title: Směrnice Rady 2001/111/ES ze dne 20. prosince 2001 o některých druzích cukru určených k lidské spotřebě

text:
Důležité právní upozornění

|

32001L0111

Úřední věstník L 010 , 12/01/2002 S. 0053 - 0057

		Směrnice Rady 2001/111/ESze dne 20. prosince 2001o některých druzích cukru určených k lidské spotřeběRADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise [1],s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],vzhledem k těmto důvodům:(1) Některé vertikální směrnice o potravinách by měly být zjednodušeny, aby byly zohledněny pouze základní požadavky, které musí výrobky v jejich působnosti splňovat, aby se mohly volně pohybovat na vnitřním trhu, jak bylo stanoveno v závěrech zasedání Evropské rady v Edinburghu ve dnech 11. a 12. prosince 1992, potvrzených závěry zasedání Evropské rady v Bruselu ve dnech 10. a 11. prosince 1993.(2) Směrnice 73/437/EHS ze dne 11. prosince 1973 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se některých cukrů určených k lidské spotřebě [4] byla odůvodněna skutečností, že rozdíly mezi vnitrostátními právními předpisy týkajícími se určitých kategorií cukru by mohly vytvořit podmínky pro nekalou soutěž, a tím mohly uvádět spotřebitele v omyl, a přímo tak ovlivňovat vytváření a fungování společného trhu.(3) V důsledku toho měla směrnice 73/437/EHS za cíl stanovit definice a společná pravidla pro výrobní vlastnosti, balení a označování dotyčných výrobků, aby byl zajištěn jejich volný pohyb ve Společenství.(4) Komise má v úmyslu co nejrychleji a v každém případě do 1. července 2000 navrhnout, aby byly do směrnice Rady 80/232/EHS ze dne 15. ledna 1980 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se řad jmenovitých množství a jmenovitých objemů přípustných pro některé výrobky v hotovém balení [5] zařazena řada jmenovitých hmotností výrobků spadajících do působnosti této směrnice.(5) Směrnice 73/437/EHS by měla být znovu vydána, aby byla pravidla pro výrobu některých druhů cukrů určených k lidské spotřebě a jejich uvádění na trh srozumitelnější, a dále aby byla uvedena do souladu s obecnými právními předpisy Společenství o potravinách, zejména s právními předpisy o označování, barvivech a jiných povolených přídatných látkách, o extrakčních rozpouštědlech a o analytických metodách.(6) Obecná pravidla pro označování potravin stanovená ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES [6] by měla být použitelná s výhradou určitých podmínek.(7) V souladu se zásadami subsidiarity a proporcionality stanovenými v článku 5 Smlouvy nemůže být cíle, jímž je stanovení společných definic a pravidel pro dotyčné výrobky a přizpůsobení ustanovení obecným právním předpisům Společenství o potravinách, dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, a proto jej může být v důsledku povahy této směrnice lépe dosaženo na úrovni Společenství. Tato směrnice nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení uvedeného cíle.(8) Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijímána v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [7].(9) Aby nebyly vytvořeny nové překážky volného pohybu, neměly by členské státy přijímat pro dotyčné výrobky vnitrostátní předpisy, které nejsou stanoveny v této směrnici,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Tato směrnice se vztahuje na výrobky vymezené v části A přílohy.Tato směrnice se však nevztahuje na výrobky vymezené v části A přílohy, pokud se vyskytují v těchto formách: cukr moučka, kandys, cukrové homole.Článek 2Směrnice 2000/13/ES se vztahuje na výrobky vymezené v části A přílohy této směrnice za níže uvedených podmínek a s těmito odchylkami:1. Aniž je dotčen bod 5), jsou názvy výrobků uvedené v části A přílohy vyhrazeny pro výrobky tam uvedené a musí být při obchodování použity k jejich označení.Název výrobku uvedený v bodě 2 části A přílohy může být použit také k označení výrobku uvedeného v bodě 3 uvedené části.Pokud tím však spotřebitel nebude uváděn v omyl,- mohou být na výrobcích vymezených v části A přílohy kromě povinného názvu výrobku uvedeny také vymezující pojmy obecně používané v různých členských státech,- názvy výrobků mohou být použity také v názvech výrobků vytvořených za účelem označení jiných výrobků v souladu se zvyklostmi.2. U balených výrobků s hmotností nižší než 20 g nemusí být na etiketě uvedena čistá hmotnost.3. U tekutého cukru, tekutého invertního cukru a sirupu z invertního cukru musí být na etiketě uveden obsah sušiny a obsah invertního cukru.4. U sirupu z invertního cukru obsahujícího v roztoku krystaly musí být na etiketě uveden upřesňující termín "krystalický".5. Pokud výrobky uvedené v bodech 7 a 8 části A přílohy obsahují fruktosu v množstvích přesahujících 5 % (vztaženo na sušinu), označí se s ohledem na svůj název a jako složky jako "glukózo-fruktózový sirup" nebo "fruktózo-glukózový sirup" a "sušený glukózo-fruktózový sirup" nebo "sušený fruktózo-glukózový sirup" podle toho, zda převažuje podíl glukózové nebo fruktózové složky.Článek 3Pro výrobky vymezené v příloze nesmějí členské státy přijímat vnitrostátní předpisy, které jsou podrobnější nebo nejsou stanoveny v této směrnici.Článek 4Opatření nezbytná k provedení této směrnice týkající se níže uvedených věcí se přijímají regulativním postupem podle čl. 5 odst. 2:- uvedení směrnice do souladu s obecnými právními předpisy Společenství o potravinách,- přizpůsobení technickému pokroku.Článek 51. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro potraviny (dále jen "výbor") zřízený článkem 1 rozhodnutí 69/414/EHS [8].2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.3. Výbor přijme svůj jednací řád.Článek 6Směrnice 73/437/EHS se zrušuje s účinkem od 12. července 2003.Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici.Článek 7Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 12. července 2003. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Opatření se použijí tak, aby- bylo od 12. července 2003 povoleno uvádět na trh výrobky vymezené v části A přílohy, jsou-li v souladu s definicemi a pravidly stanovenými v této směrnici,- bylo od 12. července 2004 zakázáno uvádět na trh výrobky, které nejsou v souladu s touto směrnicí.Avšak výrobky, které nejsou v souladu s touto směrnicí a které byly označeny před 12. červencem 2004 v souladu se směrnicí 73/437/EHS, mohou být uváděny na trh do vyčerpání zásob.Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejích úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.Článek 8Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.Článek 9Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 20. prosince 2001.Za RadupředsedaC. PicquÉ[1] Úř. věst. C 231, 9.8.1996, s. 6.[2] Úř. věst. C 279, 1.10. 1999, s. 90.[3] Úř. věst. C 56, 24.2.1997, s. 20.[4] Úř. věst. L 356, 27.12.1973, s. 71. Směrnice ve znění aktu o přistoupení z roku 1985.[5] Úř. věst. L 51, 25.2.1980, s. 1. Směnice naposledy pozměněná směrnicí 87/356/EHS (Úř. věst. L 192, 11.7.1987, s. 48).[6] Úř. věst. L 109, 6.5.2000, s. 29.[7] Úř. věst. L 184, 7.7.1999, s. 23.[8] Úř. věst. L 291, 19.11.1969, s. 9.--------------------------------------------------PŘÍLOHAA. NÁZVY VÝROBKŮ A JEJICH DEFINICE1. Cukr polobílýVyčištěná krystalická sacharóza řádné a uspokojivé obchodní jakosti s těmito vlastnostmi:a) polarizace | nejméně 99,5o |b) obsah invertního cukru | nejvýše 0,1 % hmot. |c) úbytek hmotnosti sušením | nejvýše 0,1 % hmot. |2. Cukr nebo cukr bílýVyčištěná krystalická sacharóza řádné a uspokojivé obchodní jakosti s těmito vlastnostmi:a) polarizace | nejméně 99,7o |b) obsah invertního cukru | nejvýše 0,04 % hmot. |c) úbytek hmotnosti sušením | nejvýše 0,06 % hmot. |d) typ barvy | nejvýše devět bodů určených podle části B písm. a). |3. Cukr extra bílýVýrobek s vlastnostmi uvedenými v bodu 2 písm. a), b) a c), u něhož celkový počet bodů stanovený podle ustanovení části B nepřevyšuje 8 a není vyšší než:- 4 pro typ barvy,- 6 pro obsah popela,- 3 pro barvu roztoku.[1]Vodný roztok sacharosy s těmito vlastnostmi:a) sušina | nejméně 62 % hmot. |b) obsah invertního cukru (poměr fruktózy k dextróze 1,0 ± 0, 2) | nejvýše 3 % hmot. sušiny |c) popel konduktometricky | nejvýše 0,1 % hmot. sušiny, stanoveno podle části B písm. b) |d) barva v roztoku | nejvýše 45 jednotek ICUMSA. |[2]Vodný roztok sacharózy částečně invertované hydrolýzou, v němž nepřevažuje podíl invertního cukru, s těmito vlastnostmi:a) sušina | nejméně 62 % hmot. |b) poměr obsahu fruktózy k dextróze (1,0 ± 0, 1) | více než 3 %, avšak nejvýše 50 % hmot. sušiny |c) popel konduktometricky | nejvýše 0,4 % hmot. sušiny, stanoveno podle písm. b) části B. |[3]Vodný roztok (s možnou krystalizací) sacharosy, která byla částečně invertována hydrolýzou, jehož obsah invertovaného cukru (poměr fruktóza/dextróza 1,0 ± 0, 1) musí být vyšší než 50 % hmot. sušiny, jinak však musí splňovat požadavky stanovené v bodě 5 písm. a) a c).7. Škrobový sirupVyčištěný a koncentrovaný vodný roztok cukrů vhodných k výživě, získaných ze škrobu a/nebo inulinu, s těmito vlastnostmi:a) sušina | nejméně 70 % hmot. |b) dextrózový ekvivalent | nejméně 20 % hmot. sušiny a vyjádřeno jako D-glukóza |c) síranový popel | nejvýše 1 % hmot. sušiny. |8. Sušený škrobový sirupČástečně vysušený škrobový sirup s nejméně 93 % hmot. sušiny, jinak však musí splňovat požadavky stanovené v bodě 7 písm. b) a c).9. Dextróza nebo dextróza monohydrátVyčištěná krystalická D-glukosa s jednou molekulou krystalové vody, s těmito vlastnostmi:a) dextróza (D-glukosa) | nejméně 99,5 % hmot. sušiny |b) sušina | nejméně 90 % hmot. |c) síranový popel | nejvýše 0,25 % hmot. sušiny. |10. Dextrosa nebo dextróza bezvodáVyčištěná krystalická D-glukóza bez obsahu krystalové vody s nejméně 98 % hmot. sušiny, jinak však musí splňovat požadavky stanovené v bodě 9 písm. a) a c).11. FruktózaVyčištěná krystalická D-fruktóza s těmito vlastnostmi:obsah fruktózy | nejméně 98 % |obsah glukózy | nejvýše 0,5 % |úbytek hmotnosti sušením | nejvýše 0,5 % hmot. |popel konduktometricky | nejvýše 0,1 % hmot., stanoveno podle části B písm. b). |B. METODA STANOVENÍ BARVY, OBSAHU POPELA KONDUKTOMETRICKY A BARVY V ROZTOKU CUKRU (BÍLÉHO) A CUKRU EXTRA BÍLÉHO, VYMEZENÝCH V ČÁSTI A BODECH 2 A 3"Bod" odpovídá:a) v případě typu barvy: 0,5 jednotky vypočtené metodou Brunswick Institute for Agricultural and Sugar Industry Technology podle části A bodu 2 přílohy nařízení Komise (EHS) č. 1265/69 ze dne 1. července 1969 o metodách pro stanovení jakosti cukru nakupovaného intervenčními agenturami [4];b) v případě obsahu popela: 0,0018 %, vypočteno metodou International Commission for Uniform Methods of Sugar Analysis (ICUMSA) podle části A bodu 1 přílohy nařízení (EHS) č. 1265/69;c) v případě barvy v roztoku: 7,5 jednotek vypočtených metodou ICUMSA podle části A bodu 3 přílohy nařízení (EHS) č. 1265/69.[1] tekutý invertní cukr a sirup z invertního cukru, u něhožobsah popela konduktometricky nepřekračuje 0,1 %,barva roztoku nepřekračuje 25 jednotek ICUMSA stanovených podle metody uvedené v části B písm. c).[2] tekutý invertní cukr a sirup z invertního cukru, u něhožobsah popela konduktometricky nepřekračuje 0,1 %,barva roztoku nepřekračuje 25 jednotek ICUMSA stanovených podle metody uvedené v části B písm. c).[3] tekutý invertní cukr a sirup z invertního cukru, u něhožobsah popela konduktometricky nepřekračuje 0,1 %,barva roztoku nepřekračuje 25 jednotek ICUMSA stanovených podle metody uvedené v části B písm. c).[4] Úř. věst. L 163, 1.7.1969, s. 1.--------------------------------------------------


title: Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ES ze dne 4. listopadu 2003 o některých aspektech úpravy pracovní doby

text:
Důležité právní upozornění

|

32003L0088

Úřední věstník L 299 , 18/11/2003 S. 0009 - 0019

		Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/88/ESze dne 4. listopadu 2003o některých aspektech úpravy pracovní dobyEVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 137 odst. 2 uvedené smlouvy,s ohledem na návrh Komise,s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [1],s ohledem na stanovisko Výboru regionů,v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [2],vzhledem k těmto důvodům:(1) Směrnice Rady 93/104/ES ze dne 23. listopadu 1993 o některých aspektech úpravy pracovní doby [3], kterou se stanoví minimální bezpečnostní a zdravotní požadavky na úpravu pracovní doby v souvislosti s denní dobou odpočinku, přestávkami v práci, týdenní dobou odpočinku, maximální délkou týdenní pracovní doby, dovolenou za kalendářní rok a s aspekty noční práce, práce na směny a s rozvržením práce, byla významně pozměněna. Z důvodů přehlednosti a jasnosti je proto žádoucí, aby se uvedená ustanovení kodifikovala.(2) Článek 137 Smlouvy stanoví, že Společenství má podporovat a doplňovat činnost členských států v oblasti zlepšování pracovního prostředí, aby bylo chráněno zdraví a bezpečnost pracovníků. Směrnice přijaté na základě uvedeného článku by neměly ukládat žádná správní, finanční ani právní omezení bránící zakládání a rozvoji malých a středních podniků.(3) Ustanovení směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci [4] jsou i nadále plně použitelná pro oblasti, na něž se vztahuje tato směrnice, aniž jsou dotčena přísnější nebo zvláštní ustanovení v ní obsažená.(4) Zlepšení bezpečnosti práce, pracovní hygieny a ochrany zdraví při práci je cíl, který by neměl být podřízen úvahám ryze ekonomické povahy.(5) Všichni pracovníci by měli mít dostatečnou dobu odpočinku. Pojem "odpočinek" musí být vyjádřen v jednotkách času, tj. ve dnech, hodinách nebo ve zlomcích uvedených jednotek. Pracovníkům ve Společenství musí být poskytnuty minimální denní, týdenní a roční doby odpočinku a přiměřené přestávky v práci. V této souvislosti je rovněž nezbytné stanovit maximální délku týdenní pracovní doby.(6) Při úpravách pracovní doby by mělo být přihlédnuto k zásadám Mezinárodní organizace práce, včetně těch, které se týkají noční práce.(7) Výzkum prokázal, že lidský organismus je v noci citlivější na rušivé vnější vlivy a také na určité ztížené způsoby organizace práce a že dlouhá doba noční práce může škodit zdraví pracovníků a může ohrozit bezpečnost na pracovišti.(8) Je nutné omezit délku noční práce, včetně přesčasové práce, a stanovit, aby zaměstnavatelé, kteří pravidelně používají noční pracovníky, oznamovali tuto skutečnost příslušným orgánům, pokud to vyžadují.(9) Je důležité, aby noční pracovníci měli před svým zařazením na noční práci nárok na bezplatné posouzení svého zdravotního stavu a následné pravidelné lékařské prohlídky a aby mohli být, kdykoli je to možné, převedeni na práci ve dne, která je pro ně vhodná, pokud trpí zdravotními potížemi.(10) Situace nočních pracovníků a pracovníků na směny vyžaduje, aby úroveň bezpečnosti a ochrany zdraví při práci byla přizpůsobena povaze jejich práce a aby organizace a fungování služeb a prostředků pro ochranu a prevenci byly účinné.(11) Zvláštní pracovní podmínky mohou mít škodlivé účinky na bezpečnost a zdraví pracovníků. Organizace práce podle určitého rozvrhu musí přihlížet k obecné zásadě, že práce musí být přizpůsobena člověku.(12) Evropská dohoda o úpravě pracovní doby námořníků byla provedena prostřednictvím směrnice Rady 1999/63/ES ze dne 21. června 1999 o dohodě o úpravě pracovní doby námořníků uzavřené mezi Svazem provozovatelů námořních plavidel Evropského společenství (European Community Shipowners' Association ECSA) a Federací odborů pracovníků v dopravě v Evropské unii (Federation of Transport Workers' Unions in the European Union FST) na základě čl. 139 odst. 2 Smlouvy. Proto by se ustanovení této směrnice neměla vztahovat na námořníky.(13) V případě "nájemných rybářů", kteří jsou zaměstnanci, by měly na základě této směrnice o podmínkách pro získání nároku na dovolenou za kalendářní rok a o jejím poskytování, včetně úpravy způsobů výplaty, rozhodovat členské státy.(14) Zvláštní normy stanovená v jiných právních předpisech Společenství, které se týkají například doby odpočinku, pracovní doby, dovolené za kalendářní rok a noční práce u některých kategorií pracovníků, musí mít přednost před ustanoveními této směrnice.(15) Vzhledem k otázkám, které by mohla úprava pracovní doby v rámci podniku vyvolat, je žádoucí stanovit pružnost při uplatňování některých ustanovení této směrnice, přitom je však třeba zajistit soulad se zásadami bezpečnosti a ochrany zdraví pracovníků.(16) Je nezbytné zajistit, aby určitá ustanovení mohla podléhat odchylkám zaváděným podle okolností členskými státy nebo sociálními partnery. V případě odchylky však musí být dotčeným pracovníkům zpravidla poskytnuty rovnocenné náhradní doby odpočinku.(17) Tato směrnice by se neměla dotýkat závazků členských států týkajících se lhůt pro provedení směrnic stanovených v příloze I části B,PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:KAPITOLA 1 OBLAST PŮSOBNOSTI A DEFINICEČlánek 1Předmět a oblast působnosti1. Tato směrnice stanoví minimální požadavky na bezpečnost a ochranu zdraví pro úpravu pracovní doby.2. Tato směrnice se vztahuje naa) minimální doby denního odpočinku, odpočinku v týdnu a dovolenou za kalendářní rok, na přestávky a maximální týdenní pracovní dobu ab) některé aspekty noční práce, práce na směny a rozvržení práce a pracovní doby.3. Tato směrnice se vztahuje na všechna odvětví činností, veřejná i soukromá, ve smyslu článku 2 směrnice 89/391/EHS, aniž jsou dotčeny články 14, 17, 18 a 19 této směrnice.Aniž je dotčen čl. 2 bod 8, nevztahuje se tato směrnice na námořníky, jak jsou definováni ve směrnici 1999/63/ES.4. Ustanovení směrnice 89/391/EHS jsou plně použitelná na otázky uvedené v odstavci 2, aniž jsou dotčena přísnější nebo zvláštní ustanovení obsažená v této směrnici.Článek 2DefinicePro účely této směrnice se rozumí:1. "pracovní dobou" rozumí jakákoli doba, během níž pracovník pracuje, je k dispozici zaměstnavateli a vykonává svou činnost nebo povinnosti v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi;2. "dobou odpočinku" každá doba, která není pracovní dobou;3. "noční dobou" každá doba v délce nejméně sedmi hodin, vymezená vnitrostátními právními předpisy, která ve všech případech musí zahrnovat dobu mezi půlnocí a pátou hodinou ranní;4. "nočním pracovníkem":a) jednak každý pracovník, který během noční doby pracuje nejméně tři hodiny své běžné denní pracovní doby, ab) jednak každý pracovník, který pravděpodobně odpracuje během noční doby určitou část své roční pracovní doby, vymezené podle volby dotyčného členského státui) buď vnitrostátními právními předpisy po konzultaci se sociálními partnery, neboii) kolektivními smlouvami nebo dohodami uzavřenými mezi sociálními partnery na vnitrostátní nebo regionální úrovni;5. "prací na směny" každý způsob organizace práce ve směnách, při kterém pracovníci jeden druhého střídají na stejných pracovištích podle určitého rozvrhu, včetně střídajících se turnusů, a který může být nepřetržitý nebo přerušovaný, což představuje pro pracovníky nutnost pracovat v různou dobu během určitého období dnů nebo týdnů;6. "pracovníkem na směny" každý pracovník, jehož rozvrh práce zahrnuje práci na směny;7. "mobilním pracovníkem" každý pracovník zaměstnaný jako člen posádky v podniku, který provozuje služby v osobní dopravě nebo přepravě zboží po pozemních komunikacích, letecky nebo po vnitrozemských vodních cestách;8. "prací na moři" práce vykonávaná hlavně na zařízeních nebo z něj (včetně vrtných zařízení), spojená přímo nebo nepřímo s průzkumem, těžbou nebo dobýváním nerostných zdrojů, včetně uhlovodíků, a potápěním v souvislosti s takovými činnostmi prováděném ze zařízení na moři nebo z plavidla;9. "dostatečným odpočinkem" skutečnost, že pracovníci mají pravidelné doby odpočinku, jejichž trvání je vyjádřeno v jednotkách času, a které jsou dostatečně dlouhé a souvislé, aby zajistily, že v důsledku únavy nebo jiného nepravidelného rozvržení práce nedojde k jejich zranění nebo zranění dalších pracovníků nebo ostatních osob, ani ke krátkodobému nebo dlouhodobému poškození zdraví.KAPITOLA 2 MINIMÁLNÍ DOBY ODPOČINKU – JINÉ ASPEKTY ÚPRAVY PRACOVNÍ DOBYČlánek 3Denní odpočinekČlenské státy přijmou nezbytná opatření, aby každý pracovník měl nárok na minimální denní odpočinek po dobu 11 po sobě jdoucích hodin během 24 hodin.Článek 4PřestávkyČlenské státy přijmou nezbytná opatření, aby měl při pracovní době delší než šest hodin každý pracovník nárok na přestávku na odpočinek, jejíž podrobnosti, včetně délky a podmínek pro její přiznání, stanoví kolektivní smlouvy nebo dohody uzavřené mezi sociálními partnery, nebo nejsou-li takové dohody uzavřeny, vnitrostátní právní předpisy.Článek 5Týdenní doba odpočinkuČlenské státy přijmou nezbytná opatření, aby za každé období sedmi dnů měl každý pracovník nárok na minimální nepřetržitý odpočinek v délce 24 hodin a navíc jedenáctihodinový denní odpočinek stanovený v článku 3.Je-li to zdůvodněno objektivními, technickými nebo organizačními podmínkami, může být uplatňována minimální doba odpočinku v délce 24 hodin.Článek 6Maximální délka týdenní pracovní dobyČlenské státy přijmou nezbytná opatření, aby v souladu s potřebou chránit bezpečnost a zdraví pracovníkůa) byla délka týdenní pracovní doby omezena právními a správními předpisy nebo kolektivními smlouvami nebo dohodami mezi sociálními partnery;b) nepřekračovala průměrná délka pracovní doby pro každé období sedmi dnů včetně přesčasů 48 hodin.Článek 7Dovolená za kalendářní rok1. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby měl každý pracovník nárok na placenou dovolenou za kalendářní rok v trvání nejméně čtyř týdnů v souladu s podmínkami pro získání a přiznávání této dovolené stanovenými vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi.2. Minimální dobu placené dovolené za kalendářní rok nelze nahradit finanční náhradou, s výjimkou případů ukončení pracovního poměru.KAPITOLA 3 NOČNÍ PRÁCE – PRÁCE NA SMĚNY – ROZVRŽENÍ PRÁCEČlánek 8Délka noční práceČlenské státy přijmou nezbytná opatření, abya) běžná pracovní doba pro noční pracovníky nepřesahovala v průměru osm hodin za 24 hodin;b) noční pracovníci, jejichž práce je spojena se zvláštními riziky nebo těžkou fyzickou nebo duševní námahou, nepracovali více než osm hodin za období 24 hodin, během kterého vykonávají noční práci.Pro účely písmene b) vymezují práci spojenou se zvláštními riziky nebo těžkou fyzickou nebo duševní námahu vnitrostátní právní předpisy nebo zvyklosti nebo kolektivní smlouvy či dohody uzavřené mezi sociálními partnery, s přihlédnutím ke zvláštním účinkům a rizikům spojeným s noční prací.Článek 9Posouzení zdravotního stavu a převedení nočních pracovníků na práci ve dne1. Členské státy přijmou nezbytná opatření, abya) noční pracovníci měli nárok na bezplatné posouzení svého zdravotního stavu před zařazením na noční práci a poté v pravidelných odstupech;b) noční pracovníci trpící zdravotními obtížemi, které byly uznány jako obtíže spojené s výkonem noční práce, byli převedeni, kdykoli je to možné, na práci ve dne, pro kterou mají předpoklady.2. Bezplatné posouzení zdravotního stavu uvedené v odst. 1 písm. a) musí zachovávat lékařské tajemství.3. Bezplatné posouzení zdravotního stavu uvedené v odst. 1 písm. a) může tvořit součást státního systému zdravotní péče.Článek 10Záruky pro práci v nociČlenské státy mohou za podmínek stanovených vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi podmínit práci některých kategorií nočních pracovníků určitými zárukami, jde-li o pracovníky, u nichž vznikají rizika pro bezpečnost nebo zdraví spojená s prací vykonávanou v noční době.Článek 11Oznámení o pravidelném používání nočních pracovníkůČlenské státy přijmou nezbytná opatření, aby zaměstnavatel, který pravidelně používá noční pracovníky, sdělil tuto informaci příslušným orgánům na jejich žádost.Článek 12Bezpečnost a ochrana zdravíČlenské státy přijmou nezbytná opatření, abya) byla nočním pracovníkům a pracovníkům na směny poskytnuta ochrana bezpečnosti a zdraví odpovídající povaze jejich práce;b) kdykoli byly k dispozici ochranné a preventivní služby nebo prostředky na ochranu bezpečnosti a zdraví nočních pracovníků a pracovníků na směny rovnocenné službám a prostředkům, které se vztahují na ostatní pracovníky.Článek 13Rozvržení práceČlenské státy přijmou nezbytná opatření, aby zaměstnavatel, který zamýšlí organizovat práci podle určitého rozvrhu, přihlédl k obecné zásadě, že práce má být přizpůsobena člověku, s cílem zejména omezit monotónní práce a práce s vnuceným pracovním tempem, v závislosti na typu pracovní činnosti a na požadavcích bezpečnosti práce a ochrany zdraví, zejména pokud jde o přestávky během pracovní doby.KAPITOLA 4 RŮZNÁ USTANOVENÍČlánek 14Specifičtější ustanovení SpolečenstvíTato směrnice se nepoužije, pokud jiné nástroje Společenství obsahují specifičtější požadavky týkající se úpravy pracovní doby pro některá povolání nebo pracovní činnosti.Článek 15Příznivější ustanoveníTato směrnice se nedotýká práva členských států uplatňovat nebo zavádět právní a správní předpisy, které jsou příznivější pro ochranu bezpečnosti a zdraví pracovníků, nebo napomáhat nebo umožňovat uplatňování kolektivních smluv nebo dohod uzavřených mezi sociálními partnery, které jsou příznivější pro ochranu bezpečnosti a zdraví pracovníků.Článek 16Referenční obdobíČlenské státy mohou stanovita) pro použití článku 5 (doba odpočinku v týdnu) referenční období nepřesahující 14 dnů;b) pro použití článku 6 (maximální týdenní pracovní doba) referenční období nepřesahující čtyři měsíce.Doby placené dovolené za kalendářní rok přiznané podle článku 7 a doby volna z důvodů nemoci se nezahrnují nebo jsou při výpočtu průměru neutrální;c) pro použití článku 8 (délka noční práce) referenční období vymezené po konzultaci se sociálními partnery nebo kolektivními smlouvami nebo dohodami uzavřenými sociálními partnery členského státu nebo regionu.Jestliže do tohoto referenčního období spadá minimální 24hodinová doba odpočinku v týdnu vyžadovaná podle článku 5, nezahrnuje se do výpočtu průměru.KAPITOLA 5 ODCHYLKY A VÝJIMKYČlánek 17Odchylky1. Při dodržování obecných zásad ochrany bezpečnosti a zdraví pracovníků se členské státy mohou odchýlit od článků 3 až 6, 8 a 16, pokud se vzhledem ke zvláštní povaze dotyčných činností délka pracovní doby neměří nebo není předem určena nebo si ji mohou určit sami pracovníci, zejména v případěa) vrcholových řídících pracovníků nebo jiných osob majících pravomoc nezávisle rozhodovat;b) pracovníků, kteří jsou rodinnými příslušníky, neboc) pracovníků vykonávajících náboženské obřady v kostelech a náboženských společenstvích.2. Odchylky stanovené v odstavcích 3, 4 a 5 mohou být přijaty prostřednictvím právních a správních předpisů nebo prostřednictvím kolektivních smluv či dohod uzavřených mezi sociálními partnery za předpokladu, že jsou dotyčným pracovníkům poskytnuty rovnocenné náhradní doby odpočinku nebo že ve výjimečných případech, kdy není z objektivních důvodů možné poskytnout tyto náhradní doby odpočinku, je dotyčným pracovníkům poskytnuta náležitá ochrana.3. V souladu s odstavcem 2 tohoto článku se lze odchýlit od článků 3, 4, 5, 8 a 16:a) v případě činností, při nichž jsou pracoviště pracovníka a jeho bydliště od sebe vzdálena, včetně prací na moři, nebo při nichž jsou od sebe vzdálena různá pracoviště pracovníka;b) v případě činností souvisejících se zajištěním ostrahy nebo dozoru vyžadujících neustálou přítomnost za účelem ochrany majetku a osob, zejména v případě hlídačů a správců nebo bezpečnostních firem;c) v případě činností zahrnujících nutnost nepřetržité služby nebo výroby, jako jsou zejména:i) služby týkající se přijímání, léčby nebo péče poskytované ve zdravotnických zařízeních, včetně činností lékařů v rámci jejich vzdělávání, ve stacionárních ústavech a ve věznicích;ii) pracovníci v přístavech a na letištích;iii) služby tisku, rozhlasu, televize, kinematografické produkce, poštovní a telekomunikační služby, ambulance, požární služby a služby civilní ochrany;iv) výroba, rozvod a distribuce plynu, vody a elektřiny, svoz odpadků z domácností a zařízení k jejich spalování;v) odvětví, v nichž pracovní proces nelze z technických důvodů přerušit;vi) činnosti výzkumu a vývoje;vii) zemědělství;viii) pracovníci přepravy cestujících v pravidelné městské dopravě;d) v případě předvídatelného nárůstu činností, zejména v:i) zemědělství;ii) cestovním ruchu;iii) poštovních službách;e) pro osoby pracující v železniční dopravě;i) jejichž činnosti jsou občasné;ii) které tráví svou pracovní dobu ve vlaku, neboiii) jejichž činnosti jsou závislé na jízdních řádech a na zajištění nepřetržitosti a pravidelnosti dopravy;f) za okolností uvedených v čl. 5 odst. 4 směrnice 89/391/EHS;g) v případech nehody nebo bezprostředního nebezpečí nehody.4. V souladu s odstavcem 2 tohoto článku se lze odchýlit od článků 3 a 5a) v případě činností při práci na směny pokaždé, když pracovník střídá směnu a nemůže mezi skončením jedné směny a začátkem další směny čerpat denní odpočinek nebo dobu odpočinku v týdnu;b) v případě činností zahrnujících doby práce rozložené během dne, zejména úklidových prací.5. V souladu s odstavcem 2 tohoto článku se lze odchýlit od článku 6 a čl. 16 písm. b) v případě lékařů v rámci jejich vzdělávání v souladu s druhým až sedmým pododstavcem tohoto odstavce.Pokud jde o článek 6, povolují se odchylky uvedené v prvním pododstavci na pětileté přechodné období od 1. srpna 2004.Je-li to nezbytné, mohou členské státy získat doplňkovou lhůtu nepřesahující dva roky s přihlédnutím k obtížím při dodržování ustanovení o pracovní době v souvislosti s jejich odpovědností v oblasti organizace a poskytování zdravotních služeb a lékařské péče. Nejméně šest měsíců před koncem přechodného období uvědomí dotyčný členský stát Komisi a předloží jí své odůvodnění takovým způsobem, aby mohla po náležitých konzultacích zaujmout stanovisko v tříměsíční lhůtě od obdržení těchto informací. Nesouhlasí-li členský stát se stanoviskem Komise, odůvodní své rozhodnutí. Sdělení a odůvodnění členského státu a stanovisko Komise se zveřejní v Úředním věstníku Evropské unie a předá Evropskému parlamentu.Členské státy mohou dále získat v nezbytných případech doplňkovou lhůtu jednoho roku s přihlédnutím ke zvláštním obtížím při dodržování povinností uvedených ve třetím pododstavci. Dodržují postup stanovený v uvedeném pododstavci.Členské státy zajistí, aby v žádném případě počet týdenních pracovních hodin nepřesahoval průměr 58 hodin během prvních tří let přechodného období, průměr 56 hodin během následujících dvou let a průměr 52 hodin po zbývající období.Zaměstnavatel včas konzultuje zástupce zaměstnanců za účelem, je-li to možné, dosažení dohody o opatřeních použitelných během přechodného období. V mezích stanovených v prvním pododstavci se tato dohoda může vztahovat naa) průměrný počet týdenních pracovních hodin během přechodného období ab) opatření, která mají být přijata ke snížení týdenní pracovní doby na průměr 48 hodin před koncem přechodného období.Pokud jde o čl. 16 písm. b), povolují se odchylky uvedené v prvním pododstavci za předpokladu, že referenční období během první části přechodného období uvedeného v pátém pododstavci nepřesahuje 12 měsíců a následně šest měsíců.Článek 18Odchylky prostřednictvím kolektivních smluvOd článků 3, 4, 5, 8 a 16 se lze odchýlit prostřednictvím kolektivních smluv nebo dohod uzavřených mezi sociálními partnery na úrovni členského státu nebo regionu nebo v souladu s pravidly stanovenými těmito sociálními partnery prostřednictvím kolektivních smluv nebo dohod uzavřených mezi sociálními partnery na nižší úrovni.Členské státy, ve kterých není žádný zákonem stanovený systém zajišťující uzavírání kolektivních smluv nebo dohod mezi sociálními partnery na úrovni členského státu nebo regionu o otázkách, na které se vztahuje tato směrnice, nebo členské státy, ve kterých je zvláštní právní rámec pro tento účel a v jeho mezích, mohou v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi povolit odchylky od článků 3, 4, 5, 8 a 16 prostřednictvím kolektivních smluv nebo dohod uzavřených mezi sociálními partnery na odpovídající kolektivní úrovni.Odchylky stanovené v prvním a druhém pododstavci jsou povoleny za podmínky, že dotyčným pracovníkům jsou přiznány rovnocenné náhradní doby odpočinku nebo, ve výjimečných případech, pokud z objektivních důvodů není možné přiznat takové doby odpočinku, je dotyčným pracovníkům poskytnuta odpovídající ochrana.Členské státy mohou stanovit pravidlaa) pro uplatňování tohoto článku sociálními partnery ab) pro rozšíření ustanovení kolektivních smluv nebo dohod uzavřených v souladu s tímto článkem na jiné pracovníky v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi.Článek 19Omezení odchylek od referenčních obdobíMožnost odchýlit se od čl. 16 písm. b), stanovená v čl. 17 odst. 3 a v článku 18, nesmí mít za následek stanovení referenčního období delšího šesti měsíců.Členské státy mají však možnost za předpokladu, že dodržují obecné zásady bezpečnosti a ochrany zdraví pracovníků, dovolit z objektivních nebo technických důvodů nebo z důvodů týkajících se organizace práce, aby byla kolektivními smlouvami nebo dohodami uzavřenými mezi sociálními partnery stanovena referenční období, která v žádném případě nepřesahují 12 měsíců.Do 23. listopadu 2003 Rada přezkoumá tento článek na základě návrhu Komise doprovázeného hodnotící zprávou a rozhodne o dalším postupu.Článek 20Mobilní pracovníci a práce na moři1. Články 3, 4, 5 a 8 se nevztahují na mobilní pracovníky.Členské státy však přijmou nezbytná opatření, aby mobilní pracovníci měli nárok na dostatečný odpočinek, kromě případů uvedených v čl. 17 odst. 3 písm. f) a g).2. S výhradou dodržování obecných zásad o ochraně bezpečnosti a zdraví pracovníků a s výhradou konzultací se zúčastněnými sociálními partnery a úsilí o posílení všech důležitých forem sociálního dialogu včetně jednání, přejí-li si je strany, mohou členské státy z objektivních nebo technických důvodů nebo z důvodů souvisejících s organizací práce u pracovníků, kteří vykonávají hlavně práci na moři, prodloužit referenční období uvedené v čl. 16 písm. b) na 12 měsíců.3. Po konzultaci s členskými státy a zaměstnavateli a zaměstnanci na evropské úrovni přezkoumá Komise nejpozději k 1. srpnu 2005 uplatňování ustanovení o zdraví a bezpečnosti pracovníků na moři, aby v případě potřeby předložila vhodné změny.Článek 21Pracovníci na palubě námořních rybářských plavidel1. Články 3 až 6 a 8 se nevztahují na pracovníky na palubě námořních rybářských plavidel plujících pod vlajkou členského státu.Členské státy však přijmou nezbytná opatření, aby měl každý pracovník na palubě námořního rybářského plavidla plujícího pod vlajkou členského státu nárok na dostatečný odpočinek a na omezení pracovní doby na týdenní průměr 48 hodin vypočítaný na základě referenčního období nepřesahujícího 12 měsíců.2. V rámci omezení stanovených v odst. 1 druhém pododstavci a v odstavcích 3 a 4 přijmou členské státy, s ohledem na nutnost chránit bezpečnost a zdraví těchto pracovníků, nezbytná opatření, abya) pracovní doba byla omezena na maximální počet hodin, který nesmí být v daném období překročen, nebob) v daném období byla zajištěna minimální doba odpočinku.Maximální počet pracovních hodin nebo minimální počet hodin odpočinku upřesní právní a správní předpisy, kolektivní smlouvy nebo dohody mezi sociálními partnery.3. Meze pracovní doby nebo doby odpočinku jsou tyto:a) maximální pracovní doba nesmí překročiti) 14 hodin v období 24 hodin aii) 72 hodin v období sedmi dnů;nebob) minimální doba odpočinku nesmí být kratší neži) 10 hodin v období 24 hodin aii) 77 hodin v období sedmi dnů.4. Dobu odpočinku lze rozdělit nejvýše na dvě části, z nichž jedna je dlouhá nejméně šest hodin a prodleva mezi dvěma po sobě následujícími dobami odpočinku nesmí překročit 14 hodin.5. V souladu s obecnými zásadami ochrany zdraví a bezpečnosti pracovníků a z objektivních nebo technických důvodů, nebo z důvodů týkajících se organizace práce, mohou členské státy povolit odchylky od omezení stanovených v odst. 1 druhém pododstavci a v odstavcích 3 a 4, včetně stanovení referenčních období. Tyto odchylky musí být, pokud možno, v souladu se stanovenými normami, ale mohou přihlížet k častějším nebo delším dobám dovolené nebo k poskytnutí náhradní dovolené pracovníkům. Tyto odchylky mohou být stanoveny prostřednictvíma) právních a správních předpisů, pokud podle možností dojde k projednání se zástupci dotyčných zaměstnavatelů a zaměstnanců a k posílení všech forem sociálního dialogu, nebob) kolektivních smluv nebo dohod mezi sociálními partnery.6. Kapitán rybářského plavidla na moři má právo požadovat od pracovníků na palubě, aby pracovali po dobu nezbytnou k zajištění bezprostřední bezpečnosti plavidla, osob na palubě nebo nákladu, nebo k poskytnutí pomoci ostatním plavidlům nebo osobám v tísni na moři.7. Členské státy mohou stanovit, že pracovníci na palubě námořních rybářských plavidel, která nesmějí být na základě vnitrostátních právních předpisů nebo zvyklostí provozována během určitého období kalendářního roku přesahujícího jeden měsíc, musí čerpat dovolenou za kalendářní rok v souladu s článkem 7 v uvedeném období.Článek 22Různá ustanovení1. Členský stát má možnost neuplatňovat článek 6 při dodržování obecných zásad ochrany bezpečnosti a zdraví pracovníků a za předpokladu, že přijme nezbytná opatření, abya) žádný zaměstnavatel nevyžadoval, aby pracovník pracoval déle než 48 hodin v období sedmi dnů, vypočteného jako průměr pro referenční období uvedené v čl. 16 písm. b), bez předchozího souhlasu pracovníka s vykonáváním takové práce;b) žádnému pracovníkovi nevznikla ze strany zaměstnavatele újma, protože nesouhlasí s takovou prací;c) zaměstnavatel vedl aktualizované záznamy o všech pracovnících, kteří vykonávají takovou práci;d) byly tyto záznamy dány k dispozici příslušným orgánům, které mohou z důvodů spojených s bezpečností práce nebo ochranou zdraví pracovníků zakázat nebo omezit možnost překročení maximální týdenní pracovní doby;e) zaměstnavatel poskytl příslušným orgánům na jejich žádost informace o případech, kdy pracovníci dali souhlas k práci přesahující 48 hodin v období sedmi dnů, vypočteného jako průměr pro referenční období uvedené v čl. 16 písm. b).Do 23. listopadu 2003 Rada přezkoumá tento článek na základě návrhu Komise doprovázeného hodnotící zprávou a rozhodne o dalším postupu.2. Členské státy mají možnost, pokud jde o uplatňování článku 7, využít přechodného období ne delšího než tři roky od 23. listopadu 1996 za předpokladu, že během tohoto přechodného obdobía) je každému pracovníkovi přiznána třítýdenní placená dovolená za kalendářní rok, splní-li podmínky pro vznik nároku nebo na přiznání takové dovolené stanovené vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi, ab) třítýdenní placenou dovolenou za kalendářní rok nelze nahradit peněžní náhradou, s výjimkou případů ukončení pracovního poměru.3. Členské státy neprodleně uvědomí Komisi, pokud se rozhodnou využít možností stanovených v tomto článku.KAPITOLA 6 ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍČlánek 23Úroveň ochranyAniž je dotčeno právo členských států rozvíjet s přihlédnutím k měnícím se okolnostem odlišná právní, správní nebo smluvní ustanovení v oblasti pracovní doby za předpokladu, že plní minimální požadavky stanovené v této směrnici, neodůvodňuje provádění této směrnice snížení obecné úrovně ochrany již poskytované pracovníkům.Článek 24Zprávy1. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které již přijaly nebo přijmou v oblasti působnosti této směrnice.2. Každých pět let předloží členské státy Komisi zprávu o praktickém provádění této směrnice a uvedou stanoviska sociálních partnerů.Komise o nich uvědomí Evropský parlament, Radu, Hospodářský a sociální výbor a Poradní výbor pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci.3. Každých pět let, počínaje 23. listopadem 1996, podává Komise Evropskému parlamentu, Radě a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o provádění této směrnice s přihlédnutím ke článkům 22 a 23 a odstavcům 1 a 2 tohoto článku.Článek 25Přezkum uplatňování ustanovení s ohledem na pracovníky na palubě námořních rybářských plavidelPo konzultaci s členskými státy a sociálními partnery na evropské úrovni přezkoumá Komise nejpozději do 1. srpna 2009 uplatňování ustanovení na pracovníky na palubě rybářských plavidel na moři a ověří, zda jsou uvedená ustanovení i nadále vhodná, zvláště s ohledem na zdraví a bezpečnost, aby v případě potřeby předložila vhodné změny.Článek 26Přezkum uplatňování ustanovení s ohledem na pracovníky v oblasti přepravy cestujícíchPo konzultaci s členskými státy a sociálními partnery na evropské úrovni přezkoumá Komise nejpozději do 1. srpna 2005 uplatňování ustanovení na pracovníky v oboru přepravy cestujících pravidelné městské dopravy, aby v případě potřeby předložila vhodné změny k zajištění souvislého a přiměřeného přístupu v tomto odvětví.Článek 27Zrušení1. Zrušuje se směrnice 93/104/ES, ve znění směrnice uvedené v příloze I části A, aniž jsou dotčeny závazky členských států týkající se lhůt pro provedení uvedených v příloze I části B.2. Odkazy na uvedenou zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze II.Článek 28Vstup v platnostTato směrnice vstupuje v platnost dnem 2. srpna 2004.Článek 29UrčeníTato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 4. listopadu 2003.Za Evropský parlamentpředsedaP. CoxZa RadupředsedaG. Tremonti[1] Úř. věst. C 61, 14.3.2003, s. 123.[2] Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 17. prosince 2002 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku) a rozhodnutí Rady ze dne 22. září 2003.[3] Úř. věst. L 307, 13.12.1993, s. 18. Směrnice ve znění směrnice 2000/34/ES Evropského parlamentu a Rady (Úř. věst. L 195, 1.8.2000, s. 41).[4] Úř. věst. L 183, 29.6.1989, s. 1.--------------------------------------------------PŘÍLOHA IČÁST A ZRUŠENÁ SMĚRNICE A JEJÍ ZMĚNA(Článek 27)Směrnice Rady 93/104/ES | (Úř. věst. L 307, 13.12.1993, s. 18) |Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/34/ES | (Úř. věst. L 195, 1.8.2000, s. 41) |ČÁST B LHŮTY PRO PROVEDENÍ VE VNITROSTÁTNÍM PRÁVU(Článek 27)Směrnice | Lhůta pro provedení |93/104/ES | 23. listopad 1996 |2003/34/ES | 1. srpen 2003 |--------------------------------------------------PŘÍLOHA IISROVNÁVACÍ TABULKASměrnice 93/104/ES | Tato směrnice |Články 1 až 5 | Články 1 až 5 |Článek 6 návětí | Článek 6 návětí |Čl. 6 odst. 1 | Čl. 6 písm. a) |Čl. 6 odst. 2 | Čl. 6 písm. b) |Článek 7 | Článek 7 |Článek 8 návětí | Článek 8 návětí |Čl. 8 odst. 1 | Čl. 8 písm. a) |Čl. 8 odst. 2 | Čl. 8 písm. b) |Články 9, 10 a 11 | Články 9, 10 a 11 |Článek 12 návětí | Článek 12 návětí |Čl. 12 odst. 1 | Čl. 12 písm. a) |Čl. 12 odst. 2 | Čl. 12 písm. b) |Články 13, 14 a 15 | Články 13, 14 a 15 |Článek 16 návětí | Článek 16 návětí |Čl. 16 odst. 1 | Čl. 16 písm. a) |Čl. 16 odst. 2 | Čl. 16 písm. b) |Čl. 16 odst. 3 | Čl. 16 písm. c) |Čl. 17 odst. 1 | Čl. 17 odst. 1 |Čl. 17 odst. 2 návětí | Čl. 17 odst. 2 |Čl. 17 odst. 2 bod 1 | Čl. 17 odst. 3 písm. a) až e) |Čl. 17 odst. 2 bod 2 | Čl. 17 odst. 3 písm. f) až g) |Čl. 17 odst. 2 bod 3 | Čl. 17 odst. 4 |Čl. 17 odst. 2 bod 4 | Čl. 17 odst. 5 |Čl. 17 odst. 3 | Článek 18 |Čl. 17 odst. 4 | Článek 19 |Čl. 17a odst. 1 | Čl. 20 odst. 1 první pododstavec |Čl. 17a odst. 2 | Čl. 20 odst. 1 druhý pododstavec |Čl. 17a odst. 3 | Čl. 20 odst. 2 |Čl. 17a odst. 4 | Čl. 20 odst. 3 |Čl. 17b odst. 1 | Čl. 21 odst. 1 první pododstavec |Čl. 17b odst. 2 | Čl. 21 odst. 1 druhý pododstavec |Čl. 17b odst. 3 | Čl. 21 odst. 2 |Čl. 17b odst. 4 | Čl. 21 odst. 3 |Čl. 17b odst. 5 | Čl. 21 odst. 4 |Čl. 17b odst. 6 | Čl. 21 odst. 5 |Čl. 17b odst. 7 | Čl. 21odst. 6 |Čl. 17b odst. 8 | Čl. 21 odst. 7 |Čl. 18 odst. 1 písm. a) | — |Čl. 18 odst. 1 písm. b) bod i) | Čl. 22 odst. 1 |Čl. 18 odst. 1 písm. b) bod ii) | Čl. 22 odst. 2 |Čl. 18 odst. 1 písm. c) | Čl. 22 odst. 3 |Čl. 18 odst. 2 | — |Čl. 18 odst. 3 | Článek 23 |Čl. 18 odst. 4 | Čl. 24 odst. 1 |Čl. 18 odst. 5 | Čl. 24 odst. 2 |Čl. 18 odst. 6 | Čl. 24 odst. 3 |— | Článek 25 |— | Článek26 |— | Článek 27 |— | Článek 28 |Článek 19 | Článek 29 |— | Příloha I |— | Příloha II |--------------------------------------------------


title: Směrnice Komise 98/54/ES ze dne 16. července 1998, kterou se mění směrnice 71/250/EHS, 72/199/EHS, 73/46/EHS a zrušuje směrnice 75/84/EHSText s významem pro EHP

text:
Důležité právní upozornění

|

31998L0054

Úřední věstník L 208 , 24/07/1998 S. 0049 - 0050

		Směrnice Komise 98/54/ESze dne 16. července 1998,kterou se mění směrnice 71/250/EHS, 72/199/EHS, 73/46/EHS a zrušuje směrnice 75/84/EHS(Text s významem pro EHP)KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,s ohledem na směrnici Rady 70/373//EHS ze dne 20. července 1970, kterou se zavádí metody odběru vzorků a analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv [1], naposledy pozměněnou aktem o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska, a zejména na článek 2 uvedené směrnice,vzhledem k tomu, že směrnice 70/373/EHS stanoví, že úřední kontroly krmiv za účelem ověření souladu s požadavky stanovenými právními a správními předpisy týkajícími se jejich jakosti a složení musí být prováděny pomocí metod Společenství pro odběr vzorků a analýzu;vzhledem k tomu, že první směrnice Komise 71/250/EHS ze dne 15. června 1971, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv [2], naposledy pozměněná směrnicí 81/680/EHS [3], definuje mimo jiné analytické metody pro stanovení obsahu alkaloidů v lupině; že směrnice Rady 74/63/EHS ze dne 17. prosince 1973 o stanovení nejvyšších přípustných úrovní nežádoucích látek nebo produktů v krmivech [4], naposledy pozměněná směrnicí Komise 97/8/ES [5], nevyžaduje, aby byla krmiva úředně kontrolována na přítomnost alkaloidů v lupině; že analytická metoda Společenství pro úřední kontrolu obsahu alkaloidů v lupině tudíž není nezbytná a bylo by vhodné ji zrušit;vzhledem k tomu, že třetí směrnice Komise 72/199/EHS ze dne 27. dubna 1972, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv [6], naposledy pozměněná směrnicí 93/28/ES [7], definuje mimo jiné analytické metody pro zjišťování a identifikaci antibiotik ze skupiny tetracyklinů, pro stanovení obsahu chlortetracyklinu, oxytetracyklinu a tetracyklinu a pro stanovení obsahu oleandomycinu; že uvedené metody již nevyhovují účelům směrnice Rady 70/524/EHS ze dne 23. listopadu 1970 o doplňkových látkách v krmivech [8], naposledy pozměněné směrnicí Komise 98/19/ES [9]; že popsané metody se již v důsledku vývoje vědeckých a technických poznatků nedají použít k jiným účelům; že je tudíž vhodné tyto metody zrušit;vzhledem k tomu, že čtvrtá směrnice Komise 73/46/EHS ze dne 5. prosince 1972, kterou se stanoví analytické metodySpolečenství pro úřední kontrolu krmiv [10], naposledy pozměněná směrnicí 92/89/ES [11], definuje mimo jiné analytické metody pro stanovení obsahu thiaminu (vitamínu B1, aneurinu) a stanovení obsahu kyseliny askorbové a kyseliny dehydroaskorbové (vitamínu C); že uvedené metody již nevyhovují zamýšlenému účelu a v důsledku vývoje vědeckých a technických poznatků byly překonány; že je proto vhodné tyto metody zrušit;vzhledem k tomu, že šestá směrnice Komise 75/84/EHS ze dne 20. prosince 1974, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv [12], naposledy pozměněná směrnicí 81/680/EHS, definuje analytické metody pro stanovení obsahu buchinolátu, sulfaquinoxalinu a furazolidonu; že uvedené metody již nevyhovují účelům směrnice 70/524/EHS; že existují důvody domnívat se, že tyto metody na základě vývoje vědeckých a technických poznatků poskytují nesprávné výsledky; že je výhodnější raději nemít stanovenu žádnou analytickou metodu, než metodu, která poskytuje chybné výsledky; že je proto vhodné tyto metody zrušit;vzhledem k tomu, že v souladu se směrnicí Rady 95/53/ES ze dne 25. října 1995, kterou se stanoví zásady organizace úředních kontrol v oblasti výživy zvířat [13], a zejména v souladu s článkem 18 uvedené směrnice, zajistí členské státy v případě neexistence metod Společenství pro odběr vzorků a analýzu, aby byly užívány analytické metody vyhovující normám, které uznávají mezinárodní orgány nebo, nejsou-li tyto k dispozici, metody vyhovující vědecky uznávaným pravidlům;vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro krmiva,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Směrnice 71/250/EHS se mění takto:1. V článku 1 se zrušují slova "jakož i stanovení obsahu alkaloidů v lupině".2. V příloze uvedené směrnice se zrušuje bod 15 "Stanovení obsahu alkaloidů v lupině".Článek 2Směrnice 72/199/EHS se mění takto:1. V článku 2 se zrušují slova "stanovení a identifikaci tetracyklinových antibiotik, jakož i" a "chlortetracyklinu, oxytetracyklinu, tetracyklinu, oleandomycinu".2. V příloze II uvedené směrnice se zrušují bod 1 "Stanovení a identifikace tetracyklinových antibiotik", bod 2 "Stanovení chlortetracyklinu, oxytetracyklinu a tetracyklinu" a bod 3 "Stanovení oleandomycinu".Článek 3Směrnice 73/46/EHS se mění takto:1. V článku 2 se zrušují slova "thiaminu (aneurin, vitamín B1), askorbové a dehydroaskorbové kyseliny (vitamín C)".2. V příloze II uvedené směrnice se zrušují bod 2 "Stanovení thiaminu (vitamín B1, aneurin)" a bod 3 "Stanovení kyseliny askorbové a dehydroaskorbové (vitamínu C)".Článek 4Zrušuje se směrnice 75/84/EHS.Článek 5Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději šest měsíců od vstupu této směrnice v platnost. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Tato opatření přijatá členskými musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.Článek 6Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 16. července 1998.Za KomisiFranz Fischlerčlen Komise[1] Úř. věst. L 170, 3.8.1970, s. 2.[2] Úř. věst. L 155, 12.7.1971, s. 13.[3] Úř. věst. L 246, 29.8.1981, s. 32.[4] Úř. věst. L 38, 11.2.1974, s. 31.[5] Úř. věst. L 48, 19.2.1997, s. 22.[6] Úř. věst. L 123, 29.5.1972, s. 6.[7] Úř. věst. L 179, 22.7.1993, s. 8.[8] Úř. věst. L 270, 14.12.1970, s. 1.[9] Úř. věst. L 96, 28.3.1998, s. 39.[10] Úř. věst. L 83, 30.3.1973, s. 21.[11] Úř. věst. L 344, 26.11.1992, s. 35.[12] Úř. věst. L 32, 5.2.1975, s. 27.[13] Úř. věst. L 265, 8.11.1995, s. 17.--------------------------------------------------


title: Směrnice Rady 92/60/EHS ze dne 30. června 1992, kterou se mění směrnice 90/425/EHS o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu

text:
Důležité právní upozornění

|

31992L0060

Úřední věstník L 268 , 14/09/1992 S. 0075 - 0076 Finské zvláštní vydání: Kapitola 3 Svazek 45 S. 0074  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 3 Svazek 45 S. 0074

		Směrnice Rady 92/60/EHSze dne 30. června 1992,kterou se mění směrnice 90/425/EHS o veterinárních a zootechnických kontrolách v obchodu s některými živými zvířaty a produkty uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhuRADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 43 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise [1],s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],vzhledem k tomu, že Společenství má přijmout opatření určená k postupnému vytváření vnitřního trhu v období do 31. prosince 1992;vzhledem k tomu, že směrnice 90/425/EHS [3] stanoví, že na hranicích uvnitř Společenství se již neprovádějí veterinární kontroly určitých živých zvířat a produktů živočišného původu;vzhledem k tomu, že od přijetí směrnice 90/425/EHS Rada stanovila zásady organizace veterinárních kontrol živých zvířat a produktů živočišného původu dovážených do Společenství ze třetích zemí; že v této souvislosti by měla být zohledněna směrnice Rady 90/675/EHS ze dne 10. prosince 1990, kterou se stanoví zásady organizace veterinární kontroly produktů dovážených do Společenství ze třetích zemí [4], a směrnice Rady 91/496/EHS ze dne 15. července 1991, kterou se stanoví zásady organizace veterinárních kontrol zvířat dovážených do Společenství ze třetích zemí a kterou se mění směrnice 89/662/EHS, 90/425/EHS a 90/675/EHS [5];vzhledem k tomu, že podle čl. 21 čtvrtého pododstavce směrnice 90/452/EHS je třeba zahrnout živá zvířata a produkty živočišného původu do oblasti působnosti uvedené směrnice a směrnice Rady 89/662/EHS ze dne 11. prosince 1989 o veterinárních kontrolách v obchodu uvnitř Společenství s cílem dotvoření vnitřního trhu [6], na něž se uvedené směrnice nevztahují;vzhledem k tomu, že článek 25 směrnice 90/425/EHS stanoví, že musí být určen režim, který se použije, až přechodná ustanovení stanovená v článku 24 pozbudou účinnosti; že v této souvislosti by měl být vzat na vědomí jak pokrok učiněný ve Společenství, pokud jde o přijímání pravidel týkajících se živých zvířat a produktů živočišného původu ze třetích zemí, tak harmonizace opatření pro tlumení slintavky a kulhavky a moru prasat, konkrétně směrnice Rady 90/423/EHS ze dne 26. června 1990, kterou se mění směrnice 85/511/EHS, kterou se zavádějí opatření Společenství pro tlumení kulhavky a slintavky, směrnice 64/432/EHS o veterinárních otázkách obchodu se skotem a prasaty uvnitř Společenství a směrnice 72/462/EHS o veterinárních a hygienických otázkách dovozu skotu, prasat a čerstvého masa nebo masných výrobků ze třetích zemí [7] a směrnice Rady 91/685/EHS ze dne 11. prosince 1991, kterou se mění směrnice 80/217/EHS, kterou se zavádějí opatření Společenství pro tlumení klasického moru prasat [8];vzhledem k tomu, že zejména s ohledem na pokrok učiněný při harmonizaci veterinárních pravidel by měly by být zrušeny veterinární kontroly všech živých zvířat a živočišných produktů, prováděných na hranicích mezi státy Společenství od 1. července 1992;vzhledem k tomu, že však musí být stanovena zvláštní pravidla týkající se veterinárních kontrol pohybu zvířat v zájmovém chovu, doprovázených fyzickou osobou a podléhajících její odpovědnosti, kdy takový pohyb není předmětem obchodní transakce,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Směrnice 90/425/EHS se mění takto:1. v článku 1 se doplňuje nový pododstavec, který zní:"Tato směrnice se nepoužije na veterinární kontroly pohybu mezi členskými státy zvířat v zájmovém chovu, doprovázených fyzickou osobou a podléhajících její odpovědnosti, jestliže takový pohyb není předmětem obchodní transakce.";2. v čl. 7 odst. 2 se datum "1. ledna 1993" nahrazuje datem "1. července 1992";3. v článku 21 se v prvním pododstavci zrušují slova "až do 31. prosince 1992";4. v článku 21 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:"Členské státy sdělí Komisi a ostatním členským státům podmínky a postupy pro obchodování se zvířaty a produkty uvedenými v prvním pododstavci.";5. v článku 21 se ve čtvrtém pododstavci zrušuje poslední věta;6. článek 22 se nahrazuje tímto:"Článek 221. Členské státy předloží Komisi podle harmonizovaného vzoru hlavní informace týkající se kontrol prováděných podle této směrnice.2. Komise prověří informace uvedené v odstavci 1 v rámci Stálého veterinárního výboru. Může přijmout vhodná opatření postupem podle článku 18.3. Prováděcí pravidla k tomuto článku, zejména četnost sdělování informací, vzor, jenž má být použit, a typ požadovaných informací se stanoví postupem podle článku 18.";7. článek 24 se nahrazuje tímto:"Článek 24Aby se umožnilo postupné provádění kontrolního režimu stanoveného touto směrnicí, mohou členské státy do 31. prosince 1992 provádět:- kontroly dokladů během přepravy zvířat a produktů zahrnutých do příloh A a B nebo dovážených ze třetích zemí,- namátkové veterinární kontroly nediskriminačního charakteru během přepravy zvířat a produktů zahrnutých do přílohy B";8. článek 25 se zrušuje;9. v příloze B se část A nahrazuje tímto:"A. Veterinární předpisy – Ostatní živá zvířata nezahrnutá do přílohy A části I.";10. v příloze B se část B nahrazuje tímto:"B. Veterinární předpisy – Sperma, vajíčka a embrya nezahrnutá do přílohy A.I.".Článek 21. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1992. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Tato opatření přijatá členskými státy musejí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.Článek 3Tato směrnice je určena členským státům.V Lucemburku dne 30. června 1992.Za RadupředsedaArlindo Marques Cunha[1] Úř. věst. C 122, 14.5.1992, s, 18.[2] Úř. věst. C 176, 13.7.1992.[3] Úř. věst. L 224, 18.8.1990, s. 29. Směrnice naposledy pozměněna směrnicí 91/628/EHS (Úř. věst. L 340, 11.12.1991, s. 17).[4] Úř. věst. L 373, 31.12.1990, s. 1.[5] Úř. věst. L 268, 24.9.1991, s. 56.[6] Úř. věst. L 395, 30.12.1989, s. 13.[7] Úř. věst. L 224, 18.8.1990, s. 13.[8] Úř. věst. L 377, 31.12.1991, s. 1.--------------------------------------------------


Důležité právní upozornění

|

32000L0007

Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/7/ES ze dne 20. března 2000 o rychloměrech dvoukolových a tříkolových motorových vozidel a o změně směrnice Rady 92/61/EHS o schvalování typu dvoukolových a tříkolových motorových vozidel

Úřední věstník L 106 , 03/05/2000 S. 0001 - 0006 CS.ES Kapitola 13 Svazek 25 S. 123  - 128 ET.ES Kapitola 13 Svazek 25 S. 123  - 128 HU.ES Kapitola 13 Svazek 25 S. 123  - 128 LT.ES Kapitola 13 Svazek 25 S. 123  - 128 LV.ES Kapitola 13 Svazek 25 S. 123  - 128 MT.ES Kapitola 13 Svazek 25 S. 123  - 128 PL.ES Kapitola 13 Svazek 25 S. 123  - 128 SK.ES Kapitola 13 Svazek 25 S. 123  - 128 SL.ES Kapitola 13 Svazek 25 S. 123  - 128

		Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/7/ESze dne 20. března 2000o rychloměrech dvoukolových a tříkolových motorových vozidel a o změně směrnice Rady 92/61/EHS o schvalování typu dvoukolových a tříkolových motorových vozidelEVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise [1],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],v souladu s postupem podle článku 251 Smlouvy [3],vzhledem k těmto důvodům:(1) Bezpečnost provozu na pozemních komunikacích je základním cílem Společenství, což s ohledem na výchovu zvláště mladých lidí ke správnému chování v silničním provozu vyžaduje, aby rychlost byla sledována a aby byla kontrolována rychloměrem.(2) Technické právní předpisy pro bezpečnost provozu na pozemních komunikacích by měly být přijímány soudržným způsobem formou souborů směrnic tak, aby se zvýšilo veřejné povědomí o příspěvku Evropské unie ke zvyšování bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích.(3) V každém členském státě musí mít dvoukolová a tříkolová motorová vozidla z hlediska rychloměrů určité technické vlastnosti stanovené jako povinné požadavky, které se v jednotlivých členských státech liší; tyto odlišnosti vytvářejí překážku vnitřnímu trhu Společenství.(4) Tyto překážky fungování trhu lze odstranit tím, že všechny členské státy zavedou stejné požadavky namísto svých stávajících vnitrostátních právních a správních předpisů.(5) Tato směrnici se řadí ke zvláštním směrnicím, kterým je třeba vyhovět podle článku 4 směrnice Rady 92/61/EHS ze dne 30. června 1992 týkající se schvalování typu dvoukolových a tříkolových motorových vozidel [4].(6) Zavedení harmonizovaných požadavků na rychloměry u dvoukolových a tříkolových motorových vozidel je zapotřebí proto, aby bylo možno použít u všech typů vozidel postup schvalování typu zavedený směrnicí 92/61/EHS.(7) V souladu se zásadami subsidiarity a proporcionality podle článku 6 Smlouvy nemůže být cílů dotyčné akce, totiž ES schválení typu vozidla, dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, a proto, z důvodu rozsahu a účinků této akce, jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství. Tato směrnice se omezuje na minimum potřebné k dosažení takového cíle a nepřekročí rámec toho, co je nezbytné k tomuto účelu.(8) K usnadnění přístupu na trhy třetích zemí se jeví nezbytné zajistit rovnocennost požadavků této směrnice s požadavky předpisu Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů č. 39 (dále jen předpis EHK OSN č. 39).(9) Členské státy Evropské unie musí co nejdříve dojednat takovou změnu předpisu EHK OSN č. 39, aby byl v souladu s touto směrnicí.(10) Směrnici 92/61/ES je proto třeba změnit,PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:Článek 11. Tato směrnice se vztahuje na rychloměry vozidel všech druhů podle článku 1 směrnice 92/61/EHS.2. Veškerá vozidla spadající do oblasti působnosti směrnice 92/61/EHS musí být vybavena rychloměrem, který vyhovuje požadavkům přílohy této směrnice.Článek 2Postupy pro udělení dílčího schválení typu dvoukolového nebo tříkolového motorového vozidla z hlediska rychloměru a podmínky volného pohybu těchto vozidel jsou stanoveny v kapitolách II a III směrnice 92/61/ES.Článek 3V souladu s článkem 11 směrnice 92/61/EHS se uznává rovnocennost požadavků stanovených touto směrnicí s požadavky stanovenými v předpisu EHK OSN č. 39, ve znění poslední verze přijaté Společenstvím.Orgány členských států, které udělují schválení typu, uznávají schválení typu a značky schválení typu udělené podle požadavků zmíněného předpisu č. 39, v rámci jeho oblasti působnosti, jako alternativu k odpovídajícím schválením typu a značkám schválení typu uděleným podle této směrnice.Článek 4Změny nezbytné pro zohlednění změn předpisu EHK OSN č. 39 a pro přizpůsobení přílohy technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [5].Článek 5Směrnice 92/61/EHS se mění takto:1. V příloze I se položka č. 45 "Rychloměr a počítadlo kilometrů pro motocykly, motorové tříkolky a čtyřkolky" nahrazuje slovem "Rychloměr" a zkratka "CONF" se nahrazuje zkratkou "SD".2. V příloze II se část A mění takto:a) v bodě 4.7 se slova "Rychloměr a počítadlo kilometrů: ano/ne1" nahrazují slovem "Rychloměr";b) vkládají se nové body, které znějí:"4.7.3 Fotografie nebo nákresy úplného systému4.7.4 Rozsah zobrazovaných rychlostí4.7.5 Dovolená odchylka měřicího systému rychloměru4.7.6 Technická konstanta rychloměru4.7.7 Způsob funkce a popis pohonného mechanismu4.7.8 Celkový převodový poměr pohonného mechanismu".3. V příloze III část B se položka č. 10.12 "Rychloměr a počítadlo kilometrů pro motocykly, motorové tříkolky a čtyřkolky" nahrazuje slovem "Rychloměr" a zkratka "CONF" se nahrazuje zkratkou "SD".Článek 61. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 2001. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.3. Od 1. ledna 2001 již nesmějí členské státy z důvodů týkajících se rychloměrů zakázat první uvedení vozidel, která vyhovují požadavkům této směrnice, do provozu.4. Členské státy použijí požadavky stanovené v prvém pododstavci odstavce 1 od 1. července 2001, s výjimkou mopedů, pro něž se tyto požadavky použijí od 1. července 2002.Článek 7Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.Článek 8Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 20. března 2000.Za Evropský parlamentpředsedkyněN. FontaineZa RadupředsedaJ. Gama[1] Úř. věst. C 212, 8.7.1998, s. 7.[2] Úř. věst. C 40, 15.2.1999, s. 1.[3] Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 12. ledna 1999 (Úř. věst. C 104, 14.4.1999, s. 19) potvrzené dne 27. října 1999; společný postoj Rady ze dne 20. května 1999 (Úř. věst. C 232, 13.8.1999, s. 1) a rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 27. října 1999 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku).[4] Úř. věst. L 225, 10.8.1992, s. 72. Směrnice naposledy pozměněná aktem o přistoupení z roku 1994.[5] Úř. věst. L 42, 23.2.1970, s. 1. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 98/91/ES (Úř. věst. L 11, 16.1.1999, s. 25).--------------------------------------------------PŘÍLOHA1. DefinicePro účely této směrnice:1.1 "typem vozidla z hlediska rychloměru" 1.1.1 označení rozměru pneumatik vybraných z rozsahu standardně montovaných pneumatik;1.1.2 celkový převodový poměr na rychloměr, včetně jakéhokoli vyrovnávacího převodu;1.1.3 typ rychloměru charakterizovaný:1.1.3.1 dovolenou odchylkou měřicího mechanismu rychloměru,1.1.3.2 technickou konstantou rychloměru,1.1.3.3 zobrazovaným rozsahem rychlostí.1.2 "Standardně montovanými pneumatikami"  se rozumí typ (typy) pneumatik určený výrobcem pro dotyčný typ vozidla a uvedený v informačním dokumentu podle přílohy směrnice 92/61/EHS.Za standardně montované pneumatiky se nepovažují zimní pneumatiky.1.3 "Normálním provozním tlakem"  se rozumí tlak v pneumatice ve studeném stavu udaný výrobcem vozidla, zvýšený o 0,2 baru.1.4 "Rychloměrem"  se rozumí část zařízení určená k informování řidiče o rychlosti jeho vozidla v kterémkoli okamžiku.1.4.1 "Dovolenou odchylkou měřicího mechanismu rychloměru"  se rozumí přesnost vlastního přístroje rychloměru vyjádřená horní a dolní mezí údaje pro rozsah vstupních rychlostí.1.4.2 "Technickou konstantou rychloměru"  se rozumí poměr mezi vstupními otáčkami nebo impulsy za minutu a stanovenou indikovanou rychlostí.1.5 "Pohotovostní hmotností"  se rozumí hmotnost podle definice v poznámce d v bodě 2 přílohy II směrnice 92/61/ES.2. Požadavky2.1 Stupnice rychloměru musí být umístěna v přímém zorném poli řidiče a musí být zřetelně čitelná jak za dne, tak i v noci. Rozsah indikovaných rychlostí musí být dostatečně široký, aby zahrnul maximální rychlost dotyčného vozidla udanou výrobcem.2.2 Pokud má rychloměr místo digitálního indikátoru stupnici, musí být stupnice zřetelně dělená.2.2.1 U rychloměrů určených pro motocykly a motorové tříkolky musí mít stupnice hodnotu dílku 1 km/h, 2 km/h, 5 km/h nebo 10 km/h. Rychlost musí být indikována takto:2.2.1.1 pokud maximální hodnota na stupnici nepřekračuje 200 km/h, jsou číselné údaje rychlosti vyznačeny v intervalech nejvýše 20 km/h;2.2.1.2 pokud maximální hodnota na stupnici překračuje 200 km/h, jsou číselné údaje rychlosti vyznačeny v intervalech nejvýše 30 km/h;2.2.2 u rychloměrů určených pro mopedy musí být maximální rychlost vyznačená na stupnici nejvýše 80 km/h; hodnoty dílků musí být 1 km/h, 2 km/h, 5 km/h nebo 10 km/h a hodnoty rychlosti na stupnici musí být vyznačeny v intervalech nejvýše 10 km/h.Dále platí, že na stupnici musí být zřetelně vyznačena hodnota rychlosti 45 km/h (nebo 25 km/h u mopedů malého výkonu);2.2.3 pokud je vozidlo určeno k prodeji v členském státu, kde se užívají britské míry, musí být indikátor rychloměru dělen v mph (míle za hodinu) s hodnotou dílku 1 mph, 2 mph, 5 mph nebo 10 mph. Vyznačené intervaly hodnot rychlosti nesmějí překročit 20 mph a musí začínat u 10 mph nebo u 20 mph;2.2.4 vyznačené číselné hodnoty rychlosti nemusí být uváděny v pravidelných intervalech.2.3 Přesnost rychloměru se ověřuje následujícím postupem:2.3.1 pneumatiky musí být jedněmi z typů standardně montovaných na vozidlo, jak uvádí bod 1.2. Zkouší se s každým typem rychloměru, který je výrobcem určen pro montáž;2.3.2 zatížení na hřídeli kola, které pohání rychloměr, musí odpovídat hmotnosti v pohotovostním stavu;2.3.3 referenční teplota v místě rychloměru musí být (296 ± 5) K;2.3.4 při každé zkoušce musí být v pneumatikách normální provozní tlak, jak je uveden v bodu 1.3;2.3.5 Vozidlo se zkouší při následujících rychlostech:Maximální rychlost (Vmax) udaná výrobcem (km/h) | Zkušební rychlost (km/h) |Vmax ≤ 45 | 80 % Vmax |45 < Vmax ≤ 100 | 40 a 80 % Vmax (pokud je výsledná zkušební rychlost ≥ 55) |100 ≤ Vmax ≤ 150 | 40, 80 a 80 % Vmax (pokud je výsledná zkušební rychlost ≥ 100) |150 < Vmax | 40, 80 a 120 |2.3.6 kontrolní přístroj užitý k měření skutečné rychlosti vozidla musí mít přesnost nejméně ± 0, 5 %;2.3.6.1 pokud se zkouší na dráze, musí být její povrch plochý a suchý a musí zajišťovat dostatečnou přilnavost;2.3.6.2 pokud je ke zkoušce užit válcový dynamometr, musí mít jeho válce průměr nejméně 2 m; v případě rychloměrů určených pro mopedy je možno zkoušet na válcích o průměru nejméně 400 mm;2.3.7 indikovaná rychlost nesmí být nikdy nižší, než je skutečná rychlost; se zřetelem na zkušební hodnoty podle bodu 2.3.5 musí být mezi rychlostí V1 odečítanou na rychloměru a skutečnou rychlostí V2 následující vztah:0 ≤ (V1 – V2) ≤ 0,1 · V2 + 4 km/h.3. Shodnost výroby3.1 Shodnost výroby se ověřuje na základě přílohy VI směrnice 92/61/EHS.3.2 Výrobní vzorky se považují za vyhovující požadavkům této směrnice, pokud za podmínek podle bodů 2.3.1 až 2.3.6 je vztah mezi odečítanou rychlostí na rychloměru V1 a skutečnou rychlostí V2:0 ≤ (V1 – V2) ≤ 0,1 · V2 + 4 km/h pro mopedya0 ≤ (V1 – V2) ≤ 0,1 · V2 + 8 km/h pro motocykly a motorové tříkolky.--------------------------------------------------Dodatek 1INFORMAČNÍ DOKUMENTpro typ dvoukolového nebo tříkolového motorového vozidla z hlediska montáže rychloměru(musí být přiložen k žádosti o dílčí schválení typu, pokud se je podávána odděleně od žádosti o schválení typu vozidla)Pořadové č. … (přidělené žadatelem)Žádost o dílčí schválení typu dvoukolového nebo tříkolového motorového vozidla z hlediska montáže rychloměru musí obsahovat informace stanovené v části A přílohy II směrnice 92/61/EHS v těchto bodech:0.10.20.50.62.12.1.14.7 až 4.7.85.25.2.2--------------------------------------------------Dodatek 2CERTIFIKÁT DÍLČÍHO SCHVÁLENÍ TYPUdvoukolového nebo tříkolového motorového vozidlaz hlediska montáže rychloměruVZOR+++++ TIFF +++++--------------------------------------------------


title: Směrnice Komise 2011/90/EU ze dne 14. listopadu 2011 , kterou se mění část II přílohy I směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES, kterou se stanoví dodatečné předpoklady pro výpočet roční procentní sazby nákladů Text s významem pro EHP

text:
               15.11.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 296/35

         SMĚRNICE KOMISE 2011/90/EU
   ze dne 14. listopadu 2011,
   kterou se mění část II přílohy I směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES, kterou se stanoví dodatečné předpoklady pro výpočet roční procentní sazby nákladů
   (Text s významem pro EHP)
   EVROPSKÁ KOMISE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
   s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS (1) (směrnice o spotřebitelském úvěru), a zejména na čl. 19 odst. 5 uvedené směrnice,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Ze zkušeností, které členské státy získaly při provádění směrnice 2008/48/ES, vyplývá, že předpoklady stanovené v části II přílohy I uvedené směrnice nejsou dostačující pro výpočet roční procentní sazby nákladů jednotným způsobem a navíc již přestaly odpovídat obchodní situaci na trhu.

               (2)

               Je nezbytné tyto předpoklady doplnit stanovením nových předpokladů týkajících se norem pro výpočet roční procentní sazby u úvěrů bez pevně stanovené doby trvání či opakovaně plně splatných. Je rovněž nezbytné stanovit normy pro stanovení termínů prvního čerpání úvěru a splátek, jež má spotřebitel provést.

               (3)

               Část II přílohy I směrnice 2008/48/ES by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna.

               (4)

               Opatření stanovená touto směrnicí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle čl. 25 odst. 1 směrnice 2008/48/ES a ani Evropský parlament, ani Rada nevyjádřily nesouhlas s těmito opatřeními,

         PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   Část II přílohy I směrnice 2008/48/ES se mění v souladu s přílohou této směrnice.
   Článek 2
   1.   Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 31. prosince 2012. Neprodleně o tom informují Komisi.
   Použijí tyto předpisy ode dne 1. ledna 2013.
   Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
   2.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
   Článek 3
   Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 4
   Tato směrnice je určena členským státům.

      V Bruselu dne 14. listopadu 2011.

            Za Komisi

         José Manuel BARROSO

            předseda

      (1)  Úř. věst. L 133, 22.5.2008, s. 66.

      PŘÍLOHA
      Část II přílohy I směrnice 2008/48/ES se nahrazuje tímto:

                     „II.

                     Dodatečné předpoklady pro výpočet roční procentní sazby nákladů se stanoví takto:

                                 a)

                                 Dává-li úvěrová smlouva spotřebiteli volnost v čerpání, považuje se celková výše úvěru za vyčerpanou okamžitě a v plné výši.

                                 b)

                                 Dává-li úvěrová smlouva spotřebiteli obecně volnost v čerpání, avšak u různých způsobů čerpání stanoví omezení částky nebo období, považuje se celková výše úvěru za vyčerpanou k nejbližšímu datu stanovenému ve smlouvě a v souladu s těmito omezeními čerpání.

                                 c)

                                 Stanoví-li úvěrová smlouva různé způsoby čerpání s různými poplatky nebo výpůjčními úrokovými sazbami, považuje se celková výše úvěru za vyčerpanou při nejvyšším poplatku a nejvyšší výpůjční úrokové sazbě uplatňované na nejpoužívanější mechanismus čerpání u tohoto druhu úvěrové smlouvy.

                                 d)

                                 V případě možnosti přečerpání se celková výše úvěru považuje za vyčerpanou v plné výši a na celou dobu trvání úvěrové smlouvy. Není-li doba trvání možnosti přečerpání známa, vypočítá se roční procentní sazba nákladů za předpokladu, že doba trvání úvěru je tři měsíce.

                                 e)

                                 V případě úvěrové smlouvy na dobu neurčitou, která nepředpokládá možnost přečerpání, se má za to:

                                             i)

                                             že je úvěr poskytnut na období jednoho roku počínaje datem prvního čerpání a že konečná splátka učiněná spotřebitelem vyrovná zůstatek kapitálu, úroků a případných dalších poplatků,

                                             ii)

                                             že kapitál je spotřebitelem splácen ve stejných měsíčních splátkách počínaje jeden měsíc po dni prvního čerpání. Nicméně v případech, kdy musí být kapitál plně splacen jedinou splátkou v rámci každého platebního období, se předpokládá, že následná čerpání a splácení celého kapitálu spotřebitelem probíhají po dobu jednoho roku. Úroky a další poplatky se použijí v souladu s uvedeným čerpáním a splácením kapitálu a v souladu s tím, jak stanoví úvěrová smlouva.

                                       Pro účely tohoto písmene se úvěrovou smlouvou na dobu neurčitou rozumí úvěrová smlouva bez pevně stanovené doby trvání a zahrnuje úvěry, které musí být plně splaceny v rámci určitého období nebo po něm, ale jakmile jsou splaceny, jsou přístupné k dalšímu čerpání.

                                 f)

                                 V případě úvěrových smluv jiných než možnost přečerpání a úvěrových smluv na dobu neurčitou uvedených v písmenech d) a e):

                                             i)

                                             jestliže datum nebo částka splátky kapitálu, kterou má spotřebitel provést, nelze zjistit, předpokládá se, že splátka je provedena k nejbližšímu datu stanovenému v úvěrové smlouvě a za nejnižší částku, kterou úvěrová smlouva stanoví,

                                             ii)

                                             jestliže datum uzavření úvěrové smlouvy není známo, předpokládá se, že den prvního čerpání je den, který vyplývá z nejkratšího intervalu mezi tímto datem a datem první platby, kterou má spotřebitel provést.

                                 g)

                                 Jestliže den nebo částku platby, kterou má spotřebitel provést, nelze zjistit na základě úvěrové smlouvy nebo předpokladů stanovených v písmenech d), e) nebo f), předpokládá se, že je platba provedena v souladu s daty a podmínkami požadovanými věřitelem a, nejsou-li tyto údaje známy:

                                             i)

                                             úrokové sazby se platí společně se splácením kapitálu,

                                             ii)

                                             neúrokové sazby vyjádřené jedinou sumou se platí v den uzavření úvěrové smlouvy,

                                             iii)

                                             neúrokové sazby vyjádřené jako několik plateb se platí v pravidelných intervalech počínaje dnem prvního vyplácení kapitálu a jestliže částka takových plateb není známa, předpokládá se, že se jedná o stejné částky,

                                             iv)

                                             konečná platba vyrovná zůstatek kapitálu, úroků a případných dalších poplatků.

                                 h)

                                 Pokud ještě nebyla dohodnuta horní hranice úvěru, předpokládá se ve výši 1 500 EUR.

                                 i)

                                 Jsou-li po omezenou dobu nebo pro omezenou částku nabízeny různé úrokové sazby a poplatky, považuje se za příslušnou úrokovou sazbu a poplatky nejvyšší sazba za celou dobu trvání úvěrové smlouvy.

                                 j)

                                 U smluv o spotřebitelském úvěru, u kterých je sjednána pevná výpůjční úroková sazba ve vztahu k počátečnímu období, na jehož konci je stanovena nová výpůjční úroková sazba, a ta je následně pravidelně upravována podle dohodnutého indexu, vychází výpočet roční procentní sazby z předpokladu, že na konci období s pevnou výpůjční úrokovou sazbou je výpůjční úroková sazba stejná jako v okamžiku výpočtu roční procentní sazby, na základě hodnoty indexu sjednaného v tomto okamžiku.“