title: Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/52/ES ze dne 21. května 2008 o některých aspektech mediace v občanských a obchodních věcech

text:
               24.5.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 136/3

      SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2008/52/ES
   ze dne 21. května 2008
   o některých aspektech mediace v občanských a obchodních věcech
   EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 61 písm. c) a čl. 67 odst. 5 druhou odrážku této smlouvy,
   s ohledem na návrh Komise,
   s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
   v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy (2),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Společenství si stanovilo za cíl udržovat a rozvíjet prostor svobody, bezpečnosti a práva, ve kterém je zajištěn volný pohyb osob. K tomuto účelu má Společenství mimo jiné přijímat opatření v oblasti soudní spolupráce v občanských věcech, která jsou nezbytná pro řádné fungování vnitřního trhu.

               (2)

               Velký význam má zásada přístupu ke spravedlnosti a Evropská rada vyzvala na svém zasedání v Tampere konaném ve dnech 15. a 16. října 1999 členské státy, aby na podporu lepšího přístupu ke spravedlnosti zavedly alternativní, mimosoudní řízení.

               (3)

               V květnu roku 2000 Rada přijala závěry o alternativních metodách urovnávání sporů v občanských a obchodních věcech, v nichž prohlásila, že stanovení základních zásad v této oblasti je důležitým krokem, který umožní náležitý vývoj a fungování mimosoudních řízení za účelem urovnávání sporů v občanských a obchodních věcech s cílem zjednodušit a zlepšit přístup ke spravedlnosti.

               (4)

               V dubnu roku 2002 představila Komise zelenou knihu o alternativním řešení sporů v občanských a obchodních věcech, která obsahuje přehled současného stavu alternativních metod řešení sporů v Evropské unii a dala podnět k rozsáhlým konzultacím s členskými státy a zúčastněnými subjekty o možných opatřeních na podporu využívání mediace.

               (5)

               Zajištění lepšího přístupu ke spravedlnosti je cíl, který tvoří součást politiky Evropské Unie pro vytvoření prostoru svobody, bezpečnosti a práva, a měl by zahrnovat přístup k soudním i mimosoudním metodám řešení sporů. Tato směrnice by měla přispět k řádnému fungování vnitřního trhu, zejména pokud jde o dostupnost mediačních služeb.

               (6)

               Mediace může představovat nákladově efektivní a rychlé mimosoudní řešení sporů v občanských a obchodních věcech prostřednictvím řízení, která jsou přizpůsobena potřebám stran sporu. U dohod vyplývajících z mediace je větší pravděpodobnost, že budou dobrovolně dodržovány a že bude mezi stranami zachován přátelský a udržitelný vztah. Tyto výhody jsou ještě výraznější v situacích, které vykazují přeshraniční prvky.

               (7)

               V zájmu další podpory využívání mediace a zajištění, aby se strany sporu, které využijí mediaci, mohly spolehnout na předvídatelný právní rámec, je nutné zavést rámcové právní předpisy, které upraví zejména klíčové aspekty občanského řízení.

               (8)

               Tato směrnice by se měla vztahovat pouze na mediaci v přeshraničních sporech, ale nic by nemělo bránit členským státům v tom, aby její ustanovení uplatňovaly i na vnitrostátní mediační řízení.

               (9)

               Tato směrnice by neměla nijak bránit používání moderních komunikačních technologií v mediačním řízení.

               (10)

               Tato směrnice by se měla vztahovat na řízení, v němž dvě nebo více stran přeshraničního sporu samy dobrovolně usilují o urovnání svého sporu s pomocí mediátora. Měla by se vztahovat na občanské a obchodní věci. Neměla by se však vztahovat na práva a povinnosti, o kterých strany nemohou podle rozhodného práva rozhodnout samy. Taková práva a povinnosti jsou zvláště časté v rodinném a pracovním právu.

               (11)

               Tato směrnice by se neměla vztahovat na předsmluvní jednání ani na adjudikační řízení, jako jsou některá řízení o soudním smíru, řízení o spotřebitelských stížnostech, rozhodčí řízení a znalecká určení, ani na řízení vedená osobami nebo subjekty, které vydávají formální doporučení ohledně řešení sporu, ať už právně závazná či nikoli.

               (12)

               Tato směrnice by se měla vztahovat na případy, kdy soud odkáže strany sporu na mediaci nebo kdy mediaci vyžaduje vnitrostátní právo. Kromě toho, pokud podle vnitrostátního práva může mediační funkci plnit soudce, měla by se vztahovat rovněž na mediaci vedenou soudcem, který není příslušný pro žádné soudní řízení týkající se dotyčné věci. Do její působnosti by však neměly spadat snahy o urovnání sporu vynakládané soudem či soudcem, kterému je daný spor předložen k řešení v soudním řízení, ani případy, kdy si příslušný soud či soudce vyžádají pomoc nebo poradenství kvalifikované osoby.

               (13)

               Mediace podle této směrnice by měla být dobrovolným řízením v tom smyslu, že strany sporu za ně samy odpovídají, mohou je organizovat podle svého uvážení a kdykoli je mohou ukončit. Soudy by však podle vnitrostátního práva měly mít možnost stanovit pro mediační řízení lhůty. Navíc by soudy měly mít možnost v případech, kdy je to vhodné, upozornit strany sporu na možnost mediace.

               (14)

               Nic v této směrnici by se rovněž nemělo dotýkat vnitrostátních právních předpisů, podle nichž je využití mediace povinné nebo je předmětem pobídek nebo sankcí, za předpokladu, že tyto právní předpisy nebrání stranám sporu ve výkonu jejich práva na přístup k soudnictví. Ničím v této směrnici by rovněž neměly být dotčeny stávající samoregulační mediační systémy, pokud se zabývají aspekty, které tato směrnice neupravuje.

               (15)

               S cílem zajistit právní jistotu by v této směrnici mělo být upraveno stanovení dne rozhodného pro určení, zda je spor, jejž se strany snaží urovnat pomocí mediace, přeshraničním sporem. Pokud neexistuje písemná dohoda, mělo by se mít za to, že strany souhlasí s použitím mediace v okamžiku, kdy učiní konkrétní úkon směřující k zahájení mediačního řízení.

               (16)

               Pro zajištění vzájemné důvěry, pokud jde o důvěrnost, o vliv na promlčení a prekluzi a o uznávání a výkon dohod vyplývajících z mediace, by členské státy měly veškerými prostředky, které považují za vhodné, podporovat odbornou přípravu mediátorů a zavádění účinných mechanismů kontroly kvality poskytovaných mediačních služeb.

               (17)

               Členské státy by měly stanovit takové mechanismy, které mohou zahrnovat použití tržních řešení, a nemělo by od nich být v této souvislosti požadováno žádné financování. Tyto mechanismy by měly mít za cíl zachovat pružnost mediačního řízení a autonomii stran a zajistit, že mediace bude vedena efektivně, nestranně a kompetentně. Mediátoři by měli být upozorněni na existenci Evropského kodexu chování pro mediátory, který by měl být rovněž zpřístupněn široké veřejnosti na internetu.

               (18)

               V oblasti ochrany spotřebitele přijala Komise doporučení (3), kterým se stanoví minimální kritéria kvality, jež by měly mimosoudní subjekty zapojené do řešení spotřebitelských sporů dohodou nabídnout uživatelům. Všichni mediátoři a organizace, na které se uvedené doporučení vztahuje, by měli být vyzváni k dodržování zásad, které jsou v něm stanoveny. Pro usnadnění šíření informací týkajících se těchto subjektů by Komise měla zřídit databázi mimosoudních řízení, která členské státy považují za řízení dodržující zásady uvedeného doporučení.

               (19)

               Mediace by neměla být považována za slabší alternativu soudního řízení v tom smyslu, že by dodržování dohod vyplývajících z mediace záviselo na dobré vůli stran. Členské státy by měly proto zajistit, že strany písemné dohody vyplývající z mediace mohou učinit obsah dohody vykonatelným. Členský stát by měl mít možnost odmítnout učinit dohodu vykonatelnou, pouze pokud je její obsah v rozporu s jeho právem, včetně jeho mezinárodního práva soukromého, nebo pokud jeho právo neumožňuje vykonatelnost obsahu konkrétní dohody. To může nastat v případě, kdy závazek uvedený v dohodě není vykonatelný z důvodu své povahy.

               (20)

               Obsah dohody vyplývající z mediace, která byla v některém členském státě učiněna vykonatelnou, by měl být uznán a prohlášen za vykonatelný v ostatních členských státech v souladu s platným právem Společenství nebo vnitrostátním právem. Může to být například na základě nařízení Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (4) nebo na základě nařízení Rady (ES) č. 2201/2003 ze dne 27. listopadu 2003 o příslušnosti a uznávání a výkonu rozhodnutí ve věcech manželských a ve věcech rodičovské zodpovědnosti (5).

               (21)

               Nařízení (ES) č. 2201/2003 výslovně stanoví, že k tomu, aby dohody mezi stranami mohly být vykonatelné v jiném členském státě, musí být vykonatelné v členském státě, ve kterém byly uzavřeny. Pokud tedy obsah dohody vyplývající z mediace ve věcech rodinného práva není vykonatelný v členském státě, v němž byla dohoda uzavřena a v němž byla podána žádost o vykonatelnost, neměla by tato směrnice podporovat strany sporu v obcházení práva tohoto členského státu získáním vykonatelnosti dohody v jiném členském státě.

               (22)

               Tato směrnice by se neměla dotýkat pravidel v členských státech týkajících se výkonu dohod vyplývajících z mediace.

               (23)

               V mediačním řízení je důležitá důvěrnost, a tato směrnice by proto měla stanovit minimální stupeň slučitelnosti pravidel občanského práva procesního, pokud jde o způsob, jak chránit důvěrnost mediace ve všech následných občanských a obchodních soudních či rozhodčích řízeních.

               (24)

               S cílem podpory stran ve využívání mediace by měly členské státy zajistit, že jejich právní úprava promlčení a prekluze nebrání stranám obrátit se na soud nebo využít rozhodčího řízení, pokud jejich pokus o mediaci selže. Členské státy by měly zajistit, že tohoto cíle bude dosaženo, přestože tato směrnice neharmonizuje vnitrostátní právní úpravu promlčení a prekluze. Touto směrnicí by neměla být dotčena ustanovení mezinárodních smluv o promlčení a prekluzi, jak jsou provedena ve členských státech, například v rámci právní úpravy dopravy.

               (25)

               Členské státy by měly podporovat informování široké veřejnosti o tom, jak kontaktovat mediátory a organizace poskytující mediační služby. Měly by rovněž vybízet osoby vykonávající právní praxi, aby své klienty o možnosti mediace informovaly.

               (26)

               V souladu s bodem 34 interinstitucionální dohody o zdokonalení tvorby právních předpisů (6) jsou členské státy vybízeny k tomu, aby jak pro sebe, tak i v zájmu Společenství sestavily vlastní tabulky, z nichž bude co nejvíce patrné srovnání mezi touto směrnicí a prováděcími opatřeními, a aby tyto tabulky zveřejnily.

               (27)

               Tato směrnice usiluje o prosazování základních práv a bere v úvahu zásady uznávané zejména Listinou základních práv Evropské unie.

               (28)

               Jelikož cíle této směrnice nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jej může být z důvodu rozsahu nebo účinků akce lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.

               (29)

               V souladu s článkem 3 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, oznámily tyto členské státy své přání účastnit se přijímání a používání této směrnice.

               (30)

               V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, se Dánsko neúčastní přijímání této směrnice a tato směrnice pro ně není závazná ani použitelná,

         PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   Cíl a oblast působnosti
   1.   Cílem této směrnice je usnadnit přístup k alternativnímu řešení sporů a podporovat smírné řešení sporů podporou využívání mediace a zabezpečením vyváženého vztahu mezi mediací a soudním řízením.
   2.   Tato směrnice se vztahuje na přeshraniční spory v občanských a obchodních věcech s výjimkou sporů týkajících se práv a povinností, o kterých nemohou strany podle rozhodného práva rozhodovat samy. Nevztahuje se zejména na daňové, celní či správní věci ani na odpovědnost státu za jednání a opominutí při výkonu státní moci (acta iure imperii).
   3.   Pro účely této směrnice se „členským státem“ rozumí kterýkoli členský stát s výjimkou Dánska.
   Článek 2
   Přeshraniční spory
   1.   Pro účely této směrnice se přeshraničním sporem rozumí spor, v němž má alespoň jedna ze stran sporu bydliště nebo se obvykle zdržuje v jiném členském státě než kterákoli jiná strana ke dni, ke kterému:

               a)

               strany souhlasí s využitím mediace po vzniku sporu;

               b)

               je mediace nařízena soudem;

               c)

               vnitrostátní právo stanoví povinnost využít mediace, nebo

               d)

               došlo k vyzvání stran pro účely článku 5.

         2.   Aniž je dotčen odstavec 1, považuje se pro účely článků 7 a 8 za přeshraniční rovněž spor, v němž je soudní nebo rozhodčí řízení navazující na mediaci mezi stranami zahájeno v jiném členském státě, než kde měly strany bydliště nebo se obvykle zdržovaly ke dni uvedenému v odst. 1 písm. a), b) nebo c).
   3.   Pro účely odstavce 1 a 2 se bydliště určuje podle článků 59 a 60 nařízení (ES) č. 44/2001.
   Článek 3
   Definice
   Pro účely této směrnice se použijí tyto definice:

               a)

               „Mediací“ se rozumí formální řízení, jakkoli nazvané nebo uváděné, ve kterém dvě nebo více stran sporu samy dobrovolně usilují o dosažení dohody o vyřešení sporu za pomoci mediátora. Toto řízení mohou zahájit strany sporu nebo může být navrženo či nařízeno soudem nebo stanoveno právem členského státu.
               Řízení zahrnuje mediaci vedenou soudcem, který není příslušný pro žádné soudní řízení týkající se dotčeného sporu. Tento pojem nezahrnuje pokusy příslušného soudu nebo soudce urovnat spor v průběhu soudního řízení týkajícího se dotčeného sporu.

               b)

               „Mediátorem“ se rozumí třetí osoba, která je požádána o účinné, nestranné a kvalifikované vedení mediace, bez ohledu na její označení nebo povolání v dotyčném členském státě a bez ohledu na způsob, jakým byla tato třetí osoba jmenována nebo požádána o vedení mediace.

         Článek 4
   Zajištění kvality mediace
   1.   Členské státy podporují všemi prostředky, které považují za vhodné, vypracovávání a dodržování dobrovolných kodexů chování mediátorů a organizací, které poskytují mediační služby, jakož i jiných účinných mechanismů kontroly kvality poskytovaných mediačních služeb.
   2.   Členské státy podporují úvodní i další odborné vzdělávání mediátorů s cílem zabezpečit pro strany účinné, nestranné a kvalifikované vedení mediací.
   Článek 5
   Přistoupení k mediaci
   1.   Soud, u kterého je podána žaloba, může ve vhodných případech a s ohledem na všechny okolnosti daného případu vyzvat strany, aby k řešení sporu využily mediace. Soud také může vyzvat strany, aby se zúčastnily informativního setkání o možnosti využití mediace, jestliže se taková setkání konají a jsou snadno přístupná.
   2.   Touto směrnicí nejsou dotčeny vnitrostátní právní předpisy, podle nichž je využití mediace povinné nebo je předmětem pobídek nebo sankcí, ať už před zahájením soudního řízení, nebo po jeho zahájení, za předpokladu, že tyto právní předpisy nebrání stranám sporu ve výkonu jejich práva na přístup k soudnictví.
   Článek 6
   Vykonatelnost dohod vyplývajících z mediace
   1.   Členské státy zajistí, aby strany, nebo jedna z nich s výslovným souhlasem ostatních, mohly žádat, aby byl obsah písemné dohody vyplývající z mediace učiněn vykonatelným. Obsah takové dohody nebude učiněn vykonatelným, pokud je v daném případě v rozporu s právem členského státu, v němž je žádost podávána, nebo pokud právo uvedeného členského státu neumožňuje jeho vykonatelnost.
   2.   Obsah dohody může učinit vykonatelným soud nebo jiný příslušný orgán rozsudkem nebo rozhodnutím nebo veřejnou listinou v souladu s právem členského státu, ve kterém je žádost podána.
   3.   Členské státy oznámí Komisi soudy nebo jiné orgány příslušné pro přijímání žádostí podle odstavců 1 a 2.
   4.   Tímto článkem nejsou dotčena pravidla použitelná na uznání a výkon dohody, jež byla učiněna vykonatelnou podle odstavce 1, v jiném členském státě.
   Článek 7
   Důvěrnost mediace
   1.   Vzhledem k tomu, že mediace má probíhat způsobem dodržujícím důvěrnost, zajistí členské státy, aby mediátoři ani osoby zúčastněné na správě mediačního řízení nebyli nuceni předkládat důkazy v občanských a obchodních soudních řízeních nebo v rozhodčích řízeních ohledně informací vyplývajících z mediace nebo souvisejících s mediačním řízením, pokud se strany nedohodnou jinak, a to s výjimkou případů, kdy:

               a)

               je to nutné z naléhavých důvodů veřejného pořádku dotčeného členského státu, zejména vyžaduje-li to zabezpečení ochrany nejlepších zájmů dětí nebo zabránění újmě na tělesné nebo duševní integritě člověka, nebo

               b)

               je zpřístupnění obsahu dohody vyplývající z mediace nutné k provedení nebo výkonu dané dohody.

         2.   Žádné ustanovení odstavce 1 členským státům nebrání v tom, aby na ochranu důvěrnosti mediace stanovily přísnější opatření.
   Článek 8
   Účinek mediace na běh promlčecích a prekluzních dob
   1.   Členské státy zajistí, aby stranám, jež si ve snaze o urovnání sporu zvolí mediaci, nebránilo v pozdějším zahájení soudních či rozhodčích řízení ve stejné věci uplynutí promlčecí nebo prekluzivní doby během mediačního řízení.
   2.   Odstavcem 1 nejsou dotčena ustanovení o promlčení nebo prekluzi obsažená v mezinárodních smlouvách, jichž jsou členské státy stranami.
   Článek 9
   Informování široké veřejnosti
   Členské státy podporují všemi prostředky, které považují za vhodné, zpřístupňování široké veřejnosti informací o tom, jak kontaktovat mediátory a organizace poskytující mediační služby, zejména prostřednictvím internetu.
   Článek 10
   Informace o příslušných soudech a orgánech
   Komise vhodnými prostředky zpřístupní veřejnosti informace o příslušných soudech nebo orgánech, které jí členské státy sdělí v souladu s čl. 6 odst. 3.
   Článek 11
   Přezkum
   Do 21. května 2016 předloží Komise Evropskému parlamentu, Radě a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o uplatňování této směrnice. Tato zpráva posoudí vývoj mediace v celé Evropské unii a dopad této směrnice v členských státech. V případě potřeby se ke zprávě připojí návrhy na změny této směrnice.
   Článek 12
   Provedení
   1.   Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 21. května 2011, s výjimkou článku 10, u kterého musí být souladu dosaženo do 21. listopadu 2010. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
   Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
   2.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
   Článek 13
   Vstup v platnost
   Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 14
   Určení
   Tato směrnice je určena členským státům.

      Ve Štrasburku dne 21. května 2008.

            Za Evropský parlament

            předseda

         H.-G. PÖTTERING

            Za Radu

            předseda

         J. LENARČIČ

      (1)  Úř. věst. C 286, 17.11.2005, s. 1.

      (2)  Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 29. března 2007 (Úř. věst. C 27 E, 31.1.2008, s. 129), společný postoj Rady ze dne 28. února 2008 (dosud nezveřejněný v Úředním věstníku) a postoj Evropského parlamentu ze dne 23. dubna 2008 (dosud nezveřejněný v Úředním věstníku).

      (3)  Doporučení Komise 2001/310/ES ze dne 4. dubna 2001 o zásadách pro mimosoudní orgány při řešení spotřebitelských sporů dohodou (Úř. věst. L 109, 19.4.2001, s. 56).

      (4)  Úř. věst. L 12, 16.1.2001, s. 1. Nařízení naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 1791/2006 (Úř. věst. L 363, 20.12.2006, s. 1).

      (5)  Úř. věst. L 338, 23.12.2003, s. 1. Nařízení ve znění nařízení (ES) č. 2116/2004 (Úř. věst. L 367, 14.12.2004, s. 1).

      (6)  Úř. věst. C 321, 31.12.2003, s. 1.


title: Směrnice Rady ze dne 12. června 1986 o mezních hodnotách a jakostních cílech pro vypouštění některých nebezpečných látek uvedených v seznamu I přílohy směrnice 76/464/EHS

text:
Důležité právní upozornění

|

31986L0280

Úřední věstník L 181 , 04/07/1986 S. 0016 - 0027 Finské zvláštní vydání: Kapitola 15 Svazek 7 S. 0134  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 15 Svazek 7 S. 0134

		Směrnice Radyze dne 12. června 1986o mezních hodnotách a jakostních cílech pro vypouštění některých nebezpečných látek uvedených v seznamu I přílohy směrnice 76/464/EHSRADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 100 a 235 této smlouvy,s ohledem na směrnici Rady 76/464/EHS ze dne 4. května 1976 o znečišťování některými nebezpečnými látkami vypouštěnými do vodního prostředí Společenství [1], a zejména na článek 6 uvedené směrnice,s ohledem na návrh Komise [2],s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [3],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],vzhledem k tomu, že za účelem ochrany vodního prostředí Společenství před znečišťováním některými nebezpečnými látkami zavádí článek 3 směrnice 76/464/EHS systém předem udělených povolení, která stanoví emisní normy pro vypouštění látek ze seznamu I přílohy uvedené směrnice; že článek 6 uvedené směrnice požaduje stanovení mezních hodnot pro tyto emisní normy a rovněž tak i jakostní cíle pro vodní prostředí zasažené vypouštěním těchto látek;vzhledem k tomu, že se od členských států požaduje uplatňování mezních hodnot, s výjimkou případů, kde mohou použít jakostní cíle;vzhledem k tomu, že nebezpečné látky, jichž se týká tato směrnice, byly vybrány hlavně na základě kritérií obsažených ve směrnici 76/464/EHS;vzhledem k tomu, že kvůli znečišťování vypouštěním těchto látek do vodního prostředí, způsobenému mnoha průmyslovými obory je nutné stanovit určité mezní hodnoty pro vypouštění podle průmyslových oborů a stanovit jakostní cíle pro vodní prostředí, do něhož jsou tyto látky vypouštěny;vzhledem k tomu, že cílem zavádění mezních hodnot a jakostních cílů je zabránit znečišťování různých částí vodního prostředí, které by mohlo být vypouštěním těchto látek zasaženo;vzhledem k tomu, že tyto mezní hodnoty a jakostní cíle jsou určovány k tomuto účelu a neslouží ke stanovení pravidel pro ochranu spotřebitele nebo obchodu s produkty pocházejícími z vodního prostředí;vzhledem k tomu, že je vhodné stanovit zásady pro podávání zpráv Komisi o každém vybraném a uplatňovaném jakostním cíli tak, aby členské státy mohly prokazovat dodržování jakostních cílů;vzhledem k tomu, že je nutné, aby členské státy zajistily, že opatření přijatá při provádění této směrnice nezpůsobí zvýšené znečišťování půdy nebo ovzduší;vzhledem k tomu, že pro účinné uplatňování této směrnice bude také prováděno monitorování vodního prostředí zasaženého vypouštěním uvedených látek členskými státy; že pravomoci k zavedení monitorování nejsou upraveny směrnicí 76/464/EHS; že jelikož Smlouva nestanoví pravomoci k tomuto účelu, použije se článek 235 Smlouvy;vzhledem k tomu, že v případě některých významných zdrojů znečišťování těmito látkami, u kterých nelze uplatnit mezní hodnoty Společenství nebo vnitrostátní emisní normy, budou připraveny zvláštní programy k odstranění tohoto znečišťování; že k tomu potřebné pravomoci nejsou ve směrnici 76/464/EHS obsaženy, že jelikož Smlouva neobsahuje zvláštní výkonné pravomoci k tomuto účelu, použije se článku 235 Smlouvy;vzhledem k tomu, že podzemní vody mohou být vyňaty z působnosti této směrnice, neboť podléhají směrnici 80/68/EHS [5];vzhledem k tomu, že pro účinné provádění této směrnice je důležité, aby Komise předávala Radě každých pět let srovnávací hodnocení provádění směrnice členskými státy;vzhledem k tomu, že tato směrnice bude na návrh Komise pozměňována a doplňována v souladu s vývojem vědeckých poznatků zejména o toxicitě, persistenci a akumulaci daných látek v živých organismech a sedimentech nebo v případě zdokonalení nejlepších dostupných technických prostředků; že je za tímto účelem nutné doplnit tuto směrnici ustanoveními o dalších nebezpečných látkách a pozměnit obsah příloh,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 11. Tato směrnice:- stanoví podle čl. 6 odst. 1 směrnice 76/464/EHS mezní hodnoty emisních norem látek uvedených v čl. 2 písm. a) pro vypouštění z průmyslových závodů, které jsou uvedeny v čl. 2 písm. e) této směrnice,- stanoví podle čl. 6 odst. 2 směrnice 76/464/EHS jakostní cíle pro látky uvedené v čl. 2 písm. a) této směrnice ve vodním prostředí,- stanoví podle čl. 6 odst. 4 směrnice 76/464/EHS lhůty pro splnění podmínek obsažených v povoleních vydaných příslušnými orgány členských států pro stávající vypouštění,- stanoví podle čl. 12 odst. 1 směrnice 76/464/EHS referenční metody stanovení obsahu látek uvedených ve čl. 2 písm. a) této směrnice při vypouštění do vodního prostředí,- stanoví podle čl. 6 odst. 3 směrnice 76/464/EHS monitorovací postup,- žádá členské státy, aby vzájemně spolupracovaly v případě vypouštění, které zasahuje vody více členských států,- nařizuje členským státům, aby vypracovaly programy k zamezení nebo odstranění znečišťování pocházejícího ze zdrojů uvedených v článku 5,- stanoví v příloze I obecná ustanovení, která platí pro všechny látky uvedené v čl. 2 písm. a) a která se vztahují zejména na mezní hodnoty emisních norem (část A), jakostní cíle (část B) a referenční metody stanovení (část C),- stanoví v příloze II zvláštní ustanovení použitelná pro každou jednotlivou látku, která rozšiřují a doplňují uvedené části.2. Tato směrnice se vztahuje na vody uvedené v článku 1 směrnice 76/464/EHS, s výjimkou podzemních vod.Článek 2Pro účely této směrnice se rozumí:a) "látkami" nebezpečné látky, které patří k třídám a skupinám látek obsažených v seznamu I přílohy směrnice 76/464/EEC a které jsou uvedeny v příloze II této směrnice,b) "mezními hodnotami" hodnoty stanovené pro každou látku uvedenou v písmenu a) a obsaženou v části A přílohy II;c) "jakostními cíli" požadavky stanovené pro každou látku uvedenou v písmenu a) a obsaženou v části B přílohy II;d) "nakládáním s látkami" každý průmyslový postup zahrnující výrobu, přeměnu nebo používání látek uvedených pod písmenem a) nebo jakýkoli jiný průmyslový proces, při kterém jsou tyto látky přítomny;e) "průmyslovým závodem" závod, v němž jsou upravovány látky uvedené pod písmenem a) nebo sloučeniny látek, které je obsahují,f) "stávajícím závodem" každý průmyslový závod, který je v provozu po uplynutí dvanácti měsíců ode dne oznámení této směrnice, případně po uplynutí dvanácti měsíců ode dne oznámení pozměňující směrnice vztahující se na takový závod,g) "novým závodem"- průmyslový závod, který zahájí provoz po uplynutí 12 měsíců ode dne oznámení této směrnice, případně po uplynutí 12 měsíců ode dne oznámení pozměňující směrnice vztahující se na takový závod,- stávající průmyslový závod, jehož kapacita pro zpracování látek se podstatně zvýšila po uplynutí 12 měsíců ode dne oznámení této směrnice nebo po uplynutí 12 měsíců ode dne oznámení jakékoli pozměňující směrnice vztahující se na takový závod, pokud bude přijata.Článek 31. Mezní hodnoty, lhůty pro jejich splnění a monitorovací postupy pro vypouštění jsou stanoveny v částech A příloh.2. Mezní hodnoty se obvykle uplatní v místě, kde odpadní vody obsahující látky uvedené v čl. 2 písm. a) opouštějí průmyslový závod.Pokud je nutné stanovit v případě některých látek jiná místa pro uplatnění mezních hodnot, jsou tato místa uvedena v příloze II.Jsou-li odpadní vody obsahující tyto látky čištěny mimo průmyslový závod, v čistírně odpadních vod, kde jsou tyto látky odstraňovány, může členský stát povolit uplatňování mezních hodnot v místě, kde jsou odpadní vody vypouštěny z čistírny odpadních vod.3. Povolení podle článku 3 směrnice 76/464/EHS musí obsahovat opatření nejméně tak přísná jako opatření v částech A s výjimkou případů, kdy členský stát dodržuje ustanovení čl. 6 odst. 3 uvedené směrnice na základě částí B příloh.Povolení jsou přezkoumávána nejméně každé čtyři roky.4. Aniž jsou dotčeny povinnosti členských států vyplývající z odstavců 1, 2 a 3 a ze směrnice 76/464/EHS, mohou členské státy udělit povolení novým závodům jen tehdy, jestliže tyto závody uplatňují normy odpovídající nejlepším dostupným technickým prostředkům k odstraňování znečišťění v souladu s článkem 2 zmíněné směrnice nebo k předcházení narušování pravidel hospodářské soutěže.Pokud členský stát použije jakoukoli metodu, u které z technických důvodů neodpovídají zamýšlená opatření nejlepším dostupným technickým prostředkům, předloží tento členský stát před vydáním každého povolení Komisi zdůvodnění svého postupu.Komise neprodleně postoupí tato zdůvodnění členským státům a neprodleně jim zašle zprávu, v níž sdělí své stanovisko k výjimce uvedené v odstavci 2. V případě nutnosti předloží současně Komise Radě příslušné návrhy.5. Referenční metoda rozboru ke stanovení přítomnosti látek uvedených v čl. 2 písm. a) je obsažena v části C přílohy II. Jiné metody mohou být použity za podmínky, že mez detekce, přesnost a správnost těchto metod je alespoň srovnatelná s metodami uvedenými v části C přílohy II.6. Členské státy zajistí, že opatření přijatá podle této směrnice nepovedou ke zvýšení znečišťování jiných prostředí těmito látkami, zejména půdy a ovzduší.Článek 4Dotyčné členské státy odpovídají za dohled nad vodním prostředím zasaženým vypouštěním z průmyslových závodů a z jiných významných zdrojů.V případě vypouštění, které zasahuje vody více než jednoho členského státu, spolupracují dotyčné členské státy na sladění svých monitorovacích postupů.Článek 51. Pro látky, na které se vztahují zvláštní ustanovení v příloze II, vypracují členské státy zvláštní programy pro zamezení nebo odstranění znečišťování z jiných významných zdrojů těchto látek (včetně vícenásobných a rozptýlených zdrojů), než jsou zdroje vypouštění podléhající stanoveným mezním hodnotám Společenství nebo vnitrostátním emisním normám.2. Tyto programy obsahují nejvhodnější opatření a technologie k nahrazování, zachycování nebo recyklování látek uvedených v odstavci 1.3. Tyto zvláštní programy se musí provést nejpozději pět let od oznámení směrnice, která se na tyto látky vztahuje.Článek 61. Komise vypracuje srovnávací hodnocení provádění této směrnice členskými státy na základě informací, které jí členské státy Komisi poskytnou v souladu s článkem 13 směrnice 76/464/EHS, a na základě její žádosti předkládané zvlášť pro každý případ. Informace se týkají zejména:- podrobností o povoleních stanovujících emisní normy pro vypouštění látek,- závěrů ze soupisu látek o vypouštění látek do vod uvedených v čl. 1 odst. 2,- plnění mezních hodnot nebo jakostních cílů uvedených v částech A a B přílohy II,- výsledků monitorování uvedeného v článku 4 vodního prostředí zasaženého vypouštěním,- zvláštních programů na odstranění znečišťování podle článku 5.2. Komise zašle Radě každých pět let srovnávací hodnocení uvedené v odstavci 1, poprvé čtyři roky ode dne oznámení této směrnice.3. V případě změn ve vědeckém poznání o toxicitě, persistenci a akumulaci látek uvedených v čl. 2 písm. a) v živých organismech a sedimentech nebo v případě zdokonalení nejlepších dostupných technických prostředků předloží Komise Radě příslušné návrhy na zpřísnění mezních hodnot a jakostních cílů nebo na stanovení nových mezních hodnot a jakostních cílů.Článek 71. Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1988. Neprodleně o tom uvědomí Komisi.2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů přijatých v oblasti působnosti této směrnice neprodleně po jejich přijetí.Článek 8Tato směrnice je určena členským státům.V Lucemburku dne 12. června 1986.Za RadupředsedaP. Winsemius[1] Úř. věst. L 129, 18.5.1976, s. 23.[2] Úř. věst. C 70, 18.3.1985, s. 15.[3] Úř. věst. C 120, 20.5.1986.[4] Úř. věst. C 188, 29.7.1985, s. 19.[5] Úř. věst. L 20, 26.1.1980, s. 43.--------------------------------------------------PŘÍLOHA IOBECNÁ USTANOVENÍTato příloha je rozdělena do tří částí, které obsahují obecná ustanovení přijatá pro všechny látky:A : mezní hodnoty emisních norem,B : jakostní cíle,C : referenční metody stanovení.Obecná ustanovení jsou upřesněna a doplněna v příloze II řadou zvláštních opatření pro jednotlivé látky.ČÁST AMezní hodnoty, lhůty pro jejich splnění a monitorovací postupy pro vypouštění1. Mezní hodnoty a lhůty pro jejich splnění jsou stanoveny v části A přílohy II pro různé typy průmyslových závodů.2. Množství vypouštěných látek je vyjádřeno ve vztahu k množství látek vyrobených, zpracovaných nebo používaných průmyslovým závodem ve stejném období nebo v souladu s čl. 6 odst. 1 směrnice 76/464/EHS ve vztahu k jinému parametru příznačnému pro tuto činnost.3. Mezní hodnoty pro průmyslové závody, které vypouštějí látky uvedené v čl. 2 písm. a) a které nejsou vyjmenovány v části A přílohy II, stanoví Rada v případě potřeby později. Do té doby stanoví členské státy emisní normy pro vypouštění těchto látek samostatně v souladu se směrnicí 76/464/EHS. Při stanovování těchto norem je nutno přihlížet k nejlepším dostupným technickým prostředkům a dbát, aby normy byly stejně přísné jako nejbližší srovnatelné mezní hodnoty uvedené v části A přílohy II.Tento odstavec se použije rovněž v případě, že průmyslový závod provozuje jiné činnosti, než pro které byly stanoveny mezní hodnoty v části A přílohy II a při kterých pravděpodobně dochází k vypouštění látek uvedených v čl. 2 písm. a).4. Mezní hodnoty vyjádřené jako koncentrace, které zásadně nesmí být překročeny, jsou uvedeny v části A přílohy II pro příslušné průmyslové závody. V žádném případě nesmějí tyto mezní hodnoty vyjádřené jako nejvýše přípustné koncentrace převyšovat mezní hodnoty vyjádřené pomocí hmotnosti dělené potřebným objemem vody na prvek charakteristický pro znečišťující činnost, s výjimkou situace, kdy nejvýše přípustné koncentrace jsou jedinými používanými hodnotami. Protože však koncentrace těchto látek ve vypouštěních závisí na objemu použité vody, který je pro různé procesy a závody odlišný, musí být mezní hodnoty, vyjádřené jako hmotnost vypouštěných látek vztažená k parametrům charakterizujícím činnost uvedenou v části A přílohy II, ve všech případech dodrženy.5. Aby bylo možné kontrolovat, zda vypouštění látek uvedených v čl. 2 písm. a) splňuje emisní normy, je nutné zavést monitorovací postupy.Tato opatření musí zajistit odběr a rozbor vzorků, měření průtoku vypouštění a množství zpracovávaných látek, případně měření parametrů charakteristických pro znečišťující činnost, jak je uvedeno v části A přílohy II.Není-li možno určit množství zpracovávaných látek, může být monitorovací postup založen na množství látek, které lze použít vzhledem k výrobní kapacitě, pro niž je povolení vystaveno.6. Reprezentativní vzorek vypouštění musí být odebírán po dobu 24 hodin. Množství vypouštěných látek za měsíc se spočítá z denních množství vypouštěných látek.V příloze II však mohou být stanovena pro vypouštění některých látek mezní množství a není-li těchto množství dosahováno, mohou členské státy použít zjednodušené monitorovací postupy.7. Vzorkování a měření průtoku podle bodu 5 se obvykle provádí v místě uplatňování mezních hodnot v souladu s čl. 3 odst. 2.Jestliže je však třeba zajistit, aby stanovení splňovala požadavky části C příloh, mohou členské státy povolit vzorkování a měření průtoku i na jiném místě, než kde se mezní hodnoty uplatňují, za předpokladu, že:- stanovování zahrnují všechny vody vypouštěné ze závodu, které by mohly být znečišťovány uvedenými látkami,- pravidelné kontroly ukážou, že počet stanovení je plně reprezentativní pro vypouštěná množství v místech uplatňování mezních hodnot nebo je vždy vyšší.ČÁST BJakostní cíle, lhůty pro jejich splnění a monitorovací postupy při jejich plnění1. V případě členských států, které použijí výjimky v souladu s čl. 6 odst. 3 směrnice 76/464/EHS, se emisní normy, které tyto státy musí zavést a uplatňovat podle článku 5 uvedené směrnice, stanoví tak, aby v oblasti zasažené vypouštěním látek uvedených v čl. 2 písm. a) byly dodržovány jakostní cíle nebo cíle, které jsou stanoveny v níže uvedených odstavcích 2 a 3. Příslušný orgán označí pro každý případ zasaženou oblast a vybere z jakostních cílů stanovených v níže uvedených odstavcích 2 a 3 cíle, které považuje za vhodné pro použití s ohledem na způsob využívání zasažené oblasti a na skutečnost, že cílem této směrnice je zabránit veškerému znečišťování.2. S ohledem na zamezení znečišťování uvedeného ve směrnici 76/464/EHS a v souladu článkem 2 uvedené směrnice se stanoví jakostní cíle a lhůty pro jejich splnění podle části B přílohy II.3. Není-li stanoveno jinak v části B přílohy II, jsou všechny koncentrace uvedené jako jakostní cíle aritmetickým průměrem výsledků získaných během jednoho roku.4. Pokud se u vod v jedné oblasti uplatňuje více jakostních cílů, musí být jakost vody taková, aby splňovala každý z těchto cílů.5. V každém povolení uděleném v souladu s touto směrnicí stanoví příslušný orgán podrobné podmínky, monitorovací postupy a lhůty k zajištění souladu s příslušným jakostním cílem nebo cíli.6. V souladu s čl. 6 odst. 3 směrnice 76/464/EHS předloží členské státy Komisi pro každý vybraný a uplatňovaný jakostní cíl zprávu o:- místech vypouštění a způsobech rozptylu,- oblasti uplatnění jakostních cílů,- místech vzorkování,- četnosti vzorkování,- metodách vzorkování a stanovení,- získaných výsledcích.7. Vzorky jsou odebírány v místě dostatečně blízkém místu vypouštění, aby byly reprezentativní pro kvalitu vodního prostředí v oblasti zasažené vypouštěním a četnost vzorkování musí být dostatečná k prokázání každé změny vodního prostředí, zejména s ohledem na přírodní změny hydrologických podmínek.ČÁST CReferenční metody a mez detekce1. V rámci působnosti této směrnice se použijí definice uvedené ve směrnici Rady 79/869/EHS ze dne 9. října 1979 o metodách stanovení a o četnosti vzorkování a rozborů povrchových vod určených v členských státech k odběru pitné vody [1].2. Referenční metody stanovení používané k určení koncentrace dotyčných látek a mez detekce pro příslušné prostředí jsou uvedeny v části C přílohy II.3. Mez detekce, správnost a přesnost metody jsou uvedeny pro každou látku v části C přílohy II.4. Průtok vypouštění se měří s přesností ± 20 %.[1] Úř. věst. L 271, 29.10.1979, s. 44.--------------------------------------------------PŘÍLOHA IIZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍ1. Pro tetrachlormethan2. Pro DDT3. Pro pentachlorfenol (PCP)Číslování látek uvedených v této příloze odpovídá seznamu 129 látek obsažených ve sdělení Komise Radě ze dne 22. června 1982 [1].Pokud budou v budoucnu začleňovány do této přílohy látky, které nejsou obsaženy ve výše uvedeném seznamu, budou číslovány postupně v pořadí počínaje číslem 130.I. Zvláštní ustanovení pro tetrachlormethan (č. 13) [1] Článek 5 se uplatní zejména pro užívání tetrachlormehtanu v průmyslových prádelnách.č. CAS 56-23-5 [2] Číslo podle CAS (Chemical Abstract Service).Část A (13): Mezní hodnoty emisních noremTyp průmyslového závodu | Typ průměrné hodnoty | Mezní hodnota vyjádřená jako | Musí být splněna do |hmotnost | koncentrace |1.Výroba tetrachlormethanu perchlorováním | měsíčně | a)proces s vypíráním: 40 g CCl4 na tunu celkové výrobní kapacity CCl4 a perchlorethylenu | 1,5 mg/l | 1. 1. 1988 || b)proces bez vypírání: 2.5 g/t | 1,5 mg/l || denně | a)proces s vypíráním: 80g/t | 3 mg/l || b)proces bez vypírání: 5 g/t | 3 mg/l |2.Výroba tetrachlormethanu chlorováním methanu (včetně generace chloru vysokotlakou elektrolýzou) a výroba z methanolu | měsíčně | 10 g CCl4 natunucelkové výrobní kapacity chlormethanů | 1,5 mg/l | 1. 1. 1988 || denně | 20g/t | 3 mg/l |3.Výroba chlorfluor-uhlovodíků | měsíčně | — | — | — || denně | — | — | — |Část B (13): Jakostní cíle [8]Prostředí | Jakostní cíl | Jednotka | Musí být splněn do |Vnitrozemské povrchové vody | 12 | μg/l CCl4 | 1. 1. 1988 |Vody v ústí řek |Vnitřní pobřežní vody jiné než vody v ústí řek |Teritoriální vody |Část C (13): Referenční metody stanovení1. Referenční metodou stanovení, která se použije pro stanovení tetrachlormethanu v odpadních vodách a ve vodách, je plynová chromatografie.Pro koncentrace pod 0,5 mg/l je používán citlivý detektor s mezí stanovení [9] 0,1 μg/l. Pro koncentrace nad 0,5 mg/l je přijatelná hodnota meze stanovení [10] 0,1 mg/l. .2. Správnost a přesnost metody mají být ± 50 % při koncentraci odpovídající dvojnásobku hodnoty meze stanovení. [11]II. Zvláštní ustanovení pro DDT (č. 46) [12] [13]č. CAS 50-29-3 [14]UJEDNÁNÍ:Koncentrace DDT ve vodním prostředí, sedimentech, tělech měkkýšů, korýšů nebo ryb se nesmí časem významně zvyšovat.Část A (46): Mezní hodnoty emisních norem [15] [16]Typ průmyslového závodu | Typ průměrné hodnoty | Mezní hodnota vyjádřená jako | Musí být splněna do |g/t vyráběné, zpracovávané nebo užívané látky | mg/l odpadní vody |Výroba DDT včetně zpracování DDT v místě výroby | měsíčně | 8 | 0,7 | 1. 1. 1988 |denně | 16 | 1,3 | 1. 1. 1988 |měsíčně | 4 | 0,2 | 1. 1. 1988 |denně | 8 | 0,4 | 1. 1. 1988 |Část B (46): Jakostní cíleProstředí | Jakostní cíl | Jednotka | Musí být splněn do |Vnitrozemské povrchové vody | 10 pro izomer para-para- DDT | μg/l | 1. 1. 1988 |Vody v ústí řek |Vnitřní pobřežní vody jiné než vody v ústí řek | 25 pro veškeré DDT |Teritoriální mořské vody |Část C (46): Referenční metody stanovení1. Referenční metoda stanovení, která má být použita pro stanovení DDT v odpadních vodách a ve vodním prostředí je plynová chromatografie s detektorem elektronového záchytu po extrakci vhodným rozpouštědlem. Mez stanovení [19] pro veškeré DDT je cca 4 μg/l pro vodní prostředí a 1 μg/l pro odpadní vody v závislosti na počtu cizorodých látek přítomných ve vzorku.2. Referenční metoda stanovení, která má být použita pro stanovení DDT v sedimentech a organismech je plynová chromatografie s detektorem elektronového záchytu po vhodné úpravě vzorků. Mez stanovení [20] je 1 μg/kg.3. Správnost a přesnost metody musí být ± 50 % při koncentraci odpovídající dvojnásobku hodnoty meze stanovení [21].III. Zvláštní ustanovení pro pentachlorfenol – PCP (č. 102) [22] [23]č. CAS 87-86-5 [24]UJEDNÁNÍ:Koncentrace PCP v sedimentech, tělech měkkýšů, korýšů nebo ryb se nesmí časem významně zvyšovat.Část A (102): Mezní hodnoty emisních noremTyp průmyslového závodu | Typ průměrné hodnoty | Mezní hodnota vyjádřená jako | Musí být splněna do |g/t vyráběné, zpracovávané nebo užívané látky | mg/l odpadní vody |Výroba pentachlorfenolátu sodného hydrolýzou hexachlorbenzenu | měsíčně | 25 | 1 | 1. 1. 1988 |denně | 50 | 2 | 1. 1. 1988 |Část B (102): Jakostní cíleProstředí | Jakostní cíl | Jednotka | Musí být splněn do |Vnitrozemské povrchové vody | 2 | μg/l | 1. 1. 1988 |Vody v ústí řek |Vnitřní pobřežní vody jiné než vody v ústí řek |Teritoriální vody |Část C (46): Referenční metody stanovení1. Referenční metoda stanovení, která má být použita pro stanovení pentachlorfenolu v odpadních vodách je vysokotlaká kapalinová chromatografie nebo plynová chromatografie s detektorem elektronového záchytu po extrakci vhodným rozpouštědlem. Mez stanovení [27] je 2 μg/l pro odpadní vody a 0,1 μg/l pro vodní prostředí.2. Referenční metoda stanovení, která má být použita pro stanovení pentachlorfenolu v sedimentech a organizmech je vysokotlaká kapalinová chromatografie nebo plynová chromatografie s detektorem elektronového záchytu po vhodné úpravě vzorků. Mez stanovení [28] je μg/kg.3. Správnost a přesnost metody musí být ± 50 % při koncentraci odpovídající dvojnásobku hodnoty meze stanovení [29].[1] Úř. věst. C 176, 14.7.1982, s. 3.[9] "Mez stanovení" x g dané látky je nejmenší množství látky kvantitativně určitelné ve vzorku na základě dané pracovní metody, jež může být odlišeno od nuly.[10] "Mez stanovení" x g dané látky je nejmenší množství látky kvantitativně určitelné ve vzorku na základě dané pracovní metody, jež může být odlišeno od nuly.[11] "Mez stanovení" x g dané látky je nejmenší množství látky kvantitativně určitelné ve vzorku na základě dané pracovní metody, jež může být odlišeno od nuly.[12] Součet izomerů: 1,1,1-trichlor-2,2-bis(p-chlorfenyl)ethan;1,1,1-trichlor-2-(o-chlorfenyl)-2-(p-chlorfenyl)ethan;1,1-dichlor-2,2-bis(p-chlorfenyl)ethylen a1,1-dichlor-2,2-bis(p-chlorfenyl)ethan.[13] Článek 5 platí pro DDT, pokud jsou zjištěny i jiné zdroje než ty, které jsou uvedeny v této příloze.[14] Číslo podle CAS (Chemical Abstract Service).[19] "Mez stanovení" x g dané látky je nejmenší množství látky kvantitativně určitelné ve vzorku na základě dané pracovní metody, jež může být odlišeno od nuly.[20] "Mez stanovení" x g dané látky je nejmenší množství látky kvantitativně určitelné ve vzorku na základě dané pracovní metody, jež může být odlišeno od nuly.[21] "Mez stanovení" x g dané látky je nejmenší množství látky kvantitativně určitelné ve vzorku na základě dané pracovní metody, jež může být odlišeno od nuly.[22] Chemická sloučenina 2,3,4,5,6-pentachlor-1-hydroxy-benzen a jeho soli.[23] Článek 5 platí pro pentachlorfenol, a zejména při jeho používání k ošetřování dřeva.[24] Číslo podle CAS (Chemical Abstract Service).[27] "Mez stanovení" x g dané látky je nejmenší množství látky kvantitativně určitelné ve vzorku na základě dané pracovní metody, jež může být odlišeno od nuly.[28] "Mez stanovení" x g dané látky je nejmenší množství látky kvantitativně určitelné ve vzorku na základě dané pracovní metody, jež může být odlišeno od nuly.[29] "Mez stanovení" x g dané látky je nejmenší množství látky kvantitativně určitelné ve vzorku na základě dané pracovní metody, jež může být odlišeno od nuly.--------------------------------------------------


title: Směrnice Rady (EU) 2016/881 ze dne 25. května 2016, kterou se mění směrnice 2011/16/EU, pokud jde o povinnou automatickou výměnu informací v oblasti daní

text:
                  3.6.2016

                  CS

                  Úřední věstník Evropské unie

                  L 146/8

            SMĚRNICE RADY (EU) 2016/881
      ze dne 25. května 2016,
      kterou se mění směrnice 2011/16/EU, pokud jde o povinnou automatickou výměnu informací v oblasti daní
      RADA EVROPSKÉ UNIE,
      s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na články 113 a 115 této smlouvy,
      s ohledem na návrh Evropské komise,
      po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
      s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
      s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
      v souladu se zvláštním legislativním postupem,
      vzhledem k těmto důvodům:

                  (1)

                  V posledních letech výrazně narostly problémy způsobené daňovými podvody a daňovými úniky a dostaly se do středu pozornosti v Unii i ve světě. Automatická výměna informací představuje v tomto ohledu významný nástroj a Komise ve svém sdělení ze dne 6. prosince 2012, stanovícím akční plán pro posílení boje proti daňovým podvodům a únikům, zdůraznila nutnost důsledně prosazovat automatickou výměnu informací jako budoucí evropský a mezinárodní standard pro transparentnost a výměnu informací v daňové oblasti. Evropská rada ve svých závěrech ze dne 22. května 2013 požádala o rozšíření automatické výměny informací na úrovni Unie i na globální úrovni, a to s ohledem na boj proti daňovým podvodům, daňovým únikům a agresivnímu daňovému plánování.

                  (2)

                  Jelikož skupiny nadnárodních podniků působí v různých zemích, mají možnost dopouštět se praktik agresivního daňového plánování, které domácím společnostem k dispozici nejsou. Pokud tak skupiny nadnárodních podniků činí, mohou být čistě domácí společnosti, obvykle malé a střední podniky, obzvlášť zasaženy, neboť jejich daňové zatížení je vyšší než zatížení skupin nadnárodních podniků. Na druhé straně mohou všechny členské státy utrpět výpadky příjmů a existuje riziko, že vznikne soutěž o přilákání skupin nadnárodních podniků tím, že jim nabídnou další daňové výhody.

                  (3)

                  Daňové orgány členských států potřebují komplexní a relevantní informace o skupinách nadnárodních podniků, pokud jde o jejich strukturu, politiky stanovování převodních cen a interní transakce v Unii i mimo ni. Tyto informace umožní daňovým orgánům reagovat na škodlivé daňové praktiky tím, že změní právní předpisy nebo provedou náležité posouzení rizik a daňové audity, a určit, zda se společnosti dopustily praktik, v jejichž důsledku se uměle přesouvají podstatné částky příjmů do daňově zvýhodněných prostředí.

                  (4)

                  Zvýšená transparentnost vůči daňovým orgánům by mohla mít za následek, že se skupinám nadnárodních podniků poskytne pobídka, aby zanechaly určitých praktik a platily svůj spravedlivý podíl daní v zemi, kde je dosahováno zisků. Posílení transparentnosti pro skupiny nadnárodních podniků je proto podstatnou součástí řešení problému eroze základu daně a přesouvání zisku.

                  (5)

                  Usnesení Rady a zástupců vlád členských států o kodexu chování ohledně dokumentace v oblasti převodních cen pro sdružené podniky v Evropské unii (3) (EU TPD) již stanoví pro skupiny nadnárodních podniků v Unii způsob, jak poskytovat daňovým orgánům informace o celosvětových obchodních operacích a politikách stanovování převodních cen (dále jen „základní dokumentace“) a informace o konkrétních transakcích místních subjektů (dále jen „místní dokumentace“). Usnesení o EU TPD však v současné době neobsahuje žádný mechanismus pro podání zprávy podle jednotlivých zemí.

                  (6)

                  Ve zprávě podle jednotlivých zemí by skupiny nadnárodních podniků měly poskytovat každý rok a pro každou daňovou jurisdikci, ve které podnikají, informace o výši výnosů, zisku před zdaněním příjmu a zaplacené a naběhlé dani z příjmu. Skupiny nadnárodních podniků by měly rovněž ve zprávě uvádět počet svých zaměstnanců, základní kapitál, kumulované zisky a hmotná aktiva v každé daňové jurisdikci. Skupiny nadnárodních podniků by rovněž měly identifikovat každý subjekt v rámci skupiny, který provozuje obchodní činnost v rámci určité daňové jurisdikce, a uvést podnikatelské činnosti vykonávané každým subjektem.

                  (7)

                  V zájmu efektivnějšího využívání veřejných prostředků a snížení administrativní zátěže pro skupiny nadnárodních podniků by se povinnost podávání zpráv měla vztahovat pouze na skupiny nadnárodních podniků s ročními konsolidovanými výnosy skupiny nad určitou částku. Tato směrnice by měla zajistit, aby byly získávány a včas zpřístupňovány správcům daně v celé Unii stejné informace.

                  (8)

                  V zájmu zajištění řádného fungování vnitřního trhu musí Unie zajistit spravedlivou hospodářskou soutěž mezi skupinami nadnárodních podniků z Unie a skupinami nadnárodních podniků ze třetích zemí, jejichž jeden nebo několik subjektů se nachází v Unii. Na oba typy skupin nadnárodních podniků by se tudíž měla vztahovat povinnost podávání zpráv. Aby však byl zajištěn hladký přechod, měly by členské státy u členských subjektů, které jsou rezidenty v členském státě, ale nejsou nejvyšším mateřským subjektem skupiny nadnárodních podniků nebo jejich zastupujícím mateřským subjektem, moci odložit povinnost podávání zpráv o jeden rok.

                  (9)

                  Členské státy by měly stanovit sankce za porušení vnitrostátních předpisů přijatých na základě této směrnice a zajistit, aby tyto sankce byly uplatňovány. I když je volba sankcí i nadále na členských státech, měly by být stanovené sankce účinné, přiměřené a odrazující.

                  (10)

                  Pro zajištění řádného fungování vnitřního trhu je nezbytné zajistit, aby členské státy přijaly koordinovaná pravidla týkající se povinností transparentnosti skupin nadnárodních podniků.

                  (11)

                  Pokud jde o výměnu informací mezi členskými státy, směrnice Rady 2011/16/EU (4) již stanoví povinnou automatickou výměnu informací v mnoha oblastech.

                  (12)

                  Povinná automatická výměna zpráv podle jednotlivých zemí mezi členskými státy by měla v každém případě zahrnovat sdělení vymezeného souboru základních informací, které by byly dostupné těm členským státům, v nichž na základě informací ze zprávy podle jednotlivých zemí jeden nebo více členských subjektů skupiny nadnárodních podniků buď je rezidentem pro daňové účely, nebo podléhá dani ve vztahu k činnosti prováděné prostřednictvím stálé provozovny skupiny nadnárodních podniků.

                  (13)

                  V zájmu minimalizace nákladů a administrativní zátěže pro správce daně i pro skupiny nadnárodních podniků je nezbytné stanovit pravidla, která jsou v souladu s mezinárodním vývojem, a pozitivně přispívat k jejich provádění. Dne 19. července 2013 zveřejnila Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD) svůj akční plán v oblasti eroze základu daně a přesouvání zisku (akční plán BEPS), který představuje významnou iniciativu pro změnu stávajících mezinárodních daňových pravidel. Dne 5. října 2015 OECD předložila svou závěrečnou zprávu, kterou potvrdili ministři financí skupiny G20. Během zasedání ve dnech 15. a 16. listopadu 2015 potvrdili balíček OECD rovněž vrcholní představitelé skupiny G20.

                  (14)

                  Práce na opatření č. 13 akčního plánu BEPS vyústila v soubor standardů pro poskytování informací u skupin nadnárodních podniků, včetně základní dokumentace, místní dokumentace a zprávy podle jednotlivých zemí. Při stanovování pravidel o zprávách podle jednotlivých zemí je tedy třeba zohlednit standardy OECD.

                  (15)

                  V případě, že členský subjekt nemůže obdržet či získat všechny informace požadované ke splnění povinnosti podávání zpráv podle této směrnice, mohly by to členské státy považovat za známku potřeby posoudit vysoká rizika ve stanovování převodních cen a další rizika eroze základu daně a přesouvání zisku týkající se dotčené skupiny nadnárodních podniků.

                  (16)

                  Pokud některý členský stát stanoví, že jiný členský stát soustavně neplní povinnost automaticky poskytovat zprávy podle jednotlivých zemí, měl by se snažit to konzultovat s tímto členským státem.

                  (17)

                  Činnost Unie v oblasti podávání zpráv podle jednotlivých zemí by i nadále měla zvláště zohledňovat budoucí vývoj na úrovni OECD. Při provádění této směrnice by členské státy měly používat závěrečnou zprávu z roku 2015 o opatření č. 13 OECD/G20 v oblasti eroze základu daně a přesouvání zisku, vypracovanou OECD, jako zdroj objasnění nebo výkladu této směrnice a s cílem zajistit konzistentní uplatňování napříč členskými státy.

                  (18)

                  Je třeba upřesnit jazykové požadavky týkající se výměny informací mezi členskými státy ohledně zprávy podle jednotlivých zemí. Je rovněž nutné přijmout praktické mechanismy nezbytné pro modernizaci společné komunikační sítě vymezené v čl. 3 bodě 13 směrnice 2011/16/EU (dále jen „síť CCN“). V zájmu zajištění jednotných podmínek k provedení čl. 20 odst. 6 a čl. 21 odst. 6 uvedené směrnice by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 (5).

                  (19)

                  V zájmu posílení efektivního využívání prostředků, usnadnění výměny informací a z toho důvodu, aby každý členský stát nemusel učinit podobná přizpůsobení svých systémů, by měla být výměna informací prováděna prostřednictvím sítě CCN. Praktická opatření nezbytná pro zdokonalení tohoto systému by měla stanovit Komise postupem podle čl. 26 odst. 2 směrnice 2011/16/EU.

                  (20)

                  Rozsah povinné výměny informací by proto měl být rozšířen tak, aby zahrnoval automatickou výměnu informací o zprávě podle jednotlivých zemí.

                  (21)

                  Každoroční zpráva členských států Komisi podle článku 23 směrnice 2011/16/EU by měla podrobně uvést rozsah místního podávání zpráv podle článku 8aa uvedené směrnice a podle oddílu II bodu 1 její přílohy III a seznam jurisdikcí, jejichž rezidenty jsou nejvyšší mateřské subjekty členských subjektů usazených v Unii, v nichž však nebyly podány nebo vyměněny úplné zprávy.

                  (22)

                  Výměna informací podle této směrnice nevede k vyzrazení obchodního, průmyslového či profesního tajemství nebo obchodního postupu ani k vyzrazení informací, které by odporovalo veřejnému pořádku.

                  (23)

                  Tato směrnice dodržuje základní lidská práva a ctí zásady uznávané zejména Listinou základních práv Evropské unie.

                  (24)

                  Jelikož cíle této směrnice, totiž efektivní správní spolupráce mezi členskými státy za podmínek slučitelných s řádným fungováním vnitřního trhu, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jej může být z důvodu požadované jednotnosti a účinnosti lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.

                  (25)

                  Směrnice 2011/16/EU by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,

            PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
      Článek 1
      Směrnice 2011/16/EU se mění takto:

                  1)

                  V článku 3 se bod 9 nahrazuje tímto:

                        „9)
                        „automatickou výměnou“

                              a)

                              pro účely čl. 8 odst. 1 a článků 8a a 8aa systematické sdělování předem určených informací jinému členskému státu bez předchozí žádosti a v předem stanovených pravidelných intervalech. Pro účely čl. 8 odst. 1 se dostupnými informacemi rozumějí informace v daňových záznamech sdělujícího členského státu, jež lze získat postupy pro shromažďování a zpracovávání informací v daném členském státě;

                              b)

                              pro účely čl. 8 odst. 3a systematické sdělování předem určených informací o rezidentech jiných členských států příslušnému členskému státu, jehož jsou rezidenty, bez předchozí žádosti a v předem stanovených pravidelných intervalech;

                              c)

                              pro účely jiných ustanovení této směrnice než čl. 8 odst. 1 a 3a a článků 8a a 8aa systematické sdělování předem určených informací podle písmen a) a b) tohoto bodu.

                        Zvýrazněné termíny použité v čl. 8 odst. 3a, čl. 8 odst. 7a, čl. 21 odst. 2 a čl. 25 odst. 2 a 3 je třeba chápat ve smyslu odpovídajících definic obsažených v příloze I. Zvýrazněné termíny použité v článku 8aa a příloze III je třeba chápat ve smyslu odpovídajících definic obsažených v příloze III;“.

                  2)

                  V oddíle II kapitoly II se vkládá nový článek, který zní:
                  „Článek 8aa
                  Rozsah a podmínky povinné automatické výměny informací o zprávě podle jednotlivých zemí
                  1.   Každý členský stát přijme nezbytná opatření, aby uložil nejvyššímu mateřskému subjektu skupiny nadnárodních podniků, který je pro daňové účely rezidentem na jeho území, nebo jakémukoli jinému vykazujícímu subjektu v souladu s oddílem II přílohy III podat zprávu podle jednotlivých zemí za vykazované účetní období do dvanácti měsíců po posledním dni vykazovaného účetního období skupiny nadnárodních podniků v souladu s oddílem II přílohy III.
                  2.   Příslušný orgán členského státu, který obdržel zprávu podle jednotlivých zemí podle odstavce 1, ji prostřednictvím automatické výměny ve lhůtě stanovené v odstavci 4 sdělí každému dalšímu členskému státu, v němž na základě informací z této zprávy jeden nebo více členských subjektů skupiny nadnárodních podniků vykazujícího subjektu buď je rezidentem pro daňové účely, nebo podléhá dani ve vztahu k činnosti prováděné prostřednictvím stálé provozovny.
                  3.   Zpráva podle jednotlivých zemí musí obsahovat následující informace o skupině nadnárodních podniků:

                              a)

                              souhrnné informace týkající se výše výnosů, zisku (ztráty) před zdaněním příjmu, zaplacené daně z příjmu, naběhlé daně z příjmu, základního kapitálu, kumulovaných zisků, počtu zaměstnanců a jiných hmotných aktiv než peněžních prostředků nebo peněžních ekvivalentů ve vztahu ke každé jurisdikci, v níž skupina nadnárodních podniků působí;

                              b)

                              identifikaci každého členského subjektu skupiny nadnárodních podniků, včetně stanovení jurisdikce daňové rezidence tohoto členského subjektu, jakož i jurisdikce, podle jejichž právních předpisů je tento členský subjekt založen, pokud je odlišná od jurisdikce daňové rezidence, a povahu hlavních podnikatelských činností tohoto členského subjektu.

                        4.   Sdělení se uskuteční do patnácti měsíců po posledním dni účetního období skupiny nadnárodních podniků, k němuž se zpráva podle jednotlivých zemí vztahuje. První zpráva podle jednotlivých zemí bude oznámena za účetní období skupiny nadnárodních podniků začínající dne 1. ledna 2016 nebo později, přičemž toto sdělení se uskuteční ve lhůtě osmnácti měsíců po posledním dni příslušného účetního období.“

                  3)

                  V článku 16 se doplňuje nový odstavec, který zní:
                  „6.   Bez ohledu na odstavce 1 až 4 tohoto článku se informace sdělované mezi členskými státy podle článku 8aa použijí pro posouzení vysokých rizik ve stanovování převodních cen a dalších rizik týkajících se eroze základu daně a přesouvání zisku, včetně rizika, že členové skupiny nadnárodních podniků nedodrží platná pravidla stanovování převodních cen, a případně pro ekonomickou a statistickou analýzu. Daňové orgány přijímajícího členského státu při úpravách převodních cen nevycházejí z informací vyměněných podle článku 8aa. Není však zakázáno používat informace sdělené mezi členskými státy podle článku 8aa jako východisko pro další šetření týkající se režimů převodních cen skupiny nadnárodních podniků či jiných daňových záležitostí v průběhu daňového auditu, a v důsledku toho patřičně upravit zdanitelný příjem členského subjektu.“

                  4)

                  V článku 20 se doplňuje nový odstavec, který zní:
                  „6.   Automatická výměna informací o zprávě podle jednotlivých zemí podle článku 8aa se provádí za použití standardního formuláře obsaženého v tabulkách 1, 2 a 3 oddílu III přílohy III. Komise přijme do 31. prosince 2016 prostřednictvím prováděcích aktů jazykový režim pro tuto výměnu. To nebrání členským státům v tom, aby sdělovaly informace uvedené v článku 8aa v kterémkoli z úředních a pracovních jazyků Unie. Uvedený jazykový režim však může stanovit, že klíčové prvky těchto informací se zasílají rovněž v jiném úředním jazyce Unie. Tyto prováděcí akty se přijímají postupem podle čl. 26 odst. 2.“

                  5)

                  V článku 21 se doplňuje nový odstavec, který zní:
                  „6.   Informace sdělované na základě čl. 8aa odst. 2 jsou poskytovány elektronickými prostředky pomocí sítě CCN. Komise prostřednictvím prováděcích aktů přijme praktická opatření nezbytná pro modernizaci sítě CCN. Tyto prováděcí akty se přijímají postupem podle čl. 26 odst. 2.“

                  6)

                  V článku 23 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
                  „3.   Členské státy předávají Komisi roční hodnocení účinnosti automatické výměny informací podle článků 8, 8a a 8aa a sdělují jí dosažené praktické výsledky. Komise prostřednictvím prováděcích aktů přijme formu a podmínky předávání tohoto ročního hodnocení. Tyto prováděcí akty se přijímají postupem podle čl. 26 odst. 2.“

                  7)

                  Vkládá se nový článek, který zní:
                  „Článek 25a
                  Sankce
                  Členské státy stanoví sankce za porušení vnitrostátních předpisů přijatých na základě této směrnice týkající se článku 8aa a přijmou veškerá opatření nezbytná k jejich uplatňování. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.“

                  8)

                  Článek 26 se nahrazuje tímto:
                  „Článek 26
                  Postup projednávání ve výboru
                  1.   Komisi je nápomocen Výbor pro správní spolupráci při zdanění. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 (*).
                  2.   Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.

                     (*)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí (Úř. věst. L 55, 28.2.2011, s. 13).“"

                  9)

                  Doplňuje se nová příloha III, jejíž znění je obsaženo v příloze této směrnice.

            Článek 2
      1.   Členské státy přijmou a zveřejní do 4. června 2017 právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí. Jejich znění sdělí neprodleně Komisi.
      Použijí je ode dne 5. června 2017.
      Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
      2.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
      Článek 3
      Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
      Článek 4
      Tato směrnice je určena členským státům.

         V Bruselu dne 25. května 2016.

               Za Radu

               předseda

            J.R.V.A. DIJSSELBLOEM

         (1)  Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 12. května 2016 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku).

         (2)  Stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru ze dne 28. dubna 2016 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku).

         (3)  Usnesení Rady a zástupců vlád členských států, zasedajících v Radě, ze dne 27. června 2006 o kodexu chování ohledně dokumentace v oblasti převodních cen mezi sdruženými podniky v Evropské unii (Úř. věst. C 176, 28.7.2006, s. 1).

         (4)  Směrnice Rady 2011/16/EU ze dne 15. února 2011 o správní spolupráci v oblasti daní a o zrušení směrnice 77/799/EHS (Úř. věst. L 64, 11.3.2011, s. 1).

         (5)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí (Úř. věst. L 55, 28.2.2011, s. 13).

         PŘÍLOHA

               „PŘÍLOHA III

                  PRAVIDLA PRO PODÁVÁNÍ ZPRÁV PRO SKUPINY NADNÁRODNÍCH PODNIKŮ

               ODDÍL I

                  DEFINICE

                           1.

                           Termínem „skupina“ se rozumí soubor podniků, které jsou spřízněny strukturou vlastnictví nebo kontroly tak, že musí sestavovat konsolidovanou účetní závěrku pro účely účetního výkaznictví podle platných účetních zásad, nebo by ji musely sestavovat, pokud by kapitálové podíly v některém z těchto podniků byly obchodovány na veřejné burze cenných papírů.

                           2.

                           Termínem „podnik“ se rozumí jakákoli forma podnikání vykonávaná osobou uvedenou v čl. 3 bodě 11 písm. b), c) a d).

                           3.

                           Termínem „skupina nadnárodních podniků“ se rozumí skupina zahrnující dva nebo více podniků, které jsou rezidenty pro daňové účely v různých jurisdikcích, nebo zahrnující podnik, který je rezidentem pro daňové účely v jedné jurisdikci a podléhá dani ve vztahu k činnosti prováděné prostřednictvím stálé provozovny v jiné jurisdikci, a která není vyňatou skupinou nadnárodních podniků.

                           4.

                           Termínem „vyňatá skupina nadnárodních podniků“ se rozumí, ve vztahu k určitému účetnímu období skupiny, skupina, jejíž celkové konsolidované výnosy jsou nižší než 750 000 000 EUR nebo částka v místní měně odpovídající 750 000 000 EUR k lednu 2015 v průběhu účetního období bezprostředně předcházejícího vykazovanému účetnímu období, jak jsou uvedeny v její konsolidované účetní závěrce za toto předchozí účetní období.

                           5.

                           Termínem „členský subjekt“ se rozumí kterýkoli z těchto subjektů:

                                       a)

                                       každá samostatná podnikatelská jednotka skupiny nadnárodních podniků, která je zahrnuta do konsolidované účetní závěrky skupiny nadnárodních podniků pro účely účetního výkaznictví, nebo by do ní zahrnuta byla, kdyby kapitálové podíly v takové podnikatelské jednotce skupiny nadnárodních podniků byly obchodovány na veřejné burze cenných papírů;

                                       b)

                                       každá taková podnikatelská jednotka, která je toliko z důvodu své velikosti nebo významnosti z konsolidované účetní závěrky skupiny nadnárodních podniků vyloučena;

                                       c)

                                       každá stálá provozovna každé samostatné podnikatelské jednotky skupiny nadnárodních podniků patřící do kategorie a) nebo b) za předpokladu, že tato podnikatelská jednotka sestavuje pro takovou stálou provozovnu samostatný finanční výkaz pro účely účetního výkaznictví, regulační účely, účely daňového výkaznictví nebo pro účely vnitřní kontroly řízení.

                           6.

                           Termínem „vykazující subjekt“ se rozumí členský subjekt, který je povinen podat zprávu podle jednotlivých zemí v souladu s požadavky v čl. 8aa odst. 3 ve své jurisdikci daňové rezidence jménem skupiny nadnárodních podniků. Vykazujícím subjektem může být nejvyšší mateřský subjekt, zastupující mateřský subjekt nebo kterýkoli subjekt popsaný v oddíle II bodě 1.

                           7.

                           Termínem „nejvyšší mateřský subjekt“ se rozumí členský subjekt skupiny nadnárodních podniků, který splňuje tato kritéria:

                                       a)

                                       přímo nebo nepřímo vlastní podíl v jednom či více jiných členských subjektech dané skupiny nadnárodních podniků dostačující k tomu, že je povinen sestavit konsolidovanou účetní závěrku podle účetních zásad obecně uplatňovaných v jeho jurisdikci daňové rezidence, nebo by ji musel sestavit, pokud by jeho kapitálové podíly byly v jeho jurisdikci daňové rezidence obchodovány na veřejné burze cenných papírů;

                                       b)

                                       žádný další členský subjekt této skupiny nadnárodních podniků přímo nebo nepřímo nevlastní podíl popsaný v písmenu a) v prvně uvedeném členském subjektu.

                           8.

                           Termínem „zastupující mateřský subjekt“ se rozumí jeden členský subjekt skupiny nadnárodních podniků, který byl jmenován touto skupinou nadnárodních podniků, aby jako jediný zástupce nejvyššího mateřského subjektu jménem této skupiny nadnárodních podniků podal zprávu podle jednotlivých zemí v jurisdikci daňové rezidence uvedeného členského subjektu, pokud se použije jedna nebo více podmínek uvedených v oddíle II bodě 1 prvním odstavci písm. b).

                           9.

                           Termínem „účetní období“ se rozumí roční účetní období, za které nejvyšší mateřský subjekt skupiny nadnárodních podniků sestavuje svou účetní závěrku.

                           10.

                           Termínem „vykazované účetní období“ se rozumí účetní období, jehož finanční a provozní výsledky jsou uvedeny ve zprávě podle jednotlivých zemí uvedené v čl. 8aa odst. 3.

                           11.

                           Termínem „kvalifikační dohoda mezi příslušnými orgány“ se rozumí dohoda, kterou uzavřeli zmocnění zástupci členského státu Unie a mimounijní jurisdikce, jež jsou smluvními stranami mezinárodní dohody, a která ukládá automatickou výměnu zpráv podle jednotlivých zemí mezi jurisdikcemi těchto smluvních stran.

                           12.

                           Termínem „mezinárodní dohoda“ se rozumí Mnohostranná úmluva o vzájemné správní pomoci v daňových záležitostech, jakákoli dvoustranná nebo mnohostranná daňová úmluva nebo jakákoli dohoda o výměně daňových informací, v níž je smluvní stranou daný členský stát a která svými podmínkami poskytuje právní základ pro výměnu daňových informací mezi jurisdikcemi, včetně automatické výměny těchto informací.

                           13.

                           Termínem „konsolidovaná účetní závěrka“ se rozumí účetní závěrka skupiny nadnárodních podniků, v níž jsou aktiva, závazky, výnosy, náklady a peněžní toky nejvyššího mateřského subjektu a členských subjektů prezentovány jako aktiva, závazky, výnosy, náklady a peněžní toky jediného hospodářského subjektu.

                           14.

                           Termínem „systémové selhání“ se ve vztahu k jurisdikci rozumí buď to, že určitá jurisdikce má v účinnosti kvalifikační dohodu mezi příslušnými orgány s členským státem, avšak pozastavila automatickou výměnu (z jiných důvodů, než které jsou v souladu s podmínkami uvedené dohody), nebo že určitá jurisdikce jinak trvale neplnila závazek automaticky poskytovat členskému státu zprávy podle jednotlivých zemí, které má ve svém držení a které se týkají skupin nadnárodních podniků majících členské subjekty v uvedeném členském státě.

                     ODDÍL II

                  OBECNÉ POŽADAVKY NA OZNAMOVÁNÍ

                           1.

                           Členský subjekt, který je rezidentem v členském státě a který není nejvyšším mateřským subjektem skupiny nadnárodních podniků, podá zprávu podle jednotlivých zemí za vykazované účetní období skupiny nadnárodních podniků, jejímž je členským subjektem, pokud jsou splněna následující kritéria:

                                       a)

                                       daný subjekt je rezidentem pro daňové účely v členském státě;

                                       b)

                                       platí jedna z následujících podmínek:

                                                   i)

                                                   nejvyšší mateřský subjekt skupiny nadnárodních podniků není povinen ve své jurisdikci daňové rezidence podat zprávu podle jednotlivých zemí,

                                                   ii)

                                                   jurisdikce, v níž je nejvyšší mateřský subjekt rezidentem pro daňové účely, má uzavřenou platnou mezinárodní dohodu, jíž je členský stát smluvní stranou, ale nemá v účinnosti kvalifikační dohodu mezi příslušnými orgány, jíž je daný členský stát smluvní stranou, v době uvedené v čl. 8aa odst. 1 pro podání zprávy podle jednotlivých zemí za vykazované účetní období,

                                                   iii)

                                                   došlo k systémovému selhání jurisdikce daňové rezidence nejvyššího mateřského subjektu, které daný členský stát oznámil členskému subjektu, který je rezidentem pro daňové účely v daném členském státě.

                                             Aniž je dotčena povinnost nejvyššího mateřského subjektu uvedená v čl. 8aa odst. 1 nebo jeho zastupujícího mateřského subjektu podat první zprávu podle jednotlivých zemí za účetní období skupiny nadnárodních podniků počínající 1. lednem 2016 nebo později, mohou členské státy rozhodnout, že se povinnost členských subjektů, které jsou rezidenty v členském státě, uvedená v bodě 1 tohoto oddílu vztahuje na zprávy podle jednotlivých zemí za vykazovaná účetní období počínající 1. lednem 2017 nebo později.
                                       Členský subjekt, který je rezidentem v členském státě ve smyslu prvního odstavce tohoto bodu, požádá svůj nejvyšší mateřský subjekt, aby mu poskytl veškeré informace, jež potřebuje ke splnění povinnosti podat zprávu podle jednotlivých zemí v souladu s čl. 8aa odst. 3. Pokud členský subjekt přesto neobdržel nebo nezískal veškeré požadované informace pro účely podání zprávy za danou skupinu nadnárodních podniků, podá zprávu podle jednotlivých zemí zahrnující veškeré jemu dostupné obdržené nebo získané informace a oznámí členskému státu, v němž je rezidentem, že nejvyšší mateřský subjekt odmítl potřebné informace zpřístupnit. Tímto není dotčeno právo daného členského státu uplatnit sankce stanovené podle jeho vnitrostátního práva a tento členský stát o tomto odmítnutí informuje všechny členské státy.
                                       Pokud existuje více než jeden členský subjekt téže skupiny nadnárodních podniků, který je rezidentem pro daňové účely v Unii, a platí jedna nebo více podmínek stanovených v prvním odstavci písm. b), může skupina nadnárodních podniků určit jeden z těchto členských subjektů, aby podal zprávu podle jednotlivých zemí v souladu s požadavky čl. 8aa odst. 3 za vykazované účetní období ve lhůtě stanovené v čl. 8aa odst. 1 a aby informoval členský stát, že podáním této zprávy se má splnit požadavek za veškeré členské subjekty této skupiny nadnárodních podniků, jež jsou rezidenty pro daňové účely v Unii. Uvedený členský stát podle čl. 8aa odst. 2 předá obdrženou zprávu podle jednotlivých zemí každému dalšímu členskému státu, v němž na základě informací ze zprávy jeden nebo více členských subjektů skupiny nadnárodních podniků vykazujícího subjektu je buď rezidentem pro daňové účely, nebo podléhá dani ve vztahu k činnosti prováděné prostřednictvím stálé provozovny.
                                       Členský subjekt, který nemůže obdržet nebo získat veškeré požadované informace pro účely podání zprávy podle jednotlivých zemí v souladu s čl. 8aa odst. 3, není způsobilý pro to, aby byl určen jakožto vykazující subjekt pro danou skupinu nadnárodních podniků v souladu se čtvrtým odstavcem tohoto bodu. Tímto pravidlem není dotčena povinnost členského subjektu oznámit členskému státu své rezidence, že nejvyšší mateřský subjekt odmítl zpřístupnit potřebné informace.

                           2.

                           Odchylně od bodu 1 platí, že pokud se uplatní jedna nebo více podmínek stanovených v bodě. 1 písm. b), není subjekt popsaný v bodě 1 povinen podat zprávu podle jednotlivých zemí za vykazované účetní období, pokud skupina nadnárodních podniků, k níž jako členský subjekt patří, zpřístupnila zprávu podle jednotlivých zemí v souladu s čl. 8aa odst. 3 za toto účetní období prostřednictvím zastupujícího mateřského subjektu, který podá zprávu podle jednotlivých zemí u daňového orgánu své jurisdikce daňové rezidence ve lhůtě uvedené v čl. 8aa odst. 1 a který v případě, že je rezidentem pro daňové účely v jurisdikci mimo Unii, splňuje tyto podmínky:

                                       a)

                                       jurisdikce daňové rezidence zastupujícího mateřského subjektu vyžaduje podávání zpráv podle jednotlivých zemí v souladu s požadavky čl. 8aa odst. 3;

                                       b)

                                       jurisdikce daňové rezidence zastupujícího mateřského subjektu má v účinnosti kvalifikační dohodu mezi příslušnými orgány, jíž je daný členský stát smluvní stranou, v době uvedené v čl. 8aa odst. 1 pro podání zprávy podle jednotlivých zemí za vykazované účetní období;

                                       c)

                                       jurisdikce daňové rezidence zastupujícího mateřského subjektu neoznámila členskému státu systémové selhání;

                                       d)

                                       jurisdikci daňové rezidence zastupujícího mateřského subjektu bylo nejpozději posledního dne vykazovaného účetního období takové skupiny nadnárodních podniků oznámeno členským subjektem, který je rezidentem pro daňové účely v dané jurisdikci, že je zastupujícím mateřským subjektem;

                                       e)

                                       členskému státu bylo doručeno oznámení podle bodu 4.

                           3.

                           Členské státy vyžadují, aby kterýkoli členský subjekt skupiny nadnárodních podniků, který je rezidentem pro daňové účely v uvedeném členském státě, nejpozději v poslední den vykazovaného účetního období této skupiny nadnárodních podniků oznámil danému členskému státu, zda je nejvyšším mateřským subjektem nebo zastupujícím mateřským subjektem nebo členským subjektem ve smyslu bodu 1. Členské státy mohou tuto lhůtu prodloužit až do posledního dne pro podání daňového přiznání daného členského subjektu za předchozí účetní období.

                           4.

                           Členské státy vyžadují, aby členský subjekt skupiny nadnárodních podniků, který je rezidentem pro daňové účely v daném členském státě a který není nejvyšším mateřským subjektem, zastupujícím mateřským subjektem ani členským subjektem ve smyslu bodu 1, oznámil členskému státu totožnost a daňovou rezidenci vykazujícího subjektu, a to nejpozději v poslední den vykazovaného účetního období této skupiny nadnárodních podniků. Členské státy mohou tuto lhůtu prodloužit až do posledního dne pro podání daňového přiznání daného členského subjektu za předchozí účetní období.

                           5.

                           Ve zprávě podle jednotlivých zemí musí být u částek specifikována měna.

                     ODDÍL III

                  ZPRÁVA PODLE JEDNOTLIVÝCH ZEMÍ

               Α.   Vzor pro zprávu podle jednotlivých zemí
               Tabulka č. 1   Přehled rozdělení příjmů, daní a podnikatelských činností podle daňových jurisdikcí

                           Jméno skupiny nadnárodních podniků:
                           Dotyčné účetní období:
                           Použitá měna:

                           Daňová jurisdikce

                           Výnosy

                           Zisk (ztráta) před zdaněním příjmu

                           Zaplacená daň z příjmů (na hotovostním základě)

                           Naběhlá daň z příjmů – běžný rok

                           Základní kapitál

                           Kumulované zisky

                           Počet zaměstnanců

                           Hmotná aktiva jiná než peněžní prostředky a peněžní ekvivalenty

                           Nespřízněná strana

                           Spřízněná strana

                           Celkem

               Tabulka č. 2   Seznam všech členských subjektů skupiny nadnárodních podniků zahrnutých do každé agregace podle daňové jurisdikce

                           Jméno skupiny nadnárodních podniků:
                           Dotyčné účetní období:

                           Daňová jurisdikce

                           Členský subjekt, který je rezidentem v daňové jurisdikci

                           Daňová jurisdikce založení nebo zapsání do rejstříku, pokud se liší od daňové jurisdikce rezidence

                           Hlavní podnikatelské činnosti

                           Výzkum a vývoj

                           Držba nebo správa duševního vlastnictví

                           Nákup nebo zásobování

                           Výroba nebo produkce

                           Prodej, marketing nebo distribuce

                           Služby správní, řídící nebo podpůrné

                           Poskytování služeb nespřízněným stranám

                           Financování uvnitř skupiny

                           Regulované finanční služby

                           Pojištění

                           Držba podílů nebo jiných kapitálových nástrojů

                           Neaktivní

                           Jiné (1)

                           1.

                           2.

                           3.

                           1.

                           2.

                           3.

                     Tabulka č. 3   Doplňující informace
               Jméno skupiny nadnárodních podniků:
               Dotyčné účetní období:
               Uveďte prosím jakékoli další stručné informace nebo vysvětlení, které považujete za nezbytné či které by usnadnily pochopení povinných informací uvedených ve zprávě podle jednotlivých zemí
               B.   Obecné pokyny pro vyplňování zprávy podle jednotlivých zemí
               1.   Účel
               Šablona je používána k podávání zpráv o rozdělení příjmů, daní a podnikatelských činností skupin nadnárodních podniků podle jednotlivých daňových jurisdikcí.
               2.   Zacházení s pobočkami a stálými provozovnami
               Údaje o stálých provozovnách se vykazují na základě daňové jurisdikce, v níž se nacházejí, a nikoliv na základě daňové jurisdikce rezidence dané podnikatelské jednotky, ke které stálá provozovna patří. Vykazované informace za podnikatelskou jednotku, ke které stálá provozovna patří, podle daňové jurisdikce rezidence této podnikatelské jednotky nezahrnují finanční údaje týkající se stálé provozovny.
               3.   Období, na které se roční šablona vztahuje
               Šablona se vztahuje na účetní období vykazujícího nadnárodního podniku. U členských subjektů šablona, dle uvážení vykazujícího nadnárodního podniku, obsahuje důsledně:

                           a)

                           informace za účetní období relevantních členských subjektů končící k témuž datu jako účetní období vykazujícího nadnárodního podniku, nebo během dvanácti měsíců před tímto datem, nebo

                           b)

                           informace o všech relevantních členských subjektech vykazované za účetní období vykazujícího nadnárodního podniku.

                     4.   Zdroj údajů
               Při vyplňování šablony využívá vykazující nadnárodní podnik každoročně konzistentně stejné zdroje údajů. Vykazující nadnárodní podnik se může rozhodnout použít údaje ze svých konsolidovaných výkazů, z povinných účetních závěrek samostatných subjektů, z regulačních účetních závěrek nebo z účetnictví pro vnitřní řízení. Není nutné sesouhlasit výnosy, zisk a daně vykazované v šabloně s konsolidovanou účetní závěrkou. Pokud se jako základ pro vykazování použije povinná účetní závěrka, veškeré částky se převedou do deklarované funkční měny vykazujícího nadnárodního podniku podle průměrného směnného kurzu pro rok uvedený v oddíle doplňujících informací šablony. Není však nutno provádět úpravy u rozdílů mezi účetními zásadami používanými v jednotlivých daňových jurisdikcích.
               V oddíle doplňujících informací šablony podá vykazující nadnárodní podnik stručný popis zdrojů údajů použitých při vyplňování šablony. Pokud se z roku na rok použitý zdroj údajů změní, vysvětlí vykazující nadnárodní podnik důvody změny a její důsledky v oddíle doplňujících informací šablony.
               C.   Zvláštní pokyny pro vyplňování zprávy podle jednotlivých zemí
               1.   Přehled rozdělení příjmů, daní a podnikatelských činností podle daňových jurisdikcí (tabulka č. 1)
               1.1.   Daňová jurisdikce
               V prvním sloupci šablony uvede vykazující nadnárodní podnik všechny daňové jurisdikce, v nichž jsou členské subjekty skupiny nadnárodních podniků rezidenty pro daňové účely. Daňovou jurisdikcí se rozumí jurisdikce s fiskální autonomií, ať už státní, nebo jiná. Samostatný řádek se připojí pro všechny členské subjekty skupiny nadnárodních podniků, u nichž má vykazující nadnárodní podnik za to, že nejsou rezidenty pro daňové účely v žádné daňové jurisdikci. Pokud je členský subjekt rezidentem ve více než jedné daňové jurisdikci, použije se pro určení daňové jurisdikce rezidence hraniční ukazatel z příslušné daňové smlouvy. Pokud žádná použitelná daňová smlouva není, je tento členský subjekt uveden v daňové jurisdikci místa jeho skutečného vedení. Místo skutečného vedení členského subjektu se určí na základě mezinárodně dohodnutých standardů.
               1.2.   Výnosy
               Ve třech sloupcích šablony v položce „Výnosy“ vykáže vykazující nadnárodní podnik:

                           a)

                           součet výnosů všech členských subjektů skupiny nadnárodních podniků v příslušné daňové jurisdikci vzniklých z transakcí s přidruženými podniky;

                           b)

                           součet výnosů všech členských subjektů skupiny nadnárodních podniků v příslušné daňové jurisdikci vzniklých z transakcí s nezávislými stranami;

                           c)

                           celkový součet částek uvedených v písmenech a) a b).

                     Výnosy zahrnují výnosy z prodeje zásob a nemovitostí, služeb, honorářů, úroků, pojistného a veškeré další příslušné částky. Výnosy nezahrnují platby obdržené od jiných členských subjektů, které se v daňové jurisdikci plátce pojímají jako dividendy.
               1.3.   Zisk (ztráta) před zdaněním příjmu
               V pátém sloupci šablony vykáže vykazující nadnárodní podnik zisk (ztrátu) před zdaněním příjmu u všech členských subjektů, které jsou rezidenty pro daňové účely v příslušné daňové jurisdikci. Zisk (ztráta) před zdaněním příjmu zahrnuje veškeré mimořádné položky výnosů a nákladů.
               1.4.   Zaplacená daň z příjmů (na hotovostním základě)
               V šestém sloupci šablony vykáže vykazující nadnárodní podnik celkovou částku daně z příjmů skutečně zaplacenou během příslušného účetního období všemi členskými subjekty, které jsou rezidenty pro daňové účely v příslušné daňové jurisdikci. Zaplacené daně zahrnují daně v penězích, které zaplatil členský subjekt daňové jurisdikci rezidence i všem dalším daňovým jurisdikcím. Zaplacené daně zahrnují srážkové daně zaplacené jinými subjekty (přidruženými podniky a nezávislými podniky) ve vztahu k platbám členskému subjektu. Pokud tedy společnost A, která je rezidentem v daňové jurisdikci A, získává úroky v daňové jurisdikci B, vykáže společnost A daň sraženou v daňové jurisdikci B.
               1.5.   Naběhlá daň z příjmů (běžný rok)
               V sedmém sloupci šablony vykáže vykazující nadnárodní podnik částku naběhlých stávajících daňových nákladů zaznamenaných u zdanitelných zisků nebo ztrát ve vykazovaném účetním období u všech členských subjektů, které jsou rezidenty pro daňové účely v příslušné daňové jurisdikci. Stávající daňové náklady odrážejí pouze operace v běžném roce a nesmějí zahrnovat odložené daňové povinnosti nebo rezervy na nejisté daňové závazky.
               1.6.   Základní kapitál
               V osmém sloupci šablony vykáže vykazující nadnárodní podnik částku základního kapitálu u všech členských subjektů, které jsou rezidenty pro daňové účely v příslušné daňové jurisdikci. Co se týče stálých provozoven, základní kapitál vykáže právnická osoba, které stálá provozovna náleží, ledaže má stálá provozovna ve své daňové jurisdikci definovaný kapitálový požadavek pro regulační účely.
               1.7.   Kumulované zisky
               V devátém sloupci šablony vykáže vykazující nadnárodní podnik částku celkových kumulovaných zisků všech členských subjektů, které jsou rezidenty pro daňové účely v příslušné daňové jurisdikci, ke konci roku. Co se týče stálých provozoven, kumulované zisky vykáže právnická osoba, které stálá provozovna náleží.
               1.8.   Počet zaměstnanců
               V desátém sloupci šablony vykáže vykazující nadnárodní podnik celkový počet zaměstnanců v ekvivalentu plného pracovního úvazku u všech členských subjektů, které jsou rezidenty pro daňové účely v příslušné daňové jurisdikci. Počet zaměstnanců může být vykazován ke konci roku, na základě průměrné úrovně za rok nebo na jakémkoliv jiném základě soustavně používaném ve všech daňových jurisdikcích každý rok. Za tímto účelem lze nezávislé dodavatele, kteří se podílejí na běžných provozních činnostech členského subjektu, vykázat jako zaměstnance. Přiměřené zaokrouhlení či přibližné uvedení počtu zaměstnanců je přípustné, pokud takové zaokrouhlení či přibližné uvedení podstatně nenaruší relativní rozdělení zaměstnanců mezi jednotlivými daňovými jurisdikcemi. Musí se uplatňovat konzistentní metody, a to každoročně a u všech subjektů.
               1.9.   Hmotná aktiva jiná než peněžní prostředky a peněžní ekvivalenty
               V jedenáctém sloupci šablony vykáže vykazující nadnárodní podnik součet čistých účetních hodnot hmotných aktiv všech členských subjektů, které jsou rezidenty pro daňové účely v příslušné daňové jurisdikci. Co se týče stálých provozoven, aktiva se vykazují v daňové jurisdikci, v níž se nachází stálá provozovna. Hmotná aktiva za tímto účelem nezahrnují peněžní prostředky ani peněžní ekvivalenty, nehmotná aktiva ani finanční aktiva.
               2.   Seznam všech členských subjektů skupiny nadnárodních podniků zahrnutých do každé agregace podle daňové jurisdikce (tabulka č. 2)
               2.1.   Členský subjekt, který je rezidentem v daňové jurisdikci
               Vykazující nadnárodní podnik uvede v rozčlenění podle jednotlivých daňových jurisdikcí a jména právnické osoby všechny členské subjekty skupiny nadnárodních podniků, které jsou rezidenty pro daňové účely v příslušné daňové jurisdikci. Avšak, jak je uvedeno v bodě 2 obecných pokynů ohledně stálých provozoven, stálá provozovna musí být uvedena v daňové jurisdikci, v níž se nachází. Přitom je třeba uvést právnickou osobu, k níž stálá provozovna patří.
               2.2.   Daňová jurisdikce založení nebo zapsání do rejstříku, pokud se liší od daňové jurisdikce rezidence
               Vykazující nadnárodní podnik oznámí název daňové jurisdikce, podle jejíhož práva je členský subjekt skupiny nadnárodních podniků založen nebo zapsán do rejstříku, pokud je odlišná od daňové jurisdikce rezidence.
               2.3.   Hlavní podnikatelské činnosti
               Vykazující nadnárodní podnik určí povahu hlavních podnikatelských činností vykonávaných členským subjektem v příslušné daňové jurisdikci, a to zaškrtnutím jednoho nebo více vhodných políček.“

            (1)  Upřesněte prosím povahu činnosti členského subjektu v rubrice „Doplňující informace“