title: Směrnice Komise 2003/90/ES ze dne 6. října 2003, kterou se stanoví prováděcí opatření k článku 7 směrnice Rady 2002/53/ES, pokud jde o minimum znaků, na které se zkoušky vztahují, a minimální podmínky pro zkoušení určitých odrůd druhů zemědělských rostlinText s významem pro EHP

text:
Důležité právní upozornění

|

32003L0090

Úřední věstník L 254 , 08/10/2003 S. 0007 - 0010

		Směrnice Komise 2003/90/ESze dne 6. října 2003,kterou se stanoví prováděcí opatření k článku 7 směrnice Rady 2002/53/ES, pokud jde o minimum znaků, na které se zkoušky vztahují, a minimální podmínky pro zkoušení určitých odrůd druhů zemědělských rostlin(Text s významem pro EHP)KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,s ohledem na směrnici Rady 2002/53/ES ze dne 13. června 2002 o Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin [1], a zejména na čl. 7 odst. 2 písm. a) a b) uvedené směrnice,vzhledem k těmto důvodům:(1) Směrnice Komise 72/180/EHS ze dne 14. dubna 1972, kterou se stanoví charakteristické znaky a minimální podmínky pro kontrolu odrůd zemědělských rostlin [2], ve znění směrnice 2002/8/ES [3], stanoví pro účely úředního zařazení odrůd do katalogů členských států minimum znaků, na které se zkoušky různých druhů vztahují, a minimální požadavky pro provádění těchto zkoušek.(2) Správní rada Odrůdového úřadu Společenství (CPVO), zřízeného nařízením Rady (ES) č. 2100/94 ze dne 27. července 1994 o odrůdových právech Společenství [4], naposledy pozměněným nařízením (ES) č. 1650/2003 [5], vydala obecné zásady týkající se podmínek zkoušení odrůd, pokud jde o určité druhy.(3) Na mezinárodní úrovni existují obecné zásady, které stanoví podmínky pro zkoušení odrůd. Tyto obecné zásady vypracovala Mezinárodní unie pro ochranu nových odrůd rostlin (UPOV).(4) Směrnice 72/180/EHS byla pozměněna směrnicí 2002/8/ES, aby byl zajištěn soulad mezi obecnými zásadami zkoušení Odrůdového úřadu Společenství a podmínkami pro zkoušení odrůd za účelem jejich zařazení do národních katalogů odrůd členských států, pokud byly obecné zásady zkoušení Odrůdovým úřadem Společenství stanoveny. Odrůdový úřad Společenství od té doby vydal obecné zásady pro řadu dalších druhů.(5) Měl by být zajištěn soulad mezi obecnými zásadami zkoušení Odrůdového úřadu Společenství a podmínkami vztahujícími se na odrůdy pro účely jejich zařazení do národních katalogů členských států.(6) Pokud Odrůdový úřad Společenství dosud nevypracoval zvláštní zásady, měl by se systém Společenství opírat o obecné zásady Mezinárodní unie pro ochranu nových odrůd rostlin. Vnitrostátní právní předpisy se použijí pro druhy, které nespadají do působnosti této směrnice.(7) Směrnice 72/180/EHS by proto měla být zrušena.(8) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 11. Členské státy stanoví, že do národního katalogu ve smyslu čl. 3 odst. 1 směrnice 2002/53/ES jsou zařazeny odrůdy druhů zemědělských rostlin, které splňují požadavky stanovené v odstavcích 2 a 3.2. Pokud jde o odlišnost, stálost a uniformitu:a) druhy uvedené v příloze I splňují podmínky stanovené v "Protokolech pro zkoušky odlišnosti, stálosti a uniformity" správní rady Odrůdového úřadu Společenství (CPVO), jejichž seznam je uveden v této příloze;b) druhy uvedené v příloze II vyhovují obecným zásadám pro provádění zkoušek odlišnosti, stálosti a uniformity Mezinárodní unie pro ochranu nových odrůd rostlin (UPOV), jejichž seznam je uveden v této příloze.3. Pokud jde o krajinnou nebo užitnou hodnotu, odrůdy vyhovují podmínkám stanoveným v příloze III, aniž je dotčen čl. 4 odst. 2 směrnice.Článek 2Použijí se všechny odrůdové znaky ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. a) a všechny znaky, které jsou označené hvězdičkou (*) v obecných zásadách pro provádění zkoušek uvedených v čl. 1 odst. 2 písm. b), pokud pozorování některého znaku není znemožněno projevem jiných znaků a pokud projevu znaku nebrání podmínky prostředí, za kterých se zkoušení provádí.Článek 3Členské státy zajistí, aby v době provádění zkoušek byly u druhů uvedených v přílohách I a II splněny minimální požadavky pro provádění zkoušek týkající se schématu zkoušek a podmínek pěstování, jak jsou stanoveny v obecných zásadách uvedených v těchto přílohách.Článek 4Směrnice 72/180/EHS se zrušuje.Článek 51. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. března 2004. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.Článek 61. Pokud ke dni vstupu této směrnice v platnost nebyla určitá odrůda přijata pro zápis do společného katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin a úřední zkoušky byly zahájeny před tímto datem v souladu sea) směrnicí 72/180/EHS nebob) s obecnými zásadami Odrůdového úřadu Společenství uvedenými v příloze I či s obecnými zásadami Mezinárodní unie pro ochranu nových odrůd rostlin uvedenými v příloze II, v závislosti na druhu,má se za to, že dotyčná odrůda splňuje požadavky této směrnice.2. Odstavec 1 se použije pouze tehdy, pokud zkoušky vedou k závěru, že odrůda je v souladu s ustanovenímia) směrnice 72/180/EHS nebob) obecných zásad Odrůdového úřadu Společenství uvedených v příloze I či obecných zásad Mezinárodní unie pro ochranu nových odrůd rostlin uvedených v příloze II, v závislosti na druhu.Článek 7Tato směrnice vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.Článek 8Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 6. října 2003.Za KomisiDavid Byrnečlen Komise[1] Úř. věst. L 193, 20.7.2002, s. 1.[2] Úř. věst. L 108, 8.5.1972, s. 8.[3] Úř. věst. L 37, 7.2.2002, s. 7.[4] Úř. věst. L 227, 1.9.1994, s. 1.[5] Úř. věst. L 245, 29.9.2003, s. 28.--------------------------------------------------PŘÍLOHA ISEZNAM DRUHŮ, KTERÉ MUSEJÍ BÝT V SOULADU S OBECNÝMI ZÁSADAMI ZKOUŠENÍ ODRŮDOVÉHO ÚŘADU SPOLEČENSTVÍSlunečnice, protokol TP-8 ze dne 31. 10. 2002Ječmen, protokol TP-19 ze dne 27. 3. 2002Žito, protokol TP-58 ze dne 31. 10. 2002Pšenice setá, protokol TP-03/2 ze dne 27. 3. 2002Pšenice tvrdá, protokol TP-120 ze dne 27. 3. 2002Kukuřice, protokol TP-02 ze dne 15. 11. 2001Brambor, protokol TP-23 ze dne 27. 3. 2002Znění těchto protokolů je možné najít na internetových stránkách Odrůdového úřadu Společenství (www.cpvo.eu.int).--------------------------------------------------PŘÍLOHA IISEZNAM DRUHŮ, KTERÉ MUSEJÍ BÝT V SOULADU S OBECNÝMI ZÁSADAMI ZKOUŠENÍ MEZINÁRODNÍ UNIE PRO OCHRANU NOVÝCH ODRŮD ROSTLINKrmná řepa, obecné zásady TG/150/3 ze dne 4. 11. 1994Psineček psí, obecné zásady TG/30/6 ze dne 12. 10. 1990Psineček obrovský, obecné zásady TG/30/6 ze dne 12. 10. 1990Psineček výběžkatý, obecné zásady TG/30/6 ze dne 12. 10. 1990Psineček tenký, obecné zásady TG/30/6 ze dne 12. 10. 1990Sveřep samužníkovitý, obecné zásady TG/180/3 ze dne 4. 4. 2001Sveřep sitkovský, obecné zásady TG/180/3 ze dne 4. 4. 2001Srha laločnatá, obecné zásady TG/31/8 ze dne 17. 4. 2002Kostřava rákosovitá, obecné zásady TG/39/8 ze dne 17. 4. 2002Kostřava ovčí, obecné zásady TG/67/4 ze dne 12. 11. 1980Kostřava luční, obecné zásady TG/39/8 ze dne 17. 4. 2002Kostřava červená, obecné zásady TG/67/4 ze dne 12. 11. 1980Jílek mnohokvětý, obecné zásady TG/4/7 ze dne 12. 10. 1990Jílek vytrvalý, obecné zásady TG/4/7 ze dne 12. 10. 1990Jílek hybridní, obecné zásady TG/4/7 ze dne 12. 10. 1990Bojínek cibulkatý, obecné zásady TG/34/6 ze dne 7. 11. 1984Lipnice luční, obecné zásady TG/33/6 ze dne 12. 10. 1990Lupina bílá, obecné zásady TG/66/3 ze dne 14. 11. 1979Lupina úzkolistá, obecné zásady TG/66/3 ze dne 14. 11. 1979Lupina žlutá, obecné zásady TG/66/3 ze dne 14. 11. 1979Vojtěška, obecné zásady TG/6/4 ze dne 21. 10. 1988Hrách krmný, obecné zásady TG/7/9 ze dne 4. 11. 1994 (a oprava ze dne 18. 10. 1996)Jetel luční, obecné zásady TG/5/7 ze dne 4. 4. 2001Jetel plazivý, obecné zásady TG/38/7 ze dne 9. 4. 2003Bob polní, obecné zásady TG/8/6 ze dne 17. 4. 2002Vikev setá, obecné zásady TG/32/6 ze dne 21. 10. 1988Tuřín, obecné zásady TG/89/6 ze dne 4. 4. 2001Ředkev olejná, obecné zásady TG/178/3 ze dne 4. 4. 2001Podzemnice olejná, obecné zásady TG/93/3 ze dne 13. 11. 1985Řepice, obecné zásady TG/185/3 ze dne 17. 4. 2002Řepka, obecné zásady TG/36/6 ze dne 18. 10. 1996 (a oprava ze dne 17. 4. 2002)Světlice barvířská, obecné zásady TG/134/3 ze dne 12. 10. 1990Bavlník, obecné zásady TG/88/6 ze dne 4. 4. 2001Len setý přadný/len setý olejný, obecné zásady TG/57/6 ze dne 20. 10. 1995Mák setý, obecné zásady TG/166/3 ze dne 24. 3. 1999Hořčice bílá, obecné zásady TG/179/3 ze dne 4. 4. 2001Sója, obecné zásady TG/80/6 ze dne 1. 4. 1998Oves, obecné zásady TG/20/10 ze dne 1. 10. 1994Rýže, obecné zásady TG/16/4 ze dne 13. 11. 1985Čirok, obecné zásady TG/122/3 ze dne 6. 10. 1989Tritikale, obecné zásady TG/121/3 ze dne 6. 10. 1989Znění těchto obecných zásad je možné najít na internetových stránkách Mezinárodní unie pro ochranu nových odrůd rostlin (www.upov.int).--------------------------------------------------PŘÍLOHA IIIZNAKY PRO ZKOUŠENÍ KRAJINNÉ NEBO UŽITNÉ HODNOTY1. Výnos.2. Odolnost proti škodlivým organismům.3. Chování vůči faktorům okolního prostředí.4. Kvalita.Při předání výsledků se uvádějí použité metody.--------------------------------------------------


title: Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/139/ES ze dne 25. listopadu 2009 o povinném označení dvoukolových a tříkolových motorových vozidel (Text s významem pro EHP)

text:
               9.12.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 322/3

      SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2009/139/ES
   ze dne 25. listopadu 2009
   o povinném označení dvoukolových a tříkolových motorových vozidel
   (kodifikované znění)
   (Text s významem pro EHP)
   EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
   s ohledem na návrh Komise,
   s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
   v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy (2),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Směrnice Rady 93/34/EHS ze dne 14. června 1993 o povinném označení dvoukolových a tříkolových motorových vozidel (3) byla několikrát podstatně změněna (4). Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by uvedená směrnice měla být kodifikována.

               (2)

               Směrnice 93/34/EHS je jednou ze zvláštních směrnic pro postup ES schvalování typu stanoveného směrnicí Rady 92/61/EHS ze dne 30. června 1992 o schvalování typu dvoukolových a tříkolových motorových vozidel, která byla nahrazena směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/24/ES ze dne 18. března 2002 o schvalování typu dvoukolových a tříkolových motorových vozidel (5), a stanovuje technické předpisy týkající se návrhu a konstrukce dvoukolových a tříkolových motorových vozidel z hlediska povinného označení. Tyto technické předpisy se týkají sbližování právních předpisů členských států tak, aby umožnily postup ES schvalování typu stanovený směrnicí 2002/24/ES tak, aby byl použitelný na každý typ vozidla. Proto se ustanovení směrnice 2002/24/ES o systémech, konstrukčních částech a samostatných technických celcích vztahují na tuto směrnici.

               (3)

               S ohledem na povinné označení dvoukolových a tříkolových motorových vozidel by neměla tato směrnice bránit určitým členským státům zachovat na nediskriminačním základě zvláštní předpisy pro účely uplatnění pravidel silničního provozu za předpokladu, že se tyto zvláštní požadavky týkají použití těchto vozidel a nezahrnují jakékoli úpravy jejich konstrukce, které by mohly být u tohoto typu vozidla překážkou pro ES schválení typu.

               (4)

               Touto směrnicí by neměly být dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení zmíněných směrnic ve vnitrostátním právu a jejich použitelnost uvedených v části B přílohy II,

         PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   Tato směrnice se vztahuje na povinné označení všech typů vozidel podle článku l směrnice 2002/24/ES.
   Článek 2
   Postup pro udělení ES dílčího schválení typu z hlediska povinného označení typu dvoukolového a tříkolového motorového vozidla a podmínky volného pohybu těchto vozidel jsou stanoveny v kapitolách II a III směrnice 2002/24/ES.
   Článek 3
   Změny nutné pro přizpůsobení požadavků přílohy I technickému pokroku se přijímají postupem podle čl. 18 odst. 2 směrnice 2002/24/ES.
   Článek 4
   1.   Pokud jde o dvoukolová a tříkolová vozidla, která splňují požadavky této směrnice, členské státy nesmějí z důvodů týkajících se povinného označení odmítnout udělit ES schválení typu nebo zakázat registraci, prodej nebo uvedení takového vozidla do provozu.
   2.   Členské státy odmítnou z důvodů týkajících se povinného označení udělit ES schválení typu jakémukoli novému typu dvoukolového nebo tříkolového motorového vozidla, které nesplňuje požadavky této směrnice.
   3.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
   Článek 5
   Směrnice 93/34/EHS ve znění směrnic uvedených v části A přílohy II se zrušuje, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení zmíněných směrnic ve vnitrostátním právu a jejich použitelnost uvedených v části B přílohy II.
   Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze III.
   Článek 6
   Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Použije se ode dne 1. června 2010.
   Článek 7
   Tato směrnice je určena členským státům.

      Ve Štrasburku dne 25. listopadu 2009.

            Za Evropský parlament

            předseda

         J. BUZEK

            Za Radu

            předsedkyně

         Å. TORSTENSSON

      (1)  Úř. věst. C 77, 31.3.2009, s. 41.

      (2)  Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 18. listopadu 2008 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku) a rozhodnutí Rady ze dne 10. listopadu 2009.

      (3)  Úř. věst. L 188, 29.7.1993, s. 38.

      (4)  Viz část A přílohy II.

      (5)  Úř. věst. L 124, 9.5.2002, s. 1.

      PŘÍLOHA I

         POŽADAVKY NA POVINNÉ OZNAČENÍ DVOUKOLOVÝCH A TŘÍKOLOVÝCH MOTOROVÝCH VOZIDEL

      1.   VŠEOBECNĚ

                  1.1

                  Všechna vozidla musí být opatřena níže popsaným štítkem a označeními. Tento štítek a tato označení připevní výrobce nebo jeho oprávněný zástupce.

            2.   ŠTÍTEK S ÚDAJI VÝROBCE

                  2.1

                  Štítek s údaji výrobce podle příkladu uvedeného v dodatku 1 se trvale upevní na snadno přístupném místě k části, která se během normálního používání nevyměňuje; štítek musí být snadno čitelný a musí na něm být nesmazatelně uvedeny následující údaje v tomto pořadí:

                              2.1.1

                              název výrobce;

                              2.1.2

                              značka schválení typu podle článku 8 směrnice 2002/24/ES;

                              2.1.3

                              identifikační číslo vozidla (VIN);

                              2.1.4

                              hladina akustického tlaku stojícího vozidla: … dB(A) při … ot/min.

                  2.2

                  Značka schválení typu podle požadavku bodu 2.1.2, hodnota hladiny akustického tlaku stojícího vozidla a počet otáček za minutu podle požadavku bodu 2.1.4 nejsou zahrnuty do ES dílčího schválení typu z hlediska povinného označení. Tyto dílčí údaje musí však být připojeny ke všem vozidlům vyrobeným ve shodě se schváleným typem.

                  2.3

                  Výrobce může pod povinná označení nebo na jedné straně od nich připojit doplňující informace mimo vyznačený obdélník, ve kterém jsou pouze údaje požadované v bodech 2.1.1 až 2.1.4 (viz dodatek l).

            3.   IDENTIFIKAČNÍ ČÍSLO VOZIDLA
      Identifikační číslo vozidla se skládá ze strukturované kombinace znaků, kterou výrobce přiřazuje každému vozidlu. Jejím účelem je, aby výrobce mohl jednoznačně identifikovat každé své vozidlo – aniž by k tomu potřeboval jakékoli jiné informace – po dobu 30 let. Identifikace musí splňovat následující požadavky:

                  3.1

                  na štítku s údaji výrobce musí být uvedeno identifikační číslo vozidla. Číslo musí být vyraženo nebo vylisováno takovým způsobem, aby je nebylo možno odstranit nebo vyměnit, na takovém místě podvozku nebo rámu, které je snadno přístupné, a musí být umístěno v pravé polovině vozidla.

                              3.1.1

                              Identifikační číslo vozidla musí mít tři části, jak je dále uvedeno:

                                          3.1.1.1

                                          první část je tvořena kódem přiděleným výrobci vozidla a umožňujícím identifikaci výrobce. Kód musí zahrnovat tři znaky (písmena nebo číslice) přidělené příslušnými orgány státu, ve kterém má výrobce registrovanou adresu v souladu s praxí mezinárodní agentury, která má oprávnění Mezinárodní organizace pro normalizaci (ISO). První znak určuje geografickou oblast, druhý znak stát v této geografické oblasti a třetí znak určitého výrobce. Vyrábí-li výrobce méně než 500 vozidel ročně, je třetím znakem číslice 9. Aby bylo možno výrobce vždy identifikovat, musí výše uvedený orgán přidělit pro třetí část ještě třetí, čtvrtý a pátý znak;

                                          3.1.1.2

                                          v druhé části je šest znaků (písmen nebo číslic) popisujících všeobecné charakteristiky vozidla (typ, variantu a v případě mopedů verzi); každá charakteristika může mít několik znaků. Jestliže výrobce nepoužije jeden nebo více z těchto znaků, musí být nevyužité mezery vyplněny abecedními nebo číselnými znaky, přičemž je jejich volba ponechána na výrobci;

                                          3.1.1.3

                                          v třetí části je osm znaků, z nichž poslední čtyři musí být číslice, které musí v kombinaci s ostatními dvěma částmi umožnit správnou identifikaci určitého vozidla. Jakákoli nevyužitá mezera musí být vyplněna znakem 0, aby se tak získal požadovaný celkový počet znaků.

                              3.1.2

                              Identifikační číslo musí, pokud je to možné, obsadit pouze jeden řádek. Začátek a konec každého řádku musí být označen znakem, který není ani arabskou číslicí, ani velkým latinským písmenem, ani nesmí být zaměnitelný za jakýkoli takový znak.
                              Výjimečně a z technických důvodů může identifikační číslo obsadit dva řádky. V tom případě však nesmí být žádná ze tří částí přerušena a začátek a konec každého řádku musí být označen znakem, který není ani arabskou číslicí, ani velkým latinským písmenem, ani nesmí být zaměnitelný za jakýkoli takový znak.
                              Přípustné je rovněž uvedení zmíněného znaku do řádku mezi tři části (bod 3.1.1).
                              Mezi znaky nesmějí být mezery.

            4.   ZNAKY

                  4.1

                  Pro všechna označení podle bodů 2 a 3 musí být použita latinská písmena a arabské číslice. Latinská písmena použitá k údajům podle bodů 2.1.1, 2.1.3 a 3 musí být velká písmena.

                  4.2

                  V identifikačním čísle vozidla:

                              4.2.1

                              je zakázáno používání písmen I, O a Q nebo pomlčky, hvězdičky nebo jiných specifických znaků;

                              4.2.2

                              musí mít písmena a číslice následující minimální výšky:

                                          4.2.2.1

                                          4 mm v případě znaků, které jsou uváděny přímo na podvozku, rámu nebo na jiné podobné konstrukční části vozidla;

                                          4.2.2.2

                                          3 mm v případě znaků uváděných na štítku s údaji výrobce.

         Dodatek 1

            Příklad štítku s údaji výrobce

         Abecedně-číslicovými údaji uvedenými v následujícím příkladu nejsou nijak ovlivněny ani údaje, které jsou ve skutečnosti uváděny na štítcích s údaji výrobce, ani rozměry samotného štítku, číslic a písmen. Zobrazený štítek tedy slouží pouze jako příklad.
         Doplňující informace podle bodu 2.3 mohou být připojeny pod údaji, které musí být uvedeny v následujícím obdélníku, nebo na jedné straně od nich.
         STELLA FABBRICA MOTOCICLI
         e3 5364
         3 G S K L M 3 A C 8 B 1 2 0 0 0 0
         80 dB(A) — 3 750 rev/min

            Legenda:

         Výše uvedeným příkladem je štítek vozidla, které vyrobila „Stella Fabbrica Motocicli“ a jehož typ byl schválen v Itálii (e3) pod číslem 5364.
         Identifikační číslo (3GSKLM3AC8B120000) obsahuje následující údaje:

                     —

                     první část (3GS):
                     —   3: geografickou oblast (Evropa),
                     —   G: stát v geografické oblasti (Německo),
                     —   S: výrobce (Stella Fabbrica Motocicli),

                     —

                     druhá část (KLM3AC):
                     —   KL: typ vozidla,
                     —   M3: variantu (karoserie vozidla),
                     —   AC: verzi (motor vozidla),

                     —

                     třetí část: (8B120000):

                                 —

                                 :

                                 8B12

                                 :

                                 identifikaci vozidla a kombinaci dvou dalších částí identifikačního čísla,

                                 —

                                 :

                                 0000

                                 :

                                 nepoužitá místa vyplněná nulami, aby tak bylo dosaženo požadovaného celkového počtu znaků.

               Hladina akustického tlaku stojícího vozidla je 80 dB(A) při 3 750 ot/min.

         Dodatek 2

            Informační dokument pro typ dvoukolového nebo tříkolového motorového vozidla z hlediska povinného označení

         (musí být přiložen k žádosti o ES dílčí schválení typu, pokud je podávána odděleně od žádosti o ES schválení typu vozidla)
         Pořadové číslo (přidělené žadatelem): …
         Žádost o ES dílčí schválení typu z hlediska povinného označení dvoukolového nebo tříkolového motorového vozidla musí obsahovat informace stanovené v následujících bodech části I oddílu A přílohy II směrnice 2002/24/ES:

                     —

                     0.1,

                     —

                     0.2,

                     —

                     0.4 až 0.6,

                     —

                     9.3.1 až 9.3.3.

         Dodatek 3
         Název správního orgánu

            Certifikát ES dílčího schválení typu dvoukolového nebo tříkolového motorového vozidla z hlediska povinného označení

            VZOR

         Protokol č. … technické zkušebny … ze dne: …
         ES dílčí schválení typu č. … Rozšíření č. …

                     1.

                     Značka vozidla: …

                     2.

                     Typ vozidla a všechny verze a varianty: …

                     3.

                     Název a adresa výrobce: …
                     …

                     4.

                     Název a adresa zástupce výrobce: …
                     …

                     5.

                     Datum předání vozidla ke zkouškám: …

                     6.

                     ES dílčí schválení typu uděleno/odmítnuto (1):

                     7.

                     Místo: …

                     8.

                     Datum: …

                     9.

                     Podpis: …

            (1)  Nehodící se škrtněte.

      PŘÍLOHA II
      ČÁST A

         Zrušená směrnice a její následné změny

      (uvedené v článku 5)

                  Směrnice Rady 93/34/EHS
                  (Úř. věst. L 188, 29.7.1993, s. 38)

                  Směrnice Komise 1999/25/ES
                  (Úř. věst. L 104, 21.4.1999, s. 19)

                  Směrnice Komise 2006/27/ES
                  (Úř. věst. L 66, 8.3.2006, s. 7)

                  Pouze článek 2 a příloha II

            ČÁST B

         Lhůty pro provedení ve vnitrostátním právu a použitelnost

      (uvedené v článku 5)

                  Směrnice

                  Lhůta pro provedení

                  Datum použitelnosti

                  93/34/EHS

                  14. prosince 1994

                  14. června 1995

                  1999/25/ES

                  31. prosince 1999

                  1. ledna 2000 (1)

                  2006/27/ES

                  31. prosince 2006 (2)

                  —

         (1)  V souladu s článkem 2 směrnice 1999/25/ES:

         „1.   S účinností od 1. ledna 2000 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se povinného označení

                     —

                     odmítnout udělit ES schválení typu pro typ dvoukolového nebo tříkolového vozidla,

                     —

                     zakázat registraci, prodej nebo uvedení do provozu dvoukolových nebo tříkolových motorových vozidel,

               jestliže jejich povinné označení splňuje požadavky směrnice 93/34/EHS ve znění této směrnice.
         2.   Od 1. července 2000 členské státy odmítnou udělit ES schválení typu pro jakýkoli typ dvoukolového nebo tříkolového motorového vozidla z důvodů povinného označení, jestliže nejsou splněny požadavky směrnice 93/34/EHS ve znění této směrnice.“

         (2)  V souladu s článkem 5 směrnice 2006/27/ES:

         „1.   Pokud jde o dvoukolová a tříkolová motorová vozidla, která splňují požadavky ustanovení směrnic […], 93/34/EHS, […] ve znění této směrnice, členské státy z důvodů týkajících se předmětu dotčené směrnice neodmítnou udělit ES schválení typu nebo zakázat registraci, prodej nebo uvedení takového vozidla do provozu s účinností ode dne 1. ledna 2007.
         2.   S účinností ode dne 1. července 2007 odmítnou členské státy z důvodů týkajících se předmětu dotčené směrnice udělit ES schválení typu jakémukoli novému typu dvoukolového nebo tříkolového motorového vozidla, které nesplňuje požadavky ustanovení směrnic […], 93/34/EHS, […] ve znění této směrnice.“

      PŘÍLOHA III

         SROVNÁVACÍ TABULKA

                  Směrnice 93/34/EHS

                  Směrnice 2006/27/ES

                  Tato směrnice

                  Články 1, 2 a 3

                  Články 1, 2 a 3

                  Čl. 4 odst. 1

                  —

                  —

                  Čl. 5 odst. 1

                  Čl. 4 odst. 1

                  —

                  Čl. 5 odst. 2

                  Čl. 4 odst. 2

                  Čl. 4 odst. 2

                  Čl. 4 odst. 3

                  —

                  Článek 5

                  —

                  Článek 6

                  Článek 5

                  Článek 7

                  Příloha

                  Příloha I

                  —

                  Příloha II

                  —

                  Příloha III


title: Směrnice rady ze dne 17. prosince 1979 o ochraně podzemních vod před znečišťováním některými nebezpečnými látkami

text:
Důležité právní upozornění

|

31980L0068

Úřední věstník L 020 , 26/01/1980 S. 0043 - 0048 Řecké zvláštní vydání: Kapitola 15 Svazek 1 S. 0240  Španělské zvláštní vydání: Kapitola 15 Svazek 2 S. 0162  Portugalské zvláštní vydání Kapitola 15 Svazek 2 S. 0162  Finské zvláštní vydání: Kapitola 15 Svazek 2 S. 0211  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 15 Svazek 2 S. 0211

		SMĚRNICE RADYze dne 17. prosince 1979o ochraně podzemních vod před znečišťováním některými nebezpečnými látkami(80/68/EHS)RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 100 a 235 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise [1],s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],vzhledem k naléhavé potřebě opatření k ochraně podzemních vod Společenství před znečišťováním způsobeným zejména některými toxickými, perzistentními a bioakumulativními látkami;vzhledem k tomu, že akční program Evropských společenství pro životní prostředí z roku 1973 [4] doplněný programem z roku 1977 [5] navrhuje řadu opatření k ochraně podzemních vod před znečišťováním;vzhledem k tomu, že článek 4 směrnice Rady 76/464/EHS ze dne 4. května 1976 o znečišťování některými nebezpečnými látkami vypouštěnými do vodního prostředí Společenství [6] vyžaduje provádění samostatné směrnice pro podzemní vody;vzhledem k tomu, že jakýkoli rozdíl mezi ustanoveními týkajícími se vypouštění některých nebezpečných látek do podzemních vod, která jsou již v členských státech použitelná nebo se připravují, může vytvářet nerovné podmínky soutěže, a tím přímo ovlivňovat fungování společného trhu; že je proto nutné právní předpisy v této oblasti sblížit, jak stanoví článek 100 Smlouvy;vzhledem k tomu, že toto sbližování právních předpisů je nezbytné doprovodit akcí Společenství v oblasti ochrany životního prostředí a zlepšování kvality života; že by proto měla být přijata určitá zvláštní ustanovení; že by měl být uplatněn článek 235 Smlouvy, protože Smlouva nestanoví pravomoci potřebné k tomuto účelu;vzhledem k tomu, že z působnosti této směrnice by mělo být vyňato vypouštění splaškových vod z jednotlivých domácností a vypouštění odpadních vod obsahujících látky ze seznamu I nebo II ve velmi malých množstvích a koncentracích z důvodů nízkého rizika znečišťování a obtíží při kontrole jejich vypouštění; že vypouštění obsahující radioaktivní látky by mělo být rovněž vyňato, neboť bude řešeno zvláštním nástrojem Společenství;vzhledem k tomu, že pro zabezpečení účinné ochrany podzemních vod ve Společenství je nutné zabránit vypouštění látek ze seznamu I a omezit vypouštění látek ze seznamu II;vzhledem k tomu, že by se mělo rozlišovat mezi přímým vypouštěním nebezpečných látek do podzemních vod a činnostmi, které mohou způsobit nepřímé vypouštění;vzhledem k tomu, že s výjimkou přímých vypouštění látek ze seznamu I, které jsou automaticky zakázány, musejí všechna vypouštění podléhat povolení; že tato povolení mohou být udělena pouze po průzkumu prostředí, do něhož bude vypouštění prováděno;vzhledem k tomu, že ustanovení pro výjimky ze zákazu přímého vypouštění látek ze seznamu I do podzemních vod by měla být přijata poté, co byl proveden průzkum prostředí, do něhož bude vypouštění prováděno, a po předchozím povolení za předpokladu, že vypouštění bude prováděno do podzemních vod trvale nevhodných pro jiné užívání, zejména pro potřeby domácností nebo zemědělství;vzhledem k tomu, že umělé doplňování zásob podzemních vod určených k veřejnému zásobování vodou by mělo být předmětem zvláštních předpisů;vzhledem k tomu, že příslušné orgány členských států by měly sledovat dodržování podmínek stanovených v povoleních a vliv vypouštění na podzemní vody;vzhledem k tomu, že by měl být veden soupis povolení k vypouštění látek ze seznamu I, jakož i přímých vypouštění látek ze seznamu II do podzemních vod a soupis oprávnění k umělému doplňování pro účely hospodaření s podzemními vodami;vzhledem k tomu, že Řecká republika se stala členem Evropského hospodářského společenství dne 1. ledna 1981 v souladu s Aktem o podmínkách přistoupení Řecké republiky a úpravami Smluv, jeví se jako nezbytné, aby tomuto státu byla lhůta, ve které musí členské státy přijmout právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu s touto směrnicí, prodloužena s ohledem na nepřiměřenost technické a správní infrastruktury tohoto státu ze dvou na čtyři roky,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 11. Účelem této směrnice je zabránit znečišťování podzemních vod látkami, které náležejí k třídám a skupinám látek ze seznamu I nebo II přílohy (dále jen "látky ze seznamu I nebo II"), a co nejvíce omezit nebo odstranit důsledky znečištění, k němuž již došlo.2. Pro účely této směrnice se rozumí:a) "podzemními vodami" veškeré vody vyskytující se pod zemským povrchem v pásmu nasycení a v přímém kontaktu s půdou nebo půdním podložím;b) "přímým vypouštěním" přivádění látek ze seznamu I nebo II do podzemních vod bez průsaku půdou nebo půdním podložím;c) "nepřímým vypouštěním" přivádění látek ze seznamu I nebo II do podzemních vod průsakem půdou nebo půdním podložím;d) "znečišťováním" přímé nebo nepřímé vypouštění látek nebo energie člověkem do podzemních vod, jehož důsledkem je například ohrožení lidského zdraví nebo zásobování vodou, poškození zdrojů obživy a vodního ekosystému nebo narušení jiného oprávněného užívání vod.Článek 2Tato směrnice se nevztahuje na:a) vypouštění splaškových vod z osamocených domácností, které nejsou připojeny na stokový systém a nacházejí se mimo oblasti, jež jsou chráněny za účelem odběru vody pro lidskou spotřebu;b) vypouštění, u kterých příslušné orgány členského státu shledají, že obsahují látky ze seznamu I v množstvích a koncentracích tak malých, že vyloučí jakékoli současné nebo budoucí nebezpečí zhoršení jakosti podzemních vod, do nichž se dostávají;c) vypouštění radioaktivních látek.Článek 3Členské státy učiní potřebné kroky k tomu, aby:a) zabránily vnikání látek ze seznamu I do podzemních vod; ab) omezily vnikání látek ze seznamu II do podzemních vod tak, aby nedocházelo k jejich znečišťování těmito látkami.Článek 41. Ke splnění závazků uvedených v čl. 3 písm. a) členské státy:- zakážou každé přímé vypouštění látek ze seznamu I,- podrobí předchozímu šetření každé odstraňování nebo ukládání těchto látek za účelem odstranění, které by mohlo vést k nepřímému vypouštění; na základě tohoto šetření členské státy buď takovou činnost zakážou, nebo udělí oprávnění za předpokladu, že budou dodržena všechna technická opatření potřebná k tomu, aby se vypouštění těchto látek zabránilo;- přijmou všechna potřebná opatření, která považují za nutná, aby se zabránilo každému nepřímému vypouštění látek ze seznamu I, způsobenému jinými činnostmi na povrchu nebo pod povrchem terénu, než jsou činnosti uvedené ve druhé odrážce; tato opatření oznámí Komisi, která na základě obdržených informací může předložit Radě návrhy na pozměnění této směrnice.2. Pokud by však předchozí šetření prokázalo, že podzemní vody, u nichž se zvažuje vypouštění látek ze seznamu I, jsou trvale nevhodné pro jiné užívání, zejména pro domácnosti nebo zemědělství, mohou členské státy udělit povolení k vypouštění těchto látek za předpokladu, že jejich přítomnost nebude na překážku využívání podzemních zdrojů.Tato povolení mohou být udělena pouze tehdy, jestliže byla učiněna všechna technická preventivní opatření, která zabezpečí, že tyto látky nemohou zasáhnout jiné vodní systémy nebo jiným ekosystémům škodit.3. Členské státy mohou po předchozím šetření povolit vypouštění vody využité pro geotermální účely, vody odčerpávané z dolů a kamenolomů nebo vody čerpané při stavebních pracích zpětným vtláčením do téže zvodněné vrstvy.Článek 51. Ke splnění závazků uvedených v čl. 3 písm. b) podřídí členské státy předchozímu šetření:- všechna přímá vypouštění látek ze seznamu II tak, aby se taková vypouštění omezila,- každé odstraňování nebo ukládání těchto látek za účelem odstranění, které by mohlo vést k nepřímému vypouštění.Na základě tohoto šetření mohou členské státy udělit oprávnění za předpokladu, že jsou dodržována všechna technická preventivní opatření, která zabrání znečišťování podzemních vod těmito látkami.2. Členské státy kromě toho přijmou vhodná opatření, která považují za nutná k tomu, aby se omezilo každé nepřímé vypouštění látek ze seznamu II způsobené jinými činnostmi na povrchu nebo pod povrchem terénu, než jsou činnosti uvedené v prvním odstavci.Článek 6Odchylně od článků 4 a 5 vyžadují umělá doplňování pro účely hospodaření s podzemními vodami zvláštní povolení, které v jednotlivých případech udělí členské státy. Takové povolení se udělí pouze tehdy, jestliže neexistuje žádné nebezpečí znečištění podzemních vod.Článek 7Předchozí šetření podle článků 4 a 5 zahrnou hydrogeologický průzkum dané oblasti, průzkum případné samočisticí schopnosti půdy, půdního podloží a rizika znečištění a změny jakosti podzemních vod způsobené vypouštěním; šetřením se rovněž stanoví, zda vypouštění látek do podzemních vod je z hlediska životního prostředí uspokojivým řešením.Článek 8Povolení podle článků 4, 5 a 6 nesmějí příslušné orgány členských států udělit dříve, než se prokáže, že podzemní vody, a zejména jejich jakost, podléhají potřebnému dohledu.Článek 9Pokud je povolováno přímé vypouštění podle čl. 4 odst. 2 a 3 nebo článku 5, nebo pokud je podle článku 5 povolováno odstraňování odpadních vod, které nevyhnutelně vede k nepřímému vypouštění, vymezí toto povolení zejména:- místo vypouštění,- způsob vypouštění,- základní preventivní opatření, přičemž pozornost bude věnována zejména povaze a koncentraci látek přítomných ve vypouštěných vodách, vlastnostem prostředí, do něhož bude vypouštění prováděno, a nejbližším povodím, zejména povodím s termálními a minerálními vodami a vodami pro pitné účely,- nejvýše přípustné množství látek ve vypouštěných vodách v průběhu jednoho nebo více stanovených období a příslušné požadavky na koncentraci těchto látek,- zařízení umožňující monitorovat vypouštění do podzemních vod,- opatření k monitorování podzemních vod, a zejména jejich jakosti, je-li to třeba.Článek 10Pokud je podle článků 4 nebo 5 udělováno povolení k odstranění nebo k ukládání za účelem odstranění, které by mohlo vést k nepřímému vypouštění, vymezí toto povolení zejména:- místo odstraňování nebo ukládání za účelem odstranění,- použitý způsob odstraňování nebo ukládání za účelem odstranění,- základní preventivní opatření, přičemž pozornost bude věnována zejména povaze a koncentraci látek přítomných v odstraňované nebo ukládané hmotě, vlastnostem okolního prostředí a nejbližším povodím, zejména těm s termálními a minerálními vodami a vodami pro pitné účely,- nejvýše přípustné množství hmoty obsahující látky ze seznamu I nebo II, v průběhu jednoho nebo více stanovených období, a popřípadě i přímo množství těchto látek, které mají být odstraněny nebo uloženy za účelem odstranění, a rovněž příslušné požadavky na koncentraci těchto látek,- v případech uvedených v čl. 4 odst. 1 a v čl. 5 odst. 1 i technická preventivní opatření použitá k zamezení vypouštění látek ze seznamu I do podzemních vod a znečišťování těchto vod látkami ze seznamu II,- opatření k monitorování podzemních vod, a zejména jejich jakosti, je-li to potřeba.Článek 11Povolení podle článků 4 a 5 mohou být udělena jen pro vymezené období a je nutno je přezkoumat nejméně každé čtyři roky. Mohou být obnovena, změněna nebo odejmuta.Článek 121. Jestliže osoba žádající o povolení podle článků 4 nebo 5 prohlásí, že není schopna dodržet stanovené podmínky nebo je tato situace příslušnému orgánu členského státu zřejmá, bude povolení odmítnuto.2. Pokud nebudou dodrženy podmínky stanovené v povolení, podnikne příslušný orgán členského státu potřebné kroky k zajištění těchto podmínek, popřípadě toto povolení odejme.Článek 13Příslušné orgány členských států sledují dodržování podmínek stanovených v udělených povoleních a monitorují vlivy vypouštění na podzemní vody.Článek 14Pro již existující vypouštění látek ze seznamu I nebo II ke dni oznámení této směrnice si členské státy mohou vyhradit lhůtu nepřesahující čtyři roky po vstupu v platnost ustanovení podle čl. 21 odst. 1, po jejímž uplynutí musí být vypouštění v souladu s touto směrnicí.Článek 15Příslušné orgány členských států povedou soupis povolení udělených podle článku 4 k vypouštění látek ze seznamu I, povolení udělených podle článku 5 k přímému vypouštění látek ze seznamu II a povolení udělených podle článku 6.Článek 161. Pro účely provádění této směrnice sdělí členské státy Komisi na žádost a případ od případu veškeré nezbytné informace, zejména:a) výsledky předchozích šetření podle článků 4 a 5,b) podrobnosti o udělených povoleních,c) výsledky monitorování a inspekcí,d) výsledky soupisů podle článku 15.2. Informace získané v důsledku uplatňování tohoto článku se použijí pouze k účelům, ke kterým byly vyžádány.3. Komise ani příslušné orgány členských států, jejich úředníci ani ostatní pracovníci nesmějí prozradit údaje získané dle této směrnice, které se týkají povinnosti zachovat služební tajemství.4. Ustanovení odstavců 2 a 3 nebrání zveřejnění obecných údajů nebo přehledů, které neobsahují údaje o určitých podnicích nebo sdruženích podniků.Článek 17Vpřípadě vypouštění do podzemních vod, které překračují státní hranice, uvědomí příslušný orgán členského státu hodlající udělit povolení k takovému vypouštění před jeho udělením ostatní členské státy. Na žádost jednoho z dotyčných členských států mohou udělení povolení předcházet konzultace, jichž se může účastnit i Komise.Článek 18Uplatňování opatření přijatých podle této směrnice nesmí v žádném případě vést, přímo ani nepřímo, ke zvýšenému znečištění vod uvedených v článku 1.Článek 19Kde je to vhodné, může jeden nebo více členských států samostatně nebo společně přijmout přísnější opatření než ta, která vyžaduje tato směrnice.Článek 20Rada na návrh Komise a na základě zkušeností upraví nebo v případě potřeby doplní seznam I a II, a popřípadě přeřadí některé látky ze seznamu II do seznamu I.Článek 211. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do dvou let od oznámení této směrnice. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Řecké republice se však tato lhůta prodlužuje na čtyři roky, s ohledem na její přistoupení dne 1. ledna 1981.2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.3. Jakmile členský stát provede opatření uvedená v odstavci 1, přestanou se na tento členský stát vztahovat ustanovení směrnice 76/464/EHS týkající se podzemních vod.Článek 22Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 17. prosince 1976.Za RadupředsedaS. Barrett[1] Úř. věst. C 37, 14.2.1978, s. 3.[2] Úř. věst. C 296, 11.12.1978, s. 35.[3] Úř. věst. C 283, 27.11.1978, s. 39.[4] Úř. věst. C 112, 20.12.1973, s. 3.[5] Úř. věst. C 139, 13.6.1977, s. 3.[6] Úř. věst. L 129, 18.5.1976, s. 23.--------------------------------------------------PŘÍLOHASEZNAM I – TŘÍDY A SKUPINY LÁTEKSeznam I obsahuje jednotlivé látky, které náležejí do tříd a skupin látek vyjmenovaných níže, s výjimkou těch, které není vhodné seznamu I uvádět na základě jejich nízkého rizika toxicity, perzistence a bioakumulace.Látky, které vzhledem ke své toxicitě, perzistenci a bioakumulaci přísluší do seznamu II, jsou uvedeny v seznamu II.1. Organohalogenové sloučeniny a látky, které mohou takové sloučeniny tvořit ve vodním prostředí.2. Organofosforové sloučeniny.3. Organocínové sloučeniny.4. Látky, které vykazují karcinogenní, mutagenní nebo teratogenní vlastnosti ve vodním prostředí, nebo které je nabývají prostřednictvím vodního prostředí [1].5. Rtuť a její sloučeniny.6. Kadmium a jeho sloučeniny.7. Minerální oleje a uhlovodíky.8. Kyanidy.SEZNAM II - TŘÍDY A SKUPINY LÁTEKSeznam II obsahuje jednotlivé látky a kategorie látek náležejících do tříd a skupin látek uvedených níže, které by mohly mít nepříznivé účinky na podzemní vody.1. Následující metaloidy a kovy a jejich sloučeniny:1. zinek2. měď3. nikl4. chrom5. olovo6. selen7. arzen8. antimon9. molybden10. titan11. cín12. baryum13. berylium14. bor15. uran16. vanad17. kobalt18. thalium19. telur20. stříbro2. Biocidy a jejich deriváty neuvedené v seznamu I.3. Látky, které mají škodlivý vliv na chuť nebo pach podzemních vod a sloučeniny náchylné způsobovat vytváření těchto látek ve vodě a učinit ji tak nevhodnou k lidské spotřebě.4. Toxické a perzistentní organické sloučeniny křemíku a látky, které mohou zvýšit obsah těchto sloučenin ve vodách, vyjma těch, jež jsou biologicky nezávadné nebo se na nezávadné látky ve vodě rychle přeměňují.5. Anorganické sloučeniny fosforu a elementární fosfor.6. Fluoridy.7. Amoniakální dusík a dusitany.[1] Jestliže jsou určité látky v seznamu II karcinogenní, jsou zařazeny v kategorii 4 tohoto seznamu--------------------------------------------------