Článek 11
   Výuka
   1.   Výzkumní pracovníci přijatí podle této směrnice mohou vyučovat v souladu s vnitrostátními právními předpisy.
   2.   Členské státy mohou pro výukovou činnost stanovit maximální počet hodin nebo dní.
   Článek 12
   Rovné zacházení
   Držitelé povolení k pobytu mají nárok na stejné zacházení jako u státních příslušníků, pokud jde o:

               a)

               uznávání diplomů, osvědčení a jiných odborných kvalifikací v souladu s příslušnými vnitrostátními postupy;

               b)

               pracovní podmínky, včetně mzdy a propouštění;

               c)

               odvětví sociálního zabezpečení podle definice v nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby, osoby samostatně výdělečně činné a jejich rodinné příslušníky pohybující se v rámci Společenství (8). Zvláštní ustanovení v příloze nařízení Rady (ES) č. 859/2003 ze dne 14. května 2003, kterým se působnost nařízení (EHS) č. 1408/71 a nařízení (EHS) č. 574/72 rozšiřuje na státní příslušníky třetích zemí, na které se tato nařízení dosud nevztahují pouze z důvodu jejich státní příslušnosti (9), se použijí obdobně;

               d)

               daňové výhody;

               e)

               přístup ke zboží a službám a dodávky zboží a služeb poskytovaných veřejnosti.

         Článek 13
   Mobilita mezi členskými státy
   1.   Státní příslušník třetí země, který byl přijat jako výzkumný pracovník podle této směrnice, může provádět část svého výzkumu v jiném členském státě za podmínek stanovených v tomto článku.
   2.   Pobývá-li výzkumný pracovník v jiném členském státě po dobu nejvýše tří měsíců, může být výzkum proveden na základě dohody o hostování uzavřené v prvním členském státě, za předpokladu, že má daný výzkumný pracovník v tomto jiném členském státě dostatečné prostředky a není v něm považován za hrozbu pro veřejný pořádek, veřejnou bezpečnost nebo veřejné zdraví.
   3.   Pobývá-li výzkumný pracovník v jiném členském státě po dobu delší než tři měsíce, mohou členské státy vyžadovat novou dohodu o hostování pro účely provádění výzkumu v dotyčném členském státě. V každém případě musí být ve vztahu k dotyčnému členskému státu splněny podmínky stanovené v článcích 6 a 7.
   4.   Stanoví-li související právní předpisy pro využívání mobility vízovou povinnost nebo povinnost mít povolení k pobytu, je toto vízum nebo povolení k pobytu uděleno včas ve lhůtě, která nenaruší provádění výzkumu a současně ponechá příslušným orgánům dostatečný čas pro vyřízení žádostí.
   5.   Členské státy nevyžadují, aby výzkumný pracovník za účelem podání žádosti o vízum nebo povolení k pobytu opustil jejich území.
   KAPITOLA V
   POSTUP A PRŮHLEDNOST
   Článek 14
   Žádosti o přijetí
   1.   Členské státy určí, zda má žádost o povolení k pobytu podávat výzkumný pracovník nebo dotyčná výzkumná organizace.
   2.   Žádost se přijímá a posuzuje, jestliže dotyčný státní příslušník třetí země pobývá mimo území členských států, jimiž by chtěl být přijat.
   3.   Členské státy mohou v souladu se svými vnitrostátními právními předpisy přijmout žádost předloženou v okamžiku, kdy se dotyčný státní příslušník třetí země již nachází na jejich území.
   4.   Státnímu příslušníku třetí země, který podal žádost a splňuje podmínky článků 6 a 7, poskytne dotyčný členský stát všechny prostředky pro získání potřebných víz.
   Článek 15
   Procesní záruky
   1.   Příslušné orgány členských států co nejdříve přijmou rozhodnutí o úplné žádosti a případně stanoví zrychlený postup.
   2.   Nejsou-li informace poskytnuté na podporu žádosti dostatečné, může být posuzování žádosti pozastaveno a příslušné orgány vyrozumí žadatele o tom, které další informace potřebují.
   3.   Každé rozhodnutí o zamítnutí žádosti o povolení k pobytu je dotyčnému státnímu příslušníku třetí země oznámeno v souladu s oznamovacími postupy podle odpovídajících vnitrostátních právních předpisů. V oznámení musí být uvedeny případné opravné prostředky, které může dotyčná osoba využít, a lhůta pro jejich podání.
   4.   Pokud je žádost zamítnuta nebo povolení k pobytu vydané v souladu s touto směrnicí odňato, má dotyčná osoba právo podat proti tomuto rozhodnutí žalobu k orgánům dotyčného členského státu.
   KAPITOLA VI
   ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
   Článek 16
   Zprávy
   Pravidelně a poprvé nejpozději tři roky po vstupu této směrnice v platnost předkládá Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování této směrnice v členských státech a případně navrhuje nezbytné změny.
   Článek 17
   Provedení
   1.   Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 12. října 2005.
   Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
   2.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
   Článek 18
   Přechodná ustanovení
   Odchylně od kapitoly III nejsou členské státy povinny vydávat povolení v souladu s touto směrnicí v podobě povolení k pobytu po dobu až dvou let po uplynutí lhůty stanovené v čl. 17 odst. 1.
   Článek 19
   Společný prostor cestování
   Ničím v této směrnici není dotčeno právo Irska na zachování režimu pro společný prostor cestování uvedeného v Protokolu o použití některých hledisek článku 14 Smlouvy o založení Evropského společenství na Spojené království a Irsko, přiloženém Amsterodamskou smlouvu ke Smlouvě o Evropské unii a Smlouvě o založení Evropského společenství.
   Článek 20
   Vstup v platnost
   Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 21
   Určení
   Tato směrnice je určena členským státům v souladu se Smlouvou o založení Evropského společenství.

      V Lucemburku dne 12. října 2005.

            Za Radu

            předseda

         C. CLARKE

      (1)  Stanovisko ze dne 12. dubna 2005 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku).

      (2)  Úř. věst. C 120, 20.5.2005, s. 60.

      (3)  Úř. věst. C 71, 22.3.2005, s. 6.

      (4)  Rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1513/2002/ES ze dne 27. června 2002 o šestém rámcovém programu Evropského společenství pro výzkum, technický rozvoj a demonstrace přispívajícím k vytvoření Evropského výzkumného prostoru a k inovacím (2002–2006) (Úř. věst. L 232, 29.8.2002, s. 1). Rozhodnutí ve znění rozhodnutí č. 786/2004/ES (Úř. věst. L 138, 30.4.2004, s. 7).

      (5)  Úř. věst. L 375, 23.12.2004, s. 12.

      (6)  Viz strana 26 v tomto čísle Úředního věstníku.

      (7)  Úř. věst. L 157, 15.6.2002, s. 1.

      (8)  Úř. věst. L 149, 5.7.1971, s. 2. Nařízení naposledy pozměněné nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 647/2005 (Úř. věst. L 117, 4.5.2005, s. 1).

      (9)  Úř. věst. L 124, 20.5.2003, s. 1.


title: Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/21/ES ze dne 23. dubna 2009 o souladu s požadavky na stát vlajky (Text s významem pro EHP)

text:
               28.5.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 131/132

      SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2009/21/ES
   ze dne 23. dubna 2009
   o souladu s požadavky na stát vlajky
   (Text s významem pro EHP)
   EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 80 odst. 2 této smlouvy,
   s ohledem na návrh Komise,
   s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
   s ohledem na stanovisko Výboru regionů (2),
   v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy (3),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Bezpečnost námořní dopravy Společenství a občanů, kteří ji využívají, a ochrana životního prostředí by měly být vždy zajištěny.

               (2)

               Pro mezinárodní námořní dopravu byl vytvořen komplexní rámec pro zvýšení námořní bezpečnosti a ochrany životního prostředí s ohledem na znečištění z lodí přijetím řady úmluv, jejichž depozitářem je Mezinárodní námořní organizace (IMO).

               (3)

               Podle ustanovení Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu z roku 1982 (UNCLOS) a úmluv, jejichž depozitářem je IMO (dále jen „úmluvy IMO“), odpovídají smluvní státy uvedených nástrojů za zveřejnění právních předpisů a za přijetí veškerých případných nezbytných opatření k tomu, aby se uvedené nástroje prováděly v plném rozsahu, a byla tak z hlediska bezpečnosti života na moři a ochrany mořského životního prostředí loď způsobilá k zamýšlenému provozu a obsazena způsobilým lodním personálem.

               (4)

               Náležitou pozornost je třeba věnovat Úmluvě o práci na moři, přijaté Mezinárodní organizací práce v roce 2006, která rovněž zahrnuje povinnosti týkající se státu vlajky.

               (5)

               Dne 9. října 2008 členské státy přijaly prohlášení, v nichž jednomyslně uznaly význam uplatňování mezinárodních úmluv vztahujících se na povinnosti státu vlajky s cílem zvýšit námořní bezpečnost a přispět k zabránění znečištění loděmi.

               (6)

               Provádění postupů doporučených ze strany IMO v MSC/Circ.1140/MEPC/Circ.424 ze dne 20. prosince 2004 o převodu lodí mezi státy by mělo posílit ustanovení týkající se změny vlajky v úmluvách IMO a v právních předpisech Společenství o námořní bezpečnosti a mělo by zvýšit transparentnost ve vztahu mezi státy vlajky v zájmu námořní bezpečnosti.

               (7)

               Dostupnost informací o lodích plujících pod vlajkou členského státu, jakož i o lodích, které se již nenacházejí v rejstříku členského státu, by měla zvýšit transparentnost, pokud jde o provoz flotily, a přispět k lepšímu sledování povinností státu vlajky a k zajištění stejných pravidel pro všechny správy.

               (8)

               Ve snaze napomoci členským státům, aby dále zlepšovaly svou činnost jako státy vlajky, měla by správa těchto států být pravidelně podrobována auditu.

               (9)

               Certifikace kvality správních postupů v souladu s normami Mezinárodní organizace pro normalizaci (ISO) nebo s rovnocennými normami by měla dále zajistit rovné podmínky pro všechny správy.

               (10)

               Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999, o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi (4).

               (11)

               Jelikož cílů této směrnice, totiž zavedení a provádění příslušných opatření v oblasti politiky námořní dopravy, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jich může být z důvodu rozsahu a účinků této směrnice lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou proporcionality, stanovenou v uvedeném článku, nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů,

         PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   Předmět
   1.   Účelem této směrnice je:

               a)

               zajistit, aby členské státy účinně a důsledně plnily své povinnosti jako státy vlajky, a

               b)

               prohloubit bezpečnost a zabránit znečišťování z lodí plujících pod vlajkou členského státu.

         2.   Touto směrnicí nejsou dotčeny námořní předpisy Společenství, které jsou uvedeny v čl. 2 odst. 2 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2099/2002 ze dne 5. listopadu 2002, kterým se zřizuje Výbor pro námořní bezpečnost a zabránění znečištění z lodí (COSS) (5), a směrnice Rady 1999/63/ES ze dne 21. června 1999 o dohodě o úpravě pracovní doby námořníků uzavřené mezi Svazem provozovatelů námořních plavidel Evropského společenství (ECSA) a Federací odborů pracovníků v dopravě v Evropské unii (FST) (6).
   Článek 2
   Oblast působnosti
   Tato směrnice se vztahuje na správu toho státu, pod jehož vlajkou loď pluje.
   Článek 3
   Definice
   Pro účely této směrnice se rozumí:

               a)

               „lodí“ loď nebo plavidlo, jež pluje pod vlajkou členského státu spadajícího do oblasti působnosti příslušných úmluv IMO a jež potřebují osvědčení;

               b)

               „správou“ příslušné orgány členského státu, pod jehož vlajkou loď pluje;

               c)

               „uznaným subjektem“ subjekt uznaný v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 391/2009 ze dne 23. dubna 2009, kterým se stanoví společná pravidla a normy pro subjekty pověřené inspekcemi lodí a prohlídkami lodí (přepracované znění) (7);

               d)

               „osvědčeními“ zákonná osvědčení vydaná v souvislosti s příslušnými úmluvami IMO;

               e)

               „auditem IMO“ audit provedený v souladu s ustanoveními rezoluce A.974 (24) přijaté shromážděním IMO dne 1. prosince 2005.

         Článek 4
   Podmínky provozu lodi, které bylo uděleno právo plout pod vlajkou členského státu
   1.   Než dotyčný členský stát umožní provoz lodi, které bylo uděleno právo plout pod jeho vlajkou, přijme opatření, jež považuje za vhodná, aby zajistil, že příslušná loď splňuje platná mezinárodní pravidla a předpisy. Veškerými přiměřenými prostředky ověří zejména záznamy týkající se bezpečnosti lodi. V případě potřeby konzultuje bývalý stát vlajky s cílem stanovit, zda byly odstraněny všechny vzniklé nedostatky či problémy týkající se bezpečnosti, které bývalý stát vlajky zjistil jako nedořešené.
   2.   Kdykoli další stát vlajky požádá o informace o lodi, která dříve plula pod vlajkou některého členského státu, poskytne tento členský stát neprodleně dožadujícímu se státu vlajky podrobnosti o vzniklých nedostatcích či jakékoli další důležité informace týkající se bezpečnosti.
   Článek 5
   Zadržení lodě plující pod vlajkou členského státu
   V případě, že správa členského státu obdrží informace o tom, že loď plující pod vlajkou tohoto členského státu byla zadržena státem přístavu, dohlédne v souladu s postupy stanovenými pro tento účel na to, aby byla loď uvedena do souladu s příslušnými úmluvami IMO.
   Článek 6
   Doprovodná opatření
   Členské státy zajistí, aby byly pro účely této směrnice uchovávány a rychle dostupné alespoň tyto informace týkající se lodí plujících pod jejich vlajkou:

               a)

               údaje o lodi (název, číslo IMO atd.);

               b)

               data prohlídek, včetně případných dodatečných a doplňkových prohlídek a auditů;

               c)

               identifikace uznaných subjektů zapojených do certifikace a klasifikace lodi;

               d)

               identifikace příslušného orgánu, který provedl inspekce lodi podle ustanovení o státní přístavní inspekci, a data těchto inspekcí;

               e)

               výsledek státní přístavní inspekce (nedostatky: ano nebo ne; zadržení: ano nebo ne);

               f)

               informace o námořních nehodách;

               g)

               identifikace lodí, které během posledních dvanácti měsíců ukončily plavbu pod vlajkou dotyčného členského státu.

         Článek 7
   Audity ve státě vlajky
   Členské státy přijmou opatření nezbytná k tomu, aby byla jejich správa alespoň jednou za sedm let podrobena auditu IMO, s výhradou kladné odpovědi IMO na včasnou žádost daného členského státu, a zveřejní výsledek tohoto auditu v souladu s příslušnými vnitrostátními právními předpisy o zachování důvěrnosti.
   Tento článek se použije do 17. června 2017 nebo dříve, jak stanoví Komise regulativním postupem podle čl. 10 odst. 2, pokud vstoupí v platnost povinný systém auditu členského státu IMO.
   Článek 8
   Systém řízení kvality a vnitřní hodnocení
   1.   Do 17. června 2012 každý členský stát vypracuje, zavede a udržuje systém řízení kvality týkající se operativních částí činností správy prováděné státem vlajky. Tento systém kvality by měl být certifikován v souladu s příslušnými mezinárodními normami kvality.
   2.   Členské státy, které jsou uvedeny na černé listině nebo které jsou dva roky po sobě na šedé listině zveřejněné v nejnovější výroční zprávě Pařížského memoranda o porozumění o státní přístavní inspekci, poskytnou Komisi zprávu o své činnosti jakožto státu vlajky nejpozději čtyři měsíce po zveřejnění této výroční zprávy.
   Ve zprávě se uvede analýza hlavních důvodů nesouladu, v jehož důsledku došlo k zadržením, jakož i nedostatků, jež vedly k zápisu na černou nebo šedou listinu
   Článek 9
   Zprávy
   Každých pět let a poprvé do 17. června 2012 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování této směrnice.
   Tato zpráva bude obsahovat posouzení činnosti členských států jakožto států vlajky.
   Článek 10
   Postup projednávání ve výboru
   1.   Komisi je nápomocen Výbor pro námořní bezpečnost a zabránění znečištění z lodí (COSS) zřízený článkem 3 nařízení (ES) č. 2099/2002.
   2.   Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 uvedeného rozhodnutí.
   Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je dva měsíce.
   Článek 11
   Provedení
   1.   Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 17. června 2011. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
   Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
   2.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
   Článek 12
   Vstup v platnost
   Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 13
   Určení
   Tato směrnice je určena členským státům.

      Ve Štrasburku dne 23. dubna 2009.

            Za Evropský parlament

            předseda

         H.-G. PÖTTERING

            Za Radu

            předseda

         P. NEČAS

      (1)  Úř. věst. C 318, 23.12.2006, s. 195.

      (2)  Úř. věst. C 229, 22.9.2006, s. 38.

      (3)  Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 29. března 2007 (Úř. věst. C 27 E, 31.1.2008, s. 140), společný postoj Rady ze dne 9. prosince 2008 (Úř. věst. C 330 E, 30.12.2008, s. 13) a postoj Evropského parlamentu ze dne 11. března 2009 (dosud nezveřejněný v Úředním věstníku).

      (4)  Úř. věst. L 184, 17.7.1999, s. 23.

      (5)  Úř. věst. L 324, 29.11.2002, s. 1.

      (6)  Úř. věst. L 167, 2.7.1999, s. 33.

      (7)  Viz strana 11 v tomto čísle Úředního věstníku.