title: Směrnice Rady (EU) 2018/1910 ze dne 4. prosince 2018, kterou se mění směrnice 2006/112/ES, pokud jde o harmonizaci a zjednodušení určitých pravidel v systému daně z přidané hodnoty pro obchod mezi členskými státy

text:
                  7.12.2018

                  CS

                  Úřední věstník Evropské unie

                  L 311/3

         SMĚRNICE RADY (EU) 2018/1910
         ze dne 4. prosince 2018,
         kterou se mění směrnice 2006/112/ES, pokud jde o harmonizaci a zjednodušení určitých pravidel v systému daně z přidané hodnoty pro obchod mezi členskými státy
         RADA EVROPSKÉ UNIE,
         s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 113 této smlouvy,
         s ohledem na návrh Evropské komise,
         po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
         s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
         s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
         v souladu se zvláštním legislativním postupem,
         vzhledem k těmto důvodům:

                     (1)

                     V roce 1967, kdy Rada prostřednictvím první směrnice Rady 67/227/EHS (3) a druhé směrnice Rady 67/228/EHS (4) zavedla společný systém daně z přidané hodnoty (DPH), byl přijat závazek vytvořit konečný systém DPH, který by v celém Evropském společenství fungoval stejně jako v rámci jednoho členského státu. Jelikož pro takový systém nebyly v okamžiku, kdy byly koncem roku 1992 zrušeny daňové hranice mezi členskými státy, nastaveny politické ani technické podmínky, byl v oblasti DPH přijat přechodný režim. Směrnice Rady 2006/112/ES (5) stanoví, že tento přechodný režim musí být nahrazen konečným režimem.

                     (2)

                     V souladu se sdělením Komise ze dne 7. dubna 2016 o akčním plánu v oblasti DPH předložila Komise návrh stanovující prvky konečného systému DPH pro přeshraniční mezipodnikový (B2B) obchod mezi členskými státy, vycházejícího ze zásady zdanění přeshraničních dodání zboží v členském státě určení.

                     (3)

                     Rada ve svých závěrech ze dne 8. listopadu 2016 vyzvala Komisi k provedení určitých zlepšení v unijních pravidlech DPH pro přeshraniční plnění, pokud jde o úlohu identifikačního čísla pro DPH v kontextu osvobození dodání zboží uvnitř Společenství od daně, režim call-of stock, plnění v řetězci a důkaz o přepravě pro účely osvobození plnění uvnitř Společenství od daně.

                     (4)

                     S ohledem na žádost Rady a na skutečnost, že zavádění konečného systému DPH pro obchod uvnitř Společenství potrvá několik let, jsou tato zvláštní opatření k harmonizaci a zjednodušení některých pravidel pro podniky vhodná.

                     (5)

                     Pojmem call-off stock se označuje situace, kdy v době přepravy zboží do jiného členského státu dodavatel již zná totožnost pořizovatele zboží, jemuž bude zboží dodáno v pozdější fázi po ukončení přepravy zboží v členském státě určení. Za současného stavu zde vzniká domnělé dodání (v členském státě zahájení přepravy zboží) a domnělé pořízení uvnitř Společenství (v členském státě ukončení přepravy zboží), po kterých následuje „domácí“ dodání v členském státě ukončení přepravy zboží, v němž musí být navíc dodavatel identifikován pro účely DPH. Aby bylo možné se tomuto vyhnout, měla by se tato plnění v případech, kdy probíhají mezi dvěma osobami povinnými k dani, za určitých podmínek považovat za plnění vytvářející jedno dodání osvobozené od daně v členském státě zahájení přepravy a jedno pořízení uvnitř Společenství v členském státě ukončení přepravy.

                     (6)

                     Plněními v řetězci se označují po sobě následující dodání zboží, která jsou předmětem jediné přepravy uvnitř Společenství. Pohyb zboží uvnitř Společenství by zde měl být připsán pouze jednomu z těchto dodání a pouze toto dodání by mělo požívat osvobození od DPH stanoveného pro dodání zboží uvnitř Společenství. Ostatní dodání v řetězci by měla být zdaněna a mohla by vyžadovat identifikaci dodavatele pro účely DPH v členském státě dodání. Aby se v jednotlivých členských státech zabránilo uplatňování rozdílných postupů, které mohou vést ke dvojímu zdanění, nebo naopak nezdanění, a aby se zvýšila právní jistota hospodářských subjektů, mělo by se zavést společné pravidlo, že při splnění určitých podmínek by měla být přeprava zboží přiřazena k jednomu dodání v řetězci plnění.

                     (7)

                     Pokud jde o identifikační číslo pro DPH při osvobozování dodání zboží v rámci obchodu uvnitř Společenství od daně, navrhuje se, aby hmotněprávní podmínkou pro uplatnění osvobození od daně, nikoli pouze požadavkem formálním, bylo vedle podmínky přepravy zboží mimo členský stát dodání také uvedení identifikačního čísla pro DPH pořizovatele zboží, které mu přidělil jiný členský stát, než je členský stát zahájení přepravy zboží, v systému výměny informací o DPH (dále jen systém „VIES“). Údaje z hlášení v systému VIES jsou dále nezbytné k tomu, aby byl členský stát ukončení přepravy informován o přítomnosti zboží na svém území, a jsou proto klíčovým prvkem v boji proti podvodům v Unii. Členské státy by proto měly zajistit, aby se osvobození od daně neuplatnilo v případě, že dodavatel nesplní své povinnosti ohledně hlášení v systému VIES, ledaže jedná v dobré víře, tedy že může svým příslušným správcům daně řádně odůvodnit veškeré nedostatky v souhrnném hlášení, což by mohlo v daném okamžiku zahrnovat i poskytnutí správných údajů požadovaných podle článku 264 směrnice 2006/112/ES.

                     (8)

                     Jelikož cíle této směrnice, totiž lepšího fungování pravidel DPH v kontextu přeshraničního mezipodnikového obchodu, nemůže být uspokojivě dosaženo členskými státy, ale spíše jej z důvodu jejich rozsahu a účinků může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské Unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.

                     (9)

                     Členské státy se v souladu se společným politickým prohlášením členských států a Komise ze dne 28. září 2011 o informativních dokumentech (6) zavázaly, že v odůvodněných případech doplní oznámení o opatřeních přijatých za účelem provedení směrnice ve vnitrostátním právu o jeden či více dokumentů s informacemi o vztahu mezi jednotlivými složkami směrnice a příslušnými částmi vnitrostátních nástrojů přijatých za účelem provedení směrnice ve vnitrostátním právu. V případě této směrnice považuje normotvůrce předložení těchto dokumentů za odůvodněné.

                     (10)

                     Směrnice 2006/112/ES by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,

               PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:

            Článek 1
            Směrnice 2006/112/ES se mění takto:

                        1)

                        Vkládá se nový článek, který zní:

                           „Článek 17a

                              1.   Za dodání zboží za úplatu se nepovažuje přemístění zboží osobou povinnou k dani, které je součástí jejího obchodního majetku, do jiného členského státu v rámci režimu call-off stock.

                              2.   Pro účely tohoto článku se za režim call-of stock považuje situace, kdy jsou splněny následující podmínky:

                                          a)

                                          zboží je odesláno nebo přepraveno osobou povinnou k dani nebo na její účet třetí osobou do jiného členského státu za účelem jeho dodání v tomto státě v pozdější fázi po ukončení přepravy jiné osobě povinné k dani, která je oprávněna převzít vlastnické právo k tomuto zboží v souladu s dohodou mezi oběma osobami povinnými k dani;

                                          b)

                                          osoba povinná k dani, která zboží odesílá nebo přepravuje, nemá v členském státě, do kterého se zboží odesílá nebo přepravuje, sídlo ekonomické činnosti ani stálou provozovnu;

                                          c)

                                          osoba povinná k dani, jíž je zboží určeno k dodání, je v členském státě, do kterého se zboží odesílá nebo přepravuje, identifikována pro účely DPH a její totožnost i identifikační číslo pro DPH přidělené tímto členským státem jsou osobě povinné k dani uvedené v písmeni b) známy v době zahájení odeslání nebo přepravy zboží;

                                          d)

                                          osoba povinná k dani, která zboží odesílá nebo přepravuje, zaznamená přemístění zboží v evidenci podle čl. 243 odst. 3 a uvede totožnost osoby povinné k dani, která zboží pořizuje, spolu s identifikačním číslem pro DPH přiděleným této osobě členským státem, do kterého je zboží odesláno nebo přepraveno, v souhrnném hlášení, jak stanoví čl. 262 odst. 2.

                              3.   Jsou-li podmínky stanovené v odstavci 2 splněny, použijí se v okamžiku převodu práva nakládat se zbožím jako vlastník na osobu povinnou k dani podle odst. 2 písm. c) následující pravidla za podmínky, že k tomuto převodu dojde ve lhůtě uvedené v odstavci 4:

                                          a)

                                          má se za to, že osoba povinná k dani, která zboží odeslala nebo přepravila, ať již sama, nebo na svůj účet prostřednictvím třetí osoby, uskutečnila v členském státě, ze kterého bylo zboží odesláno nebo přepraveno, dodání zboží v souladu s čl. 138 odst. 1;

                                          b)

                                          má se za to, že osoba povinná k dani, jíž je zboží dodáno, uskutečnila v členském státě, do kterého bylo zboží odesláno nebo přepraveno, pořízení zboží uvnitř Společenství.

                              4.   Jestliže do 12 měsíců od ukončení přepravy zboží v členském státě, do kterého bylo odesláno nebo přepraveno, není zboží dodáno osobě povinné k dani, jíž bylo určeno k dodání, jak je uvedeno v odst. 2 písm. c) a v odstavci 6, přičemž nenastala žádná z okolností stanovených v odstavci 7, má se za to, že v den následující po uplynutí tohoto dvanáctiměsíčního období dochází k přemístění ve smyslu článku 17.

                              5.   Má se za to, že k přemístění ve smyslu článku 17 nedochází, jsou-li splněny tyto podmínky:

                                          a)

                                          nebylo převedeno právo nakládat se zbožím a toto zboží je vráceno do členského státu, ze kterého bylo odesláno nebo přepraveno, ve lhůtě stanovené v odstavci 4 a

                                          b)

                                          osoba povinná k dani, která zboží odeslala nebo přepravila, zaznamená jeho vrácení v evidenci podle čl. 243 odst. 3.

                              6.   Je-li ve lhůtě uvedené v odstavci 4 osoba povinná k dani uvedená v odst. 2 písm. c) nahrazena jinou osobou povinnou k dani, má se za to, že k přemístění ve smyslu článku 17 v okamžiku tohoto nahrazení nedochází, pokud:

                                          a)

                                          jsou splněny všechny ostatní příslušné podmínky podle odstavce 2 a

                                          b)

                                          osoba povinná k dani uvedená v odst. 2 písm. b) zaznamená toto nahrazení v evidenci podle čl. 243 odst. 3.

                              7.   Jestliže během lhůty uvedené v odstavci 4 přestane být plněna kterákoli z podmínek uvedených v odstavcích 2 a 6, má se za to, že dochází k přemístění zboží podle článku 17 v okamžiku, kdy některá z těchto podmínek přestane být plněna.
                              Je-li zboží dodáno jiné osobě, než je osoba povinná k dani uvedená v odst. 2 písm. c) nebo v odstavci 6, má se za to, že podmínky uvedené v odstavcích 2 a 6 přestávají být splněny bezprostředně před tímto dodáním.
                              Je-li zboží odesláno nebo přepraveno do jiné země než členského státu, ze kterého bylo původně přesunuto, má se za to, že podmínky uvedené v odstavcích 2 a 6 přestávají být splněny bezprostředně předtím, než jsou takové odeslání nebo taková přeprava zahájeny.
                              V případě zničení, ztráty či krádeže zboží se má za to, že podmínky uvedené v odstavcích 2 a 6 přestávají být splněny v den, kdy bylo zboží skutečně odstraněno či zničeno, nebo nelze-li tento den určit, v den, kdy bylo zjištěno, že je zboží zničeno nebo že chybí.“

                        2)

                        V hlavě V kapitole 1 oddílu 2 se vkládá nový článek, který zní:

                           „Článek 36a

                              1.   Je-li totéž zboží předmětem po sobě následujících dodání, přičemž je odesíláno nebo přepravováno z jednoho členského státu do jiného členského státu od prvního dodavatele přímo konečnému pořizovateli v řetězci, připíše se odeslání nebo přeprava pouze k dodání zprostředkujícímu subjektu.

                              2.   Odchylně od odstavce 1 se odeslání nebo přeprava připíše pouze k dodání zboží zprostředkujícím subjektem, pokud tento subjekt dodavateli sdělil své identifikační číslo pro DPH, které mu vydal členský stát, ze kterého je zboží odesláno nebo přepraveno.

                              3.   Pro účely tohoto článku se „zprostředkujícím subjektem“ rozumí dodavatel v rámci řetězce, který není prvním dodavatelem v tomto řetězci, a který zboží odesílá nebo přepravuje sám, nebo na svůj účet prostřednictvím třetí osoby.

                              4.   Tento článek se nepoužije na situace, na něž se vztahuje článek 14a.“

                        3)

                        Článek 138 se mění takto:

                                    a)

                                    odstavec 1 se nahrazuje tímto:

                                       „1.   Členské státy osvobodí od daně dodání zboží, které bylo odesláno nebo přepraveno mimo jejich území, avšak uvnitř Společenství, prodávajícím nebo pořizovatelem nebo na účet jednoho z nich, jsou-li splněny následující podmínky:

                                                   a)

                                                   zboží je dodáváno jiné osobě povinné k dani nebo právnické osobě nepovinné k dani, která jedná jako taková, v jiném členském státě než ve státě zahájení odeslání nebo přepravy zboží;

                                                   b)

                                                   osoba povinná k dani nebo právnická osoba nepovinná k dani, pro niž se dodání uskutečňuje, je identifikována pro účely DPH v jiném členském státě, než ve státě zahájení odeslání nebo přepravy zboží, a toto identifikační číslo pro DPH sdělila dodavateli.“;

                                    b)

                                    vkládá se nový odstavec, který zní:

                                       „1a.   Osvobození podle odstavce 1 se neuplatní, pokud dodavatel nesplnil povinnost podle článků 262 a 263 podat souhrnné hlášení nebo pokud jím podané souhrnné hlášení neobsahuje správné údaje týkající se tohoto dodání, jak požaduje článek 264, pokud dodavatel nemůže ke spokojenosti příslušných orgánů nedostatky řádně odůvodnit.“

                        4)

                        V článku 243 se doplňuje nový odstavec, který zní:

                           „3.   Každá osoba povinná k dani, která přemísťuje zboží v režimu call-off stock uvedeném v článku 17a, vede evidenci, jež správcům daně umožňuje ověřit správné uplatňování uvedeného článku.
                           Každá osoba povinná k dani, které je dodáváno zboží v režimu call-off stock uvedeném v článku 17a, vede evidenci tohoto zboží.“

                        5)

                        Článek 262 se nahrazuje tímto:

                           „Článek 262

                              1.   Každá osoba povinná k dani identifikovaná pro účely DPH podává souhrnné hlášení, ve kterém uvede tyto údaje:

                                          a)

                                          pořizovatele identifikované pro účely DPH, kterým dodala zboží za podmínek stanovených v čl. 138 odst. 1 a odst. 2 písm. c);

                                          b)

                                          osoby identifikované pro účely DPH, kterým dodala zboží v rámci pořízení zboží uvnitř Společenství podle článku 42;

                                          c)

                                          osoby povinné k dani i právnické osoby nepovinné k dani identifikované pro účely DPH, kterým poskytla služby jiné než služby, které jsou v členském státě, v němž je plnění zdanitelné, osvobozeny od DPH a u nichž je podle článku 196 povinen odvést daň příjemce služby.

                              2.   Kromě údajů uvedených v odstavci 1 poskytne každá osoba povinná k dani údaj o identifikačním čísle pro účely DPH osob povinných k dani, jimž je určeno zboží, jež se odesílá nebo přepravuje v režimu call-off stock v souladu s podmínkami stanovenými v článku 17a, a o veškerých změnách poskytnutých údajů.“

                        6)

                        Články 403 a 404 se zrušují.

            Článek 2

               1.   Členské státy do 31. prosince 2019 přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
               Použijí tyto předpisy od 1. ledna 2020.
               Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.

               2.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.

            Článek 3
            Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.

            Článek 4
            Tato směrnice je určena členským státům.

            V Bruselu dne 4. prosince 2018.

                  Za Radu

                  předseda

               H. LÖGER

            (1)  Stanovisko ze dne 3. října 2018.

            (2)  Stanovisko ze dne 14. března 2018.

            (3)  První směrnice Rady 67/227/EHS ze dne 11. dubna 1967 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu (Úř. věst. 71, 14.4.1967, s. 1301).

            (4)  Druhá směrnice Rady 67/228/EHS ze dne 11. dubna 1967 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Struktura a způsoby použití společného systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. 71, 14.4.1967, s. 1303).

            (5)  Směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (Úř. věst. L 347, 11.12.2006, s. 1).

            (6)  Úř. věst. C 369, 17.12.2011, s. 14.


title: Směrnice Rady (EU) 2018/131 ze dne 23. ledna 2018, kterou se provádí dohoda uzavřená Svazem provozovatelů námořních plavidel Evropského společenství (ECSA) a Evropskou federací pracovníků v dopravě (ETF) za účelem změny směrnice 2009/13/ES v souladu se změnami Úmluvy o práci na moři z roku 2006 přijatými v roce 2014, které Mezinárodní konference práce schválila dne 11. června 2014 (Text s významem pro EHP. )

text:
               26.1.2018

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 22/28

         SMĚRNICE RADY (EU) 2018/131
   ze dne 23. ledna 2018,
   kterou se provádí dohoda uzavřená Svazem provozovatelů námořních plavidel Evropského společenství (ECSA) a Evropskou federací pracovníků v dopravě (ETF) za účelem změny směrnice 2009/13/ES v souladu se změnami Úmluvy o práci na moři z roku 2006 přijatými v roce 2014, které Mezinárodní konference práce schválila dne 11. června 2014
   (Text s významem pro EHP)
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 155 odst. 2 ve spojení s čl. 153 odst. 1 písm. a), b) a c) této smlouvy,
   s ohledem na návrh Evropské komise,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Podle čl. 155 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“) mohou sociální partneři společně požádat, aby byly dohody jimi uzavřené na úrovni Unie provedeny rozhodnutím Rady na návrh Komise.

               (2)

               Směrnice Rady 2009/13/ES (1) provedla dohodu uzavřenou dne 19. května 2008 Svazem provozovatelů námořních plavidel Evropského společenství (ECSA) a Evropskou federací pracovníků v dopravě (ETF) s cílem začlenit do práva Unie závazná ustanovení Úmluvy o práci na moři z roku 2006 (dále jen „úmluva MLC“) přijaté Mezinárodní organizací práce (MOP), aby byly platné právní předpisy Unie aktualizovány na základě norem úmluvy MLC, které byly pro námořníky příznivější. Směrnice usilovala o zlepšení pracovních podmínek námořníků, zejména co se týká pracovních dohod, pracovní doby, repatriace, profesního vývoje a rozvoje kvalifikace, ubytování a rekreačních zařízení, potravin a stravování, ochrany zdraví a bezpečnosti při práci, zdravotní péče a postupů projednání stížnosti.

               (3)

               Po mezinárodních zasedáních odborníků zahájila MOP postup k přijetí změn úmluvy MLC, které se zabývají problémy souvisejícími jednak s opuštěním námořníků a finanční zárukou, jednak s nároky spojenými s úmrtím nebo dlouhodobou pracovní neschopností námořníků. Zvláštní tripartitní výbor zřízený podle úmluvy MLC přijal na zasedání ve dnech 7. až 11. dubna 2014 dvě změny týkající se těchto záležitostí. Část pozměněných pravidel spadala do pravomoci Unie a týkala se záležitostí, k nimž přijala Unie pravidla, zejména v oblasti sociální politiky a dopravy. Rada proto přijala dne 26. května 2014 rozhodnutí 2014/346/EU (2) stanovící postoj, který měl být zaujat jménem Unie na 103. zasedání Mezinárodní konference práce. Postojem Unie bylo podpořit schválení změn kodexu úmluvy MLC (dále jen „změny úmluvy MLC z roku 2014“).

               (4)

               Změny úmluvy MLC z roku 2014 byly schváleny na 103. zasedání Mezinárodní konference práce dne 11. června 2014 v Ženevě a vstoupily v platnost dne 18. ledna 2017. Týkají se poskytnutí účinného systému finanční záruky, který má chránit práva námořníků v případě opuštění a zajistit odškodnění pro smluvní nároky v případě úmrtí nebo dlouhodobé pracovní neschopnosti námořníků v důsledku pracovního úrazu, nemoci z povolání nebo pracovního rizika. Tyto změny zdokonalují a optimalizují stávající systém ochrany námořníků, včetně povinnosti, aby lodě měly na palubě písemné doklady o systému finanční záruky, a rozšiřují systém tak, aby zahrnoval dvě nové situace v případě opuštění. Jde o případy, kdy byli námořníci opuštěni bez nezbytného zajištění a podpory, a o případy, kdy majitel lodi jednostranně přerušil své vazby s námořníkem, včetně nevyplacení smluvní mzdy po dobu alespoň dvou měsíců.

               (5)

               Dne 5. prosince 2016 uzavřeli sociální partneři v odvětví námořní dopravy – Svaz provozovatelů námořních plavidel Evropského společenství (ECSA) a Evropská federace pracovníků v dopravě (ETF) – dohodu (dále jen „dohoda sociálních partnerů“) o změně směrnice 2009/13/ES v souladu se změnami úmluvy MLC z roku 2014. Dne 12. prosince 2016 Komisi požádali, aby podle čl. 155 odst. 2 Smlouvy o fungování EU předložila návrh směrnice Rady k provedení uvedené dohody.

               (6)

               Dohoda sociálních partnerů reprodukuje obsah závazných ustanovení změn úmluvy MLC z roku 2014. První změna týkající se systému finanční záruky v případě opuštění námořníků souvisí s bezpečností a ochranou zdraví při práci i pracovními podmínkami, a vztahuje se na ni tudíž čl. 153 odst. 1 písm. a) a b) Smlouvy o fungování EU. Na druhou změnu týkající se požadavků na systém finanční záruky k zajištění odškodnění v případě úmrtí nebo dlouhodobé pracovní neschopnosti námořníků v důsledku pracovního úrazu, nemoci z povolání nebo pracovního rizika se vztahuje čl. 153 odst. 1 písm. c) Smlouvy o fungování EU týkající se sociálního zabezpečení a sociální ochrany pracovníků. Dohoda sociálních partnerů se proto týká záležitostí, na něž se vztahuje článek 153 Smlouvy o fungování EU, a podle čl. 155 odst. 2 Smlouvy o fungování EU může být provedena rozhodnutím Rady na návrh Komise. Pro účely článku 288 Smlouvy o fungování EU je vhodným nástrojem pro provedení dohody partnerů směrnice.

               (7)

               V souladu se sdělením Komise ze dne 20. května 1998 o přizpůsobení a podpoře sociálního dialogu na úrovni Společenství posoudila Komise reprezentativnost smluvních stran a zákonnost každého ustanovení dohody sociálních partnerů.

               (8)

               Dohoda sociálních partnerů mění dohodu uzavřenou dne 19. května 2008 mezi ECSA a ETF s ohledem na úmluvu MLC, která byla připojena ke směrnici 2009/13/ES, a začleňuje do uvedené směrnice změny úmluvy MLC z roku 2014 v zájmu zlepšení pracovních podmínek, ochrany zdraví a bezpečnosti při práci a sociální ochrany námořníků na palubách lodí plujících pod vlajkou některého členského státu.

               (9)

               Změnou směrnice 2009/13/ES začlení dohoda sociálních partnerů závazná ustanovení změn úmluvy MLC z roku 2014 do oblasti působnosti směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/54/EU (3) a do systému dohledu a kontroly dodržování práva Unie, včetně jurisdikce Soudního dvora Evropské unie. To pravděpodobně povede k důslednějšímu dodržování uvedených ustanovení členskými státy a majiteli lodí.

               (10)

               Aniž jsou dotčena ustanovení dohody sociálních partnerů o návazných opatřeních a přezkumu sociálními partnery na úrovni Unie, bude Komise sledovat uplatňování této směrnice a dohody sociálních partnerů.

               (11)

               Členské státy mohou provedením této směrnice pověřit sociální partnery, jestliže o to sociální partneři společně požádají a jestliže členské státy přijmou všechna nezbytná opatření k zajištění toho, aby mohly kdykoli zaručit výsledky vyžadované touto směrnicí.

               (12)

               Podle čl. 155 odst. 2 Smlouvy o fungování EU informovala Komise Evropský parlament a zaslala mu znění svého návrhu této směrnice.

               (13)

               Tato směrnice dodržuje základní práva a ctí zásady uznávané Listinou základních práv Evropské unie, a zejména článkem 31 uvedené Listiny.

               (14)

               Jelikož cílů této směrnice, totiž zlepšení pracovních podmínek, ochrany zdraví a bezpečnosti při práci a sociální ochrany pracovníků v odvětví námořní dopravy, což je přeshraniční odvětví působící pod vlajkami různých členských států, nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jich může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.

               (15)

               Směrnice 2009/13/ES by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,

         PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   Touto směrnicí se provádí dohoda uzavřená mezi Svazem provozovatelů námořních plavidel Evropského společenství (ECSA) a Evropskou federací pracovníků v dopravě (ETF) dne 5. prosince 2016 za účelem změny směrnice 2009/13/ES v souladu se změnami úmluvy MLC z roku 2014.
   Článek 2
   Podle dohody sociálních partnerů se Dohoda k Úmluvě o práci na moři z roku 2006 uzavřená mezi ECSA a ETF, jež je obsažena v příloze směrnice 2009/13/ES, mění v souladu s přílohou této směrnice.
   Článek 3
   1.   Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 16. února 2020. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
   Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
   2.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
   3.   Členské státy mohou provedením této směrnice pověřit sociální partnery, jestliže o to sociální partneři společně požádají a jestliže členské státy přijmou všechna nezbytná opatření k zajištění toho, aby mohly kdykoli zaručit výsledky vyžadované touto směrnicí.
   Článek 4
   Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 5
   Tato směrnice je určena členským státům.

      V Bruselu dne 23. ledna 2018.

            Za Radu

            předseda

         V. GORANOV

      (1)  Směrnice Rady 2009/13/ES ze dne 16. února 2009, kterou se provádí dohoda k Úmluvě o práci na moři z roku 2006, uzavřená Svazem provozovatelů námořních plavidel Evropského společenství (ECSA) a Evropskou federací pracovníků v dopravě (ETF) a kterou se mění směrnice 1999/63/ES (Úř. věst. L 124, 20.5.2009, s. 30).

      (2)  Rozhodnutí Rady 2014/346/EU ze dne 26. května 2014 o postoji, který se má zaujmout jménem Evropské unie na 103. zasedání Mezinárodní konference práce, pokud jde o změny kodexu Úmluvy o práci na moři (Úř. věst. L 172, 12.6.2014, s. 28).

      (3)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/54/EU ze dne 20. listopadu 2013 o některých povinnostech státu vlajky ohledně souladu s Úmluvou o práci na moři z roku 2006 a jejího prosazování (Úř. věst. L 329, 10.12.2013, s. 1).

      PŘÍLOHA
      V příloze směrnice 2009/13/ES se Dohoda k Úmluvě o práci na moři z roku 2006 uzavřená mezi ECSA a ETF mění takto:

                  1)

                  V nadpise „Norma A2.5 – Repatriace“ se označení „A2.5“ nahrazuje označením „A2.5.1“.

                  2)

                  Vkládá se nová norma, která zní:
                  „Norma A2.5.2 – Finanční záruka

                              1.

                              Pro provádění pravidla 2.5 odst. 2 stanoví tato norma požadavky k zajištění poskytnutí rychlého a účinného systému finanční záruky, který pomáhá námořníkům v případě jejich opuštění.

                              2.

                              Pro účely této normy se námořník považuje za opuštěného, pokud majitel lodi v rozporu s požadavky této dohody nebo podmínkami pracovní dohody námořníka:

                                          a)

                                          neuhradil náklady na repatriaci námořníka nebo

                                          b)

                                          opustil námořníka bez nezbytného zajištění a podpory nebo

                                          c)

                                          jinak jednostranně přerušil své vazby s ním, včetně nevyplacení smluvní mzdy po dobu alespoň dvou měsíců.

                              3.

                              Každý členský stát zajistí, aby pro lodi plující pod jeho vlajkou existoval systém finanční záruky splňující požadavky této normy. Systém finanční záruky může mít podobu systému sociálního zabezpečení nebo pojištění nebo vnitrostátního fondu či jiných podobných opatření. Jeho podobu určí členský stát po konzultaci s dotčenými organizacemi majitelů lodí a námořníků.

                              4.

                              Systém finanční záruky poskytuje přímý přístup, dostatečné krytí a urychlenou finanční pomoc v souladu s touto normou jakémukoli opuštěnému námořníkovi na lodi plující pod vlajkou členského státu.

                              5.

                              Pro účely odst. 2 písm. b) této normy nezbytné zajištění a podpora námořníků zahrnují: adekvátní potraviny, ubytování, zásoby pitné vody, palivo nezbytné pro přežití na palubě lodi a nezbytnou lékařskou péči.

                              6.

                              Každý členský stát vyžaduje, aby lodě plující pod jeho vlajkou, které musí mít na palubě osvědčení o práci na moři podle vnitrostátních právních předpisů nebo od nichž to od nich majitel vyžaduje, měly na palubě k dispozici osvědčení nebo jiný písemný doklad finanční záruky vydaný poskytovatelem finanční záruky. Kopie musí být na palubě vyvěšena na dobře viditelném místě, kde k ní mají námořníci přístup. Pokud krytí poskytuje více poskytovatelů finanční záruky, musí být na palubě k dispozici doklad vydaný každým z nich.

                              7.

                              Osvědčení nebo jiný písemný doklad finanční záruky musí být vystaveny v angličtině nebo doprovázeny překladem do angličtiny a obsahovat tyto informace:

                                          a)

                                          název plavidla;

                                          b)

                                          přístav registrace plavidla;

                                          c)

                                          volací značku plavidla;

                                          d)

                                          číslo IMO plavidla;

                                          e)

                                          jméno a adresu poskytovatele nebo poskytovatelů finanční záruky;

                                          f)

                                          kontaktní údaje osob nebo subjektu, které odpovídají za vyřizování žádosti námořníků o pomoc;

                                          g)

                                          jméno majitele lodi;

                                          h)

                                          dobu platnosti finanční záruky a

                                          i)

                                          potvrzení vydané poskytovatelem finanční záruky, že finanční záruka splňuje požadavky normy A2.5.2.

                              8.

                              Pomoc poskytovaná systémem finanční záruky se udělí neprodleně na žádost podanou námořníkem nebo jím jmenovaným zástupcem, která se opírá o nezbytné odůvodnění nároku v souladu s odstavcem 2 této normy.

                              9.

                              S ohledem na pravidlo 2.5 musí být pomoc poskytovaná systémem finanční záruky dostatečná k pokrytí:

                                          a)

                                          dlužné mzdy a jiných nároků, které má majitel lodi uhradit námořníkovi na základě pracovní dohody, příslušné kolektivní smlouvy nebo vnitrostátního právního předpisu státu vlajky, s omezením na čtyři měsíce uvedených dlužných mezd a čtyři měsíce kteréhokoli z uvedených dlužných nároků;

                                          b)

                                          všech nákladů, které odůvodněně vznikly námořníkovi, včetně nákladů na repatriaci uvedených v odstavci 10 této normy, a

                                          c)

                                          základních potřeb námořníka, včetně položek, jako jsou adekvátní potraviny, případné ošacení, ubytování, zásoby pitné vody, palivo nezbytné pro přežití na palubě lodi, nezbytná lékařské péče a jakékoli jiné přiměřené náklady nebo poplatky vyplývající z konání nebo opomenutí, které představuje opuštění, až do okamžiku, kdy námořník dorazí domů.

                              10.

                              Náklady na repatriaci pokrývají cestování vhodnými a rychlými prostředky, obvykle letecky, a zahrnují poskytnutí stravy a ubytování námořníkovi od okamžiku, kdy námořník opustil loď, do okamžiku, kdy námořník dorazí domů, nezbytnou lékařskou péči, přepravu osobních věcí a jakékoli jiné přiměřené náklady nebo poplatky vyplývající z opuštění.

                              11.

                              Finanční záruka neskončí před koncem doby své platnosti, pokud její poskytovatel neinformoval příslušný orgán státu vlajky nejméně 30 dnů předem.

                              12.

                              Pokud poskytovatel pojištění nebo jiné finanční záruky zaplatil v souladu s touto normou kterémukoli námořníkovi jakoukoli platbu, získá až do výše částky, kterou uhradil, a v souladu s použitelným právem prostřednictvím subrogace, postoupení pohledávky nebo jiným způsobem práva, která by měl námořník.

                              13.

                              Žádným ustanovením této normy není dotčeno právo pojistitele nebo poskytovatele finanční záruky na náhradu škody vůči třetím stranám.

                              14.

                              Ustanovení této normy nejsou zamýšlena jako výlučná ani jimi nejsou dotčena jiná práva, nároky nebo opravné prostředky, jež mohou být také k dispozici k odškodnění námořníků, kteří byli opuštěni. Vnitrostátní právní předpisy mohou stanovit, že jakékoli částky splatné podle této normy lze započítat proti částkám obdrženým z jiných zdrojů v důsledku jakýchkoli práv, nároků nebo opravných prostředků, které mohou být předmětem odškodnění podle této normy.“

                  3)

                  „Norma A4.2 – Odpovědnost majitelů lodí“ se mění takto:

                              a)

                              v nadpise se označení „A4.2“ nahrazuje označením „A4.2.1“;

                              b)

                              doplňují se nové odstavce, které znějí:

                                          „8.

                                          Vnitrostátní právní předpisy stanoví, že systém finanční záruky, který zajistí odškodnění podle odst. 1 písm. b) této normy pro smluvní nároky, jak jsou definovány v normě A4.2.2, musí splňovat tyto minimální požadavky:

                                                      a)

                                                      smluvní odškodnění, je-li stanoveno v pracovní dohodě námořníka a aniž je dotčeno písmeno c) tohoto odstavce, se vyplatí v plné výši a bez prodlení;

                                                      b)

                                                      neexistuje žádný tlak na přijetí platby v nižší než smluvní výši;

                                                      c)

                                                      pokud je v důsledku povahy dlouhodobé pracovní neschopnosti námořníka obtížné posoudit plné odškodnění, na které může mít námořník nárok, zašle se uvedenému námořníkovi předběžná platba nebo platby, aby se předešlo nepřiměřené zátěži;

                                                      d)

                                                      v souladu s pravidlem 4.2 odst. 2 obdrží námořník platbu, aniž tím jsou dotčena ostatní zákonná práva; tuto platbu však může majitel lodi započítat proti jakémukoli odškodnění vyplývajícímu z jakéhokoli jiného nároku, který vznesl námořník vůči majiteli lodi a který vyplývá ze stejné události, a

                                                      e)

                                                      nárok na smluvní odškodnění může vznést přímo dotčený námořník nebo jeho nejbližší příbuzný nebo zástupce námořníka nebo určený příjemce.

                                          9.

                                          Vnitrostátní právní předpisy zajistí, aby námořníci byli předem informováni, pokud má být finanční záruka majitele lodi zrušena nebo ukončena.

                                          10.

                                          Vnitrostátní právní předpisy zajistí, aby poskytovatel finanční záruky informoval příslušný orgán státu vlajky, má-li být finanční záruka majitele lodě zrušena nebo ukončena.

                                          11.

                                          Každý členský stát vyžaduje, aby lodě plující pod jeho vlajkou měly na palubě k dispozici osvědčení nebo jiný písemný doklad finanční záruky vydaný poskytovatelem finanční záruky. Kopie musí být na palubě vyvěšena na dobře viditelném místě, kde k ní mají námořníci přístup. Pokud krytí poskytuje více poskytovatelů finanční záruky, musí být na palubě k dispozici doklad vydaný každým z nich.

                                          12.

                                          Finanční záruka neskončí před koncem doby své platnosti, pokud její poskytovatel neinformoval příslušný orgán státu vlajky nejméně 30 dnů předem.

                                          13.

                                          Prostřednictvím finanční záruky se hradí veškeré smluvní nároky, na něž se záruka vztahuje a které vyvstanou během doby platnosti dokladu.

                                          14.

                                          Osvědčení nebo jiný písemný doklad finanční záruky musí být vystaveny v angličtině nebo doprovázeny překladem do angličtiny a obsahovat tyto informace:

                                                      a)

                                                      název plavidla;

                                                      b)

                                                      přístav registrace plavidla;

                                                      c)

                                                      volací značku plavidla;

                                                      d)

                                                      číslo IMO plavidla;

                                                      e)

                                                      jméno a adresu poskytovatele nebo poskytovatelů finanční záruky;

                                                      f)

                                                      kontaktní údaje osob nebo subjektu, které odpovídají za vyřizování smluvních nároků námořníků;

                                                      g)

                                                      jméno majitele lodi;

                                                      h)

                                                      dobu platnosti finanční záruky a

                                                      i)

                                                      potvrzení vydané poskytovatelem finanční záruky, že finanční záruka splňuje požadavky normy A4.2.1.“

                  4)

                  Vkládá se nová norma, která zní:
                  „Norma A4.2.2 – Nakládání se smluvními nároky

                              1.

                              Pro účely normy A4.2.1 odst. 8 a této normy se „smluvním nárokem“ rozumí jakýkoli nárok v souvislosti s úmrtím nebo dlouhodobou pracovní neschopností námořníků v důsledku pracovního úrazu, nemoci z povolání nebo pracovního rizika, jak jsou stanoveny ve vnitrostátním právu, pracovní dohodě námořníka nebo kolektivní smlouvě.

                              2.

                              Systém finanční záruky, jak je stanoven v normě A4.2.1 odst. 1 písm. b), může mít podobu systému sociálního zabezpečení nebo pojištění nebo fondu či jiných podobných opatření. Jeho podobu určí členský stát po konzultaci s dotčenými organizacemi majitelů lodí a námořníků.

                              3.

                              Vnitrostátní právní předpisy zajistí zavedení účinných opatření, aby bylo možné rychlými a spravedlivými postupů přijímat, řešit a nestranně vypořádávat smluvní nároky týkající se odškodnění podle normy A4.2.1 odst. 8.“


title: Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/850 ze dne 30. května 2018, kterou se mění směrnice 1999/31/ES o skládkách odpadů (Text s významem pro EHP)

text:
                  14.6.2018

                  CS

                  Úřední věstník Evropské unie

                  L 150/100

            SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY (EU) 2018/850
      ze dne 30. května 2018,
      kterou se mění směrnice 1999/31/ES o skládkách odpadů
      (Text s významem pro EHP)
      EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
      s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 192 odst. 1 této smlouvy,
      s ohledem na návrh Evropské komise,
      po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
      s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
      s ohledem na stanovisko Výboru regionů (2),
      v souladu s řádným legislativním postupem (3),
      vzhledem k těmto důvodům:

                  (1)

                  Nakládání s odpady v Unii je třeba zlepšit, aby bylo možné zachovat, chránit a zlepšit kvalitu životního prostředí, chránit lidské zdraví, zajistit uvážlivé, účinné a racionální využívání přírodních zdrojů, posílit zásady oběhového hospodářství, zvýšit energetickou účinnost a snížit závislost Unie na dovážených zdrojích.

                  (2)

                  Cíle uvedené ve směrnici Rady 1999/31/ES (4), která stanoví omezení skládkování odpadů, by měly být posíleny, aby lépe zohledňovaly ambice Unie spojené s přechodem na oběhové hospodářství a aby bylo dosaženo pokroku v provádění sdělení Komise ze dne 4. listopadu 2008 nazvaného „Iniciativa v oblasti surovin: uspokojení kritických potřeb pro růst a zaměstnanost v Evropě“ postupným snížením skládkování odpadu určeného pro uložení na skládky nikoliv nebezpečných odpadů na minimum. Komise a členské státy by měly zajistit, aby toto snížení bylo v souladu s integrovanou politikou, jež zajistí řádné uplatňování hierarchie způsobů nakládání s odpady, usnadní přechod k prevenci, včetně opětovného použití, přípravě k opětovnému použití a recyklaci, a zabrání tomu, aby se skládkování nahradilo spalováním.

                  (3)

                  V zájmu zajištění větší soudržnosti práva Unie v oblasti nakládání s odpady by měly být definice obsažené ve směrnici 1999/31/ES v příslušných případech sladěny s definicemi uvedenými ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 2008/98/ES (5).

                  (4)

                  Stávající definici „odloučeného sídliště“ je s ohledem na nejvzdálenější regiony třeba upravit tak, aby zohledňovala specifika těchto sídlišť, která se z hlediska životního prostředí podstatně liší od ostatních regionů.

                  (5)

                  Oblast působnosti směrnice 1999/31/ES by měla sladěna s oblastí působnosti směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/21/ES (6) a měla by se i nadále vztahovat na ukládání odpadu z těžebního průmyslu, na něž se nevztahuje směrnice 2006/21/ES.

                  (6)

                  Z dalšího omezení skládkování odpadů, počínaje toky odpadů podléhajícími tříděnému sběru, jako jsou plasty, kovy, sklo, papír a biologický odpad, by vyplývaly jednoznačné přínosy pro životní prostředí i přínosy hospodářské a sociální. Při provádění těchto omezení skládkování odpadů by se měla brát v úvahu technická, environmentální nebo ekonomická proveditelnost recyklace nebo jiného využití zbytkových odpadů pocházejících z tříděného sběru.

                  (7)

                  Velkou část komunálního odpadu představuje biologicky rozložitelný komunální odpad. Skládkování nezpracovaného biologicky rozložitelného odpadu má závažné negativní účinky na životní prostředí z hlediska emisí skleníkových plynů a znečištění povrchových vod, podzemních vod, půdy a ovzduší. Ačkoliv směrnice 1999/31/ES již stanoví cíle týkající se snížení množství biologicky rozložitelného odpadu na skládkách, je vhodné zavést další omezení pro ukládání biologicky rozložitelných odpadů na skládky tím, že se zakáže skládkování biologicky rozložitelných odpadů, které se sbírají odděleně za účelem recyklace v souladu se směrnicí 2008/98/ES.

                  (8)

                  Za účelem zajištění řádného uplatňování hierarchie způsobů nakládání s odpady by měla být přijata vhodná opatření, aby se od roku 2030 uplatňovala omezení skládkování na veškerý odpad, který je vhodný k recyklaci nebo materiálovému či energetickému využití. Tato omezení by se neměla uplatnit v případech, kdy lze prokázat, že odpad není vhodný k recyklaci ani k jinému využití a že skládkování by vedlo k dosažení nejlepšího celkového výsledku z hlediska životního prostředí v souladu s hierarchií způsobů nakládání s odpady stanovenou ve směrnici 2008/98/ES.

                  (9)

                  Mnoho členských států dosud zcela nevyvinulo potřebnou infrastrukturu pro nakládání s odpady. Stanovení cílů týkajících se snížení skládkování odpadů bude v řadě členských států vyžadovat podstatné změny v nakládání s odpady a usnadní další pokrok a investice v oblasti tříděného sběru, třídění a recyklace odpadů a zamezí uzavření potenciálně recyklovatelných materiálů na nižších úrovních hierarchie způsobů nakládání s odpady.

                  (10)

                  Postupné snižování skládkování odpadů je nezbytné k tomu, aby se zamezilo škodlivým dopadům na lidské zdraví a na životní prostředí a aby se zajistilo, že ekonomicky hodnotné odpadní materiály jsou postupně a účinně využívány díky náležitému nakládání s odpady v souladu s hierarchií způsobů nakládání s odpady stanovenou ve směrnici 2008/98/ES. Toto snížení by mělo zamezit rozvoji nadbytečných kapacit zařízení pro zpracování zbytkových odpadů například cestou energetického využití nebo málo účinné mechanicko-biologické úpravy nezpracovaného komunálního odpadu, jež by mohly ohrožovat dosažení dlouhodobých cílů Unie týkajících se přípravy k opětovnému použití a recyklace komunálního odpadu stanovených ve směrnici 2008/98/ES. Stejně tak by členské státy s cílem zabránit škodlivým dopadům na lidské zdraví a životní prostředí měly přijmout veškerá nezbytná opatření k zajištění toho, aby byl na skládky ukládán pouze odpad po předchozí úpravě, avšak splnění této povinnosti by nemělo vést k vytváření nadměrných kapacit pro zpracování zbytkového komunálního odpadu. Aby se dále zajistila konzistentnost mezi cíli stanovenými ve směrnici 2008/98/ES a cílem týkajícím se snížení skládkování stanoveným ve směrnici 1999/31/ES ve znění této směrnice a aby se zajistilo koordinované plánování infrastruktur a investic potřebných pro splnění těchto cílů, mělo by být členským státům, které podle údajů vykázaných ve společném dotazníku OECD a Eurostatu uložily v roce 2013 na skládky více než 60 % svého komunálního odpadu, umožněno rozhodnout o prodloužení lhůty k tomu, aby splnily cíle v oblasti skládkování stanovené pro rok 2035.

                  (11)

                  Aby byla zajištěna spolehlivost údajů, je důležité stanovit přesnější pravidla pro vykazování skládkovaného komunálního odpadu členskými státy. Vykazování by mělo vycházet z množství komunálního odpadu uloženého na skládku, který byl po úpravě připraven k následnému skládkování, například po stabilizaci biologicky rozložitelného komunálního odpadu, a z množství odpadu vstupujícího do procesu odstranění spalováním. Pokud jde o komunální odpad vstupující do zpracování před recyklací a využitím odpadu, jako je třídění a mechanické úpravy, měl by být do výpočtu cíle pro skládkování zahrnut i odpad vzniklý z těchto operací, který je následně uložen na skládku.

                  (12)

                  Při plnění povinnosti zajistit úpravu odpadu před jeho uložením na skládku, stanovené směrnicí 1999/31/ES, by členské státy měly použít co nejvhodnější způsob úpravy, včetně stabilizace organické složky odpadu, s cílem co nejvíce snížit nepříznivé dopady skládkování tohoto odpadu na životní prostředí a lidské zdraví. Při posuzování vhodnosti úprav by členské státy měly vzít v úvahu opatření, která již byla za účelem snížení těchto nepříznivých dopadů přijata, zejména třídění biologických odpadů a tříděný sběr papíru a lepenky.

                  (13)

                  Za účelem zajištění lepšího, včasnějšího a jednotnějšího provedení této směrnice a předjímání jakýchkoli problémů při provádění by měl být zaveden systém zpráv včasného varování k odhalování nedostatků a přijímání opatření před uplynutím termínů pro splnění cílů.

                  (14)

                  S cílem napomoci dosažení cílů směrnice 1999/31/ES a urychlit přechod k oběhovému hospodářství by Komise měla podporovat koordinaci a výměnu informací a osvědčených postupů mezi členskými státy a jednotlivými hospodářskými odvětvími.

                  (15)

                  Ukázalo se, že zprávy o provádění, které členské státy vypracovávají každé tři roky, nejsou účinným nástrojem pro ověřování dodržování předpisů a zajištění správného provádění a vytvářejí zbytečnou administrativní zátěž. Je proto třeba zrušit ustanovení, která členským státům ukládají povinnost předkládat tyto zprávy. Místo nich by sledování dodržování předpisů mělo vycházet výhradně z údajů, které členské státy každý rok oznámí Komisi.

                  (16)

                  Údaje poskytnuté členskými státy mají pro Komisi zásadní význam při posuzování dodržování práva Unie v oblasti nakládání s odpady ze strany členských států. Kvalitu, spolehlivost a srovnatelnost údajů by mělo zlepšit zavedení jednotného kontaktního místa pro předávání veškerých údajů o odpadech, zrušení zastaralých požadavků na předávání zpráv, porovnání vnitrostátních metodik předkládání zpráv a zavedení zprávy o kontrole kvality údajů. Pro účinné provádění, řádné plánování infrastruktury pro nakládání s odpady a zajištění srovnatelnosti údajů mezi členskými státy je nanejvýš důležité předávání spolehlivých údajů týkajících se nakládání s odpady. Při předkládání zpráv o dosažení cílů stanovených ve směrnici 1999/31/ES ve znění této směrnice by proto měly členské státy používat nejnovější pravidla vypracovaná Komisí a metodiky vyvinuté vnitrostátními příslušnými orgány odpovědnými za provádění této směrnice.

                  (17)

                  Za účelem zajištění jednotných podmínek k provedení směrnice 1999/31/ES by měly být Komisi svěřeny prováděcí pravomoci, pokud jde o čl. 5a odst. 4, čl. 15 odst. 5 a články 15b a 15c uvedené směrnice ve znění této směrnice. Tyto pravomoci by měly být vykonávány v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 (7).

                  (18)

                  Jelikož cílů této směrnice, totiž zlepšení nakládání s odpady v Unii a tím i přispění k zachování, ochraně a zlepšování kvality životního prostředí a k uvážlivému a racionálnímu využívání přírodních zdrojů, nemůže být dosaženo uspokojivě členskými státy, ale spíše jich, z důvodu rozsahu a účinků opatření, může být lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.

                  (19)

                  Směrnice 1999/31/ES by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna.

                  (20)

                  Členské státy se v souladu se Společným politickým prohlášením členských států a Komise ze dne 28. září 2011 o informativních dokumentech (8) zavázaly, že v odůvodněných případech doplní oznámení o opatřeních přijatých za účelem provedení směrnice ve vnitrostátním právu o jeden či více dokumentů, které objasňují vztah mezi jednotlivými složkami směrnice a příslušnými částmi vnitrostátních prováděcích nástrojů. V případě této směrnice považuje normotvůrce předložení těchto dokumentů za odůvodněné,

            PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
      Článek 1
      Změny
      Směrnice 1999/31/ES se mění takto:

                  1)

                  V článku 1 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
                  „1.   S cílem podpořit přechod Unie k oběhovému hospodářství a splnit požadavky směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/98/ES (*1), zejména jejích článků 4 a 12, si tato směrnice klade za cíl zajistit postupné snižování skládkování odpadu, zejména odpadu vhodného k recyklaci nebo jinému využití, a stanovit pomocí přísných provozních a technických požadavků na odpady a skládky opatření, postupy a návody pro prevenci nebo maximální omezení negativních účinků skládkování odpadu na životní prostředí, zejména znečištění povrchových vod, podzemních vod, půdy a ovzduší, a na globální prostředí včetně skleníkového efektu, jakož i veškerých souvisejících rizik pro lidské zdraví, a to v průběhu celého životního cyklu skládky.

                     (*1)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/98/ES ze dne 19. listopadu 2008 o odpadech a o zrušení některých směrnic (Úř. věst. L 312, 22.11.2008, s. 3).“"

                  2)

                  Článek 2 se mění takto:

                              a)

                              písmeno a) se nahrazuje tímto:

                                          „a)

                                          použijí definice „odpadu“, „nebezpečného odpadu“, „nikoliv nebezpečného odpadu“, „komunálního odpadu“, „původce odpadu“, „držitele odpadu“, „nakládání s odpady“, „tříděného sběru“, „využití“, „přípravy k opětovnému použití“, „recyklace“ a „odstranění“ uvedené v článku 3 směrnice 2008/98/ES“;

                              b)

                              písmena b), c), d) a n) se zrušují;

                              c)

                              v písmenu r) se doplňuje nový pododstavec, který zní:
                              „Členské státy se mohou rozhodnout, že v nejvzdálenějších regionech ve smyslu článku 349 Smlouvy použijí tuto definici:
                              „odloučeným sídlištěm“ se rozumí sídliště:

                                          —

                                          jež má maximálně 2 000 obyvatel na sídliště a maximálně pět obyvatel na kilometr čtvereční, nebo jež má více než 2 000, avšak méně než 5 000 obyvatel na sídliště a maximálně pět obyvatel na kilometr čtvereční a jeho produkce odpadu nepřekračuje 3 000 tun za rok, a

                                          —

                                          jehož vzdálenost k nejbližší městské aglomeraci s minimálně 250 obyvateli na kilometr čtvereční není menší než 100 km, přičemž k této aglomeraci není přístup po silnici.“

                  3)

                  Článek 3 se mění takto:

                              a)

                              v odstavci 2 se zrušuje poslední odrážka;

                              b)

                              odstavec 3 se nahrazuje tímto:
                              „3.   Nakládání s odpady z pozemního těžebního průmyslu, tedy s odpady vznikajícími při vyhledávání, těžbě včetně fáze přípravy k dobývání, úpravě a skladování nerostných surovin a při provozu lomů, je z oblasti působnosti této směrnice vyloučeno, pokud spadá do oblasti působnosti jiných legislativních aktů Unie.“

                  4)

                  Článek 5 se mění takto:

                              a)

                              v odstavci 2 se zrušuje tento pododstavec:
                              „Dva roky přede dnem uvedeným v písmenu c) posoudí znovu Rada výše uvedený cíl na základě zprávy Komise obsahující praktické zkušenosti, které členské státy získaly při sledování cílů stanovených v písmenech a) a b), doplněné případně návrhem na potvrzení nebo změnu tohoto cíle za účelem zajištění vysoké úrovně ochrany životního prostředí.“;

                              b)

                              v odstavci 3 se doplňuje nové písmeno, které zní:

                                          „f)

                                          odpad, který byl sbírán odděleně pro přípravu k opětovnému použití a recyklaci podle čl. 11 odst. 1 a článku 22 směrnice 2008/98/ES, s výjimkou odpadu vzniklého z následného zpracování odděleně sebraného odpadu, u něhož skládkování vede k nejlepšímu výsledku z hlediska životního prostředí v souladu s článkem 4 uvedené směrnice.“;

                              c)

                              vkládá se nový odstavec, který zní:
                              „3a.   Členské státy usilují o zajištění toho, aby od roku 2030 nebyl přijímán na skládku žádný odpad vhodný k recyklaci nebo jinému využití, zejména komunální odpad, s výjimkou odpadu, u něhož skládkování vede k nejlepšímu výsledku z hlediska životního prostředí v souladu s článkem 4 směrnice 2008/98/ES.
                              Členské státy zahrnou informace o opatřeních přijatých podle tohoto odstavce do plánů nakládání s odpady uvedených v článku 28 směrnice 2008/98/ES nebo do jiných strategických dokumentů, které se vztahují na celé území dotyčného členského státu.“;

                              d)

                              doplňují se nové odstavce, které znějí:
                              „5.   Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby se množství skládkovaného komunálního odpadu snížilo do roku 2035 na 10 % (hmotnostních) nebo méně z celkového množství vzniklého komunálního odpadu.
                              6.   Členský stát může odložit termín pro dosažení cílů uvedených v odstavci 5 až o pět let, pokud:

                                          a)

                                          uložil na skládku více než 60 % svého komunálního odpadu vzniklého v roce 2013, jak vyplývá ze společného dotazníku OECD a Eurostatu, a

                                          b)

                                          nejpozději 24 měsíců před termínem stanoveným v odstavci 5 tohoto článku oznámí Komisi svůj záměr daný termín odložit a předloží plán provádění v souladu s přílohou IV této směrnice. Členský stát může tento plán spojit s plánem provádění předkládaným podle čl. 11 odst. 3 písm. b) směrnice 2008/98/ES.

                                    7.   Do tří měsíců od obdržení plánu provádění podle odst. 6 písm. b) může Komise členský stát požádat, aby tento plán upravil, pokud má za to, že není v souladu s požadavky stanovenými v příloze IV. Dotčený členský stát předloží upravený plán do tří měsíců od obdržení žádosti Komise.
                              8.   Odloží-li členský stát termín v souladu s odstavcem 6, přijme nezbytná opatření, aby do roku 2035 snížil množství komunálního odpadu ukládaného na skládku na 25 % (hmotnostních) nebo méně z celkového množství vyprodukovaného komunálního odpadu.
                              9.   Do 31. prosince 2024 Komise přezkoumá cíl stanovený v odstavci 5 s cílem jej zachovat nebo případně snížit, zvážit kvantitativní cíl pro skládkování na obyvatele a zavést omezení týkající se skládkování i jiných nikoliv nebezpečných odpadů než komunálního odpadu. Za tímto účelem předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu, ke které případně připojí legislativní návrh.“

                  5)

                  Vkládají se nové články, které znějí:
                  „Článek 5a
                  Pravidla pro výpočet dosažení cílů
                  1.   Pro účely výpočtu, zda bylo dosaženo cílů stanovených v čl. 5 odst. 5 a 6:

                              a)

                              se vypočte hmotnost komunálního odpadu určeného k uložení na skládku, který byl vyprodukován v daném kalendářním roce;

                              b)

                              hmotnost odpadu vzniklého při úpravě odpadu před recyklací nebo jiným využitím komunálního odpadu, jako je třídění nebo mechanicko- biologická úprava, který je následně uložen na skládku, se zahrne do hmotnosti komunálního odpadu, který je vykázán jako uložený na skládku;

                              c)

                              hmotnost komunálního odpadu, který vstupuje do procesu odstranění spalováním, a hmotnost odpadu vzniklého při stabilizaci biologicky rozložitelné složky komunálního odpadu, který má být následně uložen na skládku, se vykazuje jako uložený na skládku;

                              d)

                              hmotnost odpadu vzniklého při recyklaci nebo jiném využití komunálního odpadu, který je následně uložen na skládku, se nezahrnuje do hmotnosti komunálního odpadu, který je vykázán jako uložený na skládku.

                        2.   Členské státy zavedou účinný systém kontroly kvality a sledovatelnosti komunálního odpadu ukládaného na skládku, jenž zajistí plnění podmínek stanovených v odstavci 1 tohoto článku. Pro tyto účely mohou využít systém vytvořený v souladu s čl. 11a odst. 3 směrnice 2008/98/ES.
                  3.   Pokud je komunální odpad odeslán do jiného členského státu nebo vyvezen z Unie pro účely skládkování v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006 (*2), započítává se do množství odpadu uloženého na skládku v souladu s odstavcem 1 členským státem, v němž byl tento odpad sebrán.
                  4.   Za účelem zajištění jednotných podmínek k uplatňování tohoto článku přijme Komise do 31. března 2019 prováděcí akty, které stanoví pravidla pro výpočet, ověřování a vykazování údajů. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 17 odst. 2.
                  Článek5b
                  Zpráva včasného varování
                  1.   Komise ve spolupráci s Evropskou agenturou pro životní prostředí vypracuje zprávy o učiněném pokroku při dosahování cílů stanovených v čl. 5 odst. 5 a 6, a to nejpozději tři roky před každým z termínů stanovených v uvedených ustanoveních.
                  2.   Zprávy uvedené v odstavci 1 obsahují tyto údaje:

                              a)

                              odhad dosažení cílů jednotlivými členskými státy;

                              b)

                              seznam členských států, u nichž hrozí, že cílů v příslušných termínech nedosáhnou, společně s vhodnými doporučeními pro ně;

                              c)

                              příklady osvědčených postupů, které se používají v celé Unii a které by mohly sloužit jako vodítko ve vztahu k pokroku při dosahování stanovených cílů.

                        Článek 5c
                  Výměna informací a osvědčených postupů
                  Komise pořádá pravidelnou výměnu informací a osvědčených postupů mezi členskými státy a případně s regionálními a místními orgány o praktickém uplatňování požadavků této směrnice.

                     (*2)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006 ze dne 14. června 2006 o přepravě odpadů (Úř. věst. L 190, 12.7.2006, s. 1).“"

                  6)

                  V čl. 6 písm. a) se doplňuje nová věta, která zní:
                  „Členské státy zajistí, aby opatření přijatá podle tohoto písmene neohrozila dosažení cílů směrnice 2008/98/ES, zejména cílů týkajících hierarchie způsobů nakládání s odpady a zvýšení celkové úrovně přípravy k opětovnému použití a recyklace podle článku 11 uvedené směrnice.“

                  7)

                  V čl. 11 odst. 2 se zrušuje druhý pododstavec.

                  8)

                  Článek 15 se nahrazuje tímto:
                  „Článek 15
                  Předkládání údajů
                  1.   Členské státy předkládají Komisi údaje týkající se provádění čl. 5 odst. 2, 5 a 6 za každý kalendářní rok.
                  Údaje předkládají elektronicky do osmnácti měsíců od konce vykazovaného roku, za který byly shromážděny. Údaje jsou předkládány ve formátu, který stanoví Komise v souladu s odstavcem 5 tohoto článku.
                  První sledované období týkající se provádění čl. 5 odst. 5 a 6 začíná v prvním úplném kalendářním roce po přijetí prováděcího aktu podle odstavce 5 tohoto článku, kterým se stanoví formát pro předkládání údajů, a první předložené údaje zahrnují údaje za toto sledované období.
                  2.   Členské státy předkládají údaje týkající se provádění čl. 5 odst. 2 do 1. ledna 2025.
                  3.   K údajům, jež členské státy předkládají podle tohoto článku, je připojena zpráva o kontrole kvality.
                  4.   Komise přezkoumá údaje předložené v souladu s tímto článkem a zprávu o výsledcích svého přezkumu zveřejní. Zpráva posoudí organizaci sběru údajů, zdroje údajů, metodiku použitou v členských státech a úplnost, spolehlivost, včasnost a konzistentnost těchto údajů. Posouzení může obsahovat konkrétní doporučení ke zlepšení. Tato zpráva se vypracuje po prvním předložení údajů členskými státy a poté každé čtyři roky.
                  5.   Do 31. března 2019 Komise přijme prováděcí akty, jimiž stanoví formát pro předkládání údajů podle odstavce 1 tohoto článku. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 17 odst. 2.“

                  9)

                  Vkládají se nové články, které znějí:
                  „Článek 15a
                  Nástroje na podporu přechodu k více oběhovému hospodářství
                  S cílem přispět k dosažení cílů stanovených v této směrnici uplatní členské státy ekonomické nástroje a další opatření s cílem poskytovat pobídky k uplatňování hierarchie způsobů nakládání s odpady. Tyto nástroje a opatření mohou zahrnovat ty, které jsou uvedeny v příloze IVa směrnice 2008/98/ES, nebo jiné vhodné nástroje a opatření.
                  Článek 15b
                  Stanovení koeficientu propustnosti skládek
                  Komise přijme prováděcí akty, jimiž stanoví metody, které se použijí pro stanovení koeficientu propustnosti skládek, a to jak přímo na místě skládky, tak i pro celou rozlohu dané lokality. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 17 odst. 2.
                  Článek 15c
                  Norma Unie pro odběr vzorků odpadů
                  Komise přijme prováděcí akty, jimiž stanoví normu pro odběr vzorků odpadů. Tyto prováděcí akty se přijímají přezkumným postupem podle čl. 17 odst. 2. Do přijetí těchto prováděcích aktů mohou členské státy uplatňovat vnitrostátní normy a postupy.“

                  10)

                  Článek 16 se nahrazuje tímto:
                  „Článek 16
                  Přezkum příloh
                  Komise provádí pravidelný přezkum příloh a v případě potřeby předloží příslušné legislativní návrhy.“

                  11)

                  Článek 17 se nahrazuje tímto:
                  „Článek 17
                  Postup projednávání ve výboru
                  1.   Komisi je nápomocen výbor zřízený článkem 39 směrnice 2008/98/ES. Tento výbor je výborem ve smyslu nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 (*3).
                  2.   Odkazuje-li se na tento odstavec, použije se článek 5 nařízení (EU) č. 182/2011.
                  Pokud výbor nevydá žádné stanovisko, Komise navrhovaný prováděcí akt nepřijme a použije se čl. 5 odst. 4 třetí pododstavec nařízení (EU) č. 182/2011.

                     (*3)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí (Úř. věst. L 55, 28.2.2011, s. 13).“"

                  12)

                  V příloze I se zrušuje bod 3.5.

                  13)

                  V příloze II se zrušuje bod 5.

                  14)

                  V příloze III bodě 2 se zrušuje první pododstavec.

                  15)

                  Doplňuje se příloha IV v souladu s přílohou této směrnice.

            Článek 2
      Provedení ve vnitrostátním právu
      1.   Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 5. července 2020. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
      Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
      2.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice. Komise o nich uvědomí ostatní členské státy.
      Článek 3
      Vstup v platnost
      Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
      Článek 4
      Určení
      Tato směrnice je určena členským státům.

         Ve Štrasburku dne 30. května 2018.

               Za Evropský parlament

               předseda

            A. TAJANI

               Za Radu

               předsedkyně

            L. PAVLOVA

         (1)  Úř. věst. C 264, 20.7.2016, s. 98.

         (2)  Úř. věst. C 17, 18.1.2017, s. 46.

         (3)  Postoj Evropského parlamentu ze dne 18. dubna 2018 (dosud nezveřejněný v Úředním věstníku) a rozhodnutí Rady ze dne 22. května 2018.

         (4)  Směrnice Rady 1999/31/ES ze dne 26. dubna 1999 o skládkách odpadů (Úř. věst. L 182, 16.7.1999, s. 1).

         (5)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/98/ES ze dne 19. listopadu 2008 o odpadech a o zrušení některých směrnic (Úř. věst. L 312, 22.11.2008, s. 3).

         (6)  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/21/ES ze dne 15. března 2006 o nakládání s odpady z těžebního průmyslu a o změně směrnice 2004/35/ES (Úř. věst. L 102, 11.4.2006, s. 15).

         (7)  Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 182/2011 ze dne 16. února 2011, kterým se stanoví pravidla a obecné zásady způsobu, jakým členské státy kontrolují Komisi při výkonu prováděcích pravomocí (Úř. věst. L 55, 28.2.2011, s. 13).

         (8)  Úř. věst. C 369, 17.12.2011, s. 14.

         PŘÍLOHA
         Doplňuje se nová příloha, která zní:

               „PŘÍLOHA IV
               PLÁN PROVÁDĚNÍ PŘEDKLÁDANÝ PODLE ČL. 5 ODST. 6
               Plán provádění předkládaný v souladu s čl. 5 odst. 6 obsahuje:

                           1)

                           hodnocení minulé, stávající a plánované míry recyklace, skládkování a dalšího nakládání s komunálním odpadem a jednotlivých toků, z nichž se skládá;

                           2)

                           hodnocení provádění plánů pro nakládání s odpady a programů předcházení vzniku odpadu, které byly zavedeny v souladu s články 28 a 29 směrnice 2008/98/ES;

                           3)

                           důvody, proč se členský stát domnívá, že se mu nemusí podařit dosáhnout příslušného cíle uvedeného v čl. 5 odst. 5 ve stanoveném termínu, a posouzení doby odkladu, kterého je ke splnění daného cíle zapotřebí;

                           4)

                           opatření nezbytná k dosažení cílů stanovených v čl. 5 odst. 8 této směrnice, která platí pro dotčený členský stát během doby odkladu, včetně vhodných ekonomických nástrojů a dalších opatření pro poskytování pobídek k uplatňování hierarchie způsobů nakládání s odpady podle čl. 4 odst. 1 a přílohy IVa směrnice 2008/98/ES;

                           5)

                           harmonogram provádění opatření podle bodu 4, určení subjektu odpovědného za jejich provádění a posouzení míry, v jaké jednotlivá opatření přispívají k dosahování příslušných cílů v případě odkladu;

                           6)

                           informace o financování nakládání s odpady v souladu se zásadou „znečišťovatel platí“;

                           7)

                           opatření k případnému zlepšení kvality údajů, s cílem dosáhnout lepších výsledků v oblasti plánování a sledování nakládání s odpady.“