title: Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/144/ES ze dne 30. listopadu 2009 o určitých konstrukčních částech a vlastnostech kolových zemědělských a lesnických traktorů (Text s významem pro EHP)

text:
               30.1.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 27/33

         SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2009/144/ES
   ze dne 30. listopdu 2009
   o určitých konstrukčních částech a vlastnostech kolových zemědělských a lesnických traktorů
   (kodifikované znění)
   (Text s významem pro EHP)
   EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
   s ohledem na návrh Komise,
   s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
   v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy (2),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Směrnice Rady 89/173/EHS ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se určitých konstrukčních částí a vlastností kolových zemědělských a lesnických traktorů (3) byla několikrát podstatně změněna (4). Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by uvedená směrnice měla být kodifikována.

               (2)

               Směrnice 89/173/EHS je jednou ze zvláštních směrnic pro postup ES schvalování typu stanoveného směrnicí Rady 74/150/EHS, která byla nahrazena směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/37/ES ze dne 26. května 2003 o schvalování typu zemědělských a lesnických traktorů, jejich přípojných vozidel a výměnných tažených strojů, jakož i jejich systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků (5), a stanovuje technické předpisy týkající se návrhu a konstrukce zemědělských a lesnických traktorů, pokud jde o některé konstrukční části a vlastnosti. Tyto technické předpisy se týkají sbližování právních předpisů členských států tak, aby umožnily postup ES schvalování typu stanovený směrnicí 2003/37/ES. Proto se ustanovení směrnice 2003/37/ES o schvalování typu zemědělských a lesnických traktorů, jejich přípojných vozidel a výměnných tažených strojů, jakož i jejich systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků vztahují na tuto směrnici.

               (3)

               Technické požadavky, které musí traktory podle určitých vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na rozměry a hmotnosti, regulátory otáček, ochrany konstrukčních částí pohonu, výčnělků a kol, ovládání brzd přípojných vozidel, čelních skel a ostatních skel, mechanických zařízení pro spojení traktoru s taženým vozidlem a na umístění a způsob upevnění povinných štítků a údajů na karoserii traktoru.

               (4)

               Je žádoucí vzít v úvahu technické požadavky přijaté Evropskou hospodářskou komisí Organizace spojených národů (EHK OSN) v jejích odpovídajících nařízeních tvořících přílohu Dohody Evropské hospodářské komise o přijetí jednotných technických pravidel pro kolová vozidla, zařízení a části, které se mohou montovat nebo užívat na kolových vozidlech, a o podmínkách pro vzájemné uznávání schválení typu udělených na základě těchto předpisů (6).

               (5)

               Touto směrnicí nejsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení zmíněných směrnic ve vnitrostátním právu a jejich použitelnost uvedených v části B přílohy VII,

         PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   1.   Pro účely této směrnice se (zemědělským nebo lesnickým) „traktorem“rozumí každé motorové vozidlo vybavené koly nebo pásy, které má alespoň dvě nápravy, jehož hlavní funkcí je vyvíjet tažnou sílu a které je zvláště konstruováno k tažení, tlačení, nesení nebo pohonu určitých nářadí, strojů nebo přípojných vozidel určených pro užití v zemědělství nebo lesnictví. Může být vybaveno pro přepravu nákladu a osob.
   2.   Tato směrnice se vztahuje pouze na traktory definované v odstavci 1, které jsou vybaveny pneumatikami a mají maximální konstrukční rychlost od 6 km/h do 40 km/h.
   Článek 2
   1.   Pokud jde o traktory, které splňují požadavky stanovené touto směrnicí, členské státy nesmí z důvodů souvisejících s předmětem této směrnice:

               a)

               odmítnout udělit ES schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu;

               b)

               odmítnout registraci nebo zakázat prodej, uvedení do provozu nebo používání takového traktoru.

         Odchylně od prvního pododstavce týkajícího se užívání traktoru mohou členské státy z důvodů přípojných hmotností nadále užívat své vnitrostátní předpisy, které jsou dány zejména požadavky specifickými pro krajinný profil jejich území, v mezích uvedených v příloze I bodě 2.2 tak, aby to nevyžadovalo změny na traktoru ani dodatečné vnitrostátní schválení typu.
   2.   Pokud jde o traktory, které nesplňují požadavky stanovené touto směrnicí, členské státy z důvodů souvisejících s předmětem této směrnice:

               a)

               nesmí udělit ES schválení typu;

               b)

               mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu.

         3.   Pokud jde o nové traktory, které nesplňují požadavky stanovené touto směrnicí, členské státy z důvodů souvisejících s předmětem této směrnice:

               a)

               nesmí pro účely čl. 7 odst. 1 směrnice 2003/37/ES uznávat platnost prohlášení o shodě, která se dodávají spolu s novými traktory podle ustanovení směrnice 2003/37/ES;

               b)

               mohou odmítnout registraci, prodej nebo uvedení takových nových traktorů do provozu.

         Článek 3
   1.   Členské státy udělí ES schválení typu konstrukční části pro každý typ čelního skla nebo jiných tabulí skel nebo mechanických spojovacích zařízení, který splňuje požadavky na konstrukci a zkoušky stanovené v příloze III nebo v příloze IV.
   2.   Členský stát, který udělí ES schválení typu, přijme nezbytná opatření, která v případě potřeby umožní ověřit shodu vyráběných zařízení se schváleným typem, podle potřeby ve spolupráci s příslušnými orgány ostatních členských států. Toto ověření se omezí na namátkovou kontrolu.
   Článek 4
   Pro každý typ čelního skla nebo jiné tabule skla nebo mechanického spojovacího zařízení, který schválily podle článku 3, přidělí členské státy výrobci traktoru, čelního skla nebo jiné tabule skla anebo mechanického spojovacího zařízení nebo jejich pověřenému zástupci značku ES schválení typu podle příkladů uvedených v příloze III nebo v příloze IV.
   Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby zabránily použití značek, které by mohly vést k záměně zařízení, jejichž typu bylo uděleno ES schválení typu konstrukční části podle článku 3, s jinými zařízeními.
   Článek 5
   Členský stát nesmí zakázat uvedení čelních skel ani jiných tabulí skel nebo mechanických spojovacích zařízení na trh z důvodů týkajících se jejich konstrukce, jestliže jsou opatřeny značkou ES schválení typu konstrukční části.
   Členský stát však může zakázat, aby byla na trh uváděna čelní skla a jiné tabule skla nebo spojovací zařízení, která jsou opatřena značnou ES schválení typu konstrukční části, pokud nejsou shodné s typem, kterému bylo ES schválení typu konstrukční části uděleno.
   O těchto přijatých opatřeních dotyčný členský stát neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
   Článek 6
   Příslušný orgán každého členského státu zašle do jednoho měsíce příslušným orgánům ostatních členských států kopie certifikátů schválení typu konstrukční části, jejichž vzory jsou uvedené v příloze III nebo v příloze IV, pro každý typ čelního skla a jiné tabule skla nebo mechanického spojovacího zařízení, pro který schválení typu udělil nebo udělit odmítl.
   Článek 7
   1.   Pokud členský stát, který udělil ES schválení typu konstrukční části, zjistí, že se více čelních skel a jiných tabulí skla nebo mechanických spojovacích zařízení, které jsou opatřeny stejnou značkou ES schválení typu konstrukční části, neshoduje se schváleným typem, přijme nezbytná opatření, aby byla znovu zajištěna shoda vyráběných zařízení se schváleným typem.
   O přijatých opatřeních, která mohou v případě vážné a opakující se neshody vést až k odejmutí ES schválení typu konstrukční části, uvědomí příslušné orgány dotyčného členského státu příslušné orgány ostatních členských států.
   Stejná opatření uvedené orgány přijmou, jestliže je o takové neshodě informován příslušnými orgány jiného členského státu.
   2.   Příslušné orgány členských států se do jednoho měsíce vzájemně informují o každém odejmutí ES schválení typu konstrukční části s uvedením důvodů.
   Článek 8
   Každé rozhodnutí o odmítnutí nebo odejmutí ES schválení typu konstrukční části pro typ čelního skla nebo pro typ mechanického spojovacího zařízení nebo o zákazu jejich uvedení na trh nebo jejich užívání, učiněné na základě předpisů přijatých k provedení této směrnice, musí být podrobně odůvodněno.
   Rozhodnutí se oznamuje dotčené osobě spolu uvedením opravných prostředků dostupných podle platných právních předpisů členských států a o lhůtách pro jejich podání.
   Článek 9
   Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh I až VI technickému pokroku se přijímají postupem podle čl. 20 odst. 3 směrnice 2003/37/ES.
   Článek 10
   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
   Článek 11
   Směrnice 89/173/EHS ve znění aktů uvedených v části A přílohy VII se zrušuje, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení zmíněných směrnic ve vnitrostátním právu a jejich použitelnost uvedených v části B přílohy VII.
   Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze VIII.
   Článek 12
   Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Použije se ode dne 1. června 2010.
   Článek 13
   Tato směrnice je určena členským státům.

      V Brzselu dne 30. listopdau 2009.

            Za Evropský parlament

            předseda

         J. BUZEK

            Za Radu

            předseda nebo předsedkyně

         B. ASK

      (1)  Úř. věst. C 182, 4.8.2009, s. 76.

      (2)  Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 24. března 2009 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku) a rozhodnutí Rady ze dne 26. listopadu 2009.

      (3)  Úř. věst. L 67, 10.3.1989, s. 1.

      (4)  Viz příloha VII část A.

      (5)  Úř. věst. L 171, 9.7.2003, s. 1.

      (6)  Zveřejněná jako příloha I rozhodnutí Rady 97/836/ES (Úř. věst. L 346, 17.12.1997, s. 78).

      SEZNAM PŘÍLOH

                     PŘÍLOHA I:

                     Rozměry a přípojná hmotnost

                     Dodatek:

                     Příloha k certifikátu ES schválení typu

                     PŘÍLOHA II:

                     Regulátor otáček a ochrana konstrukčních částí pohonu, vyčnělků a kol

                     Dodatek:

                     Příloha k certifikátu ES schválení typu

                     PŘÍLOHA III A:

                     Čelní skla a jiná zasklení – Požadavky na vybavení, definice, žádost o ES schválení typu konstrukční části, označení, obecné požadavky, zkoušky a shodnost výroby

                     Dodatek:

                     Příklady značek schválení typu konstrukční části

                     PŘÍLOHA III B:

                     Sdělení o ES schválení typu konstrukční části, odmítnutí ES schválení typu konstrukční části, rozšíření ES schválení typu konstrukční části a odejmutí ES schválení typu konstrukční části

                     Dodatek 1:

                     Tvrzená čelní skla

                     Dodatek 2:

                     Tabule rovnoměrně tvrzeného skla jiné než čelní skla

                     Dodatek 3:

                     Vrstvená čelní skla

                     Dodatek 4:

                     Tabule vrstveného skla jiné než čelní skla

                     Dodatek 5:

                     Skloplastová čelní skla

                     Dodatek 6:

                     Skloplastové tabule jiné než čelní skla

                     Dodatek 7:

                     Celky s dvojitým zasklením

                     Dodatek 8:

                     Obsah seznamu čelních skel

                     PŘÍLOHA III C:

                     Obecné podmínky zkoušek

                     PŘÍLOHA III D:

                     Tvrzená čelní skla

                     PŘÍLOHA III E:

                     Tabule rovnoměrně tvrzeného skla jiné než čelní skla

                     PŘÍLOHA III F:

                     Normální vrstvená čelní skla

                     PŘÍLOHA III G:

                     Tabule vrstveného skla jiné než čelní skla

                     PŘÍLOHA III H:

                     Čelní skla z upraveného vrstveného skla

                     PŘÍLOHA III I:

                     Bezpečnostní skla s plastickým povlakem na vnitřní straně

                     PŘÍLOHA III J:

                     Skloplastová čelní skla

                     PŘÍLOHA III K:

                     Skloplastové tabule jiné než čelní skla

                     PŘÍLOHA III L:

                     Celky s dvojitým zasklením

                     PŘÍLOHA III M:

                     Zařazování čelních skel do skupin ke zkouškám pro schválení typu konstrukční části

                     PŘÍLOHA III N:

                     Měření výšky segmentu a poloha bodů nárazu

                     PŘÍLOHA III O:

                     Kontroly shodnosti výroby

                     PŘÍLOHA III P:

                     Příloha k certifikátu ES schválení typu

                     PŘÍLOHA IV:

                     Mechanická spojovací zařízení ke spojení traktoru s taženým vozidlem a svislé zatížení v bodě spojení

                     Dodatek 1:

                     Výkres částí mechanického spojovacího zařízení

                     Dodatek 2:

                     Dynamická zkouška

                     Dodatek 3:

                     Mechanické spojovací zařízení – statická zkouška

                     Dodatek 4:

                     Značka schválení typu konstrukční části

                     Dodatek 5:

                     Vzor certifikátu ES schválení typu konstrukční části

                     Dodatek 6:

                     Podmínky pro udělení ES schválení typu

                     Dodatek 7:

                     Vzor – Příloha k certifikátu ES schválení typu

                     PŘÍLOHA V:

                     Umístění a způsob připojení povinných štítků a nápisů na podvozku traktoru

                     Dodatek:

                     Příloha k certifikátu ES schválení typu

                     PŘÍLOHA VI:

                     Ovládání brzd tažených vozidel a spojení brzd mezi traktorem a taženým vozidlem

                     Dodatek:

                     Příloha k certifikátu ES schválení typu

                     PŘÍLOHA VII:

                     Část A: Zrušená směrnice a její následné změny

                     Část B: Lhůty pro provedení ve vnitrostátním právu a použitelnost

                     PŘÍLOHA VIII:

                     Srovnávací tabulka

         PŘÍLOHA I
         Rozměry a přípojná hmotnost
         1.   DEFINICE
         1.1   „Délkou“se rozumí:

                     —

                     délka traktoru měřená mezi svislými rovinami kolmými na podélnou rovinu traktoru a procházejícími jeho vnějšími obrysovými body s vyloučením:

                                 —

                                 veškerých zrcátek,

                                 —

                                 veškerých spouštěcích rukojetí,

                                 —

                                 veškerých předních nebo bočních obrysových svítilen.

               1.2   „Šířkou“se rozumí:

                     —

                     šířka traktoru měřená mezi svislými rovinami rovnoběžnými s podélnou rovinou traktoru a procházejícími jeho vnějšími obrysovými body s vyloučením:

                                 —

                                 veškerých zrcátek,

                                 —

                                 veškerých směrových svítilen,

                                 —

                                 veškerých předních, bočních a zadních obrysových svítilen; parkovacích svítilen,

                                 —

                                 veškerých deformací pneumatik způsobených hmotností traktoru,

                                 —

                                 veškerých sklopných částí jako např. sklopného stupátka a pružných zástěrek proti rozstřiku.

               1.3   „Výškou“se rozumí:

                     —

                     svislá vzdálenost mezi vozovkou a nejvyšším bodem traktoru nad vozovkou s vyloučením antény. K určení výšky musí být traktor: vybaven novými pneumatikami, které mají největší výrobcem udaný valivý poloměr.

               1.4   „Přípustnou přípojnou hmotností“se rozumí:

                     —

                     hmotnost, kterou může určitý typ traktoru táhnout. Může např. sestávat z jednoho nebo více přívěsů nebo zemědělských a lesnických strojů. Je třeba rozlišovat mezi technicky přípustnou přípojnou hmotností podle údaje výrobce a přípustnou přípojnou hmotností ve smyslu níže uvedeného bodu 2.2.

               1.5   „Tažným zařízením“se rozumí:
         konstrukční část na traktoru konstruovaná pro mechanické propojení traktoru s taženým vozidlem.
         1.6   „Nenaloženou provozní hmotností traktoru m
               t
            “se rozumí:
         - hmotnost definovaná v bodu 2.1.1 přílohy I směrnice 2003/37/ES.
         1.7   „Technicky přípustnou přípojnou hmotností“se rozumí:

                     —

                     nebrzděná přípojná hmotnost,

                     —

                     nezávisle brzděná přípojná hmotnost (podle definice v bodu 1.12 přílohy I směrnice Rady 76/432/EHS (1)),

                     —

                     nájezdově brzděná přípojná hmotnost (podle definice v bodu 1.14 přílohy I směrnice 76/432/EHS),

                     —

                     hydraulicky nebo pneumaticky brzděná přípojná hmotnost: takové brzdění může být průběžné, poloprůběžné nebo nezávislé brzdění s posilovačem (podle definice v bodech 1.9, 1.10 a 1.11 přílohy I směrnice 76/432/EHS).

               2.   POŽADAVKY
         2.1   Rozměry
         Maximálně přípustné rozměry traktorů jsou tyto:
         2.1.1   délka: 12 m;
         2.1.2   šířka: 2,55 m (jakékoli vydutí části pneumatik, která je v dotyku s vozovkou, se zanedbává);
         2.1.3   výška: 4 m.
         2.1.4   Pro kontrolu těchto rozměrů se měří:

                     —

                     nenaložený traktor v provozním stavu podle bodu 1.6,

                     —

                     na rovné vodorovné ploše,

                     —

                     na stojícím traktoru a při vypnutém motoru,

                     —

                     s novými pneumatikami při normálním huštění podle údaje výrobce,

                     —

                     při zavřených dveřích a oknech,

                     —

                     při řízení v poloze pro přímou jízdu,

                     —

                     bez jakýchkoliv připojených zemědělských a lesnických strojů.

               2.2   Přípustná přípojná hmotnost
         Přípustná přípojná hmotnost nesmí překročit:
         2.2.1.1   technicky přípustnou přípojnou hmotnost podle definice v bodu 1.7 doporučenou výrobcem traktoru;
         2.2.1.2   přípojnou hmotnost stanovenou pro tažné zařízení podle ES schválení konstrukční části.
         2.2.2   Pokud některý z členských států uplatní čl. 2 odst. 2, musí být přípojné hmotnosti uvedeny v technickém průkazu traktoru.

            (1)  Směrnice Rady ze dne 6. dubna 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se brzdových zařízení kolových zemědělských a lesnických traktorů (Úř. věst. L 122, 8.5.1976, s. 1).

            Dodatek
            VZOR

            PŘÍLOHA K CERTIFIKÁTU ES SCHVÁLENÍ TYPU TRAKTORU Z HLEDISKA ROZMĚRŮ A PŘÍPOJNÝCH HMOTNOSTÍ

               (Čl. 4 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/37/EHS ze dne 26. května 2003 o schvalování typu zemědělských a lesnických traktorů a jejich přípojných vozidel a výměnných tažených strojů, jakož i jejich systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků a celků)

            ES schválení typu č. …
            Konstrukční části nebo vlastnosti:
            Rozměry:
            1.1.1.   Délka: … m
            1.1.2.   Šířka: … m
            1.1.3.   Výška: … m
            Přípojná hmotnost:
            1.2.1.   Nebrzděná přípojná hmotnost: … kg
            1.2.2.   Nezávisle brzděná hmotnost: … kg
            1.2.3.   Přípojná hmotnost brzděná náběhovou brzdou: … kg
            1.2.4.   Hydraulicky nebo pneumaticky brzděná přípojná hmotnost: … kg
            2.   Značka traktoru nebo obchodní firma výrobce: …
            …
            3.   Typ a obchodní název traktoru: …
            …
            4.   Jméno a adresa výrobce: …
            …
            5.   Jméno a adresa případného zástupce výrobce:
            …
            …
            6.   Datum předložení traktoru ke zkouškám pro ES schválení typu:
            …
            7.   Technická zkušebna provádějící zkoušky pro schválení typu:
            …
            …
            8.   Datum protokolu vydaného touto zkušebnou:
            …
            9.   Číslo protokolu vydaného touto zkušebnou:
            …
            10.   ES schválení typu z hlediska rozměrů a přípojných hmotností uděleno/odmítnuto (1):
            11.   Místo: …
            12.   Datum: …
            13.   Podpis: …
            14.   K tomuto certifikátu jsou předloženy následující dokumenty opatřené výše uvedeným číslem ES schválení typu:
            … rozměrové náčrtky;
            … výkres nebo fotografie traktoru.
            Údaje musí být na požádání předány příslušným správním orgánům ostatních členských států.
            15.   Poznámky:
            …
            …

               (1)  Nehodící se škrtněte.

         PŘÍLOHA II
         Regulátor otáček a ochrana konstrukčních částí pohonu, výčnělků a kol
         1.   REGULÁTOR OTÁČEK
         1.1   Pokud je regulátor otáček výrobcem standardně montován, musí být montován a konstruován tak, aby traktor vyhověl požadavkům směrnice Rady 2009/60/ES (1) z hlediska maximální konstrukční rychlosti.
         2.   OCHRANA KONSTRUKČNÍCH ČÁSTÍ POHONU, VÝČNĚLKŮ A KOL
         2.1   Obecně
         2.1.1   Konstrukční části pohonu, výčnělky a kola traktoru musí být konstruovány, montovány nebo chráněny tak, aby se zabránilo zranění osob při obvyklých podmínkách užívání.
         2.1.2   Požadavky bodu 2.1.1 se považují za splněné, pokud jsou splněny požadavky bodu 2.3. Řešení odlišná od bodu 2.3 jsou přípustná, pokud výrobce předloží důkaz, že je jejich účinek přinejmenším rovnocenný požadavkům bodu 2.3.
         2.1.3   Ochranná zařízení musí být s traktorem pevně spojena. Pevně spojeno znamená, že ochranné zařízení lze odstranit pouze s užitím nástrojů.
         2.1.4   Věnce, kryty a kapoty, jejichž prudké zavření by mohlo vést ke zranění, musí být provedeny tak, aby se zabránilo jejich neúmyslnému zavření (např. zajišťovacími zařízeními nebo vhodnou montáží nebo konstrukcí).
         2.1.5   Několik nebezpečných míst může být zajištěno jedním společným ochranným zařízením. Pokud jsou však zařízení pro montáž, údržbu nebo zařízení proti rušivým zásahům – která je možno uvést do chodu pouze při běžícím motoru – umístěna pod jediným ochranným zařízením, musí být namontována další ochranná zařízení.
         2.1.6   Zajišťovací prvky (např. pružinové spony nebo záklopky)

                     —

                     k zajištění spojovacích prvků s možností rychlého uvolnění (např. zásuvný kolík)
                     a takové konstrukční díly pro

                     —

                     ochranná zařízení otevíraná bez nástroje (např. kapota motoru)

               musí být pevně spojeny buď s částí traktoru, nebo s ochranným zařízením.
         2.2   Definice
         „Ochranným zařízením“ se rozumí zařízení určené k ochraně nebezpečného místa. Ochranná zařízení ve smyslu této směrnice zahrnují clony, kryty nebo zábrany.
         2.2.1.1   „Clonou“ se rozumí ochranné zařízení, které je umístěno bezprostředně před nebezpečným místem a které samo nebo ve spojení s dalšími částmi stroje ze všech stran zabraňuje dosažení nebezpečného místa.
         2.2.1.2   „Kapotou nebo krytem“ se rozumí ochranné zařízení, které je umístěno bezprostředně před nebezpečným místem a které zabraňuje dosažení nebezpečného místa ze strany zakrytí.
         2.2.1.3   „Zábranou“ se rozumí ochranné zařízení, které formou mříže, sítě nebo podobného zařízení zajišťuje bezpečnou vzdálenost od nebezpečného místa tak, že jej nelze dosáhnout.
         „Nebezpečným místem“ se rozumí kterékoliv místo, které vzhledem k uspořádání nebo konstrukci pevných nebo pohyblivých částí traktoru vytváří nebezpečí poranění. Nebezpečnými místy jsou zejména místa s nebezpečím uskřípnutí, střihnutí, říznutí, bodnutí, roztržení, zachycení, vtažení a vypadnutí.
         2.2.2.1   „Místem uskřípnutí“ se rozumí nebezpečné místo, u něhož se konstrukční díly pohybují navzájem proti sobě nebo proti pevným konstrukčním dílům tak, že osoby nebo části jejich těla mohou být uskřípnuty.
         2.2.2.2   „Místem střihnutí“ se rozumí nebezpečné místo, u něhož se konstrukční díly pohybují navzájem proti sobě nebo proti pevným konstrukčním dílům tak, že osoby nebo části jejich těla mohou být skřípnuty nebo odstřiženy.
         2.2.2.3   „Místem s nebezpečím říznutí, bodnutí, roztržení“ se rozumí nebezpečné místo, u něhož mohou pohyblivé nebo pevné ostré, špičaté nebo tupé konstrukční díly zranit osoby nebo jejich části těla.
         2.2.2.4   „Místem zachycení“ se rozumí nebezpečné místo, u kterého se vyčnívající ostré hrany, zuby, kolíky, šrouby a svorníky, maznice, hřídele, konce hřídelů nebo jiné konstrukční díly pohybují tak, že mohou zachytit nebo vtáhnout osoby, části jejich těla nebo části oděvu.
         2.2.2.5   „Místem vtažení nebo vypadnutí“ se rozumí nebezpečná místa, v nichž mohou konstrukční díly svým pohybem zmenšit svůj odstup a tak zachytit osoby, části jejich těla nebo části oděvu.
         2.2.3   „Dosahem“ se rozumí maximální vzdálenost, do které mohou lidé nebo části jejich těla dosáhnout směrem vzhůru, směrem dolů, dovnitř určitého prostoru, přes konstrukční díl vozidla, při kruhovém pohybu a při pohybu napříč konstrukce bez pomoci jakýchkoliv předmětů (obrázek 1).
         2.2.4   „Bezpečnou vzdáleností“ se rozumí vzdálenost odpovídající dosahu nebo tělesným rozměrům zvětšeným o bezpečnostní přídavek (obrázek 1).
         2.2.5   „Ovládačem“ se rozumí jakékoliv zařízení, jehož bezprostřední ovládání umožňuje změnit stav nebo způsob funkce traktoru nebo některého zařízení připojeného na traktor.
         2.2.6   „Běžný provoz“ znamená používání traktoru za účelem, který zamýšlel výrobce, ze strany provozovatele, který je obeznámen s vlastnostmi traktoru a který dodržuje informace o provozu, obsluze a bezpečnostních postupech obsažené v návodu k obsluze od výrobce nebo v nápisech na traktoru.
         2.2.7   „Neúmyslným kontaktem“ se rozumí neplánovaný styk mezi osobou a nebezpečným místem v důsledku pohybů osoby prováděných při běžném provozu a obsluze traktoru.
         2.3   Bezpečné vzdálenosti k zabránění dotyku s nebezpečnými místy
         2.3.1   Bezpečná vzdálenost se měří u těch míst, kterých lze dosáhnout při ovládání, obsluze a kontrole traktoru, jakož i ze země. Pod pojmem „obsluha a kontrola“ se rozumí jen takové práce, které provádí zpravidla sám řidič traktoru podle návodu k obsluze. Při stanovení bezpečných vzdáleností je základní zásadou, aby traktor byl ve stavu, pro který je zkonstruován, a aby se žádným způsobem nedosáhlo na nebezpečné místo.
         Bezpečné vzdálenosti jsou stanoveny v bodech 2.3.2.1 až 2.3.2.5. Pro určité oblasti nebo pro určité konstrukční části je zajištěna přiměřená bezpečnost tehdy, pokud traktor odpovídá požadavkům bodů 2.3.2.6 až 2.3.2.14.
         Ochrana nebezpečných míst
         2.3.2.1   Při dosahování směrem vzhůru
         U zpříma stojící osoby musí bezpečná vzdálenost při dosahování nahoru činit 2 500 mm (viz obrázek 1).

         2.3.2.2   Při dosahování směrem dolů a přes konstrukční díl vozidla
         Při dosahování přes zábranu je míra bezpečnosti dána:

                        a

                     =

                     vzdáleností nebezpečného místa od země

                        b

                     =

                     výškou hrany zábrany nebo ochranného zařízení

                        c

                     =

                     vodorovnou vzdáleností zábrany od nebezpečného místa (viz obrázek 2).

         Při dosahování směrem dolů a přes konstrukční díl je třeba dodržet bezpečné vzdálenosti uvedené v tabulce 1.
         Tabulka 1

                     (mm)

                        a: Vzdálenost nebezpečného místa od země

                     Výška mezi překážkou a ochranným zařízením b

                     2 400

                     2 200

                     2 000

                     1 800

                     1 600

                     1 400

                     1 200

                     1 000

                     Vodorovná vzdálenost c od nebezpečného místa

                     2 400

                     —

                     100

                     100

                     100

                     100

                     100

                     100

                     100

                     2 200

                     —

                     250

                     350

                     400

                     500

                     500

                     600

                     600

                     2 000

                     —

                     —

                     350

                     500

                     600

                     700

                     900

                     1 100

                     1 800

                     —

                     —

                     —

                     600

                     900

                     900

                     1 000

                     1 100

                     1 600

                     —

                     —

                     —

                     500

                     900

                     900

                     1 000

                     1 300

                     1 400

                     —

                     —

                     —

                     100

                     800

                     900

                     1 000

                     1 300

                     1 200

                     —

                     —

                     —

                     —

                     500

                     900

                     1 000

                     1 400

                     1 000

                     —

                     —

                     —

                     —

                     300

                     900

                     1 000

                     1 400

                     800

                     —

                     —

                     —

                     —

                     —

                     600

                     900

                     1 300

                     600

                     —

                     —

                     —

                     —

                     —

                     —

                     500

                     1 200

                     400

                     —

                     —

                     —

                     —

                     —

                     —

                     300

                     1 200

                     200

                     —

                     —

                     —

                     —

                     —

                     —

                     200

                     1 100

               2.3.2.3   Dosah při kruhovém pohybu
         Nemá-li příslušná část těla dosáhnou na nebezpečné místo, musí být dodrženy minimální bezpečné vzdálenosti podle následující tabulky 2. Při uplatnění bezpečných vzdáleností je třeba vycházet z předpokladu, že příslušný hlavní kloub těla pevně přiléhá k okraji ochranného zařízení. Teprve když je zajištěno, že další postup nebo průnik příslušné části těla není možný, považují se bezpečné vzdálenosti za dodržené.
         Tabulka 2

                     Část těla

                     Bezpečná vzdálenost

                     Obrázek

                     Ruka
                     od prvého kloubu ke koncům prstů

                     ≥ 120

                     Ruka
                     od zápěstí ke koncům prstů

                     ≥ 230

                     Část těla

                     Bezpečná vzdálenost

                     Obrázek

                     Paže
                     od lokte po konce prstů

                     ≥ 550

                     Paže
                     od ramenního kloubu po konce prstů

                     ≥ 850

               2.3.2.4   Dosah dovnitř určitého prostoru, průnik
         Pokud je možno dosáhnout k nebezpečným místům otvorem, musí být dodrženy minimální bezpečné vzdálenosti obsažené v tabulkách 3 a 4.
         Konstrukční díly pohybující se navzájem proti sobě nebo pohybující se proti pevným částem se nepovažují za nebezpečná místa za předpokladu, že rozteč mezi nimi nepřesahuje 8 mm.
         Tabulka 3
         Bezpečné vzdálenosti u podélných otvorů a rovnoběžných otvorů

            a je nejmenší šířka otvoru

            b je bezpečná vzdálenost od nebezpečného místa

                     Konec prstu

                     Prst

                     Zápěstí ke kloubu palce

                     Paže k podpaží

                     —

                     4 < a ≤ 8

                     8 < a ≤ 12

                     12 < a ≤ 20

                     20 < a ≤ 30

                     30 < a ≤ 135 max.

                     > 135

                        b ≥ 15

                        b ≥ 80

                        b ≥120

                        b ≥ 200

                        b ≥ 850

                     —

         Tabulka 4
         Bezpečné vzdálenosti u čtvercových nebo kruhových otvorů

            a je průměr nebo délka strany otvoru

            b je bezpečná vzdálenost od nebezpečného místa

                     Konec prstu

                     Prst

                     Zápěstí ke kloubu palce

                     Paže k podpaží

                     —

                     4 < a ≤ 8

                     8 < a ≤ 12

                     12 < a ≤ 25

                     25 < a ≤ 40

                     40 < a ≤ 250 max.

                     250

                        b ≥ 15

                        b ≥ 80

                        b ≥120

                        b ≥ 200

                        b ≥ 850

                     —

               2.3.2.5   bezpečné vzdálenosti od místa uskřípnutí
         Místo uskřípnutí se nepovažuje za nebezpečné místo pro uvedenou část těla, pokud nejsou vzdálenosti menší, než jsou vzdálenosti uvedené v tabulce 5, a když se zajistí, že přilehlá rozměrnější část těla nemůže vniknout.
         Tabulka 5

                     Úd

                     Tělo

                     Noha

                     Chodidlo

                     Paže

                     Ruka, kloub, pěst

                     Prst

                     Bezpečná vzdálenost

                     500

                     180

                     120

                     100

                     25

                     Obrázek

               2.3.2.6   Ovládače
         Mezera mezi dvěma pedály a otvory pro průchod ovladačů se nepovažují za místa s nebezpečím uskřípnutí nebo střihnutí.
         2.3.2.7   Zadní tříbodový závěs
         2.3.2.7.1   Za rovinou, která prochází osou zdvihacích tyčí systému tříbodového závěsu, musí být v každém bodě zdvihu n zdvihacích tyčí – s výjimkou úseku 0,1 n u horní a dolní polohy koncové polohy – dodržena minimální bezpečnostní vzdálenost 25 mm mezi pohyblivými částmi a u částí se vzájemným střihovým pohybem musí zůstat minimální úhel 30o nebo bezpečná vzdálenost 25 mm (viz obrázek 3). Zdvih n′, zmenšený o 0,1 n jak v horní, tak i v dolní koncové poloze je definován takto (viz obrázek 4). V případě, že je spodní táhlo přímo ovládáno zdvihacím mechanismem, je vztažná rovina určena střední příčnou svislou rovinou těchto táhel:

         2.3.2.7.2   Pro zdvih n hydraulického zvedáku je dolní koncová poloha a spojovacího bodu spodního táhla omezena normou ISO 730 Část 1 z prosince 1994 na velikost „14“; horní koncová poloha B je omezena maximem zdvihu hydrauliky. Zdvih n’ odpovídá zdvihu n zmenšenému v horní i v dolní koncové poloze o 0,1 n a vytváří tak svislou vzdálenost mezi A’a B’.
         2.3.2.7.3   Dále musí být v rozsahu zdvihu n′ dodržena podél obrysu zdvihacích tyčí minimální bezpečná vzdálenost 25 mm od přilehlých částí.
         2.3.2.7.4   Pokud se pro tříbodový závěs užívá spojovacích zařízení, která nevyžadují při spojování přítomnost osoby mezi traktorem a připojovaným strojem (např. rychlospojka), neplatí požadavky bodu 2.3.2.7.3.
         2.3.2.7.5   Pro nebezpečná místa před rovinou definovanou v prvé větě bodu 2.3.2.7.1 je třeba uvést v návodu pro obsluhu zvláštní informace.
         2.3.2.8   Přední tříbodový závěs
         2.3.2.8.1   V každé poloze zdvihu n zvedáku – s výjimkou úseku 0,1 n u horní a dolní polohy – musí být mezi pohyblivými částmi dodržena bezpečná vzdálenost nejméně 25 mm a u částí se střihovým pohybem vytvářejícím změnu úhlu musí zůstat úhel nejméně 30o nebo bezpečná vzdálenost 25 mm. Zdvih n′ odpovídá zdvihu n zmenšenému o 0,1 n v horní i v dolní koncové poloze a je definován dále (viz obrázek 4).
         2.3.2.8.2   Pro zdvih hydraulického zvedáku n je dolní koncová poloha a spojovacího bodu spodního táhla omezena normou ISO 8759 Část 2 z března 1998 na velikost „14“; horní koncová poloha B je omezena maximem zdvihu hydrauliky. Zdvih n′ odpovídá zdvihun zmenšenému v horní i v dolní koncové poloze o 0,1 n a vytváří tak svislou vzdálenost mezi A′ a B′.
         2.3.2.8.3   Pokud se pro spodní táhlo tříbodového závěsu užívá spojovacích zařízení, která nevyžadují při spojování přítomnost osoby mezi traktorem a připojovaným strojem (např. rychlospojka), neplatí požadavky bodu 2.3.2.8.1 v dosahu poloměru 250 mm od bodů, ve kterých jsou spodní táhla připojena na traktor. V každém případě je však třeba v rozsahu definovaného zdvihu n′ dodržet podél obrysu zdvihacích tyčí/zdvihacích válců bezpečnou vzdálenost minimálně 25 mm od přilehlých částí.
         2.3.2.9   Sedadlo řidiče a jeho okolí
         Pokud je řidič na místě svého sedění, musí být veškeré body uskřípnutí či střihnutí mimo dosah jeho rukou a nohou. Tyto požadavky se považují za splněné při dodržení následujících podmínek:
         2.3.2.9.1   Sedadlo řidiče se umístí ve středním bodu rozsahu podélného i výškového nastavení. Meze dosahu řidiče se rozdělují do dvou zón A a B. Střed kulového prostoru těchto zón leží 60 mm před a 580 mm nad bodem indexu sedadla (viz obrázek 5). Zóna A je tvořena koulí o poloměru 550 mm, zóna B leží mezi touto koulí a koulí o poloměru 1 000 mm.

         2.3.2.9.2   Umíst s nebezpečím uskřípnutí nebo střihnutí musí být dodržena bezpečná vzdálenost 120 mm v zóně A a 25 mm v zóně B anebo dodržen minimální úhel 30o u částí měnících úhel vzájemným střihovým pohybem.
         2.3.2.9.3   V zóně A je třeba respektovat pouze taková místa s nebezpečím uskřípnutí nebo střihnutí, která vznikají částmi ovládanými vnějším zdrojem energie.
         2.3.2.9.4   Pokud vznikne z důvodu přítomnosti konstrukčních částí přilehlých sedadlu nebezpečné místo, musí být dodržena bezpečná vzdálenost minimálně 25 mm mezi konstrukční částí a sedadlem. Mezi zádovou opěrkou sedadla a vzadu umístěnými konstrukčními částmi nevzniká nebezpečné místo, pokud jsou přilehlé části hladké a zádová opěrka sedadla je zaoblena a nemá žádné ostré body.
         2.3.2.10   Sedadlo spolujezdce (pokud existuje)
         2.3.2.10.1   Pokud by mohly být konstrukčními částmi ohroženy nohy, je třeba zajistit ochranná zařízení v polokulové zóně o poloměru 800 mm od předního okraje sedáku směrem dolů.
         2.3.2.10.2   Podle popisu v bodu 2.3.2.9 (viz obrázek 6) musí být nebezpečná místa v zónách A a B chráněna uvnitř kulového prostoru se středem 670 mm ležícím nad středem předního okraje sedadla spolujezdce.

         Úzkorozchodné traktory (traktory s rozchodem kol podle definice v druhé odrážce článku 1 směrnice Rady 87/402/EHS (2)).
         2.3.2.11.1   U úzkorozchodných traktorů se neuplatňují požadavky bodu 2.3.2.9 na zónu pod rovinou skloněnou 45° dozadu a umístěnou napříč ke směru pohybu, která probíhá bodem umístěným 230 mm za bodem indexu sedadla (viz obrázek 7). Pokud je v této zóně jakékoliv nebezpečné místo, je třeba na traktoru umístit odpovídající varování.

         2.3.2.11.2   Pro přístup k sedadlu řidiče platí body II.1 a II.2 přílohy I směrnice 80/720/EHS (3).
         2.3.2.11.3   Pro ovládače platí bod I.6 přílohy I směrnice 80/720/EHS.
         2.3.2.11.4   Horké konstrukční díly výfuku musí být chráněny, jestliže jsou umístěny ve vzdálenosti do 300 mm (700 mm nad vozovkou) v horní části a ve vzdálenosti do 150 mm ve spodní části před vztažnou rovinou probíhající v pravém úhlu k podélné ose vozidla a středem nezatíženého pedálu (spojky nebo provozní brzdy) (viz obrázek 8). Bočně je prostor, který je třeba ochránit, ohraničen vnějším obrysem traktoru a vnějším obrysem výfukového systému.
         Horké části výfukového systému, které probíhají pod vstupním schůdkem, musí být ve svislém průměru zakryty ochranou nebo musí být jinak tepelně chráněny.

         2.3.2.12   Rozmístění a označení ohebných hadic hydrauliky
         2.3.2.12.1   Ohebné hadice hydrauliky musí být vedeny tak, aby se zabránilo jejich mechanickému a tepelnému poškození.
         2.3.2.12.2   Ohebné hadice hydrauliky musí být zřetelně a nesmazatelně označeny těmito údaji:

                     —

                     značka výrobce ohebné hadice hydrauliky,

                     —

                     datum výroby (rok a měsíc výroby),

                     —

                     maximálně přípustný špičkový dynamický provozní tlak.

               2.3.2.12.3   Ohebné hadice hydrauliky v blízkosti sedadla řidiče nebo spolujezdce musí být položeny nebo chráněny tak, aby nemohly být osoby ohroženy při jejich poškození.
         2.3.2.13   Řízení a výkyvná náprava
         Navzájem se pohybující díly nebo díly pohybující se vůči pevným částem musí být ochráněny, pokud leží v oblasti definované v bodech 2.3.2.9 a 2.3.2.10.
         Pokud je vozidlo řízeno kloubově, musí být v oblasti dotčené vzájemným pohybem obou částí vozidla trvalé a zřetelné označení, které obrázkovými značkami nebo textem upozorňuje, že je nepřípustné vstupovat do nechráněné oblasti vzájemného pohybu obou částí vozidla. Odpovídající údaje musí být uvedeny v návodu pro obsluhu.
         2.3.2.14   Hnací hřídele spojené s traktorem
         Hnací hřídele (např. k náhonu na všechna kola), které se mohou otáčet pouze za jízdy, je třeba ochránit, pokud jsou umístěny v oblasti definované v bodech 2.3.2.9 a 2.3.2.10.
         2.3.2.15   Volný prostor u zakrytí kol
         2.3.2.15.1   Volné prostory podběhů kol musí plnit následující požadavky.
         2.3.2.15.2   „Volným prostorem“ se rozumí ten prostor, který musí zůstat kolem pneumatik hnaných kol vůči sousedícím částem vozidla.
         Volný prostor hnaných kol musí při montáži pneumatik největšího rozměru odpovídat rozměrům uvedeným na následujícím obrázku 9 a v tabulce 6.

         Tabulka 6

                     Standardní traktor

                     Traktor s úzkým rozchodem kol

                        a

                        h

                        a

                        h

                     mm

                     mm

                     mm

                     mm

                     40

                     60

                     15

                     30

               Volný prostor menší než podle obrázku 9 a tabulky 6 je přípustný jako doplněk k oblastem podle bodů 2.3.2.9 a 2.3.2.10 u úzkorozchodných traktorů, pokud podběhy kol slouží i ke stírání ulpělé zeminy.
         2.3.2.16   Horké plochy
         Horké plochy, na které může obsluha dosáhnout při běžném provozu traktoru, musí být zakryty nebo izolovány. Platí to pro horké plochy nacházející se poblíž schůdků, madel, držadel a nedílných součástí traktoru, které slouží k nastupování a jichž je možné se nechtěně dotknout.
         2.3.2.17   Kryt kontaktů baterie
         Neuzemněné kontakty musí být chráněny před neúmyslným zkratem.
         2.4   Postup k stanovení bodu indexu sedadla
         2.4.1   Obecně
         Postup a zařízení pro stanovení polohy bodu indexu sedadla u jakéhokoliv čalouněného sedadla je popsán dále.
         2.4.2   Definice
         Bod indexu sedadla (SIP):
         Bod na střední svislé podélné rovině zařízení zobrazeného na obrázku 10 a umístěného na sedadle řidiče podle bodů 2.4.4 a 2.4.6.
         Bod indexu sedadla je stanoven ve vztahu k vozidlu a nepohybuje se vlivem činností spojených se seřizováním sedadla nebo jeho kmitáním.
         2.4.3   Měřicí zařízení ke stanovení bodu indexu sedadla (SIP)
         Zařízení na stanovení bodu indexu sedadla (SIP) musí odpovídat obrázku 10. Toto zařízení má hmotnost (6 ± 1) kg a jeho spodní plocha musí být rovná a leštěná.
         2.4.4   Nastavení sedadla pro stanovení bodu indexu sedadla (SIP)
         Pokud jsou sedadlo a jeho zavěšení přestavitelné, pak je třeba před stanovením bodu indexu sedadla sedadlo seřídit takto:

                     a)

                     všechna nastavení – vpřed/vzad, výškové a sklon – se uvedou do jejich střední polohy. Pokud to není možné, užije se nejbližší nastavení nad střední polohou nebo pod ní;

                     b)

                     nastavitelné zavěšení se seřídí tak, aby bylo zavěšení při umístění měřicího zařízení a při zatížení jeho váhou ve střední poloze rozsahu své dráhy. Ke stanovení bodu indexu sedadla (SIP) může být zavěšení v této poloze mechanicky zablokováno;

                     c)

                     nenastavitelné zavěšení je třeba zablokovat ve svislé poloze po umístění měřicího zařízení a při zatížení jeho váhou;

                     d)

                     pokud jsou shora uvedená nastavení v rozporu s jednoznačnými pokyny výrobce, je třeba vyhovět jeho pokynům tak, aby nastavení odpovídalo doporučení pro řidiče o hmotnosti 75 kg.

            Poznámka: Hmotnost řidiče traktoru 75 kg odpovídá přibližně hmotnosti měřicího zařízení na sedadle zatíženém hmotností 65 kg.
         2.4.5   Stanovení tří vztažných os x′, y′ a z′ pro bod indexu sedadla (SIP)
         Souřadnice se stanoví takto:

                     a)

                     stanovení polohy nejzadnějšího upevňovacího otvoru na jedné straně uchycení sedadla;

                     b)

                     pokud je osa tohoto otvoru rovnoběžná s osou otáčení definovanou na měřicím zařízení, považuje se tato osa za osu y′ (směřuje zleva doprava vzhledem k sedícímu řidiči traktoru, viz obrázek 11).

                     c)

                     pokud je osa tohoto otvoru rovnoběžná se svislou rovinou procházející osou sedadla, považuje se tato spojnice probíhající rovnoběžně s citovanou osou otáčení a procházející průsečíkem podpěrné roviny sedadla a osy otvoru podle výše uvedeného údaje za osu y′ (viz obrázek 12);

                     d)

                     ve všech ostatních případech se osa y′ stanoví ve vztahu k parametrům měřeného sedadla;

                     e)

                     osy x′ a z′ jsou definovány průsečnicemi vodorovné roviny a svislé roviny procházejících osou y′ se svislou rovinou procházející osou sedadla. Osy x′ a z′ směřují vždy dopředu a vzhůru (viz obrázky 11 a 12).

               2.4.6   Postup pro stanovení bodu indexu sedadla (SIP)
         Bod indexu sedadla (SIP) se stanoví měřicím zařízením znázorněným na obrázku 10 tímto postupem:

                     a)

                     sedadlo se pokryje kusem látky, aby se usnadnilo správné usazení měřicího zařízení;

                     b)

                     měřicí zařízení se usadí na polštáři sedadla (bez přídavného zatížení) tím, že se přitlačí dozadu proti zádové opěrce;

                     c)

                     přidají se hmotnosti, které zvýší celkovou hmotnost měřicího zařízení z (6 ± 1) kg na (26 ± 1) kg. Působiště svislé síly leží 40 mm před značkou bodu indexu sedadla na vodorovné části měřicího zařízení (viz obrázek 10);

                     d)

                     dvakrát se působí vodorovnou sílou asi 100 N na zařízení v bodě indexu sedadla podle obrázku 10;

                     e)

                     přidají se další hmotnosti, které zvýší celkovou hmotnost měřicího zařízení z (26 ± 1) kg na (65 ± 1) kg. Působiště svislé síly leží 40 mm před značkou bodu indexu sedadla na vodorovné části měřicího zařízení (viz obrázek 10);

                     f)

                     na obou stranách sedadla se ve dvou svislých rovinách, které jsou ve stejné vzdálenosti od podélné střední roviny sedadla, změří podle definice v bodě 2.4.5 s přesností ±1 mm souřadnice průsečíků rovin s osou bodu indexu sedadla vyznačenou na měřicím zařízení.
                     Aritmetické střední hodnoty měření v obou rovinách se zaznamenají jako souřadnice bodu indexu sedadla (SIP);

                     g)

                     podmínky vyplývající z postupu odlišného od postupu uvedeného v této příloze, nebo které by mohly být zdrojem chyb výsledků, je třeba zaznamenat s uvedením jejich důvodu.

            (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/60/ES ze dne 13. července 2009 o maximální konstrukční rychlosti a nákladních plošinách kolových zemědělských a lesnických traktorů(kodofokované znění) (Úř. věst. L 198, 30.7.2009, s. 15).

            (2)  Směrnice Rady ze dne 25. června 1987 o předních ochranných konstrukcích chránících při převrácení úzkorozchodných kolových zemědělských a lesnických traktorů (Úř. věst. L 220, 8.8.1987, s. 1).

            (3)  Směrnice Rady ze dne 24. června 1980 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pracovního prostoru, přístupu k místu řidiče a dveří a oken kolových zemědělských a lesnických traktorů (Úř. věst. L 194, 28.7.1980, s. 1).

            Dodatek
            VZOR

            PŘÍLOHA CERTIFIKÁTU ES SCHVÁLENÍ TYPU TRAKTORU Z HLEDISKA REGULÁTORU OTÁČEK A OCHRANY KONSTRUKČNÍCH ČÁSTÍ POHONU, VÝČNĚLKŮ A KOL

               (Čl. 4 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/37/ES ze dne 26. května 2003 o schvalování typu zemědělských a lesnických traktorů, jejich přípojných vozidel a výměnných tažených strojů, jakož i jejich systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků

            ES schválení typu č.o …
            Konstrukční část (části) nebo vlastnost (vlastnosti):
            1.1.   Regulátor otáček je li užit
            1.2.   Ochrana konstrukčních částí pohonu, výčnělků a kol
            2.   Značka traktoru nebo obchodní firma výrobce:
            …
            …
            3.   Typ a obchodní název traktoru:
            …
            …
            4.   Jméno a adresa výrobce:
            …
            …
            5.   Jméno a adresa případného zástupce výrobce:
            …
            …
            6.   Popis konstrukčních částí nebo vlastností podle bodu 1:
            …
            7.   Datum předložení traktoru ke zkouškám pro ES schválení typu:
            …
            8.   Technická zkušebna provádějící zkoušky pro schválení typu:
            …
            …
            9.   Datum protokolu vydaného touto zkušebnou:
            …
            10.   Číslo protokolu vydaného touto zkušebnou:
            …
            11.   ES schválení typu z hlediska regulátoru otáček a ochrany konstrukčních částí pohonu, výčnělků a kol uděleno/odmítnuto (1):
            12.   Místo: …
            13.   Datum: …
            14.   Podpis: …
            15.   K tomuto certifikátu jsou přiloženy následující dokumenty opatřené výše uvedeným číslem ES schválení typu:
            … rozměrové náčrtky;
            … výkres nebo fotografie traktoru.
            Údaje musí být předány příslušným správním orgánům ostatních členských států na jejich žádost.
            16.   Poznámky: …
            …
            …

               (1)  Nehodící se škrtněte.

         PŘÍLOHA III A
         Čelní skla a jiná zasklení Požadavky na vybavení, definice, žádost o EHS schválení typu konstrukční části, označení, obecné požadavky, zkoušky a shodnost výroby
         1.   POŽADAVKY NA VYBAVENÍ
         Zemědělské a lesnické traktory mohou být volitelně výrobcem vybaveny:
         1.1.1   čelními skly a tabulemi skla jinými než čelní skla vyhovujícími ustanovením této přílohy;
         1.1.2   čelními skly vyhovujícími požadavkům této přílohy na tabule skla jiné než čelní skla s výjimkou požadavků bodů 9.1.4.2 přílohy III C této směrnice (tabule skla s propustností světla menší než 70 %);
         1.1.3   použití tuhého plastového zasklení se povoluje i jinde než na čelním skle tak, jak to povoluje směrnice Rady 92/22/EHS (1) nebo nařízení EHK OSN č. 43, příloha 14.
         2.   DEFINICE
         Pro účely této směrnice se rozumí:
         2.1   „tabulí tvrzeného skla“ tabule skla sestávající z jediné vrstvy skla, které bylo podrobeno speciálnímu zpracování určenému ke zvýšení jeho mechanické pevnosti a k dosažení jeho určité fragmentace při rozbití;
         „vrstveným sklem“ nejméně dvě vrstvy skla spojené spolu nejméně jednou vrstvou z plastického materiálu, který je vložen mezi ně; toto vrstvené sklo může být:
         2.2.1   „normálním“, jestliže žádná z vrstev skla, z nichž se skládá, nebyla zpracována, nebo
         2.2.2   „upraveným“, jestliže alespoň jedna z vrstev skla, z nichž se skládá, byla podrobena zvláštní úpravě určené ke zvýšení její pevnosti a k dosažení její určité fragmentace při rozbití;
         2.3   „bezpečnostním sklem s plastickým povlakem“ sklo podle definice v bodu 2.1 nebo 2.2 s povlakem z plastického materiálu na jeho vnitřním povrchu;
         2.4   „skloplastovým bezpečnostním sklem“ vrstvené sklo mající jedinou vrstvu ze skla a jednu nebo více vrstev z plastu položených jedna na vrch druhé, z nichž alespoň jedna slouží jako mezivrstva; když je sklo namontováno na traktor, je vrstva z plastu umístěna na vnitřním povrchu;
         „skupinou čelních skel“ skupina sestávající z čelních skel, která mají odlišné tvary a rozměry a která jsou předmětem zkoušek jejich mechanických vlastností, způsobu fragmentace a jejich vlastností při zkouškách odolnosti proti vlivům vnějšího prostředí;
         2.5.1   „plochým čelním sklem“ čelní sklo, které nemá jmenovité zakřivení představované výškou segmentu větší než 10 mm na lineární metr;
         2.5.2   „zakřiveným čelním sklem“ čelní sklo, které má jmenovité zakřivení představované výškou segmentu větší než 10 mm na lineární metr;
         2.6   „dvojitým oknem“ jednotka sestávající ze dvou tabulí montovaných odděleně do téhož otvoru traktoru;
         „dvojitým zasklením“ celek skládající se ze dvou tabulí smontovaných v továrně trvalým způsobem a oddělených od sebe stejnoměrnou mezerou;
         2.7.1   „symetrickým dvojitým zasklením“ dvojité sklo, u něhož obě tabule jsou z téhož druhu skla (tvrzené, vrstvené atd.) a mají tytéž hlavní a vedlejší vlastnosti;
         2.7.2   „asymetrickým dvojitým zasklením“ dvojité sklo, u něhož obě tabule jsou z odlišného druhu skla (tvrzené, vrstvené atd.) nebo mají různé hlavní a vedlejší vlastnosti;
         2.8   „hlavní vlastností“ vlastnost, která význačně mění optické nebo mechanické vlastnosti tabule skla se zřetelem k funkci, kterou má toto sklo na vozidle; tento pojem též zahrnuje obchodní název nebo výrobní značku;
         2.9   „vedlejší vlastností“ vlastnost, která může změnit optické nebo mechanické vlastnosti tabule skla způsobem významným pro funkci, pro kterou je určena na vozidlo; významnost takové změny se posuzuje pomocí indexů obtížnosti;
         2.10   „indexy obtížnosti“ dvoustupňové hodnocení, které se užije pro každou vedlejší vlastnost k posouzení změn v praxi; přechod z indexu 1 na index 2 znamená potřebu další zkoušky;
         2.11   „rozvinutou plochou čelního skla“ plocha nejmenšího obdélníku, z níž lze vytvořit čelní sklo;
         „úhlem sklonu čelního skla“ úhel tvořený svislou čarou a přímkou spojující horní a dolní okraj čelního skla, přičemž tyto přímky leží ve svislé rovině procházející podélnou osou vozidla;
         2.12.1   úhel sklonu se měří na vozidle stojícím na rovině;
         2.12.2   vozidlo s hydropneumatickým, hydraulickým nebo pneumatickým zavěšením kol nebo zařízením automaticky regulujícím světlou výšku jako funkci zatížení se musí zkoušet za normálních provozních podmínek specifikovaných výrobcem;
         2.13   „výškou segmentu h“ maximální vzdálenost mezi vnitřním povrchem skla a rovinou procházející okraji této tabule skla; tato vzdálenost se měří ve směru, který je prakticky kolmý k tabuli skla (viz příloha III N obrázek 1);
         „typem tabule skla“ sklo definované v bodech 2.1 až 2.4, které nevykazuje žádné podstatné rozdíly, zvláště pokud jde o hlavní a vedlejší vlastnosti zmíněné v přílohách III D až III L;
         2.14.1   ačkoliv změna v hlavních vlastnostech znamená nový typ výrobku, připouští se v určitých případech, že změna tvaru a rozměrů nutně neznamená povinnost provést úplnou sérii zkoušek; pro některé ze zkoušek specifikovaných ve zvláštních přílohách se skla mohou slučovat do skupin, je-li zcela zřejmé, že mají podobné vlastnosti;
         2.14.2   skla vykazující rozdílnosti pouze ve vedlejších vlastnostech mohou být považována za skla téhož typu, avšak některé zkoušky se mohou konat se vzorky těchto skel, jestliže jsou tyto zkoušky výslovně stanoveny v podmínkách pro zkoušky;
         2.15   „zakřivením r“ přibližnou hodnotu nejmenšího poloměru oblouku změřenou v nejvíce dovnitř zakřivené části čelního skla.
         3.   ŽÁDOST O SCHVÁLENÍ TYPU KONSTRUKČNÍ ČÁSTI
         3.1   Žádost o ES schválení typu konstrukční části pro typ tabule skla podává výrobce vozidla nebo jeho pověřený zástupce.
         Pro každý typ bezpečnostního skla musí být žádost doložena těmito doklady v trojím vyhotovení a těmito dalšími údaji:
         technickým popisem obsahujícím všechny hlavní a vedlejší vlastnosti a
         3.2.1.1   pro skla jiná než čelní skla výkresy ve formátu nepřesahujícím A4 nebo na tento formát složenými, zobrazujícími:

                     —

                     maximální plochu,

                     —

                     nejmenší úhel mezi dvěma přiléhajícími stranami tabule skla,

                     —

                     případně maximální výšku segmentu;

               pro čelní skla:
         3.2.1.2.1   seznamem typů čelních skel, pro která se žádá schválení typu konstrukční části, udávajícím název výrobců vozidel a typ a kategorii vozidla,
         výkresy v měřítku 1:10 spolu se schématy čelních skel a jejich umístění na traktoru, dostatečně podrobnými a zobrazujícími:
         3.2.1.2.2.1   polohu čelního skla vzhledem k bodu R podle definice v bodu 1.2 přílohy I směrnice 2008/2/ES (2).
         3.2.1.2.2.2   úhel sklonu čelního skla;
         3.2.1.2.2.3   polohu a rozměr zón, v nichž se ověřují optické vlastnosti a popřípadě plochy podrobené různému tvrzení;
         3.2.1.2.2.4   rozvinutou plochu čelního skla;
         3.2.1.2.2.5   maximální výšku segmentu čelního skla, a
         3.2.1.2.2.6   poloměr zakřivení čelního skla (pouze pro účely zatřídění čelních skel do skupin).
         3.2.1.3   U celků s dvojitým zasklením výkresy ve formátu A4 nebo na tento formát složenými ukazujícími kromě informace uvedené v bodu 3.2.1.1:

                     —

                     typ každé jednotlivé tabule skla,

                     —

                     druh spojení skel (organické, sklo na sklo nebo sklo na kov),

                     —

                     jmenovitou tloušťku mezery mezi oběma tabulemi skla.

               3.3   Dále žadatel předloží dostatečný počet zkušebních vzorků hotových tabulí skla uvažovaných provedení, jejichž počet se v případě potřeby dohodne s technickou zkušebnou odpovídající za provedení zkoušky pro schválení typu.
         3.4   Než udělí schválení typu konstrukční části, ověří příslušný správní orgán existenci dostatečných opatření pro zajištění účinné kontroly shodnosti výroby.
         4.   OZNAČENÍ
         4.1   Všechny tabule bezpečnostního skla včetně zkušebních vzorků předložených ke schválení typu konstrukční části musí mít vyznačen výrobní nebo obchodní značku výrobce. Označení musí být jasně čitelné a nesmazatelné.
         5.   SCHVÁLENÍ TYPU KONSTRUKČNÍ ČÁSTI
         5.1   Typu tabule bezpečnostního skla je uděleno schválení typu konstrukční části, jestliže jeho vzorky předložené ke schválení typu plní požadavky bodů 5 až 7.
         5.2   Každému typu definovanému v přílohách III E, III G, III K a III L nebo v případě čelních skel každé schválené skupině se přidělí číslo schválení typu konstrukční části. První dvě číslice (nyní 00 pro směrnici 89/173/EHS v jejím původním znění) udávají číslo série změn odpovídající nejnovějším podstatným změnám směrnice 89/173/EHS nahrazené touto směrnicí, a to ke dni, kdy je schválení typu konstrukční části uděleno. Členský stát nesmí přidělit totéž číslo jinému typu nebo skupině tabulí bezpečnostního skla.
         Schválení nebo rozšíření nebo odmítnutí schválení typu tabule bezpečnostního skla podle této směrnice se oznámí členským státům na formuláři podle vzoru uvedeného v příloze III B této směrnice a v jejích dodatcích.
         5.3.1   U čelních skel se k ES certifikátu schválení typu konstrukční části přiloží dokument obsahující seznam všech provedení čelních skel schválené skupiny a vlastnosti skupiny podle dodatku 8 k příloze III B.
         Na všechny tabule bezpečnostního skla a na celky s dvojitým zasklením odpovídající typu schválenému podle této směrnice se k označení předepsanému v bodu 4.1 kromě toho vyznačí na nápadném místě značka schválení typu konstrukční části. Na každou tabuli celku s dvojitým zasklením se může vyznačit též jakákoliv zvláštní značka schválení typu konstrukční části.
         Tato značka schválení typu konstrukční části se skládá z:
         5.4.1   obdélníku, ve kterém je vepsáno malé písmeno e a rozlišovací písmena nebo číslo členského státu, který udělil ES schválení typu konstrukční části (3);
         5.4.2   čísla schválení typu konstrukční části umístěného napravo od obdélníka předepsaného v bodu 5.4.1.
         Vedle značky ES schválení typu konstrukční části zmíněné výše se připojí následující doplňující značky:
         5.5.1   pro čelní sklo:

                     I

                     :

                     z tvrzeného skla (I/P, je-li s povlakem) (4),

                     II

                     :

                     z normálního vrstveného skla (II/P, je-li s povlakem) (4),

                     III

                     :

                     z upraveného vrstveného skla (III/P, je-li s povlakem) (4),

                     IV

                     :

                     ze skloplastu;

                     V

                     :

                     pro tabuli skla jinou než čelní sklo, pro kterou platí bod 9.1.4.2 v příloze III C;

                     VI

                     :

                     pro celek s dvojitým zasklením;

                     T

                     :

                     u čelních skel, která vyhovují požadavkům na tabule skel jiné než čelní skla s výjimkou tabulí spadajících pod bod 9.1.4.2 přílohy III C (tabule skel s propustností světla menší než 70 %). U čelních skel plnících požadavky na tabule skla jiné než čelní skla může být značka T vyznačena pouze po úspěšné zkoušce nárazem makety hlavy podle bodu 3.3.2 přílohy III G a při výšce pádu 4,0 m + 25/– 0 mm.

               5.6   Značka ES schválení typu konstrukční části a přídavná značka musí být jasně čitelné a nesmazatelné.
         5.7   Dodatek této přílohy uvádí příklady značek schválení typu konstrukční části.
         6.   OBECNÉ POŽADAVKY
         6.1   Všechny tabule skel a zvláště ty, které jsou uvažovány pro výrobu čelních skel, musí mít dostatečnou jakost, aby se co nejvíce omezilo riziko tělesného poranění při roztříštění skla. Sklo musí být dostatečně odolné proti příhodám, které se mohou vyskytnout v obvyklém provozu, proti atmosférickým a tepelným, chemickému působení, hoření a otěru.
         6.2   Navíc musí být bezpečnostní sklo dostatečně průhledné, nesmí způsobovat jakékoliv poznatelné zkreslení předmětů pozorovaných čelním sklem a nesmí způsobovat jakékoliv změny barev užitých v silničním provozu a u silničních signálů. Při roztříštění čelního skla musí být řidič stále schopen vidět dostatečně jasně silnici tak, aby byl schopen bezpečně brzdit a zastavit traktor.
         7.   ZVLÁŠTNÍ POŽADAVKY
         Všechny typy bezpečnostního skla musí v závislosti na kategorii, do které patří, plnit následující zvláštní požadavky:
         7.1   tvrzená čelní skla – požadavky přílohy III D;
         7.2   tabule rovnoměrně tvrzeného skla jiné než čelní skla – požadavky přílohy III E;
         7.3   normální vrstvená čelní skla – požadavky přílohy III F;
         7.4   tabule normálního vrstveného skla jiné než čelní skla – požadavky přílohy III G;
         7.5   čelní skla z upraveného vrstveného skla – požadavky přílohy III H;
         7.6   bezpečnostní skla s plastickým povlakem – k výše uvedeným odpovídajícím požadavkům navíc požadavky přílohy III I;
         7.7   skloplastová čelní skla – požadavky přílohy III J;
         7.8   skloplastové tabule jiné než čelní skla – požadavky přílohy III K;
         7.9   celky s dvojitým zasklením – požadavky přílohy III L.
         8.   ZKOUŠKY
         Jsou předepsány následující zkoušky:
         8.1.1   Zkouška fragmentace
         Účelem této zkoušky je:
         8.1.1.1   ověřit, že úlomky a střepiny vzniklé rozbitím tabule skla jsou takové, že je minimální riziko zranění, a
         8.1.1.2   v případě čelních skel z upraveného vrstveného skla ověřit zbytkovou viditelnost po rozbití.
         8.1.2   Mechanická pevnost
         8.1.2.1   Zkouška nárazem koule
         Tyto zkoušky jsou dvě, jedna prováděná s koulí 227 g a druhá prováděná s koulí 2 260 g.
         8.1.2.1.1   Zkouška nárazem koule 227 g: účelem této zkoušky je určit adhezi mezivrstvy ve vrstveném skle a mechanickou pevnost rovnoměrně tvrzeného skla.
         8.1.2.1.2   Zkouška nárazem koule 2 260 g: účelem této zkoušky je určit schopnost vrstveného skla odolávat průniku koule.
         8.1.2.2   Zkouška nárazem makety hlavy
         Účelem této zkoušky je ověřit, zda tabule skla splní požadavky na omezení zranění při nárazu hlavy na čelní sklo, na tabuli vrstveného skla nebo skloplastovou tabuli jinou než čelní sklo nebo na celek s dvojitým zasklením užitý pro boční okno.
         8.1.3   Odolnost proti vlivům vnějšího prostředí
         8.1.3.1   Zkouška odolnosti proti oděru
         Účelem této zkoušky je ověřit, zda odolnost tabule bezpečnostního skla proti oděru přesahuje stanovenou hodnotu.
         8.1.3.2   Zkouška odolnosti proti vysoké teplotě
         Účelem této zkoušky je ověřit, zda se nevyskytnou bubliny nebo jiné závady v mezivrstvě vrstveného skla nebo u skloplastové tabule, jsou-li tato skla po delší dobu vystavena vysokým teplotám.
         8.1.3.3   Zkouška odolnosti proti záření
         Účelem této zkoušky je stanovit, zda se propustnost světla u vrstveného skla, u skloplastu a u tabulí skla s plastickým povlakem vystavených po delší dobu záření významně sníží nebo zda se výrazně změní barva skla.
         8.1.3.4   Zkouška odolnosti proti vlhkosti
         Účelem této zkoušky je stanovit, zda vrstvené sklo, skloplast a tabule skla s plastickým povlakem odolají bez výrazného zhoršení vlastností delšímu působení atmosférické vlhkosti.
         8.1.3.5   Zkouška odolnosti proti změnám teploty
         Účelem této zkoušky je stanovit, zda plastické materiály užité u bezpečnostního skla podle definice v bodu 2.3 a 2.4 odolají bez výrazného zhoršení vlastností účinkům delšího vystavení extrémním teplotám.
         8.1.4   Optické vlastnosti
         8.1.4.1   Zkouška propustnosti světla
         Účelem této zkoušky je stanovit, že normální propustnost světla u tabulí bezpečnostního skla přesahuje určenou hodnotu.
         8.1.4.2   Zkouška optického zkreslení
         Účelem této zkoušky je ověřit, zda zkreslení předmětů pozorovaných čelním sklem není takového rozsahu, aby mohlo vadit řidiči.
         8.1.4.3   Zkouška oddělování sekundárního obrazu
         Účelem této zkoušky je ověřit, že úhlové oddělování sekundárního obrazu od primárního obrazu nepřesahuje určenou hodnotu.
         8.1.4.4   Zkouška rozlišování barev
         Účelem této zkoušky je ověřit, zda není nebezpečí záměny barev při průhledu čelním sklem.
         8.1.5   Zkouška odolnosti proti hoření
         Účelem zkoušky je ověřit, zda vnitřní strana tabule bezpečnostního skla definovaného v bodech 2.3 a 2.4 má dostatečně nízkou rychlost hoření.
         8.1.6   Zkouška odolnosti proti chemikáliím
         Účelem této zkoušky je stanovit, zda vnitřní povrch tabule bezpečnostního skla definovaného v bodech 2.3 a 2.4 odolá bez zhoršení vlastností účinkům chemických činitelů, které mohou být přítomny nebo užity ve vozidle (např. čisticí prostředky).
         8.2   Zkoušky určené pro kategorie tabulí skla definovaných v bodech 2.1 až 2.4
         8.2.1.   Tabule bezpečnostního skla se podrobí zkouškám uvedeným

                     Čelní sklo

                     Jiné zasklení

                     Tvrzené sklo

                     Normálně vrstvené sklo

                     Upravené vrstvené sklo

                     Skloplast

                     Tvrzené sklo

                     Vrstvené sklo

                     Sklo-plast

                     I

                     I/P

                     II

                     II/P

                     III

                     III/P

                     IV

                     Fragmentace

                     D/2

                     D/2

                     —

                     —

                     H/4

                     H/4

                     —

                     E/2

                     —

                     —

                     Mechanická pevnost

                     koule 227 g

                     —

                     —

                     F/4.3.

                     F/4.3.

                     F/4.3.

                     F/4.3.

                     F/4.3.

                     E/3.1.

                     G/4

                     G/4

                     koule 2 260 g

                     —

                     —

                     F/4.2.

                     F/4.2.

                     F/4.2.

                     F/4.2.

                     —

                     —

                     —

                     —

                     Náraz makety hlavy (5)

                     D/3

                     D/3

                     F/3

                     F/3

                     F/3

                     F/3

                     J/3

                     —

                     G/3 (7)

                     K/3 (7)

                     Oděr

                     vnější strana

                     —

                     —

                     F/5.1.

                     F/5.1.

                     F/5.1.

                     F/5.1.

                     F/5.1.

                     —

                     F/5.1.

                     F/5.1.

                     vnitřní strana

                     —

                     I/2

                     —

                     I/2

                     —

                     I/2

                     I/2

                     I/2 (6)

                     I/2 (6)

                     I/2

                     Vysoká teplota

                     —

                     —

                     C/5

                     C/5

                     C/5

                     C/5

                     C/5

                     —

                     C/5

                     C/5

                     Záření

                     —

                     C/6

                     C/6

                     C/6

                     C/6

                     C/6

                     C/6

                     —

                     C/6

                     C/6

                     Vlhkost

                     —

                     C/7

                     C/7

                     C/7

                     C/7

                     C/7

                     C/7

                     C/7 (6)

                     C/7

                     C/7

                     Propustnost světla

                     C/9.1.

                     C/9.1.

                     C/9.1.

                     C/9.1.

                     C/9.1.

                     C/9.1.

                     C/9.1.

                     C/9.1.

                     C/9.1.

                     C/9.1.

                     Optické zkreslení

                     C/9.2.

                     C/9.2.

                     C/9.2.

                     C/9.2.

                     C/9.2.

                     C/9.2.

                     C/9.2.

                     —

                     —

                     —

                     Sekundární obraz

                     C/9.3.

                     C/9.3.

                     C/9.3.

                     C/9.3.

                     C/9.3.

                     C/9.3.

                     C/9.3.

                     —

                     —

                     —

                     Rozlišování barev

                     C/9.4.

                     C/9.4.

                     C/9.4.

                     C/9.4.

                     C/9.4.

                     C/9.4.

                     C/9.4.

                     —

                     —

                     —

                     Změny teploty

                     —

                     C/8

                     —

                     C/8

                     —

                     C/8

                     C/8

                     C/8 (6)

                     C/8 (6)

                     C/8

                     Hoření

                     —

                     C/10

                     —

                     C/10

                     —

                     C/10

                     C/10

                     C/10 (6)

                     C/10 (6)

                     C/10

                     Chemikálie

                     —

                     C/11

                     —

                     C/11

                     —

                     C/11

                     C/11

                     C/11 (6)

                     C/11 (6)

                     C/11

                        Poznámka: Odkaz např. K/3 odkazuje na tabulku v příloze III K a bod 3 v této příloze, kde je popsána příslušná zkouška a jsou uvedeny podmínky pro vyhovující výsledky.

               8.2.2.   Tabuli bezpečnostního skla se udělí schválení typu konstrukční části, jestliže vyhoví všem požadavkům předepsaným v příslušných ustanoveních, která jsou uvedena v předcházející tabulce.
         9.   ZMĚNY NEBO ROZŠÍŘENÍ EHS SCHVÁLENÍ TYPU KONSTRUKČNÍ ČÁSTI PRO TABULE BEZPEČNOSTNÍHO SKLA
         Každá změna typu tabule bezpečnostního skla nebo v případě čelního skla každé přiřazení čelního skla do skupiny musí být oznámeny příslušnému orgánu státní správy, který udělil schválení typu konstrukční části pro tento typ tabule bezpečnostního skla. Tento orgán může pak buď:
         9.1.1   uvážit, že provedené změny nemají zřejmě znatelný nepříznivý účinek, a v případě čelních skel, že nový typ spadá do skupiny schválených čelních skel a že za všech okolností tabule bezpečnostního skla ještě splňuje požadavky, nebo
         9.1.2   vyžádat další zkušební protokol od technické zkušebny.
         9.2   Oznámení
         9.2.1   Členským státům se oznámí každé potvrzení, zamítnutí nebo rozšíření schválení typu postupem podle bodu 5.3.
         9.2.2   Příslušný správní orgán, který udělil rozšíření schválení typu konstrukční části, musí uvést v každém sdělení vztahujícím se k tomuto rozšíření pořadové číslo tohoto rozšíření.
         10.   SHODNOST VÝROBY
         10.1   Bezpečnostní zasklení schválené jako typ podle této a následujících příloh musí být vyráběno tak, aby odpovídalo schválenému typu, a musí splňovat požadavky bodů 6, 7 a 8.
         10.2   K ověření, že požadavky bodu 10.1 byly splněny, se trvale provádí průběžná kontrola výroby.
         Držitel schválení typu konstrukční části musí zejména:
         10.3.1   zajistit, aby disponoval postupy pro řízení jakosti výrobku,
         10.3.2   mít přístup k zařízením nutným pro kontrolu shodnosti výroby každého schváleného typu,
         10.3.3   zaznamenávat údaje o výsledcích zkoušek a připojené dokumenty (8) uchovávat po dobu dohodnutou s příslušným správním orgánem,
         10.3.4   analyzovat výsledky každého typu zkoušky, aby si ověřil a zajistil shodnost vlastností výrobků, s přihlédnutím k přípustným odchylkám v průmyslové výrobě,
         10.3.5   zajistit, aby se u každého typu výrobku konaly alespoň zkoušky popsané v příloze III O této směrnice,
         10.3.6   zajistit, aby tehdy, když jakékoli vzorky nebo zkušební kusy vykazují při uvažovaném typu zkoušky neshodnost výroby, byly odebrány a zkoušeny další vzorky.
         Musí být podniknuty všechny nutné kroky k obnovení shodnosti dotyčné výroby.
         Orgán státní správy může kdykoli ověřit metody kontroly shodnosti, které se uplatňují v každé výrobní jednotce (viz bod 1.3 přílohy III O).
         10.4.1   Při každé inspekci musí být inspektorovi předloženy údaje zkoušek a záznamy o výrobě.
         10.4.2   Inspektor může namátkově odebrat vzorky pro přezkoušení v laboratoři výrobce. Minimální počet vzorků se stanoví v závislosti na výsledcích vlastních zkoušek provedených výrobcem.
         10.4.3   Jestliže je úroveň kvality neuspokojivá nebo jestliže se jeví nutným ověřit věrohodnost zkoušek podle bodu 10.4.2, může inspektor odebrat vzorky, které se zašlou technické zkušebně.
         10.4.4   Orgán státní správy může vykonat jakoukoli zkoušku vyžadovanou touto směrnicí.
         10.4.5   Normální četnost inspekcí je dvě za rok pro každou výrobní jednotku. Objeví-li se neuspokojivé výsledky při kterékoli z těchto inspekcí, zajistí příslušný správní orgán, aby byly co nejrychleji podniknuty všechny nutné kroky k obnovení shodnosti výroby.
         11.   POSTIHY ZA NESHODNOST VÝROBY
         11.1   Schválení typu konstrukční části pro tabule bezpečnostního skla podle této směrnice může být odejmuto, nejsou-li splněny požadavky bodu 10.1.
         11.2   Jestliže některý členský stát odejme schválení typu konstrukční části, které předtím udělil, informuje o tom ihned ostatní členské státy kopií podepsaného a datovaného certifikátu schválení typu konstrukční části, v němž je velkými písmeny uvedeno „SCHVÁLENÍ TYPU KONSTRUKČNÍ ČÁSTI ODEJMUTO“.
         12.   VÝROBA UKONČENA
         Pokud držitel schválení typu konstrukční části zcela ukončí výrobu typu tabule bezpečnostního skla schváleného podle této směrnice, informuje o tom příslušný správní orgán, který schválení typu udělil. Po obdržení takového sdělení tento orgán informuje o této skutečnosti zprávou na formuláři podle vzoru v příloze III B ostatní členské státy.
         13.   NÁZVY A ADRESY TECHNICKÝCH ZKUŠEBEN ODPOVĚDNÝCH ZA PROVÁDĚNÍ ZKOUŠEK PRO SCHVÁLENÍ TYPU KONSTRUKČNÍ ČÁSTI A SPRÁVNÍCH ORGÁNŮ UDĚLUJÍCÍCH TAKOVÉ SCHVÁLENÍ TYPU
         Členské státy sdělí ostatním členským státům a Komisi názvy a adresy technických zkušeben odpovědných za provádění zkoušek pro schvalování typu konstrukční části a správních orgánů, které udělují ES schválení typu konstrukční části a kterým se zasílají certifikáty schválení typu a certifikáty o odmítnutí či odejmutí schválení typu vydané v jiných státech.

            (1)  Směrnice Rady 92/22/EHS ze dne 31. března 1992 o bezpečnostním zasklení a zasklívacích materiálech motorových vozidel a jejich přípojných vozidel (Úř. věst. L 129, 14.5.1992, s. 11).

            (2)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/2/ES ze dne 15. ledna 2008 o poli výhledu a stíračích čelních skel kolových zemědělských a lesnických traktorů (kodifikované znění) (Úř. věst. L 24, 29.1.2008, s. 30).

            (3)  1 pro Německo, 2 pro Francii, 3 pro Itálii, 4 pro Nizozemsko, 5 pro Švédsko, 6 pro Belgii, 7 pro Maďarsko, 8 pro Českou republiku, 9 pro Španělsko, 11 pro Spojené království, 12 pro Rakousko, 13 pro Lucembursko, 17 pro Finsko, 18 pro Dánsko, 19 pro Rumunsko, 20 pro Polsko, 21 pro Portugalsko, 23 pro Řecko, 24 pro Irsko, 26 pro Slovinsko, 27 pro Slovensko, 29 pro Estonsko, 32 pro Lotyšsko, 34 pro Bulharsko, 36 pro Litvu, 49 pro Kypr, 50 pro Maltu.

            (4)  Podle definice v bodě 2.3.

            (5)  Tato zkouška se vykoná též u celků s dvojitým zasklením podle bodu 3 přílohy III L.

            (6)  Jen u tabulí skel s plastickým povlakem na vnitřní straně.

            (7)  Pokud jsou tabule užity pro čelní sklo traktoru, musí být tyto zkoušky vykonány s pádem ze 4 m + 25/ – 0 mm namísto 1,5 m + 25/ – 0 mm.

            Poznámka: Odkaz např. K/3 odkazuje na tabulku v příloze III K a bod 3 v této příloze, kde je popsána příslušná zkouška a jsou uvedeny podmínky pro vyhovující výsledky.

            (8)  Výsledky zkoušek fragmentace se zaznamenají, i když není vyžadována fotografie.

            Dodatek
            PŘÍKLADY ZNAČEK SCHVÁLENÍ TYPU KONSTRUKČNÍ ČÁSTI
            (viz bod 5.5 přílohy III A)
            Tvrzené čelní sklo:

            Výše uvedená značka schválení typu konstrukční části vyznačená na tvrzeném čelním skle udává, že tato konstrukční část byla schválena jako typ ve Francii (e 2) podle této směrnice pod číslem schválení typu konstrukční části 001247.
            Tvrzené čelní sklo s plastickým povlakem:

            Výše uvedená značka schválení typu konstrukční části vyznačená na tvrzeném čelním skle s plastickým povlakem udává, že tato konstrukční část byla schválena jako typ ve Francii (e 2) podle této směrnice pod číslem schválení typu konstrukční části 001247.
            Normální vrstvené čelní sklo:

            Výše uvedená značka schválení typu konstrukční části vyznačená na normálním vrstveném čelním skle udává, že tato konstrukční část byla schválena jako typ ve Francii (e 2) podle této směrnice pod číslem 001247.
            Normální vrstvené čelní sklo s plastickým povlakem:

            Výše uvedená značka schválení typu konstrukční části vyznačená na normálním vrstveném čelním skle s plastickým povlakem udává, že tato konstrukční část byla schválena jako typ ve Francii (e 2) podle této směrnice pod číslem schválení typu konstrukční části 001247.
            Čelní sklo z upraveného vrstveného skla:

            Výše uvedená značka schválení typu konstrukční části vyznačená na čelním skle z upraveného vrstveného skla udává, že tato konstrukční část byla schválena jako typ ve Francii (e 2) podle této směrnice pod číslem schválení typu konstrukční části 001247.
            Skloplastové čelní sklo:

            Výše uvedená značka schválení typu konstrukční části vyznačená na čelním skle ze skloplastu udává, že tato konstrukční část byla schválena jako typ ve Francii (e 2) podle této směrnice pod číslem schválení typu konstrukční části 001247.
            Tabule skla jiná než čelní sklo, s normální propustností světla nižší než 70 %:

            Výše uvedená značka schválení typu konstrukční části vyznačená na tabuli skla jiné než čelní sklo, pro niž platí požadavky přílohy III C bod.9.1.4.2, udává, že tato konstrukční část byla schválena jako typ ve Francii (e 2) podle této směrnice pod číslem schválení typu konstrukční části 001247.
            Celek s dvojitým zasklením, s normální propustností světla nižší než 70 %:

            Výše uvedená značka schválení typu konstrukční části vyznačená na celku s dvojitým zasklením udává, že tato konstrukční část byla schválena jako typ ve Francii (e 2) podle této směrnice pod číslem schválení typu konstrukční části 001247.
            Tabule skla jiná než čelní sklo, k užití jako čelní sklo traktoru:

            Výše uvedená značka schválení typu konstrukční části vyznačená na tabuli skla udává, že tato konstrukční část určená k užití jako čelní sklo traktoru byla schválena ve Francii (e 2) podle této směrnice pod číslem schválení typu konstrukční části 001247.
            Tabule skla jiná než čelní sklo, s normální propustností světla 70 % nebo větší:

            Výše uvedená značka schválení typu konstrukční části vyznačená na tabuli skla jiné než čelní sklo, pro niž platí požadavky přílohy III C bod 9.1.4.1, udává, že tato konstrukční část byla schválena jako typ ve Francii (e 2) podle této směrnice pod číslem schválení typu konstrukční části 001247.

         PŘÍLOHA III B

         (Maximální formát: A 4 (210 × 297 mm))
         Sdělení o

                     —

                     ES schválení typu konstrukční části,

                     —

                     odmítnutí schválení typu konstrukční části,

                     —

                     rozšíření schválení typu konstrukční části,

                     —

                     odejmutí schválení typu konstrukční části (1) pro typ tabule bezpečnostního skla podle směrnice 2009/144/ES

               ES schválení typu konstrukční části č. … Rozšíření č.: …
         1.   Kategorie bezpečnostního skla:
         …
         2.   Popis tabule (viz dodatky 1,2,3,4,5,6,7 (1)) a u čelních skel seznam podle dodatku 8
         …
         …
         3.   Výrobní nebo obchodní značka:
         …
         4.   Jméno a adresa výrobce:
         …
         …
         5.   Jméno a adresa případného zástupce výrobce:
         …
         6.   Datum předložení ke schválení typu konstrukční části:
         …
         7.   Technická zkušebna provádějící zkoušky pro schválení typu konstrukční části:
         …
         8.   Datum zkušebního protokolu
         …
         9.   Číslo zkušebního protokolu
         …
         10.   Schválení typu konstrukční části uděleno/odmítnuto/rozšířeno/odejmuto (1):
         …
         11.   Důvody rozšíření schválení typu konstrukční části:
         …
         …
         …
         12.   Poznámky:
         …
         …
         …
         13.   Místo: …
         14.   Datum: …
         15.   Podpis: …
         16.   K tomuto certifikátu je přiložen seznam dokumentů tvořících dokumentaci schválení typu konstrukční části a uložených u správního orgánu, který uděluje schválení typu konstrukční části; tyto dokumenty jsou k dispozici na požádání.

            (1)  Nehodící se škrtněte.

            Dodatek 1
            TVRZENÁ ČELNÍ SKLA
            (Hlavní a vedlejší vlastnosti podle přílohy III D nebo III I)
            Schválení typu konstrukční části č.: … Rozšíření č.: …
            Hlavní vlastnosti:

                        —

                        Kategorie tvaru: …

                        —

                        Kategorie tloušťky: …

                        —

                        Jmenovitá tloušťka čelního skla: …

                        —

                        Druh a typ plastického povlaku: …

                        —

                        Tloušťka plastického povlaku: …

                  Vedlejší vlastnosti:

                        —

                        Druh materiálu (leštěné sklo, plavené sklo, tabulové sklo): …

                        —

                        Zbarvení skla: …

                        —

                        Zbarvení plastického povlaku (povlaků): …

                        —

                        Vložené vodiče (ano/ne)

                        —

                        Ztemňující pruhy (ano/ne)

                  Poznámky:
            …
            …
            …
            …
            …

               Připojené dokumenty: seznam čelních skel (viz dodatek 8).

            Dodatek 2
            TABULE ROVNOMĚRNĚ TVRZENÉHO SKLA JINÉ NEŽ ČELNÍ SKLA
            (Hlavní a vedlejší vlastnosti podle přílohy III E nebo III I)
            Schválení typu konstrukční části č.: … Rozšíření č.: …
            Hlavní vlastnosti:

                        —

                        Jiné sklo než čelní sklo (ano/ne):

                        —

                        Čelní sklo pro traktory: …

                        —

                        Kategorie tvaru: …

                        —

                        Druh procesu tvrzení: …

                        —

                        Třída tloušťky: …

                        —

                        Druh a typ plastického povlaku (povlaků): …

                  Vedlejší vlastnosti:

                        —

                        Druh materiálu (leštěné sklo, plavené sklo, tabulové sklo): …

                        —

                        Zbarvení skla: …

                        —

                        Zbarvení plastického povlaku (povlaků): …

                        —

                        Vložené vodiče (ano/ne):

                        —

                        Ztemňující pruhy (ano/ne):

                  Kritéria pro schválený typ konstrukční části:

                        —

                        Největší plocha (ploché sklo): …

                        —

                        Nejmenší úhel: …

                        —

                        Největší rozvinutá plocha (u zakřivených skel): …

                        —

                        Maximální výška segmentu: …

                  Poznámky:
            …
            …
            …
            …
            …

               Připojené dokumenty: seznam čelních skel (lze-li uvést) (viz dodatek 8).

            Dodatek 3
            VRSTVENÁ ČELNÍ SKLA
            (Normální, upravená nebo s plastickým povlakem)
            (Hlavní a vedlejší vlastnosti podle přílohy III F, III H nebo III I)
            Schválení typu konstrukční části č.: … Rozšíření č.: …
            Hlavní vlastnosti:

                        —

                        Počet vrstev skla: …

                        —

                        Počet mezivrstev: …

                        —

                        Jmenovitá tloušťka čelního skla: …

                        —

                        Jmenovitá tloušťka mezivrstvy (mezivrstev): …

                        —

                        Specifická úprava skla: …

                        —

                        Druh a typ mezivrstvy (mezivrstev): …

                        —

                        Druh a typ plastického povlaku (povlaků): …

                  Vedlejší vlastnosti:

                        —

                        Druh materiálu (leštěné sklo, plavené sklo, tabulové sklo): …

                        —

                        Zbarvení skla: …

                        —

                        Zbarvení mezivrstvy/Zbarvení plastického povlaku (povlaků) (celkové, částečné): …

                        —

                        Vložené vodiče (ano/ne):

                        —

                        Ztemňující pruhy (ano/ne):

                  Poznámky:
            …
            …
            …
            …
            …

               Připojené dokumenty: seznam čelních skel (viz dodatek 8).

            Dodatek 4
            TABULE VRSTVENÉHO SKLA JINÉ NEŽ ČELNÍ SKLA
            (Hlavní a vedlejší vlastnosti podle přílohy III G nebo III I)
            Schválení typu konstrukční části č.: … Rozšíření č.: …
            Hlavní vlastnosti:

                        —

                        Jiné sklo než čelní sklo (ano/ne)

                        —

                        Čelní sklo pro traktory: …

                        —

                        Počet vrstev skla: …

                        —

                        Počet mezivrstev: …

                        —

                        Třída tloušťky: …

                        —

                        Jmenovitá tloušťka mezivrstvy (mezivrstev): …

                        —

                        Zvláštní úprava skla: …

                        —

                        Druh a typ mezivrstvy (mezivrstev): …

                        —

                        Druh a typ plastického povlaku (povlaků): …

                        —

                        Tloušťka plastického povlaku (povlaků): …

                  Vedlejší vlastnosti:

                        —

                        Druh materiálu (leštěné sklo, plavené sklo, tabulové sklo): …

                        —

                        Zbarvení mezivrstvy (celkové, částečné): …

                        —

                        Zbarvení skla: …

                        —

                        Zbarvení plastického povlaku (povlaků): …

                        —

                        Vložené vodiče (ano/ne):

                        —

                        Ztemňující pruhy (ano/ne):

                  Poznámky:
            …
            …
            …
            …
            …

               Připojené dokumenty: seznam čelních skel (viz dodatek 8).

            Dodatek 5
            SKLOPLASTOVÁ ČELNÍ SKLA
            (Hlavní a vedlejší vlastnosti podle přílohy III J)
            Schválení typu konstrukční části č.: … Rozšíření č.: …
            Hlavní vlastnosti:

                        —

                        Kategorie tvaru: …

                        —

                        Počet vrstev z plastu: …

                        —

                        Jmenovitá tloušťka skla: …

                        —

                        Sklo upraveno (ano/ne): …

                        —

                        Jmenovitá tloušťka čelního skla: …

                        —

                        Jmenovitá tloušťka plastické vrstvy (vrstev) působící jako mezivrstva (mezivrstvy): …

                        —

                        Druh a typ plastické vrstvy (vrstev) působící jako mezivrstva (mezivrstvy): …

                        —

                        Druh a typ vnější plastické vrstvy: …

                  Vedlejší vlastnosti:

                        —

                        materiálu (leštěné sklo, plavené sklo, tabulové sklo): …

                        —

                        skla: …

                        —

                        plastických vrstev (celkové/částečné): …

                        —

                        vodiče (ano/ne):

                        —

                        pruhy (ano/ne):

                  Poznámky:
            …
            …
            …
            …
            …

               Připojené dokumenty: seznam čelních skel (viz dodatek 8).

            Dodatek 6
            SKLOPLASTOVÉ TABULE JINÉ NEŽ ČELNÍ SKLA
            (Hlavní a vedlejší vlastnosti podle přílohy III K)
            Schválení typu konstrukční části č.: … Rozšíření č.: …
            Hlavní vlastnosti:

                        —

                        Jiné sklo než čelní sklo (ano/ne)

                        —

                        Čelní sklo pro traktory: …

                        —

                        Počet plastických vrstev: …

                        —

                        Tloušťka skleněné komponenty: …

                        —

                        Úprava skleněné komponenty: (ano/ne)

                        —

                        Jmenovitá tloušťka tabule: …

                        —

                        Jmenovitá tloušťka plastických vrstev působících jako mezivrstvy: …

                        —

                        Druh a typ vrstev působících jako mezivrstvy: …

                        —

                        Druh a typ vnější plastické vrstvy: …

                  Vedlejší vlastnosti:

                        —

                        materiálu (ploché, plavené, tabulové sklo): …

                        —

                        skla (bezbarvé/zbarvené): …

                        —

                        vrstev (celkové, částečné): …

                        —

                        vodiče (ano/ne):

                        —

                        pruhy (ano/ne):

                  Poznámky:
            …
            …
            …
            …
            …

               Připojené dokumenty: seznam čelních skel (viz dodatek 8).

            Dodatek 7
            CELKY S DVOJITÝM ZASKLENÍM
            (Hlavní a vedlejší vlastnosti podle přílohy III L)
            Schválení typu konstrukční části č.: … Rozšíření č.: …
            Hlavní vlastnosti

                        —

                        Složení celků s dvojitým zasklením (symetrické/asymetrické): …

                        —

                        Jmenovitá tloušťka mezery: …

                        —

                        Způsob montáže: …

                        —

                        Druh každé tabule podle příloh III E, III G, III I, III K: …

                  Připojené dokumenty
            Formulář pro obě tabule u symetrického celku s dvojitým zasklením podle přílohy, podle které byly zkoušeny nebo schváleny jako typ konstrukční části.
            Formulář pro každou tabuli u asymetrického celku s dvojitým zasklením podle příloh, podle kterých byly zkoušeny nebo schváleny jako typ konstrukční části.
            Poznámky:
            …
            …
            …
            …
            …

            Dodatek 8
            OBSAH SEZNAMU ČELNÍCH SKEL (1)

            Pro každé z čelních skel, které je předmětem tohoto schválení typu konstrukční části, musí být dodány alespoň tyto informace:

                        —

                        Výrobce traktoru: …

                        —

                        Typ traktoru: …

                        —

                        Rozvinutá plocha (F): …

                        —

                        Výška segmentu (h): …

                        —

                        Zakřivení (r): …

                        —

                        Úhel montáže (a): …

                        —

                        Souřadnice bodu indexu sedadla (A, B, C) ve vztahu ke středu horního okraje čelního skla: …

               (1)  Tento seznam se připojí k dodatkům 1, 2 (v případě potřeby), 3 a 5 k této příloze.

         PŘÍLOHA III C
         Obecné podmínky zkoušek
         1.   ZKOUŠKA FRAGMENTACE
         1.1   Tabule skla, která se má zkoušet, nesmí být pevně upnuta, smí však být uchycena na identickou skleněnou tabuli lepicí páskou přilepenou po celém okraji.
         1.2   K dosažení fragmentace se užije kladiva o hmotnosti zhruba 75 g nebo nějakého jiného zařízení dávajícího rovnocenné výsledky. Poloměr zakřivení špičky musí být (0,2 ± 0,05) mm.
         1.3   V každém z předepsaných bodů nárazu se zkouší jednou.
         1.4   Úlomky se prohlédnou na kontaktním fotografickém papíře, přičemž exponování začíná nejpozději 10 sekund po nárazu a končí nejdéle 3 minuty po nárazu. V úvahu se berou pouze nejtmavší čáry představující počáteční strukturu lomu. Fotografické reprodukce dosažené fragmentace laboratoř uchovává.
         2.   ZKOUŠKY NÁRAZEM KOULE
         2.1   Zkouška nárazem koule 227 g
         2.1.1   Zařízení:
         2.1.1.1   Kalená ocelová koule o hmotnosti (227 ± 2) g o průměru přibližně 38 mm.
         2.1.1.2   Zařízení pro volné upuštění koule ze stanovené výšky nebo zařízení, které uděluje kouli rychlost rovnající se rychlosti získané volným pádem. Užije-li se zařízení k vrhání koule, musí se rychlost rovnat rychlosti dosažené volným pádem s dovolenou odchylkou ±1 %.
         2.1.1.3   Nosný přípravek podle obrázku 1 sestávající ze dvou ocelových rámů s 15 mm širokými obrobenými na sebe přiléhajícími obrubami opatřenými pryžovým obložením tloušťky přibližně 3 mm, šířky 15 mm a tvrdosti 50 IRHD.
         Spodní rám spočívá na ocelové skříni vysoké přibližně 150 mm. Zkoušená tabule je přidržována horním rámem, jehož hmotnost je přibližně 3 kg. Nosný rám je přivařen k ocelové desce o tloušťce okolo 12 mm spočívající na podlaze a pod tuto desku je vložena pryžová deska tloušťky přibližně 3 mm a tvrdosti 50 IRHD.

         2.1.2   Zkušební podmínky

                     —

                     teplota: (20 ± 5) oC,

                     —

                     tlak: 860 mbar až 1 060 mbar,

                     —

                     relativní vlhkost: (60 ± 20) %.

               2.1.3   Zkušební kus
         Zkušebním kusem je plochý čtverec, jehož strany měří (300 + 10/– 0) mm.
         2.1.4   Postup zkoušky
         Bezprostředně před započetím zkoušky se zkušební kus vystaví stanovené teplotě po dobu nejméně čtyři hodiny.
         Zkušební kus se umístí do přípravku (bod 2.1.1.3). Rovina zkušebního kusu musí být s dovolenou odchylkou 3o kolmá na směr dopadu koule.
         Bod nárazu musí být ve vzdálenosti nejvýše 25 mm od geometrického středu zkušebního kusu pro výšku pádu nepřesahující 6 m a ve vzdálenosti nejvýše 50 mm od středu zkušebního kusu pro výšku pádu větší než 6 m. Koule musí narazit na tu stranu zkušebního kusu, která představuje vnější stranu tabule bezpečnostního skla po jeho namontování na vozidlo. Koule smí narazit pouze jednou.
         2.2   Zkouška nárazem koule 2 260 g
         2.2.1   Zařízení
         2.2.1.1   Kalená ocelová koule s hmotností (2 260 ± 20) g o průměru přibližně 82 mm.
         2.2.1.2   Zařízení pro volné upuštění koule ze stanovené výšky nebo zařízení, které uděluje kouli rychlost rovnající se rychlosti dosažené volným pádem. Užije-li se zařízení k vrhání koule, musí se rychlost rovnat rychlosti dosažené volným pádem s dovolenou odchylkou ±1 %.
         2.2.1.3   Nosný přípravek podle obrázku 1 s popisem v bodu 2.1.1.3.
         2.2.2   Zkušební podmínky

                     —

                     teplota: (20 ± 5) oC,

                     —

                     tlak: od 860 mbar do 1 060 mbar,

                     —

                     relativní vlhkost: (60 ± 20) %.

               2.2.3   Zkušební kus
         Zkušebním kusem je plochý čtverec, jehož strany měří (300 + 10/– 0) mm, nebo výřez nejplošší části čelního skla nebo jiné zakřivené tabule bezpečnostního skla.
         Alternativně lze zkoušet celé čelní sklo nebo zakřivenou tabuli bezpečnostního skla. V takovém případě je třeba věnovat péči odpovídajícímu kontaktu mezi tabulí bezpečnostního skla a podložkou.
         2.2.4   Postup zkoušky
         Bezprostředně před započetím zkoušky se zkušební kus vystaví stanovené teplotě po dobu nejméně čtyři hodiny.
         Zkušební kus se umístí do přípravku (bod 2.1.1.3). Rovina zkušebního kusu musí být kolmá na směr dopadu koule s dovolenou odchylkou 3o.
         U skloplastů musí být zkušební kus k přípravku přitisknut vhodným zařízením.
         Bod nárazu musí být ve vzdálenosti nejvýše 25 mm od geometrického středu zkušebního kusu. Koule musí narazit na tu stranu zkušebního kusu, která představuje vnější stranu tabule bezpečnostního skla po jeho namontování na vozidlo. Koule smí narazit pouze jednou.
         3.   ZKOUŠKA NÁRAZEM MAKETY HLAVY
         3.1   Zařízení
         3.1.1   Maketa hlavy kulového nebo polokulového tvaru zhotovená z tvrdé překližky, potažená vyměnitelnou plstí, s dřevěným příčníkem nebo bez něho. Mezi kulovou částí a příčníkem je vložen kus tvaru krku.
         Rozměry jsou uvedeny v obrázku 2.
         Celková hmotnost makety je (10 ± 0,2) kg.

         3.1.2   Zařízení k volnému upuštění makety hlavy ze stanovené výšky nebo zařízení, které uděluje maketě hlavy rychlost rovnající se rychlosti dosažené volným pádem.
         Užije-li se zařízení k vrhání makety hlavy, musí se rychlost rovnat rychlosti dosažené volným pádem s dovolenou odchylkou ±1 %.
         3.1.3   Nosný přípravek pro zkoušení plochých zkušebních kusů podle obrázku 3. Přípravek sestává ze dvou ocelových rámů s 50 mm širokými obrobenými a k sobě přiléhajícími obrubami opatřenými pryžovým obložením tloušťky přibližně 3 mm, šířky (15 ± 1) mm a tvrdosti 70 IRHD.
         Horní rám je ke spodnímu upnut nejméně osmi šrouby.
         3.2   Zkušební podmínky
         3.2.1   teplota: (20 ± 5) oC,
         3.2.2   tlak: od 860 mbar do 1 060 mbar,
         3.2.3   relativní vlhkost: (60 ± 20) %.

         3.3   Postup zkoušky
         3.3.1   Zkouška s plochým zkušebním kusem
         Plochý zkušební kus o délce (1 100 + 5/–2) mm a šířce (500 + 5/–2) mm se udržuje nejméně čtyři hodiny před zkouškou při konstantní teplotě (20 ± 5) oC. Zkušební kus se upevní do nosných rámů (bod 3.1.3), šrouby se utáhnou takovým momentem, aby pohyb zkušebního kusu při zkoušce nebyl větší než 2 mm. Rovina zkušebního kusu musí být prakticky kolmá ke směru dopadu makety. Maketa musí narazit na zkušební kus ve vzdálenosti nejvýše 40 mm od jeho geometrického středu, a to na tu stranu zkušebního kusu, která představuje vnitřní povrch tabule bezpečnostního skla, když je namontována na vozidlo, a smí narazit pouze jednou.
         Nárazový povrch plstěného obložení se musí po 12 zkouškách vyměnit.
         3.3.2   Zkoušky úplného čelního skla (pouze pro výšku pádu nepřesahující 1,5 m)
         Čelní sklo se umístí volně na podpěru s vloženým pruhem pryže tvrdosti 70 IRHD a tloušťky přibližně 3 mm, přičemž šířka stykové plochy po celém obvodu je přibližně 15 mm. Podpěra sestává z tuhého kusu, který odpovídá tvaru čelního skla tak, aby maketa hlavy udeřila na vnitřní povrch. Kde je to nutné, přitiskne se čelní sklo k podpěře vhodným zařízením. Podpěra spočívá na tuhém podstavci, pod nímž je pryžová vložka o tvrdosti 70 IRHD a tloušťce přibližně 3 mm.
         Povrch čelního skla musí být prakticky kolmý ke směru pádu makety hlavy.
         Maketa hlavy musí narazit na čelní sklo v místě vzdáleném nejvýše 40 mm od jeho geometrického středu na té straně, která představuje vnitřní stranu tabule bezpečnostního skla, když je montována na vozidlo, a smí narazit pouze jednou.
         Nárazový povrch plstěného obložení se musí vyměnit po 12 zkouškách.
         4.   ZKOUŠKA ODOLNOSTI PROTI ODĚRU
         4.1   Zařízení:
         4.1.1   Přístroj pro odírání (1) je schematicky naznačen na obrázku 4 a sestává z:

                     —

                     vodorovné otáčivé desky se středním upnutím, která se otáčí proti smyslu otáčení hodinových ručiček otáčkami 65 až 75 otáčkami za minutu, a

                     —

                     dvou zatížených paralelních ramen, z nichž každé nese zvláštní odírací kotouč volně se točící na vodorovném hřídeli s kuličkovými ložisky; každý kotouč spočívá na zkušebním vzorku tlakem vyvozovaným hmotností 500 g.

               Otočná deska přístroje pro odírání se musí otáčet pravidelně, přibližně v jedné rovině (odchylka od této roviny nesmí být větší než ±0 ,05 mm na vzdálenost 1,6 mm od obvodu otočné desky). Kotouče musí být namontovány takovým způsobem, aby se ve styku s rotujícím zkušebním kusem točily v opačných smyslech tak, že při každém otočení zkušebního kusu vykonají dvakrát stlačující a odírací akci podél zakřivených čar na prstencové ploše o velikosti cca 30 cm2.
         4.1.2   Odírací kotouče (2), každý o průměru 45 mm až 50 mm a tloušťce 12,5 mm, jsou tvořeny zvláštním jemně prosátým abrazivem zapuštěným do středně tvrdé pryže. Kotouče musí mít tvrdost (72 ± 5) IRHD, měřeno ve čtyřech rovnoměrně rozložených bodech na střednici odírajícího povrchu, přičemž tlak působí svisle podél průměru kotouče; údaje se zjišťují 10 sekund po plném působení tlaku.
         Odírací kotouče musí být připraveny k užití při velmi pomalém otáčení ve styku s tabulí plochého skla, aby se zajistilo, že jejich povrch je úplně rovný.
         4.1.3   Světelný zdroj tvoří žárovka s vláknem ležícím v rovnoběžnostěnu o rozměrech (1,5 × 1,5 × 3) mm. Napětí na vlákně musí být takové, aby jeho barevná teplota byla (2 856 ± 50) K. Toto napětí musí být stabilizováno s dovolenou odchylkou ±1/1 000. Přístroj užitý k ověření napětí musí mít příslušnou přesnost.
         4.1.4   Optický systém, který má čočku s ohniskovou vzdáleností f alespoň 500 mm korigovanou pro chromatické aberace. Plné otevření čočky nesmí být větší než f/20. Vzdálenost mezi čočkou a světelným zdrojem musí být seřízena tak, aby se dosáhlo svazku v podstatě rovnoběžných paprsků světla. K omezení průměru svazku světelných paprsků na (7 ± 1) mm se vkládá clona. Tato clona se umístí ve vzdálenosti (100 ± 50) mm od čočky na straně odlehlé od zdroje světla.
         4.1.5   Zařízení pro měření rozptýleného světla (viz obrázek 5), které se skládá z fotoelektrického článku s integrující koulí o průměru 200 mm až 250 mm. Koule musí být opatřena otvory pro vstup a výstup světla. Vstupní otvor musí být kruhový a musí mít průměr alespoň dvojnásobku průměru svazku paprsků světla. Výstupní otvor koule musí být opatřen buď světelnou zádrží, nebo etalonem odrazivosti, podle postupu popsaného v bodu 4.4.3 níže. Světelná zádrž musí absorbovat veškeré světlo, není-li do svazku světelných paprsků vložen žádný zkušební kus.
         Osa svazku světelných paprsků musí procházet středem otvorů pro vstup a výstup. Průměr b výstupního otvoru světla musí být roven 2a · tg 4o, kde a je průměr koule.
         Fotoelektrický článek se montuje takovým způsobem, aby nemohl být zasažen světlem přicházejícím přímo od vstupního otvoru nebo od etalonu odrazivosti.
         Povrchy vnitřku integrující koule a etalonu odrazivosti musí mít v podstatě stejnou odrazivost a musí být matné a neselektivní. Výstup fotoelektrického článku musí být lineární s přesností ±2 % v rozsahu užitých intenzit světla.
         Konstrukce přístroje musí být taková, aby nedošlo k vychýlení ručičky galvanometru, když je koule temná. Celý přístroj musí být v pravidelných intervalech ověřován etalony definovaného rozptylu světla. Jestliže se měření rozptylu světla provádí užitím jiných přístrojů nebo metod, než jaké jsou popsány výše, musí být výsledky korigovány tak, aby byly uvedeny do souladu s výsledky získanými výše popsaným přístrojem.

         4.2   Zkušební podmínky
         4.2.1   teplota: (20 ± 5) oC,
         4.2.2   tlak: od 860 mbar do 1 060 mbar,
         4.2.3   relativní vlhkost: (60 ± 20) %.
         4.3   Zkušební kusy
         Zkušebními kusy jsou ploché čtverce, jejichž strany měří 100 mm, mají oba povrchy v podstatě rovinné a rovnoběžné a v případě potřeby mají uprostřed vyvrtaný upevňovací otvor průměru (6,4 + 0,2/– 0) mm.
         4.4   Postup zkoušky
         Zkouška odolnosti proti oděru se provádí na tom povrchu zkušebního kusu, který reprezentuje vnější stranu tabule vrstveného skla při jeho namontování na vozidlo, a v případě skla s plastickým povlakem i na vnitřní straně.
         4.4.1   Bezprostředně před odíráním a po něm se zkušební kusy očistí takto:

                     a)

                     lněnou tkaninou pod čistou tekoucí vodou;

                     b)

                     opláchnutím destilovanou nebo demineralizovanou vodou;

                     c)

                     osušením proudem kyslíku nebo dusíku;

                     d)

                     odstraněním případných stop vody jemným otřením vlhkým lněným hadříkem.

               Jakékoli užití ultrazvuku je nutno vyloučit. Po očištění mohou být zkušební kusy uchopeny pouze za okraje a musí být uloženy tak, aby se zabránilo poškození nebo znečištění jejich povrchů.
         4.4.2   Zkušební kusy se stabilizují minimálně 48 hodin při (20 ± 5) oC a (60 ± 20) % relativní vlhkosti.
         4.4.3   Zkušební kus se umístí bezprostředně ke vstupnímu otvoru integrující koule. Úhel mezi kolmicí k povrchu zkušebního kusu a osou svazku světelných paprsků nesmí přesahovat 8o.
         Potom se provedou čtyři měření a údaje se zapíší do následující tabulky:

                     Údaj/měření

                     Se zkušebním kusem

                     Se světelnou zádrží

                     S etalonem odrazivosti

                     Představovaná veličina

                     T1

                     ne

                     ne

                     ano

                     dopadající světlo

                     T2

                     ano

                     ne

                     ano

                     veškeré světlo propouštěné zkušebním kusem

                     T3

                     ne

                     ano

                     ne

                     světlo rozptýlené přístrojem

                     T4

                     ano

                     ano

                     ne

                     světlo rozptýlené přístrojem a zkušebním kusem

               Měření T1, T2, T3, T4 se opakují s jinými stanovenými polohami zkušebního kusu, aby se zjistila jeho stejnorodost.
         Vypočte se součinitel celkové propustnosti T
            t = T
            2/T
            1

         Vypočte se součinitel propustnosti pro rozptýlené světlo Td podle vzorce:
         Td = (T4 – T3(T2/T1))/T1

         Vypočte se procento snížení průhlednosti vlivem rozptylu světla takto:
         (Td/Tt) × 100 %
         Změří se počáteční snížení průhlednosti u zkušebního kusu nejméně ve čtyřech bodech rovnoměrně rozložených v neodírané oblasti podle výše uvedeného vzorce. U každého zkušebního kusu se stanoví průměr z výsledků. Namísto čtyř měření lze průměrnou hodnotu získat rovnoměrným otáčením kusu třemi otáčkami za sekundu nebo většími.
         Pro každou tabuli bezpečnostního skla se při tomtéž zatížení zkouší třikrát. Snížení průhlednosti se užije jako měřítko oděru spodní vrstvy povrchu po vykonání zkoušky odolnosti zkušebního kusu proti oděru.
         Podle výše uvedeného vzorce se nejméně ve čtyřech bodech rovnoměrně rozložených v odřeném úseku změří rozptýlené světlo. U každého zkušebního kusu se stanoví průměr z výsledků. Místo čtyřmi měřeními lze průměrnou hodnotu získat rovnoměrným otáčením kusu třemi otáčkami za sekundu nebo většími.
         4.5   Odolnost proti oděru se musí zkoušet pouze podle uvážení zkušební laboratoře s přihlédnutím k informacím, které má již k dispozici. S výjimkou materiálů z plastového skla nevyžadují například změny v mezivrstvách nebo v tloušťce materiálu obvykle další zkoušky.
         4.6   Indexy obtížnosti vedlejších vlastností
         Žádné vedlejší vlastnosti se neuvažují.
         5.   ZKOUŠKA ODOLNOSTI PROTI VYSOKÉ TEPLOTĚ
         5.1   Postup zkoušky
         Tři zkušební čtvercové vzorky o velikosti alespoň (300 × 300) mm odebrané laboratoří ze tří čelních skel nebo popřípadně tří tabulí skel jiných než čelní sklo, jejichž jeden z rozměrů odpovídá hornímu okraji tabule, se ohřejí na 100 oC.
         Tato teplota se udržuje po dobu 2 hodin a pak se nechá zkušební vzorek nebo vzorky vychladnout na teplotu místnosti. Jestliže tabule bezpečnostního skla má oba vnější povrchy z neorganického materiálu, mohou být zkoušky vykonány ponořením zkušebního vzorku na stanovenou dobu svisle do vroucí vody, přičemž se dbá na to, aby se vyloučil nežádoucí tepelný šok. Jestliže jsou vzorky vyříznuty z čelních skel, musí být jeden okraj takového zkušebního vzorku částí okraje čelního skla.
         5.2   Indexy obtížnosti vedlejších vlastností:

                        Bezbarvá

                        Zbarvená

                     Zbarvení mezivrstvy:

                     1

                     2

               Jiné vedlejší vlastnosti se neuvažují.
         5.3   Vyhodnocení výsledků
         5.3.1   Výsledek zkoušky odolnosti proti vysoké teplotě se považuje za kladný, jestliže se nevytvoří bubliny nebo jiné vady dále než 15 mm od neodříznutého okraje nebo 25 mm od odříznutého okraje zkušebního kusu nebo vzorku, nebo dále než 10 mm od jakékoli trhliny, která může vzniknout v průběhu zkoušky.
         Sada zkušebních kusů nebo vzorků předložených ke schválení typu konstrukční části se považuje z hlediska zkoušky odolnosti proti vysoké teplotě za vyhovující, jestliže je splněna některá z následujících podmínek:
         5.3.2.1   všechny zkoušky dávají vyhovující výsledek;
         5.3.2.2   jedna zkouška dává nevyhovující výsledek, další série zkoušek na nové sadě zkušebních kusů nebo vzorků dává vyhovující výsledky.
         6.   ZKOUŠKA ODOLNOSTI PROTI ZÁŘENÍ
         6.1   Postup zkoušky
         6.1.1   Přístrojové vybavení
         6.1.1.1   Zdroj záření skládající se ze středotlaké rtuťové výbojky s trubicovou křemíkovou baňkou bezozonového typu. Osa baňky musí být ve svislé poloze. Jmenovité hodnoty výbojky musí být: délka 360 mm, průměr 9,5 mm, délka oblouku (300 ± 4) mm, příkon (750 ± 50) W.
         Může být užit jakýkoli jiný zdroj záření, který dává tentýž účinek jako výše specifikovaná výbojka. K ověření, že účinky jiného zdroje jsou tytéž, se provede srovnávací měření množství emitované energie v rozmezí vlnových délek od 300 nm do 450 nm, přičemž ostatní vlnové délky se odstraní vhodnými filtry. Alternativní zdroj se pak užívá s těmito filtry.
         U tabule bezpečnostního skla, pro kterou není uspokojivá korelace mezi zkouškou a podmínkami užívání, bude nutno upravit zkušební podmínky.
         6.1.1.2   Napájecí transformátor a kondenzátor způsobilý dodávat výbojce (bod 6.1.1.1) špičkové zapalovací napětí minimálně 1 100 V a provozní napětí (500 ± 50) V.
         6.1.1.3   Zařízení pro uchycení a otáčení zkušebních vzorků rychlostí 1 až 5 otáček/min kolem centrálně umístěného zdroje záření za účelem zajištění rovnoměrné expozice.
         6.1.2   Zkušební vzorky
         6.1.2.1   Rozměr zkušebních vzorků musí být (76 × 300) mm.
         6.1.2.2   Zkušební vzorky musí být odříznuty laboratoří z horní části tabulí takovým způsobem, že:

                     —

                     u tabulí skla jiných než čelní skla se horní okraj zkušebního vzorku shoduje s horním okrajem tabule,

                     —

                     u čelních skel se horní okraj zkušebního vzorku shoduje s horním okrajem zóny, v níž se kontroluje a zjišťuje propustnost světla podle bodu 9.1.2.2 této přílohy.

               6.1.3   Postup zkoušky
         Před ozářením se zkontroluje u tří zkušebních vzorků normální propustnost světla stanovená podle bodu 9.1.1 až 9.1.2 v této příloze. Část každého zkušebního vzorku se chrání před zářením, potom se zkušební vzorek umístí do zkušebního přístroje v podélném směru 230 mm od osy výbojky a rovnoběžně s ní. Teplota zkušebních vzorků se udržuje v průběhu zkoušky na (45 ± 5) oC. Strana každého zkušebního vzorku, která by při montáži na traktor tvořila vnější stranu zasklení, musí být obrácena k výbojce. Pro typ výbojky specifikovaný v bodu 6.1.1.1 musí být doba expozice 100 hodin.
         Po ozáření se změří opět normální propustnost světla v exponované oblasti každého zkušebního vzorku.
         6.1.4   Každý zkušební kus nebo vzorek (celkový počet tři kusy) je výše popsaným postupem vystaven na každý bod zkušebního kusu nebo vzorku záření tak, že záření má na užitou mezivrstvu týž účinek, jaký by mělo sluneční záření 1 400 W/m2 po dobu 100 hodin.
         6.2   Indexy obtížnosti vedlejších vlastností

                        Bezbarvé

                        Zbarvené

                     Zbarvení skla

                     2

                     1

                     Zbarvení mezivrstvy

                     1

                     2

               Jiné vedlejší vlastnosti se neuvažují.
         6.3   Vyhodnocení výsledků
         Výsledek zkoušky odolnosti proti záření se považuje za kladný, jestliže jsou splněny tyto podmínky:
         Celková propustnost světla měřená podle bodu 9.1.1 až 9.1.2 této přílohy neklesne pod 95 % původní hodnoty před ozářením a v žádném případě neklesne pod:
         6.3.1.1.1   70 % u tabulí skla jiných než čelní skla, u nichž se vyžaduje splnění požadavků z hlediska řidičova pole výhledu ve všech směrech;
         6.3.1.1.2   75 % u čelních skel v zóně, v níž se kontroluje normální propustnost světla, jak je stanoveno v bodu 9.1.2.2 níže.
         6.3.1.2   Zkušební kus nebo vzorek smí však při pozorování proti bílému pozadí po ozáření vykazovat slabé zabarvení, nesmí však být zřejmá žádná jiná závada.
         Sada zkušebních kusů nebo vzorků předložených ke schválení typu se považuje za uspokojivou z hlediska odolnosti proti záření, jestliže je splněna některá z následujících podmínek:
         6.3.2.1   všechny zkoušky dávají vyhovující výsledek nebo
         6.3.2.2   jedna zkouška dává nevyhovující výsledek, další série zkoušek na nové sadě zkušebních vzorků dává vyhovující výsledky.
         7.   ZKOUŠKA ODOLNOSTI PROTI VLHKOSTI
         7.1   Postup zkoušky
         Tři vzorky nebo zkušební kusy o rozměrech alespoň 300 mm × 300 mm se udržují ve svislé poloze po dva týdny v uzavřeném kontejneru, v němž se udržuje teplota (50 ± 2) oC a relativní vlhkost (95 ± 4) % (3).
         Zkušební vzorky musí být připraveny takovým způsobem, že:

                     —

                     jeden okraj každého zkušebního vzorku musí být částí původního okraje tabule,

                     —

                     má-li se zkoušet více zkušebních vzorků současně, musí se mezi nimi zajistit dostatečný volný prostor.

               Musí se učinit opatření zabraňující tomu, aby kondenzát ze stěn nebo stropu zkušební komory dopadal na zkušební vzorky.
         7.2   Indexy obtížnosti vedlejších vlastností

                        Bezbarvá

                        Zbarvená

                     Zbarvení mezivrstvy

                     1

                     2

               Jiné vedlejší vlastnosti se neuvažují.
         7.3   Vyhodnocení výsledků
         7.3.1   Bezpečnostní sklo se považuje za vyhovující z hlediska odolnosti proti vlhkosti, jestliže není po pobytu v trvání 2 hodin v okolní atmosféře u normálních neupravených vrstvených skel a 48 hodin v okolní atmosféře u skloplastů a tabulí skel s plastickým povlakem pozorována význačná změna dále než 10 mm od neřezaných okrajů a dále než 15 mm od řezaných okrajů.
         Sada zkušebních kusů nebo vzorků předložených ke schválení typu se považuje za vyhovující z hlediska odolnosti proti vlhkosti, je-li splněna některá z následujících podmínek:
         7.3.2.1   všechny zkoušky dávají vyhovující výsledek nebo
         7.3.2.2   jedna zkouška dává nevyhovující výsledek, další série zkoušek na nové sadě zkušebních vzorků dává vyhovující výsledky.
         8.   ZKOUŠKA ODOLNOSTI PROTI ZMĚNÁM TEPLOTY
         8.1   Postup zkoušky
         Dva zkušební kusy o rozměrech (300 × 300) mm se umístí v uzavřené komoře na dobu 6 hodin při teplotě (–40 ± 5) oC, pak se umístí v okolním vzduchu o teplotě (23 ± 2) oC na dobu 1 hodiny nebo do dosažení stabilní teploty. Pak se umístí do proudu vzduchu horkého (72 ± 2) oC na dobu 3 hodin. Zkušební kusy se pak opět umístí do okolního vzduchu o teplotě (23 ± 2) oC, ochladí se na tuto teplotu a potom se prohlédnou.
         8.2   Indexy obtížnosti vedlejších vlastností

                        Bezbarvé

                        Zbarvené

                     Zbarvení mezivrstvy nebo povlaku

                     1

                     2

               Jiné vedlejší vlastnosti se neuvažují.
         8.3   Vyhodnocení výsledků
         Výsledek zkoušky odolnosti proti změnám teploty se pokládá za kladný, jestliže zkušební kusy nevykazují praskliny, zakalení (opacitu), odlupování vrstev nebo jiné zjevné zhoršení.
         9.   ZKOUŠKY OPTICKÝCH VLASTNOSTÍ
         9.1   Zkouška propustnosti světla
         9.1.1   Přístrojové vybavení
         9.1.1.1   Světelný zdroj tvoří žárovka s vláknem ležícím v rovnoběžnostěnu měřícím (1,5 × 1,5 × 3) mm. Napětí na vlákně musí být takové, aby jeho barevná teplota byla (2 856 ± 50) K. Toto napětí musí být stabilizováno v mezích ± 1/1 000. Přístroj užitý k ověření napětí musí mít odpovídající přesnost.
         9.1.1.2   Optický systém sestávající z čočky s ohniskovou vzdáleností alespoň 500 mm korigovanou pro chromatické aberace. Plné otevření čočky nesmí být větší než f/20. Vzdálenost mezi čočkou a světelným zdrojem musí být seřízena tak, aby se dosáhlo svazku v podstatě rovnoběžných paprsků světla.
         K omezení průměru svazku světelných paprsků na (7 ± 1) mm se vkládá clona. Tato clona se umístí ve vzdálenosti (100 ± 50) mm od čočky na straně odlehlé od zdroje světla. Měření se provádí v bodě, který leží ve středu svazku světelných paprsků.
         9.1.1.3   Měřicí zařízení
         Přijímač musí mít relativní spektrální citlivost v podstatě shodnou s relativní spektrální světelnou účinností CIE (Commission internationale de l’éclairage) (4) pro fotopické vidění. Citlivý povrch přijímače musí být pokryt rozptylujícím médiem a musí mít průřez rovný alespoň dvojnásobku průřezu rovnoběžného svazku paprsků světla emitovaného optickým systémem. Užije-li se integrující koule, musí mít otvor koule plochu příčného řezu alespoň dvojnásobnou, než je průřez rovnoběžné části paprsků. Linearita přijímače a příslušného měřicího přístroje musí být lepší než 2 % účinné části stupnice. Přijímač musí být umístěn na ose svazku světelných paprsků.
         9.1.2   Postup zkoušky
         Přístroj ukazující odezvu přijímače se seřídí tak, že ukazuje 100 dílků, jestliže do cesty světelných paprsků není vložena tabule bezpečnostního skla. Jestliže světlo na přijímač nedopadá, musí přístroj ukazovat nulu.
         Tabule bezpečnostního skla se umístí ve vzdálenosti od přijímače rovnající se přibližně pětinásobku průměru přijímače. Tabule bezpečnostního skla se vloží mezi clonu a přijímač a její sklon se seřídí takovým způsobem, že úhel dopadu svazku světelných paprsků je roven (0 ± 5)o. Součinitel normální propustnosti světla se měří na tabuli bezpečnostního skla a pro každý měřený bod se odečte počet dílků n indikovaný na indikačním přístroji. Normální propustnost τr je rovna n/100.
         9.1.2.1   U čelních skel se mohou užít alternativní metody užívající buď zkušební kus odříznutý z nejplošší části čelního skla, nebo zvlášť připravený plochý čtverec mající charakteristiky materiálu a tloušťku jako u skutečného čelního skla, přičemž se měří kolmo k tabuli skla.
         9.1.2.2   Zkouší se v zóně I podle bodu 9.2.5.2 této přílohy.
         9.1.2.3   U traktorů, u kterých není možné stanovit zónu I podle bodu 9.2.5.2, se zkouší v zóně I’ podle bodu 9.2.5.3 této přílohy.
         9.1.3   Indexy obtížnosti vedlejších vlastností

                        Bezbarvé

                        Zbarvené

                     Zbarvení skla

                     1

                     2

                     Zbarvení mezivrstvy
                     (u vrstvených čelních skel)

                     1

                     2

                        Vloženy

                        Nevloženy

                     Zbarvené nebo ztemňující pruhy

                     1

                     2

               Jiné vedlejší vlastnosti se neuvažují.
         9.1.4   Vyhodnocení výsledků
         9.1.4.1   Normální propustnost světla měřená podle bodu 9.1.2 nesmí u čelních skel být nižší než 75 % a u tabulí skla jiných než čelní skla nesmí být nižší než 70 %.
         9.1.4.2   U skel namontovaných v místech, která nejsou podstatná pro pole výhledu řidiče (např. zasklená střecha), smí být normální součinitel propustnosti světla nižší než 70 %. Tabule skla, jejichž normální součinitel propustnosti světla je nižší než 70 %, musí být označeny příslušnou doplňující značkou.
         9.2   Zkouška optického zkreslení
         9.2.1   Rozsah platnosti
         Specifikovaná metoda je projekční metoda k vyhodnocování optického zkreslení tabule bezpečnostního skla.
         9.2.1.1   Definice
         9.2.1.1.1   Optická odchylka: úhel mezi skutečným a zdánlivým směrem bodu pozorovaného skrz tabuli bezpečnostního skla, přičemž velikost úhlu je funkcí úhlu dopadu záměrné přímky, tloušťky a sklonu tabule skla a poloměru zakřivení v bodě dopadu.
         9.2.1.1.2   Optické zkreslení ve směru MM’: algebraický rozdíl úhlové odchylky Δα měřené mezi dvěma body M a M’ na povrchu tabule bezpečnostního skla; vzdálenost mezi oběma body je taková, že jejich průměty na rovině kolmé ke směru pozorování mají od sebe danou vzdálenost Δx (viz obrázek 6).
         Odchylka proti smyslu otáčení hodinových ručiček se považuje za kladnou a ve smyslu otáčení ručiček za zápornou.
         9.2.1.1.3   Optické zkreslení v bodě M: maximální optické zkreslení pro všechny směry MM’ od bodu M.
         9.2.1.2   Přístrojové vybavení
         Metoda se zakládá na promítnutí vhodného rastru zkoušenou tabulí bezpečnostního skla na promítací plochu. Změna tvaru promítnutého obrazu při vložení tabule bezpečnostního skla do dráhy světla je měřítkem zkreslení. Přístroj musí obsahovat tyto následující položky uspořádané podle obrázku 9.

                        Poznámky:

                     Δα = α1 – α2,

                     tj. optické zkreslení ve směru MM’.

                     Δx = MC

                     tj. vzdálenost mezi dvěma přímkami rovnoběžnými se směrem pozorování a procházejícími body M a M’.

         9.2.1.2.1   Promítací zařízení dobré kvality s bodovým zdrojem světla vysoké intenzity mající například tyto vlastnosti:

                     —

                     ohniskovou vzdálenost alespoň 90 mm,

                     —

                     aperturu přibližně 1/2,5,

                     —

                     150 W křemíkovou halogenovou žárovku (je-li užita bez filtru),

                     —

                     250 W křemíkovou halogenovou žárovku (je-li užita se zeleným filtrem).

         Promítací zařízení je schematicky znázorněno na obrázku 7. Clona Φ 8 mm je umístěna přibližně 10 mm od přední čočky.
         9.2.1.2.2   Diapozitivy (rastry) vytvořené například sítí světlých kroužků na tmavém pozadí (viz obrázek 8). Diapozitivy musí být dostatečně vysoké kvality a kontrastní, aby umožnily měřit s chybou menší než 5 %. Není-li vložena zkoumaná tabule bezpečnostního skla, musí být rozměry kroužků takové, že když jsou promítnuty, vytvářejí na promítací ploše síť kroužků o průměru ((R1 + R2)/R1)Δx, kde Δx = 4 mm (viz obrázky 6 a 9).

         9.2.1.2.3   Držák skla, pokud možno takový, aby umožňoval svislé a vodorovné snímání i otáčení tabule bezpečnostního skla.
         9.2.1.2.4   Kontrolní šablona k měření změn v rozměrech, kde je žádoucí rychlé hodnocení. Vhodné provedení je znázorněno na obrázku 10.

         9.2.1.3   Postup zkoušky
         9.2.1.3.1   Obecně
         Tabule bezpečnostního skla se namontuje do držáku (bod 9.2.1.2.3) ve stanoveném úhlu sklonu. Zkušební obraz se promítne vyšetřovanou plochou. Tabule bezpečnostního skla se natáčí nebo pohybuje buď vodorovně, nebo svisle za účelem vyšetření celé specifikované plochy.
         9.2.1.3.2   Hodnocení s užitím kontrolní šablony
         Jestliže postačí rychlé hodnocení s možnou chybou až 20 %, vypočte se hodnota A (viz obrázek 10) z mezní hodnoty ΔαL pro změnu v odchylce a z hodnoty R2
             pro vzdálenost od tabule bezpečnostního skla k promítací ploše:
         A = 0,145 ΔαL · R2

         Vztah mezi změnou průměru promítnutého obrazu Δd změnou úhlové odchylky Δα je dán rovnicí:
         Δd = 0,29 Δα · R2

         kde:

                     Δd

                     je v mm,

                        A

                     je v mm,

                     ΔαL

                     je v obloukových minutách,

                     Δα

                     je v obloukových minutách, a

                        R
                        2

                     je v metrech.

               9.2.1.3.3   Měření fotoelektrickým zařízením
         Jestliže se vyžaduje přesné měření s možnou chybou menší než 10 % mezní hodnoty, měří se Δd na projekční ose, přičemž hodnota šířky světelné stopy se zjišťuje v místě, kde je jas 0,5násobkem maximální hodnoty jasu.
         9.2.1.4   Vyjádření výsledků
         Optické zkreslení tabulí bezpečnostního skla se vyhodnotí změřením Δd v každém bodě povrchu a ve všech směrech za účelem nalezení Δd max.
         9.2.1.5   Alternativní metoda
         Navíc se jako alternativa k promítacím technikám připouští strioskopická technika, za předpokladu dodržení přesnosti měření uvedených v bodech 9.2.1.3.2 a 9.2.1.3.3.
         9.2.1.6   Vzdálenost Δx musí být 4 mm.
         9.2.1.7   Čelní sklo musí být namontováno s týmž úhlem sklonu, jako je na traktoru.
         9.2.1.8   Osa projekce ve vodorovné rovině musí být přibližně kolmá ke stopě čelního skla v této rovině.
         Měří se v zóně I podle bodu 9.2.5.2 této přílohy.
         9.2.2.1   U traktorů, u kterých není možno stanovit zónu I podle bodu 9.2.5.2 této přílohy, se zkouší v zóně I’ podle bodu 9.2.5.3 této přílohy.
         9.2.2.2   Typ traktoru
         Je-li čelní sklo určeno k montáži na typ traktoru, který má odlišné pole výhledu než má typ traktoru, pro který již bylo schváleno, zkoušky se opakují.
         9.2.3   Indexy obtížnosti vedlejších vlastností
         9.2.3.1   Druh materiálu

                        Leštěné zrcadlové sklo

                        Plavené sklo

                        Tabulové sklo

                     1

                     1

                     2

               9.2.3.2   Jiné vedlejší vlastnosti
         Jiné vedlejší vlastností se neuvažují.
         9.2.4   Počet vzorků
         Ke zkoušce se předloží čtyři vzorky.
         9.2.5   Definice pole výhledu čelních skel traktorů
         Pole výhledu je definováno na podkladě:
         9.2.5.1.1.   očního bodu jak je stanoveno v bodu 1.2 přílohy Ive směrnici 2008/2/ES. Tento bod je dále označen jako bod O;
         9.2.5.1.2   přímky OQ, která je vodorovnou přímkou procházející očním bodem O a je kolmá na podélnou střední rovinu traktoru;
         9.2.5.2   Zóna I je zóna čelního skla ohraničená průsečnicemi čelního skla se čtyřmi následujícími rovinami:

                     P1

                     —

                     svislou rovinou procházející bodem O a svírající s podélnou střední rovinou vozidla směrem vlevo úhel 15o;

                     P2

                     —

                     svislou rovinou symetrickou k P1 podle podélné střední roviny vozidla.
                     Pokud to není možné (např. střední podélná rovina souměrnosti vozidla neexistuje), vezme se jako P2 rovina souměrná k P1 podle podélné roviny vozidla procházející vztažným bodem;

                     P3

                     —

                     rovinou procházející přímkou OQ a svírající směrem nahoru s vodorovnou rovinou úhel 10o;

                     P4

                     —

                     rovinou procházející přímkou OQ a svírající směrem dolů s vodorovnou rovinou úhel 8o.

               9.2.5.3   U traktorů, u kterých není možno stanovit zónu I definovanou v bodu 9.2.5.2 této přílohy, se zkouší v zóně I’ sestávající z celé plochy čelního skla.
         9.2.6   Vyhodnocení výsledků
         Typ čelního skla se pokládá za vyhovující z hlediska optického zkreslení, jestliže u čtyř vzorků předložených ke zkoušení nepřekročí optická zkreslení v žádné ze zón I nebo I’ maximální hodnotu 2 obloukových minut.
         9.2.6.1   Neprovádějí se žádná měření v obvodovém pásmu širokém 100 mm.
         9.2.6.2   U dělených čelních skel se neprovádějí žádná měření v pruhu širokém 35 mm od okraje tabule, který může přiléhat k dělicímu sloupku okna.
         9.3   Zkouška oddělování sekundárního obrazu
         9.3.1   Rozsah užití
         Jsou přípustné dva zkušební postupy:

                     —

                     terčová zkouška, a

                     —

                     zkouška kolimačním dalekohledem.

               Těchto zkoušek lze užít k schválení typu konstrukční části, kontrole jakosti nebo k hodnocení výroby.
         9.3.1.1   Terčová zkouška
         9.3.1.1.1   Přístrojové vybavení
         Tato zkouška spočívá v pozorování osvětleného terče tabulí bezpečnostního skla. Terč může být umístěn tak, že se zkouška omezí na výsledek zkoušky „vyhovuje – nevyhovuje“.
         Terč musí mít přednostně jedno ze dvou následujících provedení:

                     a)

                     terč s osvětleným prstencem, jehož vnější průměr D svírá v bodě vzdáleném x metrů úhel η obloukových minut (obrázek 11a) nebo

                     b)

                     terč s osvětleným prstencem a středovým otvorem, u něhož rozteč D mezi okrajem středového otvoru a vnitřní kružnicí prstence svírá v bodě vzdáleném x metrů úhel η obloukových minut (obrázek 11b),

               přičemž platí:

                     η

                     je mezní hodnota oddělování sekundárního obrazu,

                        x

                     je vzdálenost od tabule bezpečnostního skla k terči (minimálně 7 m),

                        D

                     je dáno vzorcem:

               D = x · tan η
         Osvětlený terč je částí světelné skříňky s rozměry přibližně (300 × 300 × 150) mm, jejíž přední část je nejvhodněji zhotovena ze skla zakrytého neprůsvitným černým papírem nebo natřeného matným černým nátěrem. Skříňka je osvětlena vhodným zdrojem světla. Vnitřek skříňky je natřen matným bílým nátěrem. Může vyhovovat i užití jiných terčů, jako např. podle obrázku 14. Je též možné nahradit terčový systém promítacím systémem a zkoumat výsledné obrazy na projekční ploše.
         9.3.1.1.2   Postup zkoušky
         Tabule bezpečnostního skla se při stanoveném úhlu sklonu namontuje ve vhodném držáku takovým způsobem, že se pozorování provádí ve vodorovné rovině procházející středem terče.
         Světelná skříňka musí být pozorována v temném nebo polotemném prostoru každou částí vyšetřované plochy, aby se zjistil výskyt jakéhokoli sekundárního obrazu souvisejícího s osvětleným terčem. Tabule bezpečnostního skla se natočí podle potřeby tak, aby se zajistil správný směr pozorování. K pozorování se může užít monokuláru.
         9.3.1.1.3   Vyjádření výsledků
         Je třeba stanovit, zda se

                     —

                     při užití terče a) (viz obrázek11a) oddělí primární a sekundární obrazy kružnice, tj. zda je překročena mezní hodnota η, nebo

                     —

                     při užití terče b) (viz obrázek 11b) posune sekundární obraz středového otvoru za vnitřní okraj prstence, tj. zda je překročena mezní hodnota η.

         9.3.1.2   Zkouška s kolimačním dalekohledem
         Je-li třeba, užije se postupu popsaného v tomto bodu.
         9.3.1.2.1   Přístrojové vybavení
         Přístroj se skládá z kolimátoru a z dalekohledu a může se uspořádat podle obrázku 13. Může se však užít jiný rovnocenný optický systém.
         9.3.1.2.2   Postup zkoušky
         Kolimační dalekohled vytváří v nekonečnu obraz systému polárních souřadnic s jasným bodem v jeho středu (viz obrázek 14). V ohniskové rovině pozorovacího dalekohledu je na optické ose umístěna malá neprůsvitná skvrna o průměru o něco větším, než je průměr promítaného jasného bodu tak, aby byl jasný bod zakryt.

         Když je mezi dalekohled a kolimátor vložen zkušební kus, který dává sekundární obraz, objeví se v jisté vzdálenosti od středu systému polárních souřadnic druhý, méně jasný bod. Úhel oddělování sekundárního obrazu může být zjištěn ze vzdáleností mezi body viděnými pozorovacím dalekohledem (viz obrázek 14). (Vzdálenost mezi tmavou skvrnou a jasným bodem ve středu systému polárních souřadnic udává optickou odchylku).
         9.3.1.2.3   Vyjádření výsledků
         Tabule bezpečnostního skla se nejprve zkoumá jednoduchým ohledáním, aby se nalezla plocha s největším sekundárním obrazem. Tato plocha se pak přezkoumá systémem s kolimačním dalekohledem při vhodném úhlu dopadu. Pak se změří maximální oddělování sekundárního obrazu.
         9.3.1.3   Směr pozorování ve vodorovné rovině musí být přibližně kolmý ke stopě čelního skla v této rovině.
         Podle kategorie traktorů se měří v zónách definovaných v bodu 9.2.2 výše.
         9.3.2.1   Typ traktoru
         Zkouška se musí opakovat, jestliže se má čelní sklo montovat na typ traktoru, který má dopředné pole výhledu odlišné od typu traktoru, pro který již bylo čelní sklo schváleno.
         9.3.3   Indices of difficulty of the secondary characteristics
         9.3.3.1   Druh materiálu

                        Leštěné zrcadlové sklo

                        Plavené sklo

                        Tabulové sklo

                     1

                     1

                     2

               9.3.3.2   Jiné vedlejší vlastnosti
         Žádné jiné vedlejší vlastnosti se neuvažují.
         9.3.4   Počet vzorků
         Ke zkoušce se předloží čtyři vzorky.
         9.3.5   Vyhodnocení výsledků
         Typ čelního skla se pokládá za vyhovující z hlediska oddělování sekundárního obrazu, jestliže u čtyř vzorků předložených ke zkoušení nepřekročí oddělování primárního a sekundárního obrazu maximální hodnotu 15 obloukových minut.
         9.3.5.1   Není třeba měřit v obvodovém pásmu širokém 100 mm.
         9.3.5.2   U dělených čelních skel není třeba měřit v pásmu širokém 35 mm od okraje tabule, který může přiléhat k dělicímu sloupku okna.
         9.4   Zkouška rozlišování barev
         Pokud je čelní sklo zbarveno v zónách definovaných v bodech 9.2.5.2 nebo 9.2.5.3, zkoušejí se čtyři čelní skla na rozlišování následujících barev:

                     —

                     bílá,

                     —

                     selektivní žlutá,

                     —

                     červená,

                     —

                     zelená,

                     —

                     modrá,

                     —

                     oranžová.

               10.   ZKOUŠKA ODOLNOSTI PROTI HOŘENÍ
         10.1   Účel a rozsah platnosti
         Tato zkouška umožňuje stanovit rychlost vodorovného hoření materiálů užívaných v kabině traktoru po vystavení malému plameni. Zkouška umožňuje zkoušet materiály a komponenty užívané ve vozidlech jednotlivě nebo v kombinaci až do tloušťky 15 mm. Užívá se k posouzení stejnoměrnosti výrobních šarží takových materiálů z hlediska jejich chování při hoření. Vzhledem k tomu, že je mnoho rozdílů mezi skutečným stavem a zde předepsanými přesnými podmínkami zkoušení (umístění a orientace v traktoru, podmínky užívání, zdroje hoření atd.), nemůže být tento zkušební postup považován za vhodný pro zhodnocení skutečných vlastnosti hoření uvnitř traktoru.
         10.2   Definice
         10.2.1   Rychlost hoření: podíl prohořelé vzdálenosti změřené podle této metody a doby, kterou trvalo prohoření na tuto vzdálenost.
         Je vyjádřena v milimetrech za minutu.
         10.2.2   Kompozitní materiál: materiál, který sestává z více vrstev stejných nebo různých materiálů spojených na jejich povrchu tmelením, lepením, plátováním, svařováním atd. Když jsou různé materiály spojeny přerušovaně (například šitím, nýtováním, vysokofrekvenčním svařováním atd.) tak, že je možný odběr individuálních vzorků podle bodu 10.5, nepovažují se takové materiály za kompozitní.
         10.2.3   Exponovaná strana: strana, která je obrácena směrem k prostoru pro cestující, když je materiál namontován na traktor.
         10.3   Princip zkoušky
         Vzorek se upne vodorovně do držáku tvaru U a vystaví se ve spalovací komoře po dobu 15 sekund působení definovaného plamene s nízkou energií, přičemž plamen působí na volný okraj vzorku. Zkouškou se zjistí, zda a kdy plamen zhasne, nebo doba, kterou plamen potřebuje k překonání měřené vzdálenosti.
         10.4   Zařízení
         10.4.1   Spalovací komora (viz obrázek 15), pokud možno z nerezavějící oceli, která má rozměry uvedené na obrázku 16. Přední část komory má ohnivzdorné pozorovací okénko, které může tvořit celou přední stěnu a které může sloužit jako vstupní dvířka.
         Dno spalovací komory má větrací otvory a strop má kolem dokola větrací štěrbinu. Spalovací komora je umístěna na čtyřech patkách 10 mm vysokých.
         Komora může mít na jednom konci otvor pro vsunutí držáku vzorku se vzorkem, na protější straně je otvor pro přívodní plynové potrubí. Roztavený materiál se zachycuje na pánvičce (viz obrázek 17) umístěné na dně komory mezi větracími otvory, aniž by je kdekoli zakrývala.

         10.4.2   Držák vzorků sestávající ze dvou kovových desek tvaru U nebo rámů z nekorodujícího materiálu. Rozměry udává obrázek 18.
         Spodní deska je opatřena kolíky a horní má odpovídající otvory, aby se zajistilo pevné uchycení vzorku. Kolíky slouží též jako měřicí body na počátku a na konci dráhy hoření.
         S držákem vzorků se musí dodat podpěrná síť tvořená ohnivzdornými dráty o průměru 0,25 mm, které jsou napnuty mezi rameny dolní desky držáků vzorků ve vzdálenostech 25 mm (viz obrázek 19).

         Dolní strana vzorku musí být 178 mm nad deskou dna, vzdálenost předního okraje držáku vzorku od stěny komory musí být 22 mm, vzdálenost podélných stran držáku vzorku od boků komory musí být 50 mm (všechny rozměry vnitřní) (viz obrázky 15 a 16).
         10.4.3   Plynový hořák: Zapalovací plamínek se vytváří Bunsenovým hořákem s vnitřním průměrem 9,5 mm. Je umístěn ve zkušební komoře tak, aby střed jeho trysky byl 19 mm pod středem spodního okraje volného konce vzorku (viz obrázek 16).
         10.4.4   Plyn pro zkoušku: Plyn, který napájí hořák, musí mít výhřevnost okolo 38 MJ/m3 (např. zemní plyn).
         10.4.5   Kovový hřeben alespoň 110 mm dlouhý, se sedmi až osmi hladce zaoblenými zuby na každých 25 mm délky.
         10.4.6   Stopky s přesností 0,5 s.
         10.4.7   Digestoř: Spalovací komora může být umístěna v digestoři za předpokladu, že vnitřní objem digestoře je alespoň 20násobně, ne však více než 110násobně větší než objem spalovací komory, a za předpokladu, že žádný jednotlivý výškový, šířkový nebo délkový rozměr digestoře není větší než 2,5násobek některého z obou druhých rozměrů.
         Před zkouškou se změří svislá rychlost vzduchu v digestoři 100 mm před místem určeným pro spalovací komoru a za ním. Musí být mezi 0,10 m/s a 0,30 m/s, aby obsluha nebyla obtěžována spalinami. Je možné užít digestoř s přirozeným větráním a vhodnou rychlostí vzduchu.
         10.5   Vzorky
         10.5.1   Tvar a rozměry
         Tvar a rozměry vzorků znázorňuje obrázek 20. Tloušťka vzorku odpovídá tloušťce výrobku, který se má zkoušet. Nesmí být větší než 13 mm. Dovolí-li to odběr vzorků, musí mít vzorek konstantní průřez v celé své délce. Nedovolují-li tvar a rozměry výrobku odebrat vzorek daného rozměru, musí se dodržet tyto minimální rozměry:

                     a)

                     vzorky o šířce 3 mm až 60 mm musí mít délku 356 mm; v tomto případě se materiál zkouší v celé šířce výrobku;

                     b)

                     vzorky o šířce 60 mm až 100 mm musí mít délku 138 mm; v tomto případě odpovídá potenciální dráha hoření délce vzorku a měření začíná u prvního měřicího bodu;

                     c)

                     vzorky o šířce menší než 60 mm a délce kratší než 356 mm, vzorky o šířce 60 mm až 100 mm a kratší než 138 mm ani vzorky o šířce menší než 3 mm nemohou být touto metodou zkoušeny.

               10.5.2   Odběr vzorků
         Z materiálu, který má být zkoušen, se odebere alespoň pět vzorků. U materiálů s odlišnými rychlostmi hoření podle směru materiálu (to se stanoví při předběžných zkouškách) se odebere pět (nebo více) vzorků a umístí do zkušebního zařízení tak, aby se změřila nejvyšší rychlost hoření. Když se materiál dodává v určitých šířkách, odřízne se v celé šířce kus dlouhý alespoň 500 mm. Z takto vyříznutého kusu se odeberou vzorky v místě vzdáleném nejméně 100 mm od okraje materiálu a v místech od sebe navzájem stejně vzdálených.
         Pokud to dovolí tvar výrobku, odebírají se vzorky stejným způsobem z hotových výrobků. Je-li tloušťka výrobku větší než 13 mm, zmenší se mechanicky na 13 mm, a to na straně, která není přivrácena k prostoru pro cestující.
         Kompozitní materiály (viz bod 10.2.2) se zkoušejí, jako kdyby byly homogenní.
         U materiálů s vrstvami rozdílného složení na sebe složenými, které se nepovažují za kompozitní materiály, se všechny vrstvy materiálu umístěné v hloubce do 13 mm od povrchu a přivrácené k prostoru pro cestující zkoušejí samostatně.

         10.5.3   Stabilizace
         Vzorky se stabilizují po dobu alespoň 24 hodin, avšak ne déle než sedm dnů při teplotě (23 ± 2) oC a relativní vlhkosti (50 ± 5) % a udržují se při těchto podmínkách až do doby bezprostředně před zkoušením.
         10.6   Postup zkoušky
         10.6.1   Vzorky s vlasovými nebo chomáčovitými povrchy se umístí na rovnou plochu a hřebenem (viz bod 10.4.5) se přejedou dvakrát proti vlasu.
         10.6.2   Vzorek se položí do držáku vzorku (bod 10.4.2) tak, že exponovaná (zkoušená) strana směřuje dolů k plameni.
         10.6.3   Plamen plynového hořáku se pomocí značky na komoře seřídí na výšku 30 mm, přičemž přívod vzduchu k hořáku je uzavřen. K ustálení musí plamen hořet aspoň jednu minutu, než se zahájí první zkouška.
         10.6.4   Držák vzorku se vsune do spalovací komory tak, aby byl konec vzorku vystaven plameni, a po 15 sekundách se uzavře přívod plynu.
         10.6.5   Měření doby hoření začíná v okamžiku, kdy čelo plamene míjí první měřicí bod. Pozoruje se šíření plamene na té straně (horní nebo spodní), která hoří rychleji.
         10.6.6   Měření doby hoření končí v okamžiku, kdy plamen dospěje k poslednímu měřicímu bodu nebo když plamen zhasne před dosažením tohoto bodu. Jestliže plamen nedosáhne posledního měřicího bodu, měří se prohořelá dráha až k bodu, kde plamen zhasl. Prohořelá dráha je ta část vzorku, která byla zničena hořením na povrchu nebo uvnitř.
         10.6.7   Nevznítí-li se vzorek, nebo pokud po zhasnutí hořáku hoření nepokračuje, nebo pokud plamen zanikne před dosažením prvního měřicího bodu, takže se nenaměří žádná doba hoření, zaznamená se do zkušební zprávy, že rychlost hoření je 0 mm/min.
         10.6.8   Když se provádí série zkoušek nebo když se zkouška opakuje, je nutno se před zahájením každé zkoušky přesvědčit, že teplota spalovací komory a držáku vzorku nepřesahuje 30 °C.
         10.7   Výpočet
         Rychlost hoření B, v mm/min, se vypočte ze vzorce:
         B = (s/t) × 60
         kde:

                        s

                     je prohořelá dráha v mm,

                        t

                     je doba v sekundách, kterou trvalo prohoření dráhy s.

               10.8   Indexy obtížnosti vedlejších vlastnosti
         Žádné vedlejší vlastnosti se neuvažují.
         10.9   Vyhodnocení výsledků
         Bezpečnostní skla s plastickým povlakem (bod 2.3) a skloplastová bezpečnostní skla (bod 2.4) se považují z hlediska odolnosti proti hoření za vyhovující, jestliže rychlost hoření nepřesahuje 250 mm/min.
         11.   ZKOUŠKA ODOLNOSTI PROTI CHEMIKÁLIÍM
         11.1   Potřebné chemikálie:
         11.1.1   neodírající mýdlový roztok: 1 % hmotnosti draselného oleátu v deionizované vodě;
         11.1.2   prostředek k čištění oken: vodní roztok isopropanolu a dipropylenglykol-monometyletheru, každý v koncentraci 5 % až 10 % hmotnostních, a hydroxid amonný v koncentraci 1 % až 5 % hmotnostních;
         11.1.3   neředěný denaturovaný alkohol: 1 objemový díl methylalkoholu v 10 objemových dílech ethylalkoholu;
         11.1.4   referenční směs: směs 50 % objemových toluenu, 30 % objemových trimethylpentanu 2,2,4, 15 % objemových trimethyl-1-pentanu 2,4,4 a 5 % objemových ethylalkoholu;
         11.1.5   referenční kerosin: směs 50 % objemových oktanu a 50 % objemových n-dekanu.
         11.2   Postup zkoušky
         Dva zkušební vzorky (180 × 25) mm se zkoušejí s každou z chemikálií uvedených výše v bodu 11.1 a pro každou zkoušku a výrobek se užije nový zkušební vzorek. Před každou zkouškou se zkušební vzorky očistí podle instrukcí výrobce, pak se stabilizují po dobu 48 hodin při teplotě (23 ± 2) oC a relativní vlhkosti (50 ± 5) %. Tyto podmínky se udržují během zkoušky. Zkušební vzorky se zcela ponoří do zkušební kapaliny na dobu 1 minuty, vyjmou se a bezprostředně se pak osuší čistou suchou savou bavlněnou látkou.
         11.3   Indexy obtížnosti vedlejších vlastností

                        Bezbarvé

                        Zbarvené

                     Zbarvení plastické mezivrstvy nebo povlaku

                     1

                     2

               Žádné jiné vedlejší vlastnosti se neuvažují.
         11.4   Vyhodnocení výsledků
         11.4.1   Zkouška odolnosti proti chemikáliím se považuje za vyhovující, jestliže zkušební vzorky nevykazují měknutí, mazlavost, povrchové trhliny nebo zjevnou ztrátu průhlednosti.
         Série zkušebních vzorků předložených k schválení typu konstrukční části se považuje za vyhovující z hlediska odolnosti proti chemikáliím, jestliže byla splněna některá z následujících podmínek:
         11.4.2.1   všechny zkoušky dávají vyhovující výsledky;
         11.4.2.2   jedna zkouška vykazuje nevyhovující výsledek, ale další série zkoušek nové sady zkušebních vzorků vykazuje výsledky vyhovující.

            (1)  Vhodný přístroj pro odírání dodává Teledyne Taber USA.

            (2)  Vhodné odírací kotouče může dodat Teledyne Taber (USA).

            (3)  Tyto zkušební podmínky nedovolují jakoukoli kondenzaci na zkušebních kusech.

            (4)  Mezinárodní komise pro osvětlení (Commission internationale de l’éclairage).

         PŘÍLOHA III D
         Tvrzená čelní skla
         1.   DEFINICE TYPU
         Tvrzená čelní skla jsou považována za skla různých typů, jestliže se liší alespoň v jedné z následujících hlavních nebo vedlejších vlastností.
         1.1   Hlavní vlastnosti jsou tyto:
         1.1.1   obchodní název nebo značka;
         tvar a rozměry.
         Tvrzená čelní skla se z hlediska fragmentace a mechanických vlastností zařazují do jedné ze dvou skupin, tj.:
         1.1.2.1   plochá čelní skla, a
         1.1.2.2   zakřivená čelní skla;
         1.1.3   třída tloušťky, k níž patří nominální tloušťka e, u níž je přípustná výrobní odchylka ±0,2 mm:

                                 -

                                 Třída I:

                     e ≤ 4,5 mm

                                 -

                                 Třída II:

                     4,5 mm <

                     e ≤ 5,5 mm

                                 -

                                 Třída III:

                     5,5 mm <

                     e ≤ 6,5 mm

                                 -

                                 Třída IV:

                     6,5 mm <

                     e

               1.2   Vedlejší vlastnosti jsou tyto:
         1.2.1   druh materiálu (leštěné sklo, plavené sklo, tabulové sklo),
         1.2.2   zbarvení (bezbarvé nebo zbarvené),
         1.2.3   vodiče jsou/nejsou vloženy,
         1.2.4   ztemňující pruhy na skle jsou/nejsou.
         2.   ZKOUŠKA FRAGMENTACE
         2.1   Indexy obtížnosti vedlejších vlastností
         2.1.1   Uvažuje se pouze druh materiálu.
         2.1.2   U plaveného a u tabulového skla se uvažují shodné indexy obtížnosti.
         2.1.3   Zkouška fragmentace se musí opakovat po přechodu od leštěného skla na plavené nebo tabulové sklo nebo naopak.
         2.1.4   Zkoušky se musí opakovat, pokud jsou užity jiné než zbarvené ztemňující pruhy.
         2.2   Počet vzorků
         Zkouší se šest vzorků ze série s nejmenší rozvinutou plochou a šest vzorků ze série s největší rozvinutou plochou, vybraných podle předpisu v příloze III M.
         2.3   Jednotlivé zóny skla
         Tvrzené čelní sklo musí mít dvě hlavní zóny F I a F II. Může mít i mezilehlou zónu F III.
         Tyto zóny jsou definovány takto:
         2.3.1   zóna F I: obvodová zóna jemné fragmentace nejméně 7 cm široká, která probíhá kolem okraje čelního skla a zahrnuje vnější pruh široký 2 cm, který se nehodnotí;
         zóna F II: průhledová zóna s proměnlivou fragmentací, která vždy zahrnuje obdélníkovou část o výšce nejméně 20 cm a o délce nejméně 50 cm.
         2.3.2.1   Střed tohoto obdélníka leží uvnitř kružnice o poloměru 10 cm se středem na průmětu vztažného bodu.
         2.3.2.2   U traktorů, u kterých není možno vztažný bod stanovit, se poloha průhledové zóny uvede ve zkušebním protokolu.
         2.3.2.3   Výška výše popsaného obdélníku může být snížena na 15 cm u čelních skel, která jsou nižší než 44 cm;
         2.3.3   zóna F III: mezilehlá zóna mezi zónami F I a F II, která není širší než 5 cm.
         2.4   Zkušební metoda
         2.4.1 Užije se metoda popsaná v bodě 1 přílohy III C.
         2.5   Body nárazu (viz příloha III N obrázek 2)
         2.5.1   Body nárazu se volí takto:
         bod 1: ve střední části zóny F II v oblasti vysokého nebo nízkého pnutí;
         bod 2: v zóně F III co nejblíže ke svislé rovině symetrie zóny F II;
         bod 3 a 3’: 3 cm od okraje na jedné ze střednic vzorku; pokud jsou znatelné stopy po kleštích, musí být jeden z bodů nárazu v blízkosti okraje se stopou po kleštích a druhý v blízkostí protilehlé strany;
         bod 4: v místě, kde je poloměr zakřivení na nejdelší střednici nejmenší;
         bod 5: 3 cm vlevo nebo vpravo od okraje vzorku v místě, kde je poloměr zakřivení okraje nejmenší.
         2.5.2   Zkouška fragmentace se provede v každém bodu 1, 2, 3, 3’, 4 a 5.
         2.6   Vyhodnocení výsledků
         Výsledek zkoušky se považuje za vyhovující, jestliže fragmentace splňuje podmínky uvedené níže v bodech 2.6.1.1, 2.6.1.2 a 2.6.1.3.
         2.6.1.1   Zóna F I
         2.6.1.1.1   Počet úlomků v kterémkoliv čtverci (5 × 5) cm není menší než 40 ani větší než 350. Přijatelné však je, pokud je počet menší než 40 a pokud je ve čtverci (5 × 5) cm ze kteréhokoliv čtverce (10 × 10) cm nejméně 160 úlomků.
         2.6.1.1.2   Pro účely tohoto hodnocení se úlomky přesahující přes některou stranu čtverce počítají jako poloviční úlomky.
         2.6.1.1.3   Fragmentace se neověřuje v pruhu 2 cm širokém kolem okraje vzorku, tento pruh představuje rám skla, ani uvnitř poloměru 7,5 cm kolem místa nárazu.
         2.6.1.1.4   Jsou přípustné maximálně tři úlomky o ploše větší než 3 cm2. Žádné dva z těchto úlomků nesmějí být uvnitř stejné kružnice o poloměru 10 cm.
         2.6.1.1.5   Připouští se úlomky podlouhlého tvaru za předpokladu, že jejich konce nejsou jako ostří nože a že jejich délka nepřesahuje 7,5 cm s výjimkou případu 2.6.2.2 níže; pokud tyto podlouhlé úlomky dosahují až ke kraji skla, nesmějí s ním tvořit úhel větší než 45o.
         2.6.1.2   Zóna F II
         2.6.1.2.1   Zbytková průhlednost po roztříštění se zkouší na obdélníkové ploše jak je stanovena v bodu 2.3.2. V tomto obdélníku musí celkový povrch úlomků o ploše větší než 2 cm2 představovat nejméně 15 % plochy obdélníka. U skla, které je nižší než 44 cm nebo jehož montážní úhel je menší než 15o, však musí být procento výhledu v odpovídajícím obdélníku nejméně rovno 10 %.
         2.6.1.2.2   Žádný úlomek nesmí být větší než 16 cm2 s výjimkou případu podle bodu 2.6.2.2.
         2.6.1.2.3   Uvnitř poloměru 10 cm od bodu dopadu, ale pouze v té části kružnice, která spadá do zóny F II, jsou přípustné tři úlomky o ploše větší než 16 cm2, ale ne větší než 25 cm2.
         Úlomky musí být v podstatě pravidelné a bez hrotů popsaných v bodu 2.6.1.2.4.1. Může však být nejvýše 10 nepravidelných úlomků v kterémkoliv obdélníku (50 x 20) cm a nejvýše 25 nepravidelných úlomků na celé ploše čelního skla.
         Žádný z těchto úlomků však nesmí mít při měření podle bodu 2.6.1.2.4.1 hrot o délce větší než 35 cm.
         2.6.1.2.4.1   Úlomek se považuje za nepravidelný úlomek, pokud nemůže být vepsán do kružnice o průměru 40 mm, pokud má nejméně jeden hrot delší než 15 mm, měřeno od vrcholu hrotu k průřezu, jehož šířka je rovna tloušťce skla, a pokud má jeden nebo více hrotů s vrcholovým úhlem menším než 40o.
         2.6.1.2.5   Úlomky podélného tvaru jsou v zóně F II jako celku přípustné za předpokladu, že nejsou delší než 10 cm, s výjimkou případu podle bodu 2.6.2.2.
         2.6.1.3   Zóna F III
         Úlomky v této zóně musí mít vlastnosti, které leží mezi vlastnostmi úlomků přípustných v obou sousedících zónách (F I a F II).
         Čelní sklo předložené ke schválení typu konstrukční části se považuje za vyhovující z hlediska fragmentace, jestliže je splněna alespoň jedna z následujících podmínek:
         2.6.2.1   všechny zkoušky při užití bodů nárazu předepsaných v bodu 2.5.1 daly vyhovující výsledek;
         2.6.2.2   jedna zkouška ze všech zkoušek s body nárazu podle bodu 2.5.1 dala nevyhovující výsledek, avšak nebyly překročeny níže uvedené mezní hodnoty:
         zóna F I: nejvýše 5 úlomků dlouhých 7,5 až 15 cm;
         zóna F II: nejvýše 3 úlomky plochy mezi 16 a 20 cm2 v oblasti mimo kružnici o poloměru 10 cm se středem v bodu dopadu;
         zóna F III: nejvýše 4 úlomky dlouhé 10 až 17,5 cm,
         a je opakována na novém vzorku, který splňuje požadavky bodu 2.6.1 nebo vykazuje procentní odchylky v rozsahu výše uvedených mezních hodnot.
         2.6.2.3   dvě zkoušky ze všech zkoušek s body nárazu podle bodu 2.5.1 daly nevyhovující výsledek, avšak nebyly překročeny mezní hodnoty stanovené v bodu 2.6.2.2, ale další série zkoušek s novou sadou vzorků vyhovuje požadavkům bodu 2.6.1, nebo ne více než dva vzorky nové sady vykazují odchylky v rozsahu mezních hodnot stanovených výše v bodu 2.6.2.2.
         2.6.3   Jakékoliv výše uvedené odchylky musí být zmíněny ve zkušební zprávě, k níž se připojí fotografie příslušných částí čelního skla.
         3.   ZKOUŠKA NÁRAZEM MAKETY HLAVY
         3.1   Indexy obtížnosti vedlejších vlastností
         Žádné vedlejší vlastnosti se neuvažují.
         3.2   Počet zkušebních vzorků
         3.2.1   Pro každou kategorii tloušťky čelního skla se ke zkoušce předloží čtyři zkušební vzorky s přibližně nejmenší rozvinutou plochou a čtyři zkušební vzorky s přibližně největší rozvinutou plochou, přičemž všech osm vzorků musí být téhož typu jako typ vybraný pro zkoušku fragmentace (viz bod 2.2).
         3.2.2   Alternativně lze na základě rozhodnutí zkušební laboratoře pro každou kategorii tloušťky čelního skla podrobit zkoušce šest kusů, jejichž rozměry jsou (1 100 × 500) mm + 5/–2 mm.
         3.3   Postup zkoušky
         3.3.1   Užije se postup podle bodu 3 přílohy III C.
         3.3.2   Výška pádu činí 1,50 m + 0/–5 mm.
         3.4   Vyhodnocení výsledků
         3.4.1   Výsledek zkoušky se považuje za vyhovující, jestliže se čelní sklo nebo zkušební vzorek rozbije.
         Série zkušebních vzorků předložených k schválení typu konstrukční části se pokládá za vyhovující z hlediska zkoušky nárazem makety hlavy, jestliže je splněna alespoň jedna z následujících podmínek:
         3.4.2.1   všechny zkoušky vykázaly uspokojivý výsledek;
         3.4.2.2   jedna zkouška dala nevyhovující výsledek, avšak další série zkoušek s novou sadou zkušebních vzorků dala vyhovující výsledky.
         4.   OPTICKÉ VLASTNOSTI
         Požadavky na optické vlastnosti podle bodu 9 přílohy III C platí pro všechny typy čelních skel.

         PŘÍLOHA III E
         Tabule rovnoměrně tvrzeného skla jiné než čelní skla (1)

         1.   DEFINICE TYPU
         Tabule rovnoměrně tvrzeného skla jsou považovány za tabule skla různých typů, jestliže se liší alespoň v jedné z následujících hlavních nebo vedlejších vlastností.
         1.1   Hlavní vlastnosti jsou tyto:
         1.1.1   obchodní název nebo značka;
         1.1.2   druh procesu tvrzení (termální nebo chemický);
         kategorie tvaru; rozlišují se dvě kategorie:
         1.1.3.1   tabule plochého skla;
         1.1.3.2   tabule plochého a zakřiveného skla;
         1.1.4   třída tloušťky, do níž patří nominální tloušťka e, u níž je přípustná výrobní odchylka ±0,2 mm:

                                 —

                                 Třída I:

                     e ≤ 3,5 mm

                                 —

                                 Třída II:

                     3,5 mm <

                     e ≤ 4,5 mm

                                 —

                                 Třída III:

                     4,5 mm <

                     e ≤ 6,5 mm

                                 —

                                 Třída IV:

                     6,5 mm <

                     e

               1.2   Vedlejší vlastnosti jsou tyto:
         1.2.1   druh materiálu (leštěné sklo, plavené sklo, tabulové sklo),
         1.2.2   zbarvení (bezbarvé nebo zbarvené),
         1.2.3   vodiče jsou/nejsou vloženy.
         2.   ZKOUŠKA FRAGMENTACE
         2.1   Indexy obtížnosti vedlejších vlastností:

                     Materiál

                     Index obtížnosti

                     Leštěné sklo

                     2

                     Plavené sklo

                     1

                     Tabulové sklo

                     1

               Jiné vedlejší vlastnosti se neuvažují.
         2.2   Výběr vzorků
         Z každé kategorie tvaru a z každé třídy tloušťky se vyberou obtížně vyrobitelné vzorky podle těchto kriterií:
         u tabulí plochého skla se dodají dvě sady vzorků odpovídající:
         2.2.1.1.1   největší rozvinuté ploše,
         2.2.1.1.2   nejmenšímu úhlu mezi dvěma sousedními stranami;
         u tabulí plochého a zakřiveného skla se dodají tři sady vzorků, odpovídající:
         2.2.1.2.1   největší rozvinuté ploše,
         2.2.1.2.2   nejmenšímu úhlu mezi dvěma přiléhajícími stranami,
         2.2.1.2.3   největší výšce segmentu.
         2.2.2   Zkoušky na vzorcích odpovídajících největší ploše S se považují za použitelné na jakoukoli jinou plochu menší než S + 5 %.
         2.2.3   Jestliže předložené vzorky mají úhel γ menší než 30o, považují se zkoušky za použitelné na všechny vyráběné tabule s úhlem větším než (γ – 5o).
         Jestliže předložené vzorky mají úhel γ rovný 30o nebo větší, považují se zkoušky za použitelné na všechny vyráběné tabule s úhlem rovným 30o nebo větším.
         2.2.4   Jestliže je výška segmentu h předložených vzorků větší než 100 mm, považují se zkoušky za použitelné na všechny vyráběné tabule s výškou segmentu menší než (h + 30) mm.
         Jestliže je výška segmentu h předložených vzorků rovna 100 mm nebo menší, považují se zkoušky za použitelné na všechny vyráběné tabule s výškou segmentu rovnou 100 mm nebo menší.
         2.3   Počet vzorků na sadu
         Počet vzorků v každé skupině je podle kategorie tvaru definované v bodu 1.1.3:

                     Druh skleněné tabule

                     Počet vzorků

                     Ploché (2 sady)

                     4

                     Ploché a zakřivené (3 sady)

                     5

               2.4   Postup zkoušky
         2.4.1   Užije se postup podle bodu 1 přílohy III C.
         2.5   Body nárazu (viz příloha III N obrázek 3)
         2.5.1   Pro ploché a zakřivené tabule skla musí být body nárazu znázorněné jednak na obrázcích 3a a 3b přílohy III N, a jednak na obrázku 3c přílohy III N tyto:
         bod 1: 3 cm od okrajů tabule v části, kde je poloměr zakřivení okraje nejmenší;
         bod 2: 3 cm od okraje na jedné ze střednic, přičemž se volí strana nesoucí případné stopy po kleštích;
         bod 3: v geometrickém středu skla;
         bod 4: pouze u zakřivených tabulí skla; tento bod se zvolí na nejdelší střednici v té části tabule, v níž je poloměr zakřivení nejmenší.
         2.5.2   V každém předepsaném bodu nárazu se zkouší jednou.
         2.6   Vyhodnocení výsledků
         Výsledek zkoušky se považuje za vyhovující, jestliže fragmentace splňuje tyto podmínky:
         2.6.1.1   Počet úlomků v kterémkoliv čtverci (5 × 5) cm není menší než 40 ani větší než 400 nebo 450 v případě skla o tloušťce nejvýše než 3,5 mm.
         2.6.1.2   Pro účely tohoto hodnocení se úlomky přesahující přes některou stranu čtverce počítají jako poloviční úlomky.
         2.6.1.3   Fragmentace se neověřuje po okraji vzorku v pruhu 2 cm širokém představujícím rám skla ani uvnitř poloměru 7,5 cm kolem místa nárazu.
         2.6.1.4   Úlomky o ploše větší než 3 cm2 se nepřipouštějí, s výjimkou u částí definovaných v bodu 2.6.1.3.
         2.6.1.5   Připouští se několik málo úlomků podlouhlého tvaru za předpokladu, že:

                     —

                     jejich konce nejsou jako ostří nože,

                     —

                     pokud sahají k okraji tabule, netvoří s ním úhel větší než 45o,

               a s výjimkou případu uvedeného v bodu 2.6.2.2, nejsou delší než 7,5 cm.
         Sada vzorků předložených k schválení typu konstrukční části se považuje za vyhovující z hlediska fragmentace, jestliže je splněna alespoň jedna z následujících podmínek:
         2.6.2.1   všechny zkoušky při užití bodů nárazu předepsaných v bodu 2.5.1 daly vyhovující výsledek;
         2.6.2.2   jedna zkouška ze všech zkoušek s body nárazu podle bodu. 2.5.1 dala nevyhovující výsledek, avšak nebyly překročeny tyto mezní hodnoty:

                     —

                     nejvýše 5 úlomků dlouhých 6 až 7,5 cm,

                     —

                     nejvýše 4 úlomky dlouhé 7,5 až 10 cm,

               a je opakována na novém vzorku, který vyhovuje bodu 2.6.1 nebo vykazuje odchylky v rozsahu výše uvedených mezních hodnot;
         2.6.2.3   dvě zkoušky ze všech zkoušek s body nárazu podle bodu 2.5.1 daly nevyhovující výsledek, avšak nebyly překročeny mezní hodnoty stanovené v bodu 2.6.2.2, ale další série zkoušek s novou sadou vzorků vyhovuje bodu 2.6.1, nebo ne více než dva vzorky nové sady vykazují odchylky v rozsahu mezních hodnot stanovených v bodu 2.6.2.2.
         2.6.3   Jakékoliv výše uvedené odchylky musí být uvedeny ve zkušební zprávě, k níž se připojí fotografie příslušných částí tabule.
         3.   ZKOUŠKY MECHANICKÉ PEVNOSTI
         3.1   Zkouška nárazem koule 227 g
         3.1.1   Indexy obtížnosti vedlejších vlastností:

                     Materiál

                     Index obtížnosti

                     Zbarvení

                     Index obtížnosti

                     Leštěné sklo

                     2

                     bezbarvé

                     1

                     Plavené sklo

                     1

                     zbarvené

                     2

                     Tabulové sklo

                     1

               Jiné vedlejší vlastnosti (zda vodiče jsou/nejsou vloženy) se neuvažují.
         3.1.2   Počet zkušebních kusů
         Pro každou třídu tloušťky podle bodu 1.1.4 výše se ke zkoušce předloží šest zkušebních kusů.
         3.1.3   Postup zkoušky
         3.1.3.1   Užije se postup podle bodu 2.1 přílohy III C.
         3.1.3.2   Výšku pádu (od spodku koule k hornímu povrchu zkušebního kusu) podle tloušťky tabule skla uvádí následující tabulka:

                     Jmenovitá tloušťka tabule skla (e)

                     Výška pádu

                     e ≤ 3,5 mm

                     2,0 m + 5 mm/–0 mm

                     3,5 mm < e

                     2,5 m + 5 mm/–0 mm

               3.1.4   Vyhodnocení výsledků
         3.1.4.1   Výsledek zkoušky se považuje za vyhovující, jestliže se zkušební vzorek nerozbije.
         Série zkušebních vzorků předložených k schválení typu konstrukční části se pokládá za vyhovující z hlediska mechanické pevnosti, jestliže je splněna alespoň jedna z následujících podmínek:
         3.1.4.2.1   ne více než jedna zkouška dala nevyhovující výsledek,
         3.1.4.2.2   dvě zkoušky daly nevyhovující výsledek, avšak další série zkoušek s novou sadou šesti zkušebních vzorků dala vyhovující výsledky.
         4.   OPTICKÉ VLASTNOSTI
         4.1   Propustnost světla
         Pro koeficient normální propustnosti světla rovnoměrně tvrzených tabulí skla nebo částí tabulí skla umístěných v místech podstatných pro řidičův výhled platí požadavky uvedené v bodu 9.1 přílohy III C.

            (1)  Tento druh tabule rovnoměrně tvrzeného skla je také možno použít na čelní skla traktorů.

         PŘÍLOHA III F
         Normální vrstvená čelní skla
         1.   DEFINICE TYPU
         Čelní skla vyrobená z normálního vrstveného skla jsou považována za skla náležející k různým typům, jestliže se liší alespoň v jedné z následujících hlavních nebo vedlejších vlastností.
         1.1   Hlavní vlastnosti jsou tyto:
         1.1.1   obchodní název nebo značka;
         1.1.2   tvar a rozměry.
         Čelní skla vyrobená z normálního vrstveného skla patří z hlediska zkoušek mechanických vlastností a zkoušek odolnosti proti vlivům vnějšího prostředí do jedné skupiny;
         1.1.3   počet vrstev skla;
         1.1.4   jmenovitá tloušťka e čelního skla; připouští se výrobní odchylka (±0,2 n) mm od jmenovité hodnoty, přičemž n je počet vrstev skla v čelním skle;
         1.1.5   jmenovitá tloušťka mezivrstvy nebo mezivrstev;
         1.1.6   druh a typ mezivrstvy nebo mezivrstev (např. PVB nebo jiné plastické materiály).
         1.2   Vedlejší vlastnosti jsou tyto:
         1.2.1   druh materiálu (leštěné sklo, plavené sklo, tabulové sklo),
         1.2.2   zbarvení (celkové nebo částečné) mezivrstvy nebo mezivrstev (bezbarvé nebo zbarvené),
         1.2.3   zbarvení skla (bezbarvé nebo zbarvené),
         1.2.4   vodiče jsou/nejsou vloženy,
         1.2.5   ztemňující pruhy na skle jsou/nejsou.
         2.   OBECNĚ
         2.1   U normálních vrstvených čelních skel se s výjimkou zkoušek nárazem makety hlavy (bod 3.2) a zkoušek optických vlastností zkoušejí ploché zkušební vzorky, které jsou buď vyříznuty ze skutečných čelních skel, nebo které jsou zvlášť pro tento účel vyrobeny. V obou případech musí zkušební vzorky ve všech ohledech přesně reprezentovat čelní skla, pro která se žádá schválení typu konstrukční části.
         2.2   Před každou zkouškou musí být zkušební vzorky uloženy na dobu alespoň čtyř hodin při teplotě (23 ± 2) oC. Zkouší se co nejdříve po vyjmutí zkušebních vzorků z prostoru, ve kterém byly uloženy.
         3.   ZKOUŠKA NÁRAZEM MAKETY HLAVY
         3.1   Indexy obtížnosti vedlejších vlastností
         Žádné vedlejší vlastnosti se neuvažují.
         3.2   Zkouška nárazem makety hlavy na úplné čelní sklo
         3.2.1   Počet vzorků
         Ke zkouškám se předloží čtyři vzorky z výrobní série, které mají nejmenší rozvinutou plochu a čtyři vzorky ze série, které mají největší rozvinutou plochu, vybrané podle přílohy III M.
         3.2.2   Postup zkoušky
         3.2.2.1   Užije se postup podle bodu 3.3.2 přílohy III C.
         3.2.2.2   Výška pádu je 1,5 m + 0 mm/–5 mm.
         3.2.3   Vyhodnocení výsledků
         Zkouška se považuje za zkoušku s vyhovujícím výsledkem, jsou-li splněny tyto podmínky:
         3.2.3.1.1   Zkušební vzorek praskne, přičemž se vytvoří četné kruhové trhliny se středem přibližně v bodu nárazu a nejbližší trhliny nejsou dále než 80 mm od bodu nárazu.
         3.2.3.1.2   Úlomky skla zůstávají přilnuté k plastické mezivrstvě. Připouští se odloupnutí jednoho či více úlomků na každé straně trhliny za předpokladu, že jsou vně kružnice o poloměru 60 mm se středem v bodě nárazu a jsou méně než 4 mm široké.
         Na straně nárazu:
         3.2.3.1.3.1   Mezivrstva nesmí být obnažena na ploše větší než 20 cm2.
         3.2.3.1.3.2   Roztržení mezivrstvy se připouští do délky 35 mm.
         Sada zkušebních vzorků podrobených zkoušce schválení typu konstrukční části se považuje za vyhovující z hlediska chování při nárazu makety hlavy, je-li splněna jedna z těchto podmínek:
         3.2.3.2.1   všechny zkoušky daly vyhovující výsledek, nebo
         3.2.3.2.2   jedna zkouška dala nevyhovující výsledek, avšak další série zkoušek s novou sadou zkušebních kusů nebo vzorků dává vyhovující výsledky.
         3.3   Zkouška nárazem makety hlavy na ploché zkušební vzorky
         3.3.1   Počet zkušebních vzorků
         Ke zkoušce se předloží šest plochých zkušebních vzorků, jejichž rozměry jsou (1 100 + 5/–2) mm × (500 + 5/–2) mm.
         3.3.2   Postup zkoušky
         3.3.2.1   Užije se postup podle bodu 3.3.1 přílohy III C.
         3.3.2.2   Výška pádu je 4 m + 25 mm/–0 mm.
         3.3.3   Vyhodnocení výsledků
         Výsledek zkoušky se považuje za vyhovující, jsou-li splněny tyto podmínky:
         3.3.3.1.1   zkušební vzorek povolí a praskne, přičemž se vytvoří četné kruhové trhliny se středem přibližně u bodu nárazu;
         3.3.3.1.2   připouštějí se trhliny v mezivrstvě, avšak maketa hlavy nesmí vzorkem proniknout;
         3.3.3.1.3   od mezivrstvy se nesmějí oddělit žádné velké úlomky skla.
         Sada zkušebních vzorků podrobených zkoušce schválení typu konstrukční části se považuje za vyhovující z hlediska chování při zkoušce nárazem makety hlavy, jestliže je splněna jedna z těchto podmínek:
         3.3.3.2.1   všechny zkoušky daly vyhovující výsledek;
         3.3.3.2.2   jedna zkouška dala nevyhovující výsledek, avšak další série zkoušek s novou sadou zkušebních vzorků nebo vzorků dala vyhovující výsledky.
         4.   ZKOUŠKY MECHANICKÉ PEVNOSTI
         4.1   Indexy obtížnosti vedlejších vlastností
         Žádné vedlejší vlastnosti se neuvažují.
         4.2   Zkouška nárazem koule 2 260 g
         4.2.1   Počet zkušebních vzorků
         Ke zkoušce se předloží šest plochých čtvercových zkušebních vzorků o délce strany (300 + 10/–0) mm.
         4.2.2   Postup zkoušky
         4.2.2.1   Užije se postup podle bodu 2.2 přílohy III C.
         4.2.2.2   Výška pádu (od spodní strany koule k hornímu povrchu zkušebního kusu) je 4 m + 25 mm/–0 mm.
         4.2.3   Vyhodnocení výsledků
         4.2.3.1   Výsledek zkoušky se považuje za vyhovující, jestliže koule do pěti sekund od okamžiku nárazu nepronikne tabulí skla.
         Sada zkušebních vzorků podrobených zkoušce schválení typu konstrukční části se z hlediska zkoušky nárazem koule 2 260 g považuje za vyhovující, jestliže je splněna jedna z následujících podmínek:
         4.2.3.2.1   všechny zkoušky daly vyhovující výsledek, nebo
         4.2.3.2.2   jedna zkouška dala nevyhovující výsledek, avšak další série zkoušek na nové sadě zkušebních kusů nebo vzorků dala vyhovující výsledky.
         4.3   Zkouška nárazem koule 227 g
         4.3.1   Indexy obtížnosti vedlejších vlastností
         Žádné vedlejší vlastnosti se neuvažují.
         4.3.2   Počet zkušebních vzorků
         Ke zkoušce se předloží dvacet čtvercových zkušebních vzorků o délce strany (300 + 10/–0) mm.
         4.3.3   Postup zkoušky
         4.3.3.1   Užije se postup podle bodu 2.1 přílohy III C. Deset vzorků se podrobí zkoušce při teplotě (+40 ± 2) °C a deset při teplotě (–20 ± 2) °C.
         4.3.3.2   Výšky pádu pro různé kategorie tlouštěk a hmotnosti oddělených úlomků jsou uvedeny v následující tabulce:

                     +40 °C

                     –20 °C

                     Tloušťka zkušebního vzorku

                     Maximální přípustná hmotnost úlomků

                     Výška pádu

                     Maximální přípustná hmotnost úlomků

                     mm

                     Výška pádu

                     m (1)

                     g

                     m (1)

                     g

                     e ≤ 4,5

                     9

                     12

                     8,5

                     12

                     4,5< e ≤ 5,5

                     10

                     15

                     9

                     15

                     5,5< e ≤ 6,5

                     11

                     20

                     9,5

                     20

                     e >6,5

                     12

                     25

                     10

                     25

               4.3.4   Vyhodnocení výsledků
         4.3.4.1   Výsledek zkoušky se považuje za vyhovující, jsou-li splněny tyto podmínky:

                     —

                     koule nepronikne zkušebním vzorkem,

                     —

                     zkušební vzorek se nerozbije na více kusů,

                     —

                     jestliže se mezivrstva neroztrhne, nepřesahuje hmotnost úlomků oddělených od skla na straně protilehlé bodu nárazu příslušné hodnoty podle bodu 4.3.3.2.

               Sada zkušebních vzorků dodaných ke zkoušce pro schválení typu se z hlediska zkoušky nárazem koule 227 g považuje za vyhovující, je-li splněna jedna z následujících podmínek:
         4.3.4.2.1   alespoň osm zkoušek dalo při každé ze zkušebních teplot vyhovující výsledek, nebo
         4.3.4.2.2   více než dvě zkoušky daly při každé ze zkušebních teplot nevyhovující výsledek, avšak další série zkoušek s novou sadou zkušebních vzorků dala vyhovující výsledky.
         5.   ZKOUŠKA ODOLNOSTI PROTI VLIVŮM VNĚJŠÍHO PROSTŘEDÍ
         5.1   Zkouška odolnosti proti oděru
         5.1.1   Indexy obtížnosti a postup zkoušky
         Platí požadavky uvedené v bodu 4 přílohy III C; zkouška probíhá po 1 000 cyklů.
         5.1.2   Vyhodnocení výsledků
         Bezpečnostní sklo se pokládá za vyhovující z hlediska odolnosti proti oděru, pokud rozptyl světla vlivem odírání zkušebního vzorku nepřesahuje 2 %.
         5.2   Zkouška odolnosti proti vysoké teplotě
         Platí požadavky uvedené v bodu 5 přílohy III C.
         5.3   Zkouška odolnosti proti záření
         5.3.1   Obecný požadavek
         Zkouší se jen tehdy, jestliže laboratoř po informacích o mezivrstvě, které má k dispozici, pokládá zkoušku za účelnou.
         5.3.2   Platí požadavky uvedené v bodu 6 přílohy III C.
         5.4   Zkouška odolnosti proti vlhkosti
         Platí požadavky uvedené v bodu 7 přílohy III C.
         6.   OPTICKÉ VLASTNOSTI
         Požadavky na optické vlastnosti uvedené v bodu 9 přílohy III C platí pro všechny typy čelního skla.

            (1)  Pro výšku pádu je přípustná odchylka + 25 mm/–0 mm.

         PŘÍLOHA III G
         Tabule vrstveného skla jiné než čelní skla (1)

         1.   DEFINICE TYPU
         Tabule vrstveného skla jiné než čelní skla jsou považovány za tabule skla náležející k různým typům, jestliže se liší alespoň v jedné z následujících hlavních nebo vedlejších vlastností.
         1.1   Hlavní vlastnosti jsou tyto:
         1.1.1   obchodní název nebo značka;
         1.1.2   kategorie tloušťky skla, v níž leží jmenovitá tloušťka e, u které je přípustná výrobní odchylka (±0,2n) mm, kde n je počet vrstev skla v tabuli.

                                 —

                                 Třída I:

                     e ≤ 5,5 mm

                                 —

                                 Třída II:

                     5,5 mm <

                     e ≤ 6,5 mm

                                 —

                                 Třída III:

                     6,5 mm <

                     e

               1.1.3   jmenovitá tloušťka mezivrstvy nebo mezivrstev;
         1.1.4   druh a typ mezivrstvy nebo mezivrstev (např. PVB nebo jiné plastické materiály);
         1.1.5   jakákoli zvláštní úprava, které se podrobila některá z vrstev skla.
         1.2   Vedlejší vlastnosti jsou tyto:
         1.2.1   druh materiálu (leštěné sklo, plavené sklo, tabulové sklo),
         1.2.2   zbarvení (celkové nebo částečné) mezivrstvy (bezbarvé nebo zbarvené),
         1.2.3   zbarvení skla (bezbarvé nebo zbarvené).
         2.   OBECNĚ
         2.1   U tabulí vrstveného skla jiného než čelní skla se zkoušejí ploché zkušební vzorky, které jsou buď vyříznuty ze skutečných tabulí skla, nebo zvlášť vyrobeny. V obou případech však zkušební vzorky musí ve všech ohledech přísně reprezentovat tabule skla ze sériové výroby, pro které se požaduje schválení typu konstrukční části.
         2.2   Před každou zkouškou musí být zkušební vzorky uloženy po dobu nejméně čtyř hodin při teplotě (23 ± 2) oC. Zkušební vzorky se zkoušejí co nejdříve po jejich vyjmutí z místa, kde byly uloženy.
         2.3   Tabule skla předložené k schválení typu konstrukční části jsou považovány za tabule, které splnily požadavky této přílohy, jestliže mají totéž složení jako čelní sklo, které bylo již schváleno jako typ podle ustanovení přílohy III F, III H nebo III I.
         3.   ZKOUŠKA NÁRAZEM MAKETY HLAVY
         3.1   Indexy obtížnosti vedlejších vlastností
         Žádné vedlejší vlastnosti se neuvažují.
         3.2   Počet zkušebních vzorků
         Zkoušce se podrobí šest plochých zkušebních vzorků, jejichž rozměry jsou (1 100 + 25/–0) mm × (500 + 25/–0) mm.
         3.3   Postup zkoušky
         3.3.1   Užije se postup podle bodu 3 přílohy III C.
         3.3.2   Výška pádu je 1,5 m + 0 mm/–5 mm. Tato hodnota se u tabulí skel užitých jako čelní sklo zvýší na 4 m + 25/–0 mm.
         3.4   Vyhodnocení výsledků
         Výsledek této zkoušky se považuje za vyhovující, jestliže jsou splněny následující podmínky:
         3.4.1.1   zkušební vzorek povolí a praskne, přičemž vykazuje četné kruhové trhliny se středem přibližně v bodu nárazu;
         3.4.1.2   připouští se natržení mezivrstvy, avšak maketa hlavy nesmí proniknout sklem;
         3.4.1.3   žádné velké úlomky skla se nesmějí oddělit od mezivrstvy.
         Sada zkušebních vzorků předložených ke zkoušce schválení typu konstrukční části se považuje za vyhovující z hlediska chování při nárazu makety hlavy, je-li splněna jedna ze dvou následujících podmínek:
         3.4.2.1   všechny zkoušky daly vyhovující výsledek, nebo
         3.4.2.2   jedna zkouška dala nevyhovující výsledek, avšak další série zkoušek s novou sadou zkušebních vzorků dala vyhovující výsledky.
         4.   MECHANICKÁ PEVNOST – ZKOUŠKA NÁRAZEM KOULE 227 g
         4.1   Indexy obtížnosti vedlejších vlastností
         Žádné vedlejší vlastnosti se neuvažují.
         4.2   Počet zkušebních vzorků
         Zkoušejí se čtyři ploché čtvercové zkušební vzorky o délce strany (300 + 10/–0) mm.
         4.3   Postup zkoušky
         4.3.1   Užije se postup podle bodu 2.1 přílohy III C.
         4.3.2   Výšku pádu (od spodku koule k hornímu povrchu zkušebního vzorku) podle tloušťky tabule skla uvádí následující tabulka:

                     Jmenovitá tloušťka zkušebního vzorku

                     Výška pádu

                     e ≤ 5,5

                     5 m

                     +25 mm/–0 mm

                     5,5 ≤ e ≤ 6,5

                     6 m

                     6,5 ≤ e

                     7 m

               4.4   Vyhodnocení výsledků
         4.4.1   Zkouška nárazem koule se považuje za zkoušku dávající vyhovující výsledek, jsou-li splněny následující podmínky:

                     —

                     koule nepronikne zkušebním vzorkem,

                     —

                     zkušební vzorek se nerozbije na více kusů,

                     —

                     celková hmotnost několika úlomků, které mohou vzniknout na straně protilehlé bodu nárazu, nepřesáhne 15 g.

               Sada zkoušených vzorků se považuje za vyhovující z hlediska mechanické pevnosti, je-li splněna jedna z následujících podmínek:
         4.4.2.1   všechny zkoušky daly vyhovující výsledek, nebo
         4.4.2.2   ne více než dvě zkoušky daly nevyhovující výsledek, avšak další série zkoušek s novou sadou zkušebních vzorků dala vyhovující výsledky.
         5.   ZKOUŠKY ODOLNOSTI PROTI VLIVŮM VNĚJŠÍHO PROSTŘEDÍ
         5.1   Zkouška odolnosti proti oděru
         5.1.1   Indexy obtížnosti a postup zkoušky
         Platí požadavky bodu 4 přílohy III C; zkouška probíhá po dobu 1 000 cyklů.
         5.1.2   Vyhodnocení výsledků
         Bezpečnostní sklo se pokládá za vyhovující z hlediska odolnosti proti oděru, pokud rozptyl světla vlivem odírání zkušebního vzorku nepřesahuje 2 %.
         5.2   Zkouška odolnosti proti vysoké teplotě
         Platí požadavky bodu 5 přílohy III C.
         5.3   Zkouška odolnosti proti záření
         5.3.1   Obecné požadavky
         Zkouší se jen tehdy, jestliže laboratoř po informacích o mezivrstvě, které má k dispozici, pokládá zkoušku za účelnou.
         5.3.2   Platí požadavky bodu 6 přílohy III C.
         5.4   Zkouška odolnosti proti vlhkosti
         5.4.1   Platí požadavky bodu 7 přílohy III C.
         6.   OPTICKÉ VLASTNOSTI
         6.1   Propustnost světla
         Pro koeficient normální propustnosti světla rovnoměrně tvrzených tabulí skla nebo částí tabulí skla umístěných v místech podstatných pro řidičův výhled platí požadavky uvedené v bodu 9.1 přílohy III C.

            (1)  Tento druh tabule vrstveného skla je také možno použít na čelní skla traktorů.

         PŘÍLOHA III H
         Čelní skla z upraveného vrstveného skla
         1.   DEFINICE TYPU
         Čelní skla vyrobená z upraveného vrstveného skla jsou považována za skla náležející k různým typům, jestliže se liší alespoň v jedné z následujících hlavních nebo vedlejších vlastností.
         1.1   Hlavní vlastnosti jsou tyto:
         1.1.1   obchodní název nebo značka;
         1.1.2   tvar a rozměry.
         Čelní skla vyrobená z upraveného vrstveného skla patří z hlediska zkoušek fragmentace, mechanických vlastností a odolnosti proti vlivům vnějšího prostředí do jedné skupiny;
         1.1.3   počet vrstev skla;
         1.1.4   jmenovitá tloušťka e čelního skla; připouští se výrobní odchylka (±0,2 n) mm od jmenovité hodnoty, přičemž n je počet vrstev skla v čelním skle;
         1.1.5   jakákoli zvláštní úprava jedné nebo více vrstev skla;
         1.1.6   jmenovitá tloušťka mezivrstvy (mezivrstev)+
         1.1.7   druh a typ mezivrstvy (mezivrstev) (např. PVB nebo jiné plastické materiály).
         1.2   Vedlejší vlastnosti jsou:
         1.2.1   druh materiálu (leštěné sklo, plavené sklo, tabulové sklo),
         1.2.2   zbarvení (celkové nebo částečné) mezivrstvy nebo mezivrstev (bezbarvé nebo zbarvené),
         1.2.3   zbarvení skla (bezbarvé nebo zbarvené),
         1.2.4   vodiče jsou/nejsou vloženy,
         1.2.5   ztemňující pruhy na skle jsou/nejsou.
         2.   OBECNĚ
         2.1   U čelních skel z upraveného vrstveného skla se zkoušky nárazem makety hlavy provedou na vzorcích nebo plochých vzorcích zvlášť k tomuto účelu zhotovených. Zkušební vzorky však musí ze všech hledisek přesně odpovídat sériově vyráběným čelním sklům, pro která se žádá schválení typu konstrukční části.
         2.2   Před každou zkouškou musí být zkušební vzorky uloženy po dobu nejméně čtyř hodin při teplotě (23 ± 2) oC. Zkouší se co nejdříve po vyjmutí zkušebních kusů nebo vzorků z prostoru, v němž byly uloženy.
         3.   POŽADOVANÉ ZKOUŠKY
         Čelní skla vyrobená z upraveného vrstveného skla se podrobí:
         3.1   zkouškám vyžadovaným v příloze III F pro čelní skla z normálního vrstveného skla,
         3.2   zkoušce fragmentace popsané v následujícím bodu 4.
         4.   ZKOUŠKA FRAGMENTACE
         4.1   Index obtížnosti vedlejších vlastností

                     Materiál

                     Index obtížnosti

                     Leštěné sklo

                     2

                     Plavené sklo

                     1

                     Tabulové sklo

                     1

               4.2   Počet zkušebních kusů nebo vzorků
         Pro každý bod nárazu se ke zkoušce předloží jeden vzorek nebo jeden zkušební kus o rozměrech (1 100 + 5/–2) mm × (500 + 5/–2) mm.
         4.3   Postup zkoušky
         Užije se postup popsaný v bodu 1 přílohy III C.
         4.4   Bod (body) nárazu
         Je proveden náraz na každou vnější upravenou vrstvu tabule ve středu vzorku.
         4.5   Vyhodnocení výsledků

         Výsledek zkoušky fragmentace se považuje za vyhovující pro každý bod nárazu, jestliže součet ploch úlomků přesahujících v obdélníku podle bodu 2.3.2 přílohy III D plochu 2 cm2 tvoří nejméně 15 % plochy tohoto obdélníka.
         U vzorku platí:
         4.5.1.1.1   střed obdélníka je umístěn v kružnici o poloměru 10 cm se středem v průmětu vztažného bodu jak je stanoveno v bodu 1.2 přílohy I směrnice 2008/2/ES.
         4.5.1.1.2   U traktorů, u kterých není možno stanovit vztažný bod, musí být poloha pole výhledu uvedena ve zkušebním protokolu.
         4.5.1.1.3   Výška zmíněného obdélníka může být zmenšena na 15 cm u čelních skel, která mají výšku menší než 44 cm a montážní úhel je menší než 15° od svislice; procento výhledu musí být rovno nejméně 10 % plochy odpovídajícího obdélníka.
         4.5.1.2   V případě zkušebního kusu je střed obdélníka situován na nejdelší ose kusu 450 mm od jednoho z okrajů.
         Vzorky nebo zkušební kusy předložené k schválení typu konstrukční části se považují za vyhovující z hlediska fragmentace, je-li splněna jedna z následujících podmínek:
         4.5.2.1   zkouška dala vyhovující výsledek v každém bodě nárazu, nebo
         4.5.2.2   zkouška byla opakována s novou sadou čtyř vzorků pro každý bod nárazu, pro který byl dříve výsledek nevyhovující; všechny čtyři nové zkoušky v týchž bodech daly vyhovující výsledek.

         PŘÍLOHA III I
         Bezpečnostní skla s plastickým povlakem na vnitřní straně
         1.   Bezpečnostní skla podle příloh III D až III H opatřené na vnitřní straně vrstvou plastického materiálu musí splňovat následující požadavky, které doplňují požadavky příslušných příloh.
         2.   ZKOUŠKA ODOLNOSTI PROTI ODĚRU
         2.1   Indexy obtížnosti a postupy zkoušek
         Povlak z plastického materiálu se musí podrobit zkoušce podle přílohy III C bod 4; zkouška probíhá po 100 cyklů.
         2.2   Vyhodnocení výsledků
         Povlak z plastického materiálu se považuje za vyhovující z hlediska odolnosti proti oděru, pokud rozptyl světla vlivem odírání zkušebního vzorku nepřesahuje 4 %.
         3.   ZKOUŠKA ODOLNOSTI PROTI VLHKOSTI
         3.1   U tvrzeného bezpečnostního skla s plastickým povlakem se zkouší odolnost proti vlhkosti.
         3.2   Platí požadavky bodu 7 přílohy III C.
         4.   ZKOUŠKA ODOLNOSTI PROTI ZMĚNÁM TEPLOTY
         Platí požadavky bodu 8 přílohy III C.
         5.   ZKOUŠKA ODOLNOSTI PROTI HOŘENÍ
         Platí požadavky bodu 10 přílohy III C.
         6.   ZKOUŠKA ODOLNOSTI PROTI CHEMIKÁLIÍM
         Platí požadavky bodu 11 přílohy III C.

         PŘÍLOHA III J
         Skloplastová čelní skla
         1.   DEFINICE TYPU
         Skloplastová čelní skla jsou považována za skla náležející k různým typům, jestliže se liší alespoň v jedné z následujících hlavních nebo vedlejších vlastností:
         1.1   Hlavní vlastnosti jsou tyto:
         1.1.1   obchodní název nebo značka;
         1.1.2   tvar a rozměry.
         Skloplastová čelní skla patří z hlediska zkoušek mechanické pevnosti, odolnosti proti vlivům vnějšího prostředí, odolnosti proti změnám teploty a odolnosti proti chemikáliím do jedné skupiny;
         1.1.3   počet plastových vrstev;
         1.1.4   jmenovitá tloušťka e čelního skla, u níž je přípustná výrobní odchylka ±0,2 mm;
         1.1.5   jmenovitá tloušťka vrstvy skla;
         1.1.6   jmenovitá tloušťka plastové mezivrstvy nebo vrstev;
         1.1.7   druh a typ plastové mezivrstvy (mezivrstev) (např. PVB nebo jiné plastické materiály) na vnitřní straně;
         1.1.8   jakákoli zvláštní úprava vrstvy skla.
         1.2   Vedlejší vlastnosti jsou tyto:
         1.2.1   druh materiálu (leštěné sklo, plavené sklo, tabulové sklo),
         1.2.2   zbarvení (celkové nebo částečné) plastové mezivrstvy nebo vrstev (bezbarvé nebo zbarvené),
         1.2.3   zbarvení skla (bezbarvé nebo zbarvené),
         1.2.4   vodiče jsou/nejsou vloženy,
         1.2.5   ztemňující pruhy na skle jsou/nejsou.
         2.   OBECNĚ
         2.1   U čelních skel vyrobených ze skloplastu se zkoušky s výjimkou zkoušek nárazem makety hlavy (bod 3.2) a optických vlastností provedou na plochých zkušebních vzorcích, které jsou buď vyříznuty ze skutečných tabulí skla, nebo jsou zvlášť k tomuto účelu vyrobeny. V obou případech však musí zkušební vzorky ze všech hledisek přesně odpovídat sériově vyráběným čelním sklům, pro která se žádá schválení typu konstrukční části.
         2.2   Před každou zkouškou musí být zkušební vzorky uloženy po dobu nejméně čtyř hodin při teplotě (23 ± 2) oC. Zkouší se co nejdříve po vyjmutí zkušebních kusů nebo vzorků z prostoru, v němž byly uloženy.
         3.   ZKOUŠKA NÁRAZEM MAKETY HLAVY
         3.1   Indexy obtížnosti vedlejších vlastností
         Žádné vedlejší vlastnosti se neuvažují.
         3.2   Zkouška úplného čelního skla nárazem makety hlavy
         3.2.1   Počet zkušebních vzorků
         Ke zkouškám se předloží čtyři vzorky z výrobní série, které mají nejmenší rozvinutou plochu, a čtyři vzorky ze série, které mají největší rozvinutou plochu, vybrané podle ustanovení přílohy III M.
         3.2.2   Postup zkoušky
         3.2.2.1   Užije se postup podle bodu 3.3.2 přílohy III C.
         3.2.2.2   Výška pádu je 1 500 mm + 0 mm/–5 mm.
         3.2.3   Vyhodnocení výsledků
         Tato zkouška se považuje za zkoušku s vyhovujícím výsledkem, jsou-li splněny tyto podmínky:
         3.2.3.1.1   zkušební vzorek se rozbije, přičemž se vytvoří četné kruhové trhliny se středem přibližně v bodu nárazu a nejbližší trhliny nejsou dále než 80 mm od bod nárazu;
         3.2.3.1.2   úlomky skla zůstávají přilnuté k plastické mezivrstvě. Připouští se odloupnutí jednoho či více úlomků na každé straně trhliny za předpokladu, že jsou vně kružnice o průměru 60 mm se středem v bodě nárazu a jsou méně než 4 mm široké;
         3.2.3.1.3   roztržení mezivrstvy na straně dopadu se připouští do délky 35 mm.
         Sada zkušebních vzorků předložených ke zkoušce schválení typu konstrukční části se považuje za vyhovující z hlediska chování při nárazu makety hlavy, je-li splněna jedna z těchto dvou podmínek:
         3.2.3.2.1   všechny zkoušky dávají vyhovující výsledky, nebo
         3.2.3.2.2   jedna zkouška dala nevyhovující výsledek, avšak další série zkoušek s novou sadou zkušebních vzorků dala vyhovující výsledky.
         3.3   Zkouška nárazem makety hlavy na ploché zkušební vzorky
         3.3.1   Počet zkušebních vzorků
         Ke zkoušce se předloží šest plochých zkušebních vzorků měřících (1 100 + 5/–2) × (500 + 5/–2) mm.
         3.3.2   Postup zkoušky
         3.3.2.1   Užije se postup podle bodu 3.3.1 přílohy III C.
         3.3.2.2   Výška pádu je 4 m + 25 mm/–0 mm.
         3.3.3   Vyhodnocení výsledků
         Výsledek zkoušky se považuje za vyhovující, jsou-li splněny tyto podmínky:
         3.3.3.1.1   Tabule skla povolí a praskne, při čemž se vytvoří četné kruhové trhliny se středem zhruba v bodu nárazu.
         3.3.3.1.2   Připouštějí se trhliny v mezivrstvě, avšak maketa hlavy nesmí proniknout tabulí.
         3.3.3.1.3   Od mezivrstvy se nesmějí oddělit velké úlomky skla.
         Sada zkušebních vzorků podrobených zkoušce schválení typu konstrukční části se považuje za vyhovující z hlediska chování při zkoušce nárazem makety hlavy, jestliže je splněna jedna z těchto dvou podmínek:
         3.3.3.2.1   všechny zkoušky daly vyhovující výsledky, nebo
         3.3.3.2.2   jedna zkouška dala nevyhovující výsledek, avšak další série zkoušek s novou sadou zkušebních vzorků dala vyhovující výsledky.
         4.   ZKOUŠKY MECHANICKÉ PEVNOSTI
         4.1   Index obtížnosti, postup zkoušek a vyhodnocení výsledků
         Platí požadavky bodu 4 přílohy III.
         4.2   Neplatí však třetí podmínka z bodu 4.3.4.1 přílohy III F.
         5.   ZKOUŠKY ODOLNOSTI PROTI VLIVŮM VNĚJŠÍHO PROSTŘEDÍ
         5.1   Zkouška odolnosti proti oděru
         5.1.1   Zkouška odolnosti proti oděru na vnější straně
         5.1.1.1   Platí požadavky bodu 5.1 přílohy III F.
         5.1.2   Zkouška odolnosti proti oděru na vnitřní straně
         5.1.2.1   Platí požadavky bodu 2 přílohy III I.
         5.2   Zkouška odolnosti proti vysoké teplotě
         Platí požadavky bodu 5 přílohy III C.
         5.3   Zkouška odolnosti proti záření
         Platí požadavky bodu 6 přílohy III C.
         5.4   Zkouška odolnosti proti vlhkosti
         Platí požadavky bodu 7 přílohy III C.
         5.5   Zkouška odolnosti proti změnám teploty
         Platí požadavky bodu 8 přílohy III C.
         6.   OPTICKÉ VLASTNOSTI
         Požadavky přílohy bodu 9 přílohy III C týkající se optických vlastností platí pro všechny typy čelního skla.
         7.   ZKOUŠKA ODOLNOSTI PROTI HOŘENÍ
         Platí požadavky bodu 10 přílohy III C.
         8.   ZKOUŠKA ODOLNOSTI PROTI CHEMIKÁLIÍM
         Platí požadavky bodu 11 přílohy III C.

         PŘÍLOHA III K
         Skloplastové tabule jiné než čelní skla (1)

         1.   DEFINICE TYPU
         Skloplastové tabule jiné než čelní skla jsou považovány za tabule náležející k různým typům, jestliže se liší alespoň v jedné z následujících hlavních nebo vedlejších vlastností.
         1.1   Hlavní vlastnosti jsou tyto:
         1.1.1   obchodní název nebo značka;
         1.1.2   třída tloušťky, v níž leží jmenovitá tloušťka e, u které je přípustná výrobní odchylka ±0,2 mm:

                                 —

                                 třída I:

                     e ≤ 3,5 mm

                                 —

                                 třída II:

                     3,5 mm <e ≤ 4,5 mm

                                 —

                                 třída III:

                     4,5 mm <e

               1.1.3   jmenovitá tloušťka vrstvy nebo vrstev plastického materiálu tvořících mezivrstvu (mezivrstvy);
         1.1.4   jmenovitá tloušťka tabule skla;
         1.1.5   druh plastického materiálu tvořícího mezivrstvu (mezivrstvy) (např. PVB nebo jiné plastické materiály) a plastickou vrstvu na vnitřní straně;
         1.1.6   jakákoli zvláštní úprava, které se tabule popřípadě podrobila.
         1.2   Vedlejší vlastnosti jsou tyto:
         1.2.1   druh materiálu (leštěné sklo, plavené sklo, tabulové sklo),
         1.2.2   zbarvení (celkové nebo částečné) plastické mezivrstvy nebo mezivrstev (bezbarvé nebo zbarvené),
         1.2.3   zbarvení skla (bezbarvé nebo zbarvené).
         2.   OBECNĚ
         2.1   U skloplastových tabulí jiných než čelní skla se zkoušejí ploché zkušební vzorky, které jsou buď vyříznuty ze skutečných tabulí skla, nebo které jsou zvlášť k tomuto účelu vyrobeny. V obou případech musí zkušební vzorky ve všech ohledech přísně reprezentovat sériově vyráběné tabule skla, pro které se žádá schválení typu konstrukční části.
         2.2   Před každou zkouškou se zkušební vzorky ze skloplastových tabulí uloží na dobu nejméně čtyř hodin při teplotě (23 ± 2) oC. Zkouší se co nejdříve po vyjmutí zkušebních vzorků z místa, v němž byly uloženy.
         2.3   Tabule skla předložené ke schválení typu konstrukční části se považují za vyhovující ustanovením této přílohy, jestliže mají totéž složení jako čelní skla již schválená jako typ podle ustanovení přílohy III J.
         3.   ZKOUŠKA NÁRAZEM MAKETY HLAVY
         3.1   Indexy obtížnosti vedlejších vlastností
         Žádné vedlejší vlastnosti se neuvažují.
         3.2   Počet zkušebních vzorků
         Zkouší se šest plochých zkušebních vzorků o rozměrech (1 100 + 5/–2) mm × (500 + 5/–2) mm.
         3.3   Postup zkoušky
         3.3.1   Užije se postup popsaný v bodu 3 přílohy III C.
         3.3.2   Výška pádu je 1,5 m + 0 mm/–5mm. (Tato výška se zvětší na 4 m + 25/–0 mm u tabulí skla užitých jako čelní sklo traktoru).
         3.4   Vyhodnocení výsledků
         Výsledek této zkoušky se považuje za vyhovující, jsou-li splněny následující podmínky:
         3.4.1.1   vrstva skla praskne a vykazuje četné trhliny;
         3.4.1.2   připouští se natržení v mezivrstvě, avšak maketa hlavy nesmí projít zkušebním vzorkem;
         3.4.1.3   žádné velké úlomky skla se nesmějí oddělit od mezivrstvy.
         Série zkušebních vzorků předložených ke zkoušce schválení typu konstrukční části se považuje za vyhovující z hlediska chování při zkoušce nárazem makety hlavy, je-li splněna jedna ze dvou následujících podmínek:
         3.4.2.1   všechny zkoušky dávají vyhovující výsledky, nebo
         3.4.2.2   jedna zkouška dala nevyhovující výsledek, avšak další série zkoušek s novou sadou zkušebních vzorků dala vyhovující výsledky.
         4.   MECHANICKÁ PEVNOST – ZKOUŠKA NÁRAZEM KOULE 227 G
         4.1   Platí požadavky bodu 4 přílohy III G s výjimkou tabulky v bodu 4.3.2, která se nahradí tímto:

                     Jmenovitá tloušťka zkušebního vzorku

                     Výška pádu

                     e ≤ 3,5 mm

                     5 m

                     + 25 mm/–0 mm

                     3,5 mm < e ≤ 4,5 mm

                     6 m

                     e > 4,5 mm

                     7 m

               4.2   Neplatí však požadavky uvedené v třetí odrážce bodu 4.4.1 přílohy III G.
         5.   ZKOUŠKA ODOLNOSTI PROTI VLIVŮM VNĚJŠÍHO PROSTŘEDÍ
         5.1   Zkouška odolnosti proti oděru
         5.1.1   Zkouška odolnosti proti oděru na vnější straně
         Platí požadavky bodu 5.1 přílohy III G.
         5.1.2   Zkouška odolnosti proti oděru na vnitřní straně
         Platí požadavky bodu 2.1 přílohy III I.
         5.2   Zkouška odolnosti proti vysoké teplotě
         Platí požadavky bodu 5 přílohy III C.
         5.3   Zkouška odolnosti proti záření
         Platí požadavky bodu 6 přílohy III C.
         5.4   Zkouška odolnosti proti vlhkosti
         Platí požadavky bodu 7 přílohy III C.
         5.5   Zkouška odolnosti proti změnám teploty
         Platí požadavky bodu 8 přílohy III C.
         6.   OPTICKÉ VLASTNOSTI
         Pro koeficient normální propustnosti světla tabulí skla nebo částí tabulí skla umístěných v místech podstatných pro řidičův výhled platí požadavky uvedené v bodu 9.1 přílohy III C.
         7.   ZKOUŠKA ODOLNOSTI PROTI HOŘENÍ
         Platí požadavky bodu 10 přílohy III C.
         8.   ZKOUŠKA ODOLNOSTI PROTI CHEMIKÁLIÍM
         Platí požadavky bodu 11 přílohy III C.

            (1)  Tento druh plastové tabule je také možno použít na čelní skla traktorů.

         PŘÍLOHA III L
         Celky s dvojitým zasklením
         1.   DEFINICE TYPU
         Celky s dvojitým zasklením jsou považovány za náležející k různým typům, jestliže se liší alespoň v jedné z následujících hlavních nebo vedlejších vlastností.
         1.1   Hlavní vlastnosti jsou tyto:
         1.1.1   obchodní název nebo značka;
         1.1.2   provedení celku s dvojitým zasklením (symetrické, asymetrické);
         1.1.3   druh každé dílčí vrstvy podle definice v bodu 1 příloh III E, III G nebo III K;
         1.1.4   jmenovitá tloušťka mezer mezi oběma tabulemi;
         1.1.5   druh spojení (organické, sklo na sklo nebo sklo na kov).
         1.2   Vedlejší vlastnosti jsou tyto:

         1.2.1   Vedlejší vlastnosti každé z dílčích tabulí podle definice v bodu 1.2 příloh III E, III G nebo III K.
         2.   OBECNĚ
         2.1   Každá z dílčích vrstev v celku s dvojitým zasklením musí být buď schválena jako typ konstrukční části, nebo být předmětem pro ni platných požadavků příloh (přílohy III E, III G nebo III K).
         2.2   Zkoušky celků s dvojitým zasklením s jmenovitou šířkou mezery e se považují za použitelné pro všechny celky s dvojitým zasklením s týmiž vlastnostmi a jmenovitou šířkou mezery (e±3) mm. Žadatelé o schválení mohou však předložit pro schválení typu konstrukční části vzorek s nejmenší mezerou a vzorek s největší mezerou.
         2.3   U celků s dvojitým zasklením s alespoň jednou tabulí vrstveného skla nebo skloplastovou tabulí se zkušební vzorky uloží po dobu nejméně čtyř hodin při teplotě (23 ± 2) oC. Zkouší se co nejdříve po vyjmutí zkušebních vzorků z místa, kde byly uloženy.
         3.   ZKOUŠKY NÁRAZEM MAKETY HLAVY
         3.1   Index obtížnosti vedlejších vlastností
         Žádné vedlejší vlastnosti se neuvažují.
         3.2   Počet zkušebních vzorků
         Zkouší se šest plochých zkušebních vzorků o rozměrech (1 100 + 5/–2) mm × (500 + 5/–2) mm pro každou třídu tloušťky dílčích tabulí a pro každou tloušťku mezery podle definice v bodu 1.1.4.
         3.3   Postup zkoušky
         3.3.1   Užije se postup, který je popsán v příloze III C bod 3.
         3.3.2   Výška pádu je 1,5 m + 0 mm/–5 mm.
         3.3.3   U celku s asymetrickým dvojitým zasklením se zkouší třikrát na jednom i na druhém povrchu.
         3.4   Vyhodnocení výsledků
         3.4.1   Celek s dvojitým zasklením obsahující dvě tabule rovnoměrně tvrzeného skla.
         Výsledek zkoušky se považuje za vyhovující, jestliže obě dílčí tabule prasknou.
         Celek s dvojitým zasklením obsahující tabule z vrstveného skla nebo ze skloplastu jiné než čelní skla.
         Výsledek zkoušky se považuje za vyhovující, jestliže jsou splněny následující podmínky:
         3.4.2.1   obě dílčí tabule zkušebního kusu povolí a prasknou, přičemž se vytvoří četné kruhové trhliny se středem přibližně v bodu nárazu;
         3.4.2.2   natržení mezivrstvy je přípustné, avšak maketa hlavy nesmí proniknout zkušebním vzorkem;
         3.4.2.3   žádné velké úlomky skla se nesmějí oddělit od mezivrstvy.
         Celek s dvojitým zasklením s jednou tabulí z rovnoměrně tvrzeného skla a jednou tabulí z vrstveného skla nebo skloplastovou tabulí jinou než čelní sklo.
         Výsledek zkoušky se považuje za vyhovující, jestliže jsou splněny následující podmínky:
         3.4.3.1   tabule tvrzeného skla praskne.
         3.4.3.2   Tabule vrstveného skla nebo skloplastová tabule povolí a praskne, při čemž se vytvoří četné kruhové trhliny se středem přibližně v bodu nárazu.
         3.4.3.3   Natržení mezivrstvy nebo mezivrstev je přípustné, avšak maketa hlavy nesmí proniknout zkušebním vzorkem;
         3.4.3.4   žádné velké úlomky skla se neoddělí od mezivrstvy.
         Sada vzorků předložených ke zkoušce schválení typu konstrukční části se považuje za vyhovující z hlediska chování při zkoušce nárazem makety hlavy, je-li splněna jedna z následujících podmínek:
         3.4.4.1   všechny zkoušky daly vyhovující výsledek;
         3.4.4.2   jedna zkouška dala nevyhovující výsledek, avšak další série zkoušek s novou sadou zkušebních vzorků dala vyhovující výsledky.
         4.   OPTICKÉ VLASTNOSTI
         Pro součinitel normální propustnosti světla tabulí skla nebo částí tabulí skla umístěných v místech podstatných pro řidičův výhled platí požadavky uvedené v bodu 9.1 přílohy III C.

         PŘÍLOHA III M
         Zařazování čelních skel do skupin ke zkouškám pro ehs schválení typu konstrukční části
         Berou se v úvahu tyto základní parametry:
         1.1   rozvinutá plocha čelního skla;
         1.2   výška segmentu;
         1.3   zakřivení.
         2.   Skupina je vytvořena v jedné třídě tloušťky.
         3.   Klasifikuje se ve vzestupném pořadí velikosti rozvinutých ploch. Vybere se pět největších a pět nejmenších rozvinutých ploch a očísluje se takto:

                     1

                     pro největší

                     1

                     pro nejmenší

                     2

                     pro nejblíže menší po 1

                     2

                     pro nejblíže větší po 1

                     3

                     pro nejblíže menší po 2

                     3

                     pro nejblíže větší po 2

                     4

                     pro nejblíže menší po 3

                     4

                     pro nejblíže větší po 3

                     5

                     pro nejblíže menší po 4

                     5

                     pro nejblíže větší po 4

               4.   V každé z obou skupin definovaných v bodu 3 se výšky segmentu označují takto:

                     1

                     pro největší výšku segmentu,

                     2

                     pro nejblíže nižší výšce segmentu,

                     3

                     pro nejblíže nižší výšku segmentu po předcházející hodnotě atd.

               5.   V každé z obou sklupin definovaných v bodu 3 se poloměry zakřivení označují takto:

                     1

                     pro nejmenší poloměr zakřivení,

                     2

                     pro nejblíže větší poloměr zakřivení,

                     3

                     pro poloměr zakřivení nejblíže větší k předcházejícímu poloměru, atd.

               Hodnotící čísla přiřazená každému čelnímu sklu v obou skupinách definovaných v bodu 3 se sečtou.
         6.1   Čelní sklo z pěti největších, které má nejmenší součet, a čelní sklo z pěti nejmenších, které má nejmenší součet, se podrobí plným zkouškám definovaným v přílohách III D, III F, III H, III I nebo III J.
         6.2   U ostatních čelních skel z týchž skupin se ověřují optické vlastností podle bodu 9 přílohy III C.
         7.   Mohou se rovněž zkoušet čelní skla s tvarem nebo poloměrem zakřivení výrazně odlišným od extrémních hodnot vybrané skupiny, jestliže technická zkušebna usoudí, že by tyto parametry mohly mít znatelně nepříznivé účinky.
         8.   Vymezení skupiny se určí podle rozvinuté plochy čelních skel. Jestliže má čelní sklo předložené k schválení typu konstrukční části pro daný typ rozvinutou plochu o velikosti neležící ve schváleném rozmezí nebo má výrazně větší výšku segmentu nebo výrazně menší poloměr zakřivení, je považováno za nový typ a musí se podrobit doplňkovým zkouškám, jestliže technická zkušebna usoudí, že takové zkoušky jsou technicky nutné se zřetelem k informacím o výrobku a užitém materiálu, které má již k dispozici.
         Pokud by držitel schválení typu konstrukční části měl později v úmyslu vyrábět jiný typ čelního skla ve stejné třídě tloušťky, pak musí:
         9.1   zjistit, zda tento typ může být zahrnut mezi pět nejmenších nebo pět největších vybraných pro schválení typu konstrukční části dotyčné skupiny;
         9.2   znovu přiřadit hodnotu čísla postupem podle bodu 3, 4 a 5;
         je-li součet čísel přiřazených čelnímu sklu nově zahrnutému mezi pět největších nebo pět nejmenších čelních skel:
         zjištěn jako nejmenší, provedou se následující zkoušky:
         pro tvrzená čelní skla:
         9.3.1.1.1   zkouška fragmentace,
         9.3.1.1.2   zkouška nárazem makety hlavy,
         9.3.1.1.3   zkouška optického zkreslení,
         9.3.1.1.4   zkouška oddělování sekundárního obrazu,
         9.3.1.1.5   zkouška propustnosti světla.
         Pro čelní skla vyrobená z vrstveného skla nebo ze skloplastu:
         9.3.1.2.1   zkouška nárazem makety hlavy,
         9.3.1.2.2   zkouška optického zkreslení,
         9.3.1.2.3   zkouška oddělování sekundárního obrazu,
         9.3.1.2.4   zkouška propustnosti světla;
         9.3.1.3   pro čelní skla z upraveného vrstveného skla: zkoušky uvedené v bodech 9.3.1.1.1, 9.3.1.1.2 a 9.3.1.2;
         9.3.1.4   pro čelní skla s plastickým povlakem: zkoušky uvedené v bodu 9.3.1.1 nebo 9.3.1.2;
         9.3.2   jestliže součet není zjištěn jako nejmenší, provedou se jen ty zkoušky, které jsou určeny k ověření optických vlastností podle bodu 9 přílohy III C.

         PŘÍLOHA III N
         Měření výšky segmentu a poloha bodů nárazu

         Pro tabuli skla s jediným zakřivením je výška segmentu rovna h
            1 (maximum).
         Pro tabuli skla s dvojím zakřivením je výška segmentu rovna h
            1 + h
            2 (maximum).

         Body 2 na obrázcích 3a, 3b a 3c jsou příklady poloh pro bod 2 předepsaný v bodu 2.5 přílohy III E.

         PŘÍLOHA III O
         Kontroly shodnosti výroby
         1.   DEFINICE
         Pro účely této přílohy se rozumí:
         1.1   „typem výrobku“ všechny tabule skla, které mají tytéž hlavní vlastnosti;
         1.2   „třídou tloušťky“ všechny tabule skla, jejichž složky mají tutéž tloušťku v mezích přípustných odchylek;
         1.3   „výrobní jednotkou“ souhrn prostředků pro výrobu jednoho nebo více typů tabulí skla umístěných na stejném místě; může zahrnovat více výrobních linek;
         1.4   „směnou“ období výroby jedné výrobní linky v průběhu denní pracovní doby;
         1.5   „výrobním obdobím“ období trvalé výroby téhož typu výrobku toutéž výrobní linkou;
         1.6   „P
            s“ počet tabulí skla téhož vyráběného typu z téže výrobní směny;
         1.7   „P
            r“ počet tabulí skla téhož typu výrobku vyrobeného v průběhu výrobního období.
         2.   ZKOUŠKY
         Tabule skla se podrobí následujícím zkouškám:
         2.1   Tvrzená čelní skla
         2.1.1   Zkouška fragmentace podle požadavků bodu 2 přílohy III D.
         2.1.2   Zkouška propustnosti světla podle požadavků bodu 9.1 přílohy III C.
         2.1.3   Zkouška optického zkreslení podle požadavků bodu 9.2 přílohy III C.
         2.1.4   Zkouška oddělování sekundárního obrazu podle požadavků bodu 9.3 přílohy III C.
         2.2   Tabule rovnoměrně tvrzeného skla
         2.2.1   Zkouška fragmentace podle požadavků bodu 2 přílohy III E.
         2.2.2   Zkouška propustnosti světla podle požadavků bodu 9.1 přílohy III C.
         Tabule skla užité jako čelní sklo:
         2.2.3.1   Zkouška optického zkreslení podle požadavků bodu 9.2 přílohy III C.
         2.2.3.2   Zkouška oddělování sekundárního obrazu podle požadavků bodu 9.3 přílohy III C.
         2.3   Čelní skla z normálního vrstveného skla a skloplastová čelní skla
         2.3.1   Zkouška nárazem makety hlavy podle požadavků bodu 3 přílohy III F.
         2.3.2   Zkouška nárazem koule 2 260 g podle požadavků bodu 4.2 přílohy III F a bodu 2.2 přílohy III C.
         2.3.3   Zkouška odolnosti proti vysoké teplotě podle požadavků bodu 5 přílohy III C.
         2.3.4   Zkouška propustnosti světla podle požadavků bodu 9.1 přílohy III C.
         2.3.5   Zkouška optického zkreslení podle požadavků bodu 9.2 přílohy III C.
         2.3.6   Zkouška oddělování sekundárního obrazu podle požadavků bodu 9.3 přílohy III C.
         Pouze pro skloplastová čelní skla:
         2.3.7.1   Zkouška odolnosti proti oděru podle požadavků bodu 2.1 přílohy III I.
         2.3.7.2   Zkouška odolnosti proti vlhkosti podle požadavků bodu 3 přílohy III I.
         2.3.7.3   Zkouška odolnosti proti chemikáliím podle požadavků bodu 11 přílohy III C.
         2.4   Tabule normálního vrstveného skla a skloplastové tabule jiné než čelní skla
         2.4.1   Zkouška nárazem koule 227 g podle požadavků bodu 4 přílohy III C.
         2.4.2   Zkouška odolnosti proti vysoké teplotě podle požadavků bodu 5 přílohy III C.
         2.4.3   Zkouška propustnosti světla podle požadavků bodu 9.1 přílohy III C.
         Pouze pro skloplastové tabule:
         2.4.4.1   Zkouška odolnosti proti oděru podle požadavků bodu 2.1 přílohy III I.
         2.4.4.2   Zkouška odolnosti proti vlhkosti podle požadavků bodu 3 přílohy III I.
         2.4.4.3   Zkouška odolnosti proti chemikáliím podle požadavků bodu 11 přílohy III C.
         2.4.5   Výše uvedené podmínky se považují za splněné, jestliže byly příslušné zkoušky provedeny na čelním skle téhož složení.
         2.5   Čelní skla z upraveného vrstveného skla
         2.5.1   Kromě zkoušek stanovených v bodu 2.3 se provede zkouška fragmentace podle požadavků bodu 4 přílohy III H.
         2.6   Skla s plastickým povlakem
         Kromě zkoušek popsaných v různých bodech této přílohy se provádějí tyto zkoušky:
         2.6.1   Zkouška odolnosti proti oděru podle požadavků bodu 2.1 přílohy III I.
         2.6.2   Zkouška odolnosti proti vlhkosti podle požadavků bodu 3 přílohy III I.
         2.6.3   Zkouška odolnosti proti chemikáliím podle požadavků bodu 11 přílohy III C.
         2.7   Celky s dvojitým zasklením
         Pro každou tabuli v celku s dvojitým zasklením se s toutéž četností a s týmiž požadavky provedou zkoušky, které jsou popsány v této příloze.
         3.   ČETNOST A VÝSLEDKY ZKOUŠEK
         3.1   Fragmentace
         3.1.1   Zkoušky
         3.1.1.1   První série zkoušek pro zjištění bodu, v němž dojde k největšímu rozbití v každém bodu nárazu specifikovaném touto směrnicí, se dokumentuje fotografickými záznamy na začátku výroby každého nového typu tabule skla.
         U tvrzených čelních skel se však první série zkoušek provede pouze tehdy, pokud je roční výroba tohoto typu skel větší než 200 kusů.
         3.1.1.2   V průběhu výrobního období se provede kontrolní zkouška v bodu rozbití zjištěném podle bodu 3.1.1.1.
         3.1.1.3   Kontrolní zkouška se provede na začátku každého výrobního období nebo po změně barvy.
         3.1.1.4   V průběhu výrobního období se provedou kontrolní zkoušky s následující minimální četností:

                     Tvrzená čelní skla

                     Tabule tvrzeného skla jiné než čelní sklo

                     Čelní skla z upraveného vrstveného skla

                        P
                        s ≤ 200:

                     jedna za výrobní období

                        P
                        r ≤ 500:

                     jedna za směnu

                     0,1 % pro typ

                        P
                        s > 200:

                     jedna za každé 4 hodiny výroby

                        P
                        r > 500:

                     dvě za směnu

               3.1.1.5   Jedna kontrolní zkouška se provede na konci výrobního období na jedné z posledních vyrobených tabulí skla.
         3.1.1.6   Pro P
            r < 20 je zapotřebí pouze jedna zkouška fragmentace za výrobní období.
         3.1.2   Výsledky
         Všechny výsledky se musí dokumentovat, včetně těch, které jsou bez fotografického záznamu.
         Kromě toho musí být proveden jeden fotografický záznam za každou směnu s výjimkou pro P
            r ≤ 500. V tomto případě se fotografický záznam pořídí jen za výrobní období.
         3.2   Náraz makety hlavy
         3.2.1   Zkoušky
         Kontrolují se vzorky odpovídající alespoň 0,5 % denní produkce vrstvených čelních skel z jedné výrobní linky. Zkouší se maximálně 15 čelních skel za den.
         Výběr vzorků musí reprezentovat výrobu různých typů čelního skla.
         Se souhlasem orgánu státní správy mohou být tyto zkoušky nahrazeny zkouškou nárazem koule 2 260 g (viz bod 3.3 dále). V každém případě musí být zkoušky nárazem makety hlavy provedeny jednou ročně alespoň na dvou vzorcích pro každou třídu tloušťky.
         3.2.2   Výsledky
         Všechny výsledky se zaznamenají.
         3.3   Náraz koule 2 260 g
         3.3.1   Zkoušky
         Kontrola musí pro každou kategorii tloušťky proběhnout alespoň jednou za měsíc.
         3.3.2   Výsledky
         Všechny výsledky se zaznamenají.
         3.4   Náraz koule 227 g
         3.4.1   Zkoušky
         Zkušební kusy se vyříznou ze vzorků. Z praktických důvodů však lze zkoušet na dokončených výrobcích nebo na jejich částech.
         Kontroluje se počet vzorků odpovídající 0,5 % výroby za jednu směnu, maximálně 10 vzorků za den.
         3.4.2   Výsledky
         Všechny výsledky se zaznamenají.
         3.5   Odolnost proti vysoké teplotě
         3.5.1   Zkoušky
         Zkušební kusy se vyříznou ze vzorků. Z praktických důvodů však lze zkoušet na dokončených výrobcích nebo na jejich částech. Ty musí být vybrány tak, aby všechny mezivrstvy byly zkoušeny v poměru k jejich užití.
         Kontrolují se nejméně tři vzorky pro každou barvu mezivrstvy odebrané z denní produkce.
         3.5.2   Výsledky
         Všechny výsledky se zaznamenají.
         3.6   Propustnost světla
         3.6.1   Zkoušky
         K této zkoušce se předloží reprezentativní vzorky zbarvených dokončených výrobků.
         Kontroly se provedou alespoň na počátku každého výrobního období ve kterém dojde ke změně ve vlastnostech tabule skla, které ovlivňují výsledky zkoušky.
         Tabule skla s normální propustností světla změřenou při zkouškách pro schválení typu konstrukční části a činící 80 % nebo více u čelních skel a 75 % nebo více u tabulí skla jiných než čelní skla, a tabule skla kategorie V jsou z této zkoušky vyjmuty.
         Dodavatel skla může alternativně předložit pro tabule tvrzeného skla certifikát shody, z něhož vyplývá splnění výše uvedených požadavků.
         3.6.2   Výsledky
         Hodnota propustnosti světla se zaznamená. U čelního skla se stínícími pruhy nebo se ztemňujícími pruhy se dále z výkresů zmíněných v příloze III A bod 3.2.1.2.2.3 zkontroluje, že takové pruhy jsou mimo zónu I’.
         3.7   Optické zkreslení a oddělování sekundárního obrazu
         3.7.1   Zkoušky
         Každé čelní sklo se zkontroluje z hlediska vizuálních vad. S užitím postupu stanoveného v této směrnici nebo jakéhokoli jiného postupu dávajícího podobné výsledky se dále zkouší v různých polích výhledu s těmito minimálními četnostmi:

                     —

                        P
                        s ≤ 200 jeden vzorek za směnu,

                     —

                        P
                        s > 200 dva vzorky za směnu

                     —

                     1 % celé produkce, přičemž vybrané vzorky reprezentují celou výrobu.

               3.7.2   Výsledky
         Všechny výsledky se zaznamenají.
         3.8   Odolnost proti oděru
         3.8.1   Zkoušky
         Této zkoušce se podrobí jen tabule s plastickým povlakem a skloplastové tabule. Kontrola se provádí nejméně jednou měsíčně pro každý druh plastického povlaku nebo mezivrstvy.
         3.8.2   Výsledky
         Změřený rozptyl světla se zaznamená.
         3.9   Odolnost proti vlhkosti
         3.9.1   Zkoušky
         Této zkoušce se podrobí pouze tabule skla s plastickým povlakem nebo skloplastové tabule. Kontrola se provádí nejméně jednou měsíčně pro každý druh plastického povlaku nebo mezivrstvy.
         3.9.2   Výsledky
         Všechny výsledky se zaznamenají.
         3.10   Odolnost proti chemikáliím
         3.10.1   Zkoušky
         Této zkoušce se podrobí pouze tabule skla s plastickým povlakem a skloplastové tabule. Kontrola se provádí nejméně jednou měsíčně pro každý druh plastického povlaku nebo mezivrstvy.
         3.10.2   Výsledky
         Všechny výsledky se zaznamenají.

         PŘÍLOHA III P
         VZOR

         Příloha k certifikátu ES schválení typu traktoru z hlediska (čelního skla a jiných tabulí skla)

            (Čl. 4 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/37/ES ze dne 26. května 2003 o schvalování typu zemědělských a lesnických traktorů, jejich přípojných vozidel a výměnných tažených strojů, jakož i jejich systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků)

         ES schválení typu č. … Rozšíření č. …
         1.   Značka (obchodní firma) traktoru:
         …
         2.   Typ a případný obchodní název traktoru:
         …
         3.   Jméno a adresa výrobce:
         …
         4.   Jméno a adresa případného zástupce výrobce:
         …
         5.   Popis typu čelního skla a jiných tabulí skla (tvrzené, vrstvené, plastové, skloplastové, rovné, zakřivené atd.)
         …
         6.   Značka ES schváleni typu konstrukční části pro čelní sklo a pro jiné tabule skla:
         …
         7.   Datum předložení traktoru k ES schválení typu:
         …
         8.   Technická zkušebna provádějící zkoušky pro schválení typu:
         …
         9.   Datum protokolu vydaného touto zkušebnou:
         …
         10.   Číslo protokolu vydaného touto zkušebnou:
         …
         11.   ES schválení typu konstrukční části pro čelní sklo a jiné tabule skla uděleno/odmítnuto (1):
         12.   Místo: …
         13.   Datum: …
         14.   Podpis: …
         15.   K tomuto certifikátu jsou přiloženy následující dokumenty opatřené ve výše uvedeným čís1em ES schválení typu:
         … rozměrové výkresy;
         … nákresy nebo fotografie čelního skla a jiných tabulí skla na kabině traktoru.
         Tyto údaje musí být předány příslušným správním orgánům ostatních členských států na požádání.
         16.   Poznámky:
         …
         …
         …
         …
         …

            (1)  Nehodící se škrtněte.

         PŘÍLOHA IV
         Mechanická spojovací zařízení ke spojení traktoru s taženým vozidlem a vertikální zatížení v bodě spojení
         1.   DEFINICE
         1.1   „Mechanickým spojovacím zařízením ke spojení traktoru s taženým vozidlem“ se rozumějí konstrukční části na traktoru a na přípojném vozidle, které vytvářejí mechanické spojení mezi těmito vozidly.
         Tato směrnice pojednává pouze o mechanických spojovacích zařízeních umístěných na traktoru.
         Mezi mnoha druhy mechanických spojovacích zařízení pro traktory lze v podstatě rozlišit:

                     —

                     čepové spojení (viz dodatek 1 obrázky 1 a 2),

                     —

                     vlečný hák (viz obr. 1 – „Rozměry závěsného háku“ v ISO 6489-1:2001),

                     —

                     tažná oj (viz dodatek 1 obrázek 3).

               „Typem mechanického spojovacího zařízení ke spojení traktoru s taženým vozidlem“ se rozumějí ty konstrukční části, které se vzájemně výrazně neodlišují zejména v těchto bodech:
         1.2.1   druh mechanického spojovacího zařízení;
         1.2.2   oko oje (40 mm nebo 50 mm v průměru),
         1.2.3   vnější tvar, rozměry nebo způsob činnosti (např. samočinné nebo nesamočinné),
         1.2.4   materiál,
         1.2.5   hodnota D podle definice v dodatku 2 při dynamických zkouškách nebo přípojná hmotnost podle dodatku 3 při statických zkouškách a svislé zatížení v bodě spojení S.
         1.3   „Vztažným středem mechanického spojovacího zařízení“ se rozumí bod se stejnou vzdáleností od přírub na ose čepu v případě čepového připojení přívěsu a průsečík roviny souměrnosti háku a obalové křivky konkávního dílu tohoto háku ve výšce doteku s okem, když je hák v tažné poloze.
         1.4   „Výškou mechanického spojovacího zařízení nad zemí“ se rozumí vzdálenost mezi vodorovnou rovinou vedenou vztažným středem mechanického spojovacího zařízení a vodorovnou rovinou, na níž stojí kola traktoru.
         1.5   „Přesahem c mechanického spojovacího zařízení“ se rozumí vzdálenost mezi vztažným středem mechanického zařízení ke spojení a svislou rovinou vedenou osou zadního kola traktoru.
         1.6   „Svislým zatížením v bodě spojení S“ se rozumí zatížení působící ve statickém stavu závěsným okem taženého vozidla na vztažný střed mechanického spojovacího zařízení.
         1.7   „Samočinným“ se rozumí takové mechanické spojovací zařízení, které se při zavedení oka oje bez dalšího ovládání uzavře a zajistí.
         1.8   „Rozvorem náprav traktoru l“ se rozumí vzdálenost mezi svislými rovinami probíhajícími kolmo k podélné střední rovině traktoru a jdoucími středem náprav traktoru.
         1.9   „Hmotností na přední nápravu nenaloženého traktoru ma“ se rozumí část hmotnosti traktoru, která je za statických podmínek přenášena přední nápravou na vozovku.
         2.   OBECNÉ POŽADAVKY
         2.1   Mechanická spojovací zařízení mohou být konstruována jako samočinná nebo nesamočinná.
         2.2   Mechanická spojovací zařízení na traktoru musí z hlediska rozměrů a pevnosti splňovat požadavky bodů 3.1 až 3.2 a z hlediska svislým zatížení v bodě spojení požadavky bodu 3.3.
         2.3   Mechanická spojovací zařízení musí být konstruována a vyrobena tak, aby za normálních podmínek fungovala uspokojivě nepřetržitě a aby si podržela vlastnosti předepsané v této směrnici.
         2.4   Všechny prvky mechanického spojovacího zařízení musí být z materiálů dostatečné jakosti, aby obstály při zkouškách uvedených v bodě 3.2, a musí si trvale udržet mechanickou pevnost.
         2.5   Všechny spoje a jejich zajištění musí být možno snadno spojit i uvolnit a musí být konstruovány tak, aby za normálních provozních podmínek nemohlo dojít k jejich nahodilému uvolnění.
         U samočinných spojovacích zařízení musí být uzamčená poloha zajištěna dvěma navzájem nezávisle působícími bezpečnostními pojistkami. Při odpojování je však přípustné jejich uvolnění jedním společným ovládačem.
         2.6   Oko oje musí být schopno vodorovného výkyvu nejméně o 60° na obě strany podélné osy spojovacího zařízení nepřipojeného k vozidlu. Kromě toho je vždy požadována svislá pohyblivost o 20° nahoru a dolů (viz též dodatek 1).
         Úhlů výkyvu není třeba dosáhnout současně.
         2.7   Čelisti musí připouštět axiální pohyblivost oka oje nejméně o 90° doprava nebo doleva kolem podélné osy spojovacího zařízení při jeho trvalém brzdění momentem od 30 Nm do 150 Nm.
         Tažný hák musí připouštět osové otáčení oka oje o minimálně 20° doprava a doleva od podélné osy tažného háku.
         2.8   Za podmínky, že alespoň jedno mechanické spojovací zařízení obdrželo ES schválení typu, jsou pod dobu deseti let ode dne vstupu směrnice 89/173/EHS v platnost povolena jiná mechanická spojovací zařízení a spojky, aniž by se ES schválení typu traktoru stalo neplatným, za podmínky, že jejich montáží nejsou dotčena dílčí schválení typu.
         2.9   Aby se zabránilo neúmyslnému odpojení od závěsného kroužku, nesmí vzdálenost mezi vlečným hákem a kotvou (upínacím zařízením) překročit 10 mm při maximálním jmenovitém zatížení.
         3.   ZVLÁŠTNÍ POŽADAVKY
         3.1   Rozměry
         Rozměry mechanického spojovacího zařízení na traktoru musí splňovat požadavky dodatku 1 obrázků 1, 2 a 3. Neuvedené rozměry je možno volit libovolně.
         3.2   Pevnost
         3.2.1   Pevnost mechanického spojovacího zařízení se zkouší dynamicky podle dodatku 2 nebo staticky podle dodatku 3.
         3.2.2   Zkouška nesmí vyvolat žádné trvalé deformace, lomy nebo trhliny.
         3.3   Svislé zatížení v bodě spojení S
         3.3.1   Maximální svislé statické zatížení v bodě spojení stanoví výrobce. Nesmí však v žádném případě překročit 3 tuny.
         Podmínky vyhovění:
         3.3.2.1   Přípustné svislé statické zatížení v bodě spojení nesmí překročit technicky přípustné svislé zatížení v bodě spojení podle doporučení výrobce traktoru ani svislé statické zatížení v bodě spojení podle údaje v EHS schválení typu konstrukční části pro závěsné zařízení.
         3.3.2.2   Musí být splněny požadavky směrnice 2009/63/ES (1) příloha I bod 2, ale nesmí být překročeno maximální zatížení zadní nápravy.
         3.4   Montážní výška zařízení ke spojení nad vozovkou (h)
         (viz obrázek dále).

         3.4.1   Všechny traktory s naloženou hmotností vyšší než 2,5 t musí být vybaveny spojovacím zařízením pro přípojné vozidlo se světlou výškou vyhovující jedné z následujících rovnic:

         nebo

         kde je:

                     mt

                     :

                     hmotnost traktoru (viz bod 1.6 přílohy I),

                     mlt

                     :

                     hmotnost traktoru (viz bod 1.6 přílohy I) s přídavnou zátěží na přední nápravě,

                     ma

                     :

                     hmotnost na přední nápravu nenaloženého traktoru (viz bod 1.9 přílohy IV),

                     mla

                     :

                     hmotnost na přední nápravu nenaloženého traktoru (viz bod 1.9 přílohy IV) s přídavnou zátěží na přední nápravě,

                     l

                     :

                     rozvor náprav traktoru (viz bod 1.8 přílohy IV),

                     S

                     :

                     svislé zatížení v bodě spojení (viz bod 1.6 přílohy IV),

                     c

                     :

                     vzdálenost mezi vztažným středem mechanického zařízení ke spojení a svislou rovinou vedenou osou zadního kola traktoru (viz bod 1.5 přílohy IV).

               4.   ŽÁDOST O ES SCHVÁLENÍ TYPU KONSTRUKČNÍ ČÁSTI
         4.1   Žádost o ES schválení typu konstrukční části pro mechanické spojovací zařízení traktoru podává výrobce mechanického spojovacího zařízení nebo jeho pověřený zástupce.
         4.2   K žádosti pro každý typ mechanického spojovacího zařízení se přiloží tyto podklady a údaje:

                     —

                     kótované výkresy spojovacího zařízení (tři kopie). Výkresy musí zejména podrobně znázorňovat požadované rozměry, jakož i rozměry pro upevnění,

                     —

                     krátký technický popis spojovacího zařízení s uvedením způsobu provedení užitého materiálu,

                     —

                     údaj hodnoty D podle přílohy 2 pro dynamické zkoušky nebo hodnoty T (tažná síla) podle přílohy 3 pro statické zkoušky a rovněž svislé zatížení v bodě spojení S,

                     —

                     jeden nebo více vzorků zařízení podle požadavku technické zkušebny.

               5.   NÁPISY
         Každé mechanické spojovací zařízení odpovídající typu, kterému bylo uděleno EHS schválení typu konstrukční části, musí být opatřeno těmito nápisy:
         5.1.1   výrobní nebo obchodní značka;
         5.1.2   značka ES schválení typu podle vzoru v dodatku 4;
         5.1.3   u zařízení, které bylo na pevnost zkoušeno dynamicky podle dodatku 2 (dynamická zkouška):
         přípustná hodnota D,
         hodnota svislého zatížení v bodě spojení S;
         5.1.4   u zařízení, které bylo zkoušeno staticky na pevnost podle dodatku 3 (statická zkouška):
         přípojná hmotnost a svislé zatížení bodě spojení S.
         5.2   Údaje musí být zřetelně viditelné, snadno čitelné a trvanlivé.
         6.   NÁVOD K POUŽITÍ
         Ke každému mechanickému spojovacímu zařízení musí výrobce přiložit návod k použití. Tento návod musí obsahovat číslo ES schválení typu konstrukční části a hodnoty D nebo T podle způsobu zkoušky zařízení.

            (1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/63/ES ze dne 13. července 2009 o určitých konstrukčních částech a vlastnostech kolových zemědělských a lesnických traktorů (kodifikované znění) (Úř. věst. L 214, 19.8.2009, s. 23).

            Dodatek 1
            VÝKRES ČÁSTÍ MECHANICKÉHO SPOJOVACÍHO ZAŘÍZENÍ

            Dodatek 2
            DYNAMICKÁ ZKOUŠKA
            1.   POSTUP ZKOUŠKY
            Pevnost mechanického spojovacího zařízení ke spojení traktoru s taženým vozidlem je třeba prokázat střídavým namáháním na zkušebním stavu.
            Tento postup popisuje únavovou zkoušku kompletního mechanického spojovacího zařízení, kdy se zařízení se namontuje se všemi díly potřebnými k jeho upevnění a zkouší na zkušebním stavu.
            Střídavé namáhání má být pokud možno sinusové (proměnné nebo narůstající) se zatěžovacím cyklem, který závisí na užitém materiálu. Při zkoušce se nesmějí objevit trhliny nebo lomy.
            2.   KRITÉRIA ZKOUŠKY
            Základem zatěžovacích sil jsou vodorovné složky síly ve směru podélné osy vozidla společně se svislou složkou síly.
            Neuvažují se svislé složky síly kolmé na podélnou osu vozidla a rovněž momenty, pokud jsou druhořadého významu.
            Vodorovná složka síly ve směru osy vozidla je představována matematicky určenou silou o hodnotě D.
            Na mechanické spojovací zařízení se užije následující rovnice:
            D = g · (MT · MR)/ (MT + MR)
            kde je:

                           M
                           T

                        =

                        maximální technicky přípustná hmotnost traktoru,

                           M
                           K

                        =

                        maximální technicky přípustná přípojná hmotnost,

                        g

                        =

                        9,81 m/s2.

                  Složky svislé síly kolmé na vozovku vytvářejí svislé zatížení v bodě spojení S.
            Technicky přípustné hmotnosti udává výrobce.
            3.   PRŮBĚH ZKOUŠKY
            3.1   Obecné požadavky
            Zkušební síla působí na zkoušené zařízení prostřednictvím vhodného standardního oka oje pod úhlem, který je vytvořen působením svislé zkušební síly F
               v a vodorovné zkušební síly F
               h, a působí v podélné střední rovině odshora vpředu směrem dozadu dolů.
            Zkušební síla působí v obvyklém bodu dotyku mezi mechanickým spojovacím zařízením a tažným okem.
            Vůli mezi spojovacím zařízením a okem je třeba udržovat co nejmenší.
            Zkušební síla působí v podstatě v proměnném smyslu kolem nulového bodu. Při proměnném smyslu zkušební síly je střední hodnota síly rovna nule.
            Pokud není z důvodů konstrukce zařízení ke spojení (např. nadměrná vůle, tažný hák) možno zkoušet silou s proměnným smyslem působení, je možno působit narůstající silou ve směru tahu nebo tlaku podle toho, které namáhání je větší.
            Při zkouškách s narůstajícím namáháním je zkušební síla rovna největší síle (maximální zatížení) a nejnižší síla (nejmenší zatížení) nemá překročit 5 % největší síly.
            Při zkoušce silou s proměnným smyslem je třeba postarat se vhodným uspořádáním zkušebního zařízení a volbou zařízení vyvozujícího sílu o to, aby kromě uvažované zkušební síly nebyly vyvolány žádné přídavné momenty nebo síly směřující kolmo na zkušební sílu; úhlová chyba směru síly při zkoušce s namáháním silou s proměnným smyslem nemá být větší než ±1,5°; při zkoušení s narůstající silou je třeba nastavit úhel při největší síle.
            Zkušební frekvence nesmí překročit 30 Hz. Pro součásti z oceli nebo ocelové litiny činí počet zatěžovacích cyklů 2 · 106. Kontrola trhlin po zkoušce se uskutečňuje průnikem barev nebo podobným postupem.
            Jestliže spojovací zařízení obsahuje pružiny nebo tlumiče, pak se tyto části při zkouškách nevymontovávají, je však možno je vyměnit, pokud jsou při zkouškách namáhány způsobem, který není obvyklý při běžném provozu (např. působení tepla), a pokud se poškodí. Ve zkušebním protokolu je třeba popsat jejich chování před zkouškami, v jejich průběhu a po zkouškách.
            3.2   Zkušební síly
            Zkušební síla se geometricky skládá z vodorovné a svislé složky:

            kde platí:

                           F
                           h

                        =

                        ±0,6 · D při síle s proměnným smyslem působení
                        nebo

                           F
                           h

                        =

                        1,0 · D při narůstající síle (tah nebo tlak),

                           F
                           v

                        =

                        g · 1,5 · S

                        S

                        =

                        statické zatížení v bodě spojení (svislá složka síly působící na vozovku).

            Dodatek 3
            MECHANICKÉ SPOJOVACÍ ZAŘÍZENÍ
            STATICKÁ ZKOUŠKA
            1.   ZKUŠEBNÍ PŘEDPISY
            1.1   Obecně
            1.1.1   Aby se zkontrolovaly konstrukční vlastnosti, podrobí se tažné zařízení statickým zkouškám podle požadavků bodů 1.2, 1.3 a 1.4.
            1.2   Příprava zkoušek
            Zkouší se na vhodném zařízení, přičemž tažné zařízení a díly určené k jeho připojení ke konstrukci podvozku traktoru musí být připevněny na tuhou konstrukci stejnými konstrukčními částmi, jako se užijí k montáži na traktor.
            1.3   Měřicí přístroje
            Přístroje pro měření užitých sil a posuvy musí mít tuto přesnost:

                        —

                        síly ±50 daN,

                        —

                        posuvy ±0,01 mm.

                  1.4   Postup zkoušky
            Na zařízení ke spojení se nejprve působí předběžnou tažnou silou, která nepřekračuje 15 % zkušební tažné síly podle bodu 1.4.2.
            1.4.1.1   Postup popsaný v bodu 1.4.1 se opakuje nejméně dvakrát; vychází se z nulové síly, která se postupně zvyšuje, až je dosažena hodnota síly podle předpisu v bodu 1.4.1, potom se síla opět postupně snižuje na hodnotu 500 daN; ustalovací síla musí být podržena nejméně po dobu 60 s.
            Při záznamu údajů o závislosti síla/deformace při zkoušce tahem nebo pro graf na zapisovacím zařízení připojeném k tažnému zařízení se vychází pouze z působení síly zvyšující se z hodnoty 500 daN a působící na vztažný střed zařízení ke spojení.
            Až do dosažení zkušebních sil, které se stanoví 1,5násobkem síly vyvolané technicky přípustnou přípojnou hmotností, nesmějí vzniknout lomy; kromě toho je třeba překontrolovat, zda má diagram závislosti síla/deformace v rozsahu od 500 daN do jedné třetiny maximální tažné síly pravidelný průběh bez nepravidelností.
            1.4.2.1   Trvalá deformace se zjistí ze zaznamenané křivky síla/deformace při síle 500 daN po snížení zkušební síly zpět na tuto hodnotu.
            1.4.2.2   Zjištěná hodnota trvalé deformace nesmí překročit 25 % největší dosažené pružné deformace.
            1.5   Před zkouškou podle bodu 1.4.2 je třeba provést zkoušku, při níž se na vztažný střed zařízení ke spojení působí plynule se zvyšující silou, od počáteční hodnoty 500 daN až do trojnásobku maximálního přípustného svislého zatížení v bodě spojení doporučovaného výrobcem.
            Při této zkoušce nesmí deformace zařízení ke spojení překročit 10 % zjištěné největší pružné deformace.
            Kontrola se provede po snížení svislé síly na výchozí sílu 500 daN.

            Dodatek 4
            ZNAČKA SCHVÁLENÍ TYPU KONSTRUKČNÍ ČÁSTI
            Značku ES schválení typu konstrukční části tvoří:

                        —

                        obdélníku, ve kterém je vepsáno malé písmeno e a rozlišovací písmeno (písmena) nebo číslo členského státu, který udělil schválení typu konstrukční části:
                        1 pro Německo; 2 pro Francii; 3 pro Itálii; 4 pro Nizozemsko; 5 pro Švédsko; 6 pro Belgii; 7 pro Maďarsko; 8 pro Českou republiku; 9 pro Španělsko; 11 pro Spojené království; 12 pro Rakousko; 13 pro Lucembursko; 17 pro Finsko; 18 pro Dánsko; 19 pro Rumunsko; 20 pro Polsko; 21 pro Portugalsko; 23 pro Řecko; 24 pro Irsko; 26 pro Slovinsko; 27 pro Slovensko; 29 pro Estonsko; 32 pro Lotyšsko; 34 pro Bulharsko; 1 36 pro Litvu; 49 pro Kypr a 50 pro Maltu,

                        —

                        v kterékoliv vhodné poloze v blízkosti obdélníku umístěné číslo ES schválení typu konstrukční části, které odpovídá číslu certifikátu ES schválení typu vydanému zařízení ke spojení z hlediska jeho pevnosti a rozměrů.

                        —

                        písmeno D nebo S podle postupu zkoušky, kterému bylo mechanické zařízení ke spojení podrobeno (D = dynamická zkouška a S = statická zkouška), nad obdélníkem s písmenem e.

                  Příklad značky ES schválení typu konstrukční části

            Zařízení ke spojení traktoru s taženým vozidlem opatřené výše uvedenou značkou ES schválení typu konstrukční části je dynamicky zkoušené (D) zařízení, kterému bylo uděleno ES schválení typu v Německu (e 1) pod číslem 88–563.

            Dodatek 5
            VZOR CERTIFIKÁTU ES SCHVÁLENÍ TYPU KONSTRUKČNÍ ČÁSTI

            SDĚLENÍ O UDĚLENÍ, ODMÍTNUTÍ, ODEJMUTÍ NEBO O ROZŠÍŘENÍ ES SCHVÁLENÍ TYPU KONSTRUKČNÍ ČÁSTI PRO MECHANICKÉ SPOJOVACÍ ZAŘÍZENÍ (ČEPOVÉ SPOJENI, TAŽNÝ HÁK, TAŽNÁ OJ) Z HLEDISKA JEHO PEVNOSTI, ROZMĚRŮ A SVISLÉHO ZATÍŽENÍ V BODE SPOJENÍ
            ES schválení typu konstrukční části č
            …
            … rozšíření (1)

            1.   Výrobní nebo obchodní značka:
            …
            …
            2.   Typ zařízení ke spojení: (čepové spojení, tažný hák, tažná oj) (2):
            …
            3.   Jméno a adresa výrobce zařízení ke spojení
            …
            …
            4.   Jméno a adresa případného zástupce výrobce zařízení ke spojení:
            …
            Zařízení ke spojení bylo podrobeno dynamické/statické (2) zkoušce a schváleno jako typ pro tyto hodnoty:
            5.1.   Dynamická zkouška:

            hodnota D:
            … kN
            svislé zatížení v bode spojení N:
            … N
            5.2.   Statická zkouška:

            Přípojná hmotnost:
            … kg
            Svislé zatížení v bodě spojení:
            … N
            6.   Datum předložení k ES schválení typu konstrukční části:
            …
            7.   Technická zkušebna:
            …
            8.   Datum a číslo zkušebního protokolu:
            …
            9.   ES schválení typu konstrukční části pro mechanické zařízení ke spojené uděleno/odmítnuto (2):
            …
            10.   Místo: …
            11.   Datum: …
            12.   K tomuto sdělení jsou přiloženy následující dokumenty (např. protokol o zkoušce, výkresy). Tyto informace se na požádání poskytnou příslušným správním orgánům ostatních členských států:
            …
            …
            13.   Poznámky:
            …
            14.   Podpis: …

               (1)  Uved’te, zda jde o první, druhé apod. rozšíření původního ES schválení typu konstrukční části.

               (2)  Nehodící se škrtněte.

            Dodatek 6
            PODMÍNKY PRO UDĚLENÍ ES SCHVÁLENÍ TYPU
            1.   Žádost o udělení ES chválení typu traktoru z hlediska pevnosti a rozměrů mechanických spojovacích zařízení podává výrobce traktoru nebo jeho pověřený zástupce.
            2.   Technické zkušebně se ke zkouškám pro schválení typu předloží traktor představující schvalovaný typ, na kterém je namontováno řádně schválené spojovací zařízení ke spojení traktoru s taženým vozidlem.
            3.   Technická zkušebna ověří, zda je schválený typ spojovacího zařízení vhodný k montáži na traktor, pro který se požaduje schválení typu. Zejména překontroluje, zda připevnění spojovacího zařízení odpovídá tomu, které bylo zkoušeno při udělování EHS schválení typu konstrukční části.
            4.   Držitel ES schválení typu může požádat o rozšíření schválení typu na další typy zařízení ke spojení.
            Příslušné orgány udělí takové rozšíření za těchto podmínek:
            5.1   nový typ spojovacího zařízení má uděleno ES schválení typu konstrukční části;
            5.2   spojovací zařízení je vhodné pro montáž na typ traktoru, pro který se požaduje rozšíření ES schválení typu;
            5.3   připevnění spojovacího zařízení na traktor odpovídá tomu, které bylo užito při udělování ES schválení typu konstrukční části.
            6.   Certifikát, jehož vzor je uveden v příloze 5, se přiloží k certifikátu ES schválení typu nebo rozšíření ES schválení typu, jak v případě udělení, tak v případě odmítnutí.
            7.   Pokud se žádost o ES schválení typu traktoru podává současně s žádostí o ES schválení typu konstrukční části pro typ spojovacího zařízení montovaného na traktoru, pro který se žádá o ES schválení typu, body 2 a 3 se nepoužijí.

            Dodatek 7
            VZOR

            PŘÍLOHA K CERTIFIKÁTU ES SCHVÁLENÍ TYPU TRAKTORU Z HLEDISKA MECHANICKÉHO SPOJOVACÍHO ZAŘÍZENÍ A PEVNOSTI JEHO MONTÁŽE NA TRAKTOR

               (Čl. 4 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/37/ES ze dne 26. května 2003 o schvalování typu zemědělských a lesnických traktorů, jejich přípojných vozidel a výměnných tažených strojů, jakož i jejich systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků)

            ES schválení typu konstrukční části č.: …
            … rozšíření (1)

            1.   Výrobní nebo obchodní značka traktoru
            …
            2.   Typ traktoru a jeho obchodní název:
            …
            3.   Jméno a adresa výrobce traktoru:
            …
            …
            4.   Jméno a adresa případného zástupce výrobce:
            …
            …
            5.   Výrobní nebo obchodní značka spojovacího zařízení:
            …
            …
            6.   Typ spojovacího zařízení:
            …
            7.   Značka ES schválení typu konstrukční části:
            …
            8.   Rozšíření ES schválení typu na tyto typy spojovacího zařízení:
            …
            …
            9.   Přípustné statické svislé zatížení v bodě spojení:
            …
            10.   Datum předložení traktoru ke zkoušce pro ES schválení typu:
            …
            11.   Technická zkušebna odpovědná za zkoušky pro ES schválení typu:
            …
            12.   Datum zkušebního protokolu této zkušebny:
            …
            13.   Číslo zkušebního protokolu této zkušebny:
            …
            14.   ES schválení typu traktoru z hlediska spojovacího zařízení a pevnosti jeho montáže na traktor uděleno/odmítnuto (2).
            15.   Rozšíření ES schválení typu traktoru z hlediska spojovacího zařízení a pevnosti jeho montáže na traktor uděleno/odmítnuto (2).
            …
            16.   Místo: …
            17.   Datum: …
            18.   Podpis: …

               (1)  Popřípadě uveďte, zda jde o první, druhé apod. rozšíření původního ES schválení typu konstrukční části.

               (2)  Nehodící se škrtněte.

         PŘÍLOHA V
         Umístění a způsob připojení povinných štítků a nápisů na podvozku traktoru
         1.   OBECNĚ
         1.1   Každý zemědělský a lesnický traktor musí být opatřen štítkem a nápisy uvedenými v následujících bodech. Štítek a nápisy připojuje výrobce nebo jeho pověřený zástupce.
         2.   ŠTÍTEK VÝROBCE
         Štítek výrobce podle vzoru v příloze k tomuto dodatku musí být pevně připevněn na nápadném a snadno dostupném místě a na části, která není v provozu obvykle předmětem výměny. Musí zřetelně a nesmazatelně uvádět ve stanoveném pořadí následující informace:
         2.1.1   Jméno výrobce.
         2.1.2   Typ traktoru (popřípadě verze).
         2.1.3   Číslo ES schválení typu:
         Číslo ES tvoří obdélník, ve kterém je vepsáno malé písmeno e a rozlišovací písmeno (písmena) nebo číslo členského státu, který udělil ES schválení typu:
         1 pro Německo; 2 pro Francii; 3 pro Itálii; 4 pro Nizozemsko; 5 pro Švédsko; 6 pro Belgii; 7 pro Maďarsko; 8 pro Českou republiku; 9 pro Španělsko; 11 pro Spojené království; 12 pro Rakousko; 13 pro Lucembursko; 17 pro Finsko; 18 pro Dánsko; 19 pro Rumunsko; 20 pro Polsko; 21 pro Portugalsko; 23 pro Řecko; 24 pro Irsko; 26 pro Slovinsko; 27 pro Slovensko; 29 pro Estonsko; 32 pro Lotyšsko; 34 pro Bulharsko; 36 pro Litvu; 49 pro Kypr a 50 pro Maltu,
         a číslo schválení typu, které odpovídá číslu certifikátu schválení typu vydaného pro typ traktoru.
         Mezi písmeno e následované rozlišovacím písmenem (písmeny) nebo číslem státu, který udělil ES schválení typu, a číslo schválení typu se umístí hvězdička.
         2.1.4   Identifikační číslo traktoru.
         2.1.5   Minimální a maximální hodnoty maximální přípustné hmotnosti naloženého traktoru v závislosti na typech pneumatik, které lze montovat.
         2.1.6   Maximální přípustná hmotnost na každou nápravu v závislosti na typech pneumatik, které lze montovat. Tyto informace se sepisují v pořadí zepředu dozadu.
         2.1.7   Technicky přípustné přípojné hmotnosti podle bodu 1.7 v příloze I.
         2.1.8   Členské státy mohou pro traktory uvedené do provozu na jejich trhu požadovat, aby kromě názvu výrobce byl uveden i stát konečné montáže, pokud byla montáž traktoru dokončena jinde, než je stát výrobce, a nikoliv v členském státu Společenství.
         2.2   Výrobce může pod předepsanými nápisy nebo po jejich stranách, mimo výrazně vyznačený obdélník obsahující výhradně údaje předepsané v bodech 2.1.1 až 2.1.7, uvést doplňkové informace (viz příklad štítku výrobce).
         3.   IDENTIFIKAČNÍ ČÍSLO TRAKTORU
         Identifikační číslo vozidla je pevná kombinace znaků, které každému vozidlu přidělí výrobce. Jejich smyslem je, aby byla bez potřeby dalších údajů umožněna prostřednictvím výrobce jednoznačná identifikace každého traktoru, a zejména jeho typu, po dobu 30 let.
         Identifikační číslo musí být v souladu s těmito požadavky:
         Umístí se na štítku výrobce a také na podvozku nebo na jiné podobné konstrukci.
         3.1.1   Pokud možno nesmí zabírat více než jeden řádek.
         3.1.2   Vyznačí se vpředu vpravo na vozidle na podvozku nebo na podobné konstrukci.
         3.1.3   Umístí se na zřetelně viditelném a snadno přístupném místě takovým způsobem, že je vyraženo nebo vylisováno, aby se zabránilo jeho přepsání nebo zničení.
         4.   ZNAKY
         4.1   Pro všechna označení uvedená v bodech 2 a 3 je třeba užívat písmen latinské abecedy a arabských číslic. Pro údaje podle bodů 2.1.1 a 3 se však musí užít latinských písmen velké abecedy.
         Pro identifikační číslo traktoru platí tato ustanovení:
         4.2.1   užívání písmen I, O a Q, jakož i pomlček, hvězdiček a jiných zvláštních znaků není přípustné;
         písmena a číslice musí mít tuto minimální výšku:
         4.2.2.1   7 mm pro znaky umísťované přímo na podvozku, rámu nebo na jiné podobné konstrukci traktoru;
         4 mm pro znaky na štítku výrobce.
         Příklad štítku výrobce
         Následující příklad nemá v žádném případě ovlivnit údaje, které mají být skutečně uvedeny na štítku výrobce; je uveden jen pro názornost.

                     STELLA TOVÁRNA NA TRAKTORY

                     Typ: 846 E

                     ES číslo: e * 1* 1 792

                     Identifikační číslo: GBS18041947

                     Celková přípustná hmotnost (1): 4 820 až 6 310 kg
                     Přípustná hmotnost na přední nápravu (1): 2 390 až 3 200 kg
                     Přípustná hmotnost na zadní nápravu (1): 3 130 až 4 260 kg

                     Přípustná přípojná hmotnost:

                                 —

                                 hmotnost nebrzděného přípojného vozidla: 3 000 kg

                                 —

                                 hmotnost nezávisle brzděného přípojného vozidla: 6 000 kg

                                 —

                                 hmotnost přívěsu s posilovaným brzděním: 3 000 kg

                                 —

                                 přípojná hmotnost přívěsu s posilovaným brzděním (hydraulicky nebo pneumaticky brzděným): 12 000 kg

            (1)  V závislosti na namontovaných pneumatikách

            Dodatek
            VZOR

            Příloha k certifikátu ES schválení typu traktoru z hlediska umístění a způsobu připojení povinných štítků a nápisů na podvozku traktoru

               (Čl. 4 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/37/ES ze dne 26. května 2003 o schvalování typu zemědělských a lesnických traktorů, jejich přípojných vozidel a výměnných tažených strojů, jakož i jejich systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků)

            ES schválení typu konstrukční části č.: …
            1.   Značka traktoru nebo obchodní firma výrobce:
            …
            2.   Typ traktoru a případně jeho obchodní název:
            …
            3.   Jméno a adresa výrobce traktoru:
            …
            4.   Jméno a adresa případného zástupce výrobce:
            …
            5.   Datum předložení traktoru k ES schválení typu:
            …
            6.   Technická zkušebna provádějící zkoušky pro ES schválení typu:
            …
            7.   Datum zkušebního protokolu této zkušebny:
            …
            8.   Číslo zkušebního protokolu této zkušebny:
            …
            9.   Dílčí ES schválení typu z hlediska umístění a způsobu připojení povinných štítků a nápisů na podvozku traktoru uděleno/odmítnuto (1).
            10.   Místo: …
            11.   Datum: …
            12.   Podpis: …
            13.   K tomuto dokumentu jsou připojeny následující dokumenty opatřené výše uvedeným číslem ES schválené typu:
            … výkresy;
            … nákresy nebo fotografie umístění a způsobu připojení povinných štítků a nápisů na podvozku traktoru.
            Údaje musí být na požádání předány příslušným správním orgánům ostatních členských států.
            14.   Poznámky: …
            …
            …
            …

               (1)  Nehodící se škrtněte.

         PŘÍLOHA VI
         OVLÁDÁNÍ BRZD TAŽENÝCH VOZIDEL A SPOJENÍ BRZD MEZI TRAKTOREM A TAŽENÝM VOZIDLEM
         1.   Pokud má traktor zařízení pro ovládání brzd přípojného vozidla, musí být ento ovládací prvek ovládán buď ručně nebo nožněa musí být možno na něj působit a ovládat jej ze sedadla řidiče, nesmí ale být ovlivňován jakýmkoliv jiným ovládáním nebo ovládacím prvkem.
         Je-li traktor vybaven hydraulickým nebo pneumatickým spojovacím potrubím umístěným mezi traktor a přípojné zařízení, musí být montován jen jediný ovládací prvek pro provozní brzdění jízdní soupravy vozidel.
         2.   Užitý brzdový systém může být systémem, jehož vlastnosti stanovuje příloha I směrnice 76/432/EHS týkající se brzdových zařízení kolových zemědělských a lesnických traktorů.
         Systém musí být konstruován a proveden tak, aby se zabezpečilo, že ovládání traktoru nebude nepříznivě ovlivněno při poruše nebo špatné funkci brzdového zařízení taženého vozidla nebo při porušení spojovacího potrubí.
         Pokud je spojovací potrubí mezi traktorem a taženým vozidlem (vozidly) hydraulické nebo pneumatické, musí toto spojovací potrubí plnit jedny nebo druhé z následujících podmínek.
         3.1   Hydraulické spojovací potrubí
         Hydraulické spojovací potrubí musí být provedeno jako jednohadicové.
         Musí odpovídat normě ISO 5676 z roku 1983; zástrčková část je na traktoru.
         Ovládací prvek musí být proveden tak, aby při jeho výchozí (nulové) poloze byl ve spojovací hlavici nulový tlak; pracovní tlak nesmí být menší než 10 MPa a větší než 15 MPa.
         Nesmí být možno odpojit zdroj energie od motoru.
         3.2   Pneumatické spojovací potrubí
         Spojovací potrubí mezi traktorem a taženým vozidlem (vozidly) musí být provedeno jako dvouhadicové: plnicí potrubí a ovládací potrubí, přičemž brzdění se uvádí v činnost nárůstem tlaku.
         Spojkové hlavice musí odpovídat normě ISO 1728 z roku 1980.
         Ovládací prvek musí umožňovat, aby do spojovací hlavice byl dodáván pracovní tlak alespoň v rozsahu od nejméně 0,65 MPa do nejvýše 0,8 MPa.

            Dodatek
            VZOR

            PŘÍLOHA K CERTIFIKÁTU ES SCHVÁLENÍ TYPU TRAKTORU Z HLEDISKA OVLÁDÁNI BRZD TAŽENÝCH VOZIDEL

               (Čl. 4 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/37/ES ze dne 26. května 2003 o schvalování typu zemědělských a lesnických traktorů, jejich přípojných vozidel a výměnných tažených strojů, jakož i jejich systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků)

            ES schválení typu konstrukční části č.: …
            1.   Značka (obchodní firma) traktoru:
            …
            …
            2.   Typ traktoru a popřípadě jeho obchodní název:
            …
            3.   Jméno a adresa výrobce traktoru:
            …
            4.   Jméno a adresa případného zástupce výrobce:
            …
            5.   Popis konstrukčních částí nebo vlastností ovládání brzd taženého vozidla:
            …
            6.   Datum předložení traktoru k ES schválení typu:
            …
            7.   Technická zkušebna provádějící zkoušky pro ES schválení typu:
            …
            8.   Datum protokolu této zkušebny:
            …
            9.   Číslo protokolu této zkušebny:
            …
            10.   ES schválení typu pro ovládání brzd taženého vozidla uděleno/odmítnuto (1):
            11.   Místo: …
            12.   Datum: …
            13.   Podpis: …
            14.   K tomuto dokumentu jsou připojeny následující dokumenty opatřené výše uvedeným číslem ES schválené typu:
            … výkresy nebo fotografie odpovídajících částí traktoru.
            Údaje musí být na požádání předány příslušným správním orgánům ostatních členských států.
            15.   Poznámky:
            …
            …

               (1)  Nehodící se škrtněte.

         PŘÍLOHA VII
         ČÁST A
         Zrušená směrnice a její následné změny

            (uvedené v článku 10)

                     Směrnice Rady 89/173/EHS
                     (Úř. věst. L 67, 10.3.1989, s. 1)

                     Akt o přistoupení z roku 1994, příloha I, bod XI.C. II.7
                     (Úř. věst. C 241, 29.8.1994, s. 207)

                     Směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/54/ES
                     (Úř. věst. L 277, 10.10.1997, s. 24)

                     pouze pokud jde o odkaz na směrnici 89/173/EHS v čl. 1 první odrážce

                     Směrnice Komise 2000/1/ES
                     (Úř. věst. L 21, 26.1.2000, s. 16)

                     Akt o přistoupení z roku 2003, příloha II, bod I.A.33
                     (Úř. věst. L 236, 23.9.2003, s. 62)

                     Směrnice Komise 2006/26/ES
                     (Úř. věst. L 65, 7.3.2006, s. 22)

                     pouze pokud jde o odkaz na směrnici 89/173/EHS v článku 4 a v příloze IV

                     Směrnice Rady 2006/96/ES
                     (Úř. věst. L 363, 20.12.2006, s. 81)

                     pouze pokud jde o odkaz na směrnici 89/173/EHS v článku 1 a v bodu A.31 přílohy

               ČÁST B
         Lhůty pro provedení ve vnitrostátním právu a použitelnost

            (uvedené v článku 10)

                     Směrnice

                     Lhůta pro provedení

                     Datum použitelnosti

                     89/173/EHS

                     31. prosinec 1989

                     —

                     97/54/ES

                     22. září 1998

                     23. září 1998

                     2000/1/ES

                     30. červen 2000

                     —

                     2006/26/ES

                     31. prosinec 2006 (1)

                     —

                     2006/96/ES

                     1. leden 2007

                     —

            (1)  V souladu s článkem 5 směrnice 2006/26/ES:

                     „1.

                     Pokud jde o vozidla, která splňují požadavky stanovené ve směrnicích 74/151/EHS, 78/933/EHS, 77/311/EHS a 89/173/EHS, ve znění této směrnice, s účinkem od 1. ledna 2007 nesmí členské státy z důvodů souvisejících s předmětem příslušné směrnice:

                                 a)

                                 odepřít udělit ES schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu;

                                 b)

                                 zakázat registraci, prodej nebo uvedení tohoto vozidla do provozu.

                     2.

                     Pokud jde o vozidla, která nesplňují požadavky stanovené ve směrnicích 74/151/EHS, 78/933/EHS, 77/311/EHS a 89/173/EHS, ve znění této směrnice, s účinkem od 1. července 2007 nesmí členské státy z důvodů souvisejících s předmětem příslušné směrnice:

                                 a)

                                 nesmí udělit ES schválení typu;

                                 b)

                                 mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu.

                     3.

                     Pokud jde o vozidla, která nesplňují požadavky stanovené ve směrnicích 74/151/EHS, 78/933/EHS, 77/311/EHS a 89/173/EHS, ve znění této směrnice, s účinkem od 1. července 2009 členské státy z důvodů souvisejících s předmětem příslušné směrnice:

                                 a)

                                 nesmí pro účely čl. 7 odst. 1 uznávat platnost prohlášení o shodě, která se dodávají spolu s novými vozidly podle ustanovení směrnice 2003/37/ES;

                                 b)

                                 mohou odmítnout registraci, prodej nebo uvedení těchto nových vozidel do provozu.“

         PŘÍLOHA VIII
         SROVNÁVACÍ TABULKA

                     Směrnice 89/173/EHS

                     Směrnice 2006/26/ES

                     Tato směrnice

                     Článek 1

                     Článek 1

                     Čl. 2 odst. 1 návětí

                     Čl. 5 odst. 1, návětí

                     Čl. 2 odst. 1 první pododstavec, návětí

                     Čl. 2 odst. 1 první až šestá odrážka

                     —

                     Čl. 2 odst. 1 dovětí

                     —

                     Čl. 5 odst. 1 písm. a) a b)

                     Čl. 2 odst. 1 první pododstavec písm. a) a b)

                     Čl. 2 odst. 2

                     Čl. 2 odst. 1 druhý pododstavec

                     —

                     Čl. 5 odst. 2

                     Čl. 2 odst. 2

                     —

                     Čl. 5 odst. 3

                     Čl. 2 odst. 3

                     Články 3 a 4

                     Články 3 a 4

                     Čl. 5 odst. 1

                     Čl. 5 první pododstavec

                     Čl. 5 odst. 2

                     Čl. 5 druhý a třetí pododstavec

                     Články 6 až 9

                     Články 6 až 9

                     Čl. 10 odst. 1

                     —

                     Čl. 10 odst. 2

                     Článek 10

                     __

                     Články 11 a 12

                     Článek 11

                     Článek 13

                     Přílohy I až VI

                     Přílohy I až VI

                     —

                     Příloha VII

                     —

                     Příloha VIII