title: Směrnice Komise 2006/119/ES ze dne 27. listopadu 2006 , kterou se za účelem přizpůsobení technickému pokroku mění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/56/ES o systémech vytápění pro motorová vozidla a jejich přípojná vozidla   (Text s významem pro EHP)

text:
               28.11.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 330/12

         SMĚRNICE KOMISE 2006/119/ES
   ze dne 27. listopadu 2006,
   kterou se za účelem přizpůsobení technickému pokroku mění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/56/ES o systémech vytápění pro motorová vozidla a jejich přípojná vozidla
   (Text s významem pro EHP)
   KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
   s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel (1), a zejména na čl. 13 odst. 2 uvedené směrnice,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/56/ES (2) je jednou ze zvláštních směrnic týkajících se postupu ES schvalování typu zavedeného směrnicí 70/156/EHS. Směrnice 2001/56/ES stanoví požadavky pro schválení typu vozidel vybavených spalovacím topením a spalovacích topení jako konstrukčních částí.

               (2)

               Předpis EHK OSN č. 122 týkající se schvalování typu vozidel kategorií M, N a O, pokud jde o jejich systémy vytápění, vstoupil v platnost dne 18. ledna 2006. Vzhledem k tomu, že je tento předpis ve Společenství platný, je třeba sladit požadavky stanovené směrnicí 2001/56/ES a požadavky stanovené předpisem EHK OSN č. 122. Specifické požadavky stanovené v příloze 9 předpisu EHK OSN č. 122 týkající se systémů vytápění vozidel převážejících nebezpečné věci se proto začleňují do směrnice 2001/56/ES.

               (3)

               Směrnice 2001/56/ES by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna.

               (4)

               Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování technickému pokroku zřízeného článkem 13 směrnice 70/156/EHS,

         PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   Změna směrnice 2001/56/ES
   Směrnice 2001/56/ES se mění v souladu s přílohou této směrnice.
   Článek 2
   Přechodná ustanovení
   1.   S účinkem od 1. října 2007 nesmí členské státy pro typ vozidel vybavených systémem vytápění na LPG, který splňuje požadavky stanovené směrnicí 2001/56/ES ve znění této směrnice, z důvodů týkajících se systémů vytápění, přijmout žádné z těchto opatření:

               a)

               odmítnout udělit ES schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu;

               b)

               zakázat registraci, prodej nebo uvedení do provozu vozidla tohoto typu.

         2.   S účinkem od 1. října 2007 nesmí členské státy pro typ spalovacího topení na LPG jako konstrukční části, které splňuje požadavky stanovené směrnicí 2001/56/ES ve znění této směrnice, přijmout žádné z těchto opatření:

               a)

               odmítnout udělit ES schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu;

               b)

               zakázat prodej nebo uvedení do provozu konstrukční části tohoto typu.

         3.   S účinkem od 1. dubna 2008 členské státy pro typ vozidel vybavených systémem vytápění na LPG nebo pro typ spalovacího topení na LPG jako konstrukční části, který nesplňuje požadavky stanovené směrnicí 2001/56/ES ve znění této směrnice, odmítnou udělit ES schválení typu a mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu.
   Článek 3
   Provedení
   1.   Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné k dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. září 2007. Neprodleně sdělí Komisi jejich znění a srovnávací tabulku mezi těmito předpisy a touto směrnicí.
   Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
   2.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
   Článek 4
   Vstup v platnost
   Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 5
   Určení
   Tato směrnice je určena členským státům.

      V Bruselu dne 27. listopadu 2006.

            Za Komisi

         Günter VERHEUGEN

            člen Komise

      (1)  Úř. věst. L 42, 23.02.1970, s. 1. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2006/40/ES (Úř. věst. L 161, 14.6.2006, s. 12).

      (2)  Úř. věst. L 292, 9.11.2001, s. 21. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Komise 2004/78/ES (Úř. věst. L 231, 30.6.2004, s. 69).

      PŘÍLOHA
      Směrnice 2001/56/ES se mění takto:

                  1.

                  Na konec Seznamu příloh se doplňuje nový řádek, který zní:

                              „Příloha IX

                           Doplňková ustanovení pro určitá vozidla definovaná ve směrnici 94/55/ES.“

                  2.

                  Příloha VIII se mění takto:

                              a)

                              Název oddílu 1 se nahrazuje tímto:„1.   SYSTÉMY VYTÁPĚNÍ NA LPG PRO MOTOROVÁ VOZIDLA PRO UŽITÍ NA SILNICI“.

                              b)

                              Bod 1.1.6.2 se nahrazuje tímto:

                                          „1.1.6.2

                                          nesmí dojít k nekontrolovanému úniku způsobenému odpojením při nehodě. Je třeba zajistit prostředky k uzavření přívodu LPG tím, že se bezprostředně za regulátor tlaku, který je namontován na láhvi nebo na nádrži, nebo do něj namontuje zařízení pro uzavření přívodu LPG, nebo, je-li regulátor tlaku namontován dále od láhve nebo nádrže, musí se zařízení pro uzavření přívodu LPG namontovat bezprostředně před hadici nebo potrubí vedoucí z láhve nebo nádrže a další takové zařízení se musí namontovat do regulátoru nebo za něj.“

                              c)

                              Název oddílu 2 se nahrazuje tímto:„2.   SYSTÉMY VYTÁPĚNÍ NA LPG PRO MOTOROVÁ VOZIDLA A JEJICH PŘÍPOJNÁ VOZIDLA POUZE PRO STACIONÁRNÍ UŽITÍ“.

                  3.

                  Doplňuje se nová příloha IX, která zní:

                     „PŘÍLOHA IX
                     DOPLŇKOVÁ USTANOVENÍ PRO URČITÁ VOZIDLA DEFINOVANÁ VE SMĚRNICI 94/55/ES (1)

                     1.   OBLAST PŮSOBNOSTI
                     Tato příloha platí pro vozidla, na něž se vztahují specifické požadavky ohledně spalovacích topení a jejich montáže stanovené ve směrnici 94/55/ES.
                     2.   DEFINICE
                     Pro účely této přílohy platí definice označení vozidla EX/II, EX/III, AT, FL a OX stanovené v kapitole 9.1 přílohy B směrnice 94/55/ES.
                     3.   TECHNICKÁ USTANOVENÍ
                     3.1   Obecná (vozidla EX/II, EX/III, AT, FL a OX)
                     3.1.1   Spalovací topení a jejich odvody plynů musejí být zkonstruovány, umístěny a chráněny nebo kryty tak, aby se zabránilo veškerým nepřijatelným nebezpečím přehřátí nebo požáru nákladu. Předpokládá se, že je tento požadavek splněn, pokud nádrž a systém na odvádění plynů zařízení jsou v souladu s ustanoveními bodů 3.1.1.1 a 3.1.1.2. Soulad s těmito ustanoveními se ověří na dokončeném vozidle.
                     3.1.1.1   Všechny nádrže zásobující zařízení splňují tyto požadavky:

                                 a)

                                 v případě úniku musí palivo unikat na zem a nesmí se dostat do styku s teplými částmi vozidla ani nákladu;

                                 b)

                                 nádrže obsahující benzin jsou vybaveny účinným zařízením na zhašení plamene v plnicím otvoru nebo zařízením, které umožní, aby plnící otvor zůstal hermeticky uzavřený.

                           3.1.1.2   Výfukový systém i výfukové potrubí musí být umístěny nebo chráněny tak, aby se zamezilo jakémukoli nebezpečí pro náklad vyplývajícímu z přehřátí nebo požáru. Části výfukového systému, které se nacházejí přímo pod palivovou nádrží (na naftu) musejí být ve vzdálenosti nejméně 100 mm nebo musejí být chráněny tepelným krytem.
                     3.1.2   Spalovací topení se musí spouštět ručně. Programovací zařízení jsou zakázána.
                     3.2   Vozidla EX/II a EX/III
                     Spalovací topení používající jako palivo plyn nejsou povolena.
                     3.3   Vozidla FL
                     3.3.1   Vypnutí spalovacích topení musí být zajištěno nejméně následujícími způsoby:

                                 a)

                                 úmyslné ruční vypnutí z kabiny řidiče;

                                 b)

                                 zastavení motoru vozidla; v takovémto případě může řidič topné zařízení znovu spustit ručně;

                                 c)

                                 spuštění napájecího čerpadla na motorovém vozidle na přepravu nebezpečných věcí.

                           3.3.2   Po vypnutí spalovacích topení je jejich zbytkový chod možný. Pokud jde o metody stanovené v bodu 3.3.1 písm. b) a c), po nejdéle 40 sekundách zbytkového chodu musí být vhodným způsobem odpojena dodávka vzduchu do spalování. Mohou být použita pouze topná zařízení, pro která bylo prokázáno, že výměník tepla v průběhu svého obvyklého používání vydrží cyklus omezeného zbytkového chodu o délce 40 sekund.

                     (1)  Úř. věst. L 319, 21.12.1994, s. 7.“"


title: Směrnice Rady ze dne 18. července 1989 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hloubky drážek běhounu pneumatik určitých kategorií motorových vozidel a jejich přípojných vozidel

text:
Důležité právní upozornění

|

31989L0459

Úřední věstník L 226 , 03/08/1989 S. 0004 - 0004 Finské zvláštní vydání: Kapitola 7 Svazek 3 S. 0181  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 7 Svazek 3 S. 0181

		Směrnice Radyze dne 18. července 1989o sbližování právních předpisů členských států týkajících se hloubky drážek běhounu pneumatik určitých kategorií motorových vozidel a jejich přípojných vozidel(89/459/EHS)RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise [1],s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],vzhledem k tomu, že Rada a zástupci vlád členských států, zasedající v Radě, dne 19. prosince 1984 vydali prohlášení o bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích [4], v němž vyzývají Komisi, aby v této věci předložila Radě příslušné návrhy;vzhledem k tomu, že pravidla o minimální hloubce drážek běhounu pneumatik, přestože jsou dílčím a specifickým problémem, jsou jedním z cílů prací stanovených na rok 1986, který byl ve Společenství rokem bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích;vzhledem k tomu, že Evropský parlament vydal dne 18. února 1986 prohlášení o programu Komise pro rok bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích 1986 [5] zahrnujícím ustanovení pro hloubku drážek běhounu pneumatik jako jedno z ustanovení Komise, které musí být co nejdříve přijato;vzhledem k tomu, že ustanovení tohoto druhu zajistí vyšší stupeň bezpečnosti;vzhledem k tomu, že se vnitrostátní požadavky na minimální hloubku drážek běhounu pneumatik v jednotlivých členských státech liší; že tyto rozdíly způsobují obtíže při dodržování právních předpisů o provozu na pozemních komunikacích ze strany motoristů, kteří užívají své automobily na územích různých členských států;vzhledem k tomu, že harmonizace těchto požadavků usnadní volný pohyb vozidel a individuální cestování mezi členskými státy a pomůže k odstranění překážek obchodu a narušování hospodářské soutěže,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby pneumatiky pro vozidla kategorií M1, N1, O1 a O2 definovaná v příloze I směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [6], naposledy pozměněné směrnicí 87/403/EHS [7] měly po dobu své provozní životnosti na pozemních komunikacích hloubku hlavních drážek povrchu běhounu nejméně 1,6 mm."Hlavními drážkami" se rozumějí široké drážky ve středové části povrchu běhounu, která zaujímá přibližně tři čtvrtiny šířky povrchu běhounu.Článek 2Po konzultaci s Komisí mohou členské státy vyloučit z oblasti působnosti této směrnice vozidla prohlášená za vozidla, která jsou předmětem historického zájmu a která byla původně vybavena obručemi, ať již s pneumatikami nebo jinými, které měly, když byly nové, hloubku drážek běhounu menší než 1,6 mm, nebo pro ně stanovit zvláštní požadavky, pokud jsou tato vozidla vybavena těmito obručemi a užívána za výjimečných podmínek a nejsou nikdy nebo jen zřídka užívána na veřejných pozemních komunikacích.Článek 3Po konzultaci s Komisí přijmou a zveřejní členské státy do 1. června 1991 právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1992. Členské státy sdělí Komisi znění předpisů, které přijmou k provedení této směrnice.Článek 4Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 18. července 1989.Za RadupředsedaR. Dumas[1] Úř. věst. C 279, 17.10.1987, s. 5.[2] Úř. věst. C 47, 27.2.1989, s. 185.[3] Úř. věst. C 80, 28.3.1988, s. 22.[4] Úř. věst. C 341, 21.12.1984, s. 1.[5] Úř. věst. C 68, 24.3.1986, s. 35.[6] Úř. věst. L 42, 23.2.1970, s. 1.[7] Úř. věst. L 220, 8.8.1987, s. 44.--------------------------------------------------


title: Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2010/30/EU ze dne 19. května 2010 o uvádění spotřeby energie a jiných zdrojů na energetických štítcích výrobků spojených se spotřebou energie a v normalizovaných informacích o výrobku  (Text s významem pro EHP )

text:
               18.6.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 153/1

         SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2010/30/EU
   ze dne 19. května 2010
   o uvádění spotřeby energie a jiných zdrojů na energetických štítcích výrobků spojených se spotřebou energie a v normalizovaných informacích o výrobku
   (přepracování)
   (Text s významem pro EHP)
   EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 194 odst. 2 této smlouvy,
   s ohledem na návrh Evropské komise,
   s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
   po konzultaci s Výborem regionů,
   v souladu s řádným legislativním postupem (2),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Směrnice Rady 92/75/EHS ze dne 22. září 1992 o uvádění spotřeby energie a jiných zdrojů na energetických štítcích spotřebičů pro domácnost a v normalizovaných informacích o výrobku (3) byla podstatně změněna (4). Vzhledem k novým změnám by uvedená směrnice měla být z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti přepracována.

               (2)

               Oblast působnosti směrnice 92/75/EHS je omezena na spotřebiče pro domácnost. Ze sdělení Komise ze dne 16. července 2008 o akčním plánu pro udržitelnou spotřebu a výrobu a udržitelnou průmyslovou politiku vyplývá, že rozšíření oblasti působnosti směrnice 92/75/EHS na výrobky spojené se spotřebou energie, které mají během používání významný přímý nebo nepřímý dopad na spotřebu energie, by mohlo posílit možnou součinnost stávajících právních opatření, zejména směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/125/ES ze dne 21. října 2009 o stanovení rámce pro určení požadavků na ekodesign výrobků spojených se spotřebou energie (5). Touto směrnicí by nemělo být dotčeno uplatňování směrnice 2009/125/ES. Spolu s danou směrnicí a dalšími nástroji Unie tvoří tato směrnice širší právní rámec a v kontextu celostního přístupu přináší další úspory energie a přínos v oblasti životního prostředí.

               (3)

               Předsednictví v závěrech ze zasedání Evropské rady, které se konalo ve dnech 8. a 9. března 2007, zdůraznilo nutnost zvýšit energetickou účinnost v Unii tak, aby byl dosažen cíl 20 % snížení spotřeby energie Unie do roku 2020, stanovilo cíle pro rozvoj využívání energie z obnovitelných zdrojů v celé EU a snížení emisí skleníkových plynů a vyzvalo k důkladnému a urychlenému provedení kroků v klíčových oblastech určených ve sdělení Komise ze dne 19. října 2006 nazvaném Akční plán pro energetickou účinnost: využití možností. Akční plán zdůraznil obrovské možnosti úspor energie ve výrobním odvětví.

               (4)

               Zvýšení účinnosti výrobků spojených se spotřebou energie díky informované volbě spotřebitele prospěje ekonomice EU jako celku.

               (5)

               Získání přesných, věcných a srovnatelných informací o specifické spotřebě energie výrobků spojených se spotřebou energie by mělo ovlivnit konečného uživatele v tom smyslu, že při výběru dá přednost výrobkům s nižší spotřebou energie, nebo které nepřímo vedou k nižší spotřebě energie a jiných hlavních zdrojů během používání, což bude nutit výrobce k opatřením ke snížení spotřeby energie a jiných hlavních zdrojů u výrobků, které vyrábějí. Tím by se rovněž mělo nepřímo podpořit účinné využívání těchto výrobků s cílem přispět k cíli EU zvýšit energetickou účinnost o 20 %. Působením samotných tržních sil bez těchto informací nedojde k prosazení racionálního využívání energie a jiných hlavních zdrojů u těchto výrobků.

               (6)

               Je třeba mít na paměti, že existují právní předpisy Unie a jednotlivých států, které spotřebitelům zajišťují určitá práva, pokud jde o zakoupené výrobky, včetně náhrady nebo výměny výrobku.

               (7)

               Komise by měla poskytnout prioritní seznam výrobků spojených se spotřebou energie, na které by se mohl vztahovat akt v přenesené pravomoci podle této směrnice. Tento seznam by mohl být zahrnut do pracovního plánu uvedeného ve směrnici 2009/125/ES.

               (8)

               Informace hrají klíčovou roli v působení tržních sil a je tedy nezbytné zavést jednotný energetický štítek u všech výrobků stejného typu a poskytnout potenciálním zákazníkům doplňující normalizované informace o nákladech na tyto výrobky, pokud jde o energii a spotřebu jiných hlavních zdrojů, a přijmout opatření k tomu, aby potenciální koneční uživatelé, kteří nevidí vystavený výrobek a nemají tedy ani příležitost vidět energetický štítek, rovněž obdrželi tyto informace. Aby byl energetický štítek účinný a úspěšný, měl by být pro konečné uživatele snadno rozpoznatelný, jednoduchý a výstižný. Pro tento účel by měla být jako základ zachována stávající podoba štítku s cílem informovat konečné uživatele o energetické účinnosti výrobků. Spotřeba energie a jiné informace vztahující se k výrobkům by měly být měřeny v souladu s harmonizovanými technickými normami a metodami.

               (9)

               Jak je uvedeno v posouzení dopadů, které je součástí návrhu této směrnice předloženého Komisí, systém označování energetickými štítky posloužil jako vzor pro různé země na celém světě.

               (10)

               Členské státy by měly pravidelně sledovat dodržování této směrnice a zahrnout příslušné informace do zprávy, kterou musí podle této směrnice jednou za čtyři roky předložit Komisi, se zvláštním ohledem na povinnosti dodavatelů a obchodníků.

               (11)

               Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 765/2008 ze dne 9. července 2008, kterým se stanoví požadavky na akreditaci a dozor nad trhem týkající se uvádění výrobků na trh (6), obsahuje obecná ustanovení pro dozor nad trhem v souvislosti s uváděním výrobků na trh. Tato směrnice v zájmu dosažení svých cílů stanoví v tomto ohledu podrobnější ustanovení. Uvedená ustanovení jsou s nařízením (ES) č. 765/2008 v souladu.

               (12)

               Zcela nepovinný systém by vedl k označování energetickými štítky jen některých výrobků nebo k tomu, že by byly normalizované informace o výrobku poskytovány jen k některým spotřebičům s rizikem, že by někteří koneční uživatelé mohli být uvedeni v omyl či dokonce nesprávně informováni. Současný systém by měl proto zajistit, aby spotřeba energie a jiných hlavních zdrojů byla u všech dotčených výrobků uváděna na energetickém štítku a v normalizovaných informačních listech výrobku.

               (13)

               Výrobky spojené se spotřebou energie mají během používání přímý nebo nepřímý dopad na spotřebu širokého okruhu různých druhů energie, přičemž elektrická energie a plynné palivo jsou nejvýznamnější. Tato směrnice by se proto měla vztahovat na výrobky spojené se spotřebou energie, které mají během používání přímý nebo nepřímý dopad na spotřebu jakéhokoli druhu energie.

               (14)

               Na výrobky spojených se spotřebou energie, které mají během používání významný přímý nebo nepřímý dopad na spotřebu energie nebo případně hlavních zdrojů a které poskytují dostatečný prostor pro zvýšení účinnosti by se měl vztahovat akt v přenesené pravomoci, pokud poskytování informací prostřednictvím energetických štítků může přimět konečné uživatele ke koupi účinnějších výrobků.

               (15)

               S cílem splnit cíle Unie v oblasti změny klimatu a energetické bezpečnosti a vzhledem k tomu, že se očekává, že celková spotřeba energie u výrobků v dlouhodobějším horizontu i nadále poroste, by akty v přenesené pravomoci podle této směrnice mohly případně na štítku zdůraznit rovněž vysokou celkovou spotřebu energie výrobku.

               (16)

               Mnoho členských států má zavedeny politiky zadávání veřejných zakázek, které vyžadují, aby si zadavatelé pořizovali energeticky účinné výrobky. Mnoho členských států má také zavedeny pobídky pro energeticky účinné výrobky. Kritéria způsobilosti výrobků pro veřejné zakázky nebo pobídky se mohou mezi členskými státy podstatně lišit. Odkaz na třídy funkčnosti jako na úrovně konkrétních výrobků, jak je uvedeno v aktech v přenesené pravomoci podle této směrnice, může snížit roztříštěnost zadávání veřejných zakázek a pobídek a usnadnit rozšíření účinných výrobků na trhu.

               (17)

               Pobídky, které členské státy mohou poskytnout na podporu účinných výrobků, by mohly představovat státní podporu. Touto směrnicí není dotčen výsledek jakéhokoli budoucího řízení o státní podpoře, které by se mohlo ohledně takových pobídek uskutečnit v souladu s články 107 a 108 Smlouvy o fungování EU, a neměla by se vztahovat na daňové a fiskální záležitosti. Členské státy mohou samy rozhodnout o povaze těchto pobídek.

               (18)

               Podpora energeticky účinných výrobků prostřednictvím označování energetickými štítky, zadávání veřejných zakázek a pobídek by neměla zhoršit celkový vliv těchto výrobků na životní prostředí a jejich fungování.

               (19)

               Komise by měla mít pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování EU, pokud jde o uvádění spotřeby energie a jiných hlavních zdrojů na energetických štítcích výrobků spojených se spotřebou energie během používání a v normalizovaných informacích o výrobku. Zvláště je důležité, aby Komise během přípravných prací vedla vhodné konzultace, včetně konzultací s odborníky.

               (20)

               Komise by měla Evropskému parlamentu a Radě pravidelně předkládat shrnutí zpráv o donucovacích činnostech a úrovni shody předložených členskými státy na základě této směrnice, které by se mělo týkat EU a jednotlivých členských států zvlášť.

               (21)

               Komise by měla odpovídat za úpravu klasifikace štítků s cílem zajistit předvídatelnost pro výrobce a srozumitelnost pro spotřebitele.

               (22)

               V různém rozsahu podle příslušného výrobku by technologický vývoj a potenciál pro další významné úspory energie mohly vyžadovat další diferenciaci výrobků a být důvodem k přezkumu klasifikace. Tento přezkum by měl zahrnovat zejména možnost změny rozsahu. Tento přezkum by měl být co nejrychleji proveden u výrobků, které vzhledem ke své inovační povaze mohou významně přispět k energetické účinnosti.

               (23)

               Při přezkumu pokroku a zpráv o provádění akčního plánu pro udržitelnou spotřebu a výrobu a udržitelnou průmyslovou politiku v roce 2012 posoudí Komise zejména, zda je zapotřebí dalších opatření za účelem zlepšení výkonu výrobků z hlediska energie a vlivu na životní prostředí, mimo jiné včetně možnosti poskytnout spotřebitelům informace o uhlíkové stopě výrobků nebo o vlivu výrobků na životní prostředí během jejich životního cyklu.

               (24)

               Povinnost provést tuto směrnici ve vnitrostátním právu by se měla omezovat na ustanovení, která v porovnání se směrnicí 92/75/EHS představují podstatnou změnu. Povinnost provést ve vnitrostátním právu ustanovení, která zůstala nezměněna, totiž vyplývá ze směrnice 92/75/EHS.

               (25)

               Členské státy by měly při provádění ustanovení této směrnice usilovat o to, aby se vyhnuly přijímání opatření, která by mohla znamenat zbytečnou administrativní zátěž a obtížně splnitelné povinnosti pro příslušné účastníky trhu, zejména malé a střední podniky.

               (26)

               Touto směrnicí by neměly být dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení směrnice 92/75/EHS ve vnitrostátním právu.

               (27)

               Podle bodu 34 interinstitucionální dohody o zdokonalení tvorby právních předpisů (7) se členské státy vybízejí k tomu, aby jak pro sebe, tak i v zájmu Unie sestavily vlastní tabulky, z nichž bude co nejvíce patrné srovnání mezi touto směrnicí a prováděcími opatřeními, a aby tyto tabulky zveřejnily,

         PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   Oblast působnosti
   1.   Tato směrnice stanoví rámec pro harmonizaci vnitrostátních opatření týkajících se zejména označování energetickými štítky a uvádění normalizovaných informací o výrobku jako prostředků, jak informovat konečné uživatele o spotřebě energie a případně jiných hlavních zdrojů během používání a o doplňujících informacích týkajících se výrobků spojených se spotřebou energie, což dává konečným uživatelům možnost volby výrobků s vyšší účinností.
   2.   Tato směrnice se vztahuje na výrobky spojené se spotřebou energie, které mají významný přímý nebo nepřímý dopad na spotřebu energie nebo případně jiných hlavních zdrojů během používání.
   3.   Tato směrnice se nevztahuje na:

               a)

               použité výrobky;

               b)

               jakékoli dopravní prostředky určené k přepravě osob nebo zboží;

               c)

               štítek s údaji o výkonu nebo jeho ekvivalent připojený k výrobku z bezpečnostních důvodů.

         Článek 2
   Definice
   Pro účely této směrnice se rozumí:

               a)

               „výrobkem spojeným se spotřebou energie“ nebo „výrobkem“ jakékoli zboží, které má během používání dopad na spotřebu energie a které je uvedeno na trh nebo do provozu v Unii, a to včetně částí určených k zabudování do výrobků spojených se spotřebou energie, na než se vztahuje tato směrnice a jež jsou uváděny na trh a/nebo do provozu jako jednotlivé části pro konečné uživatele a u nichž lze posoudit vliv na životní prostředí samostatně;

               b)

               „informačním listem“ normalizovaný přehled informací týkajících se výrobku;

               c)

               „jinými hlavními zdroji“ voda, chemikálie nebo jakékoli jiné látky spotřebovávané výrobkem při běžném používání;

               d)

               „doplňujícími informacemi“ jiné informace založené na měřitelných údajích, které souvisejí s funkčností a vlastnostmi výrobku a vztahují se k využívání energie nebo jiných hlavních zdrojů nebo usnadňují vyhodnocování tohoto využívání;

               e)

               „přímým dopadem“ dopad výrobků, které během používání skutečně spotřebovávají energii;

               f)

               „nepřímým dopadem“ dopad výrobků, které při používání energii nespotřebovávají, ale přispívají k její úspoře;

               g)

               „obchodníkem“ maloobchodník nebo jiná osoba, která prodává, pronajímá, nabízí ke koupi na splátky nebo předvádí výrobky konečným uživatelům;

               h)

               „dodavatelem“ výrobce nebo jeho zplnomocněný zástupce v Unii nebo dovozce, uvádějící výrobek na trh nebo do provozu v Unii. Pokud tito neexistují, považuje se za dodavatele jakákoli fyzická či právnická osoba, která uvádí na trh nebo do provozu v Unii výrobky, na něž se vztahuje tato směrnice.

               i)

               „uvedením na trh“ první zpřístupnění výrobku na trhu Unie za účelem jeho distribuce nebo používání v Unii za úplatu nebo zdarma a bez ohledu na způsob prodeje;

               j)

               „uvedením do provozu“ první použití výrobku za zamýšleným účelem v Unii;

               k)

               „neoprávněným použitím štítku“ použití štítku jiným subjektem než orgány členského státu nebo orgány Unie způsobem, který není stanoven v této směrnici ani v aktu v přenesené pravomoci.

         Článek 3
   Povinnosti členských států
   1.   Členské státy zajistí, aby:

               a)

               všichni dodavatelé a obchodníci usazení na jejich území plnili povinosti, které stanoví články 5 a 6;

               b)

               s ohledem na výrobky, na něž se vztahuje tato směrnice, bylo zakázáno použití jiných štítků, značek, symbolů nebo nápisů, které nesplňují požadavky této směrnice a příslušných aktů v přenesené pravomoci, jestliže by mohly uvádět konečné uživatele v omyl nebo vést k nejasnostem, pokud jde o spotřebu energie nebo případně jiných hlavních zdrojů během používání;

               c)

               zavedení systému označování energetickými štítky a informačních listů, které se týkají spotřeby nebo úspory energie, bylo provázeno vzdělávacími, informačními a propagačními kampaněmi zaměřenými na podporu energetické účinnosti a odpovědnějšího využívání energie ze strany konečných uživatelů;

               d)

               se přijala vhodná opatření, aby příslušné vnitrostátní či regionální orgány odpovědné za provádění této směrnice vzájemně spolupracovaly a poskytovaly si navzájem a rovněž Komisi informace, s cílem podílet se na uplatňování této směrnice. Při správní spolupráci a výměně informací se co nejvíce využijí elektronické komunikační prostředky, zajistí se efektivnost nákladů a lze využít podpory z příslušných programů Unie. Tato spolupráce v případě potřeby zajistí zabezpečení a důvěrnost zpracování a ochrany citlivých informací poskytnutých během tohoto postupu. Komise přijme vhodná opatření za účelem podpory spolupráce mezi členskými státy podle tohoto písmena a přispění k této spolupráci.

         2.   Zjistí-li členský stát, že výrobek nevyhovuje všem příslušným požadavkům stanoveným touto směrnicí a jejími akty v přenesené pravomoci, týkajícím se štítku a informačního listu, je dodavatel povinen zajistit, aby výrobek vyhovoval těmto požadavkům podle účinných a přiměřených podmínek stanovených členským státem.
   Existují-li dostatečné důkazy o tom, že výrobek vykazuje neshodu, přijme dotyčný členský stát nezbytná preventivní opatření a opatření zaměřená na zajištění shody v přesném časovém harmonogramu a při zohlednění způsobené škody.
   Trvá-li neshoda i nadále, dotčený členský stát omezí nebo zakáže uvádění dotyčného výrobku na trh a/nebo do provozu nebo zajistí jeho stažení z trhu. V případech stažení výrobku z trhu nebo zákazu uvedení výrobku na trh je neprodleně informována Komise a ostatní členské státy.
   3.   Členské státy každé čtyři roky předloží Komisi zprávu včetně podrobností o donucovacích činnostech a úrovni shody na svém území.
   Komise může stanovením pokynů určit podrobnosti společného obsahu těchto zpráv.
   4.   Komise pravidelně Evropskému parlamentu a Radě pro informaci poskytuje shrnutí těchto zpráv.
   Článek 4
   Požadavky na informace
   Členské státy zajistí, aby:

               a)

               informace týkající se spotřeby elektrické energie, jiných druhů energie a případně jiných hlavních zdrojů během používání a doplňující informace byly v souladu s akty v přenesené pravomoci podle této směrnice sděleny konečným uživatelům v informačním listu a na energetickém štítku výrobků nabízených k prodeji, k pronájmu, ke koupi na splátky nebo předváděných konečným uživatelům přímo či nepřímo jakýmkoli způsobem prodeje na dálku včetně po internetu;

               b)

               se v případě zabudovaných nebo instalovaných výrobků informace uvedené v písmenu a) poskytly, pouze pokud to vyžaduje příslušný akt v přenesené pravomoci;

               c)

               každá reklama na konkrétní model výrobků spojených se spotřebou energie, na něž se vztahuje akt v přenesené pravomoci podle této směrnice, v případě, že jsou uváděny informace související se spotřebou energie nebo cenou, obsahovala odkaz na třídu energetické účinnosti výrobku;

               d)

               každý propagační materiál technického charakteru u výrobků spojených se spotřebou energie, který popisuje konkrétní technické parametry výrobku, zejména technické manuály a brožury výrobců, tištěné nebo zveřejněné na internetu, poskytoval konečným uživatelům nezbytné informace týkající se spotřeby energie nebo uváděl odkaz na třídu energetické účinnosti výrobku.

         Článek 5
   Povinnosti dodavatelů
   Členské státy zajistí, aby:

               a)

               dodavatelé, kteří uvádějí na trh nebo do provozu výrobky, na které se vztahuje akt v přenesené pravomoci, dodávali energetický štítek a informační list v souladu s touto směrnicí a aktem v přenesené pravomoci;

               b)

               dodavatelé předložili technickou dokumentaci, která postačuje k posouzení správnosti informací na energetickém štítku a v informačním listu. Tato technická dokumentace musí obsahovat:

                           i)

                           obecný popis výrobku,

                           ii)

                           případné výsledky provedených konstrukčních výpočtů,

                           iii)

                           protokoly o zkouškách, pokud jsou k dispozici, včetně protokolů o těch zkouškách, které byly provedeny příslušnými oznámenými organizacemi podle jiných právních předpisů Unie,

                           iv)

                           v případě, že jsou hodnoty použity u podobných modelů, odkazy umožňující identifikaci těchto modelů.

                     K tomuto účelu mohou dodavatelé použít dokumentaci, která již byla vypracována v souladu s požadavky příslušných právních předpisů Unie;

               c)

               technická dokumentace byla u dodavatele k dispozici pro účely kontroly po dobu pěti let od vyrobení posledního dotčeného výrobku.
               Elektronická verze technické dokumentace je u dodavatele k dispozici na požádání orgánů dohledu nad trhem členských států a Komise, a to do 10 pracovních dnů po obdržení žádosti příslušného orgánu členského státu nebo Komise;

               d)

               pokud jde o označování energetickými štítky a informace o výrobku, dodavatelé dodali obchodníkům potřebné energetické štítky bezplatně.
               Aniž je dotčena volba dodávkového systému energetických štítků ze strany dodavatelů, na požádání obchodníků dodají dodavatelé energetické štítky okamžitě;

               e)

               kromě energetických štítků dodavatelé dodali i informační list výrobku;

               f)

               dodavatelé zahrnuli informační list výrobku do všech brožur týkajících se výrobku. Pokud brožury týkající se výrobku dodavatel nezajišťuje, dodavatel dodá informační list společně s jinými podklady, které jsou k výrobků přiloženy;

               g)

               dodavatelé byli odpovědni za správnost informací na energetických štítcích a v informačních listech, které dodávají;

               h)

               se předpokládalo, že dodavatelé souhlasí se zveřejněním informací uvedených na energetickém štítku nebo v informačnímh listu.

         Článek 6
   Povinnosti obchodníků
   Členské státy zajistí, aby:

               a)

               obchodníci řádně viditelným a čitelným způsobem vystavili energetické štítky a poskytli informační list v brožuře týkající se výrobku nebo v jiných podkladech, které jsou k výrobkům přiloženy, když jsou prodávány konečným uživatelům;

               b)

               kdykoli je výrobek, na něhož se vztahuje akt v přenesené pravomoci, předváděn, jej obchodníci opatřili příslušným energetickým štítkem na dobře viditelném místě uvedeném v příslušném aktu v přenesené pravomoci, a to v odpovídající jazykové verzi.

         Článek 7
   Prodej na dálku a jiné formy prodeje
   Jestliže jsou výrobky nabízeny k prodeji, k pronájmu nebo ke koupi na splátky prostřednictvím zásilkového prodeje, katalogu, internetu, telemarketingu nebo jakýmikoli jinými způsoby, při nichž nelze předpokládat, že potenciální konečný uživatel uvidí vystavený výrobek, musí akt v přenesené pravomoci obsahovat ustanovení, kterým se zajistí, že potenciální koneční uživatelé mají před zakoupením výrobku k dispozici informace uvedené na energetickém štítku výrobku a v informačním listu. Akt v přenesené pravomoci případně stanoví způsob, jakým budou energetický štítek nebo informační list či informace v nich uvedené vystaveny nebo poskytnuty potenciálnímu konečnému uživateli.
   Článek 8
   Volný pohyb
   1.   Členské státy na svém území nesmějí zakazovat, omezovat nebo ztěžovat uvádění výrobků, na které se vztahuje tato směrnice a příslušný akt v přenesené pravomoci a v souladu s nimi, na trh nebo do provozu.
   2.   Pokud není prokázán opak, považují členské státy energetické štítky a informační listy za odpovídající ustanovením této směrnice a aktů v přenesené pravomoci. Členské státy požádají dodavatele o poskytnutí dokladů ve smyslu článku 5, pokud jde o správnost informací uvedených na jejich energetických štítcích nebo v informačních listech, v případě, že mají důvodné podezření, že jsou tyto informace nesprávné.
   Článek 9
   Veřejné zakázky a pobídky
   1.   Pokud se na výrobek vztahuje akt v přenesené pravomoci, veřejní zadavatelé, kteří zadávají veřejné zakázky na stavební práce, dodávky nebo služby podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/18/ES ze dne 31. března 2004 o koordinaci postupů při zadávání veřejných zakázek na stavební práce, dodávky a služby (8), které nejsou vyloučeny podle článků 12 až 18 uvedené směrnice, se snaží pořizovat pouze výrobky, které splňují kritéria nejvyšších úrovní funkčnosti a patří do třídy s nejvyšší energetickou účinností. Členské státy mohou rovněž vyžadovat, aby veřejní zadavatelé pořizovali pouze výrobky splňující tato kritéria. Členské státy mohou podmínit použití těchto kritérií efektivností nákladů, ekonomickou proveditelností, technickou vhodností a dostatečnou konkurencí.
   2.   Odstavec 1 se vztahuje na zakázky v hodnotě rovnající se prahovým hodnotám stanoveným v článku 7 směrnice 2004/18/ES nebo vyšší.
   3.   Pokud členské státy poskytnou pobídky pro výrobek, na nějž se vztahuje akt v přenesené pravomoci, zaměří se na nejvyšší úrovně funkčnosti včetně nejvyšší třídy energetické účinnosti podle příslušného aktu v přenesené pravomoci. Daňová a fiskální opatření nepředstavují pobídky pro účely této směrnice.
   4.   Pokud členské státy poskytují pobídky pro výrobky, zaměřené na konečné uživatele používající vysoce účinné výrobky i na průmyslové podniky, které tyto výrobky podporují a vyrábějí, uvedou úrovně funkčnosti pomocí tříd vymezených v příslušném aktu v přenesené pravomoci, vyjma případů, v nichž vyžadují vyšší úrovně funkčnosti, než je prahová hodnota pro nejvyšší třídu energetické účinnosti podle aktu v přenesené pravomoci. Členské státy mohou vyžadovat vyšší úrovně funkčnosti, než je prahová hodnota pro nejvyšší třídu energetické účinnosti podle aktu v přenesené pravomoci.
   Článek 10
   Akty v přenesené pravomoci
   1.   Komise stanoví podrobnosti týkající se energetického štítku a informačního listu akty v přenesené pravomoci v souladu s články 11, 12 a 13 ve vztahu ke každému druhu výrobku v souladu s tímto článkem.
   Pokud výrobek splní kritéria uvedená v odstavci 2, vztahuje se na něj akt v přenesené pravomoci v souladu s odstavcem 4.
   Ustanovení aktů v přenesené pravomoci týkající se informací o spotřebě energie a jiných hlavních zdrojů během používání uváděných na energetickém štítku a v informačním listu umožní konečným uživatelům, aby se při koupi výrobku na základě větší informovanosti lépe rozhodli, a orgánům dohledu nad trhem, aby si ověřily, zda se výrobky shodují s poskytnutými informacemi.
   Pokud akt v přenesené pravomoci uvádí ustanovení týkající se energetické účinnosti výrobku a jeho spotřeby hlavních zdrojů, grafické provedení a obsah energetického štítku zdůrazní energetickou účinnost výrobku.
   2.   Kritéria podle odstavce 1 jsou následující:

               a)

               výrobky mají podle posledních dostupných údajů a vzhledem k množství uváděnému na trh Unie významný potenciál k úspoře energie a případně jiných hlavních zdrojů;

               b)

               u výrobků, které mají rovnocenné použití a jsou dostupné na trhu, existují velké rozdíly v příslušných úrovních funkčnosti;

               c)

               Komise zohlední příslušné právní předpisy Unie a samoregulaci, např. dobrovolné dohody, u nichž lze předpokládat, že dosáhnou cílů politiky rychleji nebo méně nákladným způsobem než závaznými požadavky;

         3.   Při vypracování návrhu aktu v přenesené pravomoci Komise:

               a)

               zohlední ty parametry životního prostředí uvedené v příloze I části 1 směrnice 2009/125/ES, které jsou určeny jako významné v příslušném prováděcím opatření přijatém podle směrnice 2009/125/ES a které jsou během používání významné pro konečného uživatele;

               b)

               posoudí dopad aktu na životní prostředí, konečné uživatele a výrobce, včetně malých a středních podniků, s ohledem na konkurenceschopnost, včetně na trzích mimo Unii, inovaci, přístup na trh a náklady a výnosy;

               c)

               provede náležité konzultace se zúčastněnými stranami;

               d)

               stanoví jednu nebo více lhůt pro provedení, případná postupná nebo přechodná opatření nebo období, přičemž zohlední zejména možný dopad na malé a střední podniky nebo na zvláštní skupiny výrobků vyráběných hlavně malými a středními podniky.

         4.   V aktech v přenesené pravomoci se uvedou zejména:

               a)

               přesná definice typu výrobku, který má být zahrnut;

               b)

               normy a metody měření, které se mají použít pro získání informací uvedených v čl. 1 odst. 1;

               c)

               podrobnosti technické dokumentace požadované podle článku 5;

               d)

               provedení a obsah energetického štítku, jak je uvedeno v článku 4, přičemž provedení musí být v co nejvyšší míře jednotné u všech skupin výrobků a musí být ve všech případech jasně viditelné a čitelné. Ve formátu energetického štítku zůstane jako základ zachována klasifikace využívající stupnici písmen A–G; stupně klasifikace odpovídají významné úspoře energie a nákladů z hlediska konečného uživatele.
               Vyžaduje-li to technologický pokrok, lze klasifikaci doplnit dalšími třemi třídami. Těmto třídám bude odpovídat označení A+, A++ a A+++ v nejúčinnější třídě; celkový počet tříd bude v zásadě omezen na sedm, pokud nebudou používány ještě další třídy.
               Barevná stupnice se skládá z nejvýše sedmi různých barev od tmavě zelené po červenou. Barevné označení pouze té nejvyšší třídy je vždy tmavě zelené. Při existenci více než sedmi tříd lze opakovaně použít pouze červenou barvu.
               Klasifikace se přezkoumá zejména tehdy, pokud významný poměr výrobků na vnitřním trhu dosáhne dvou nejvyšších tříd energetické účinnosti a pokud lze další diferenciací výrobků dosáhnout další úspory energie.
               Podrobná kritéria pro možnou změnu klasifikace výrobků se případně určí podle jednotlivých případů v příslušném aktu v přenesené pravomoci;

               e)

               místo, kde musí být na vystaveném výrobku upevněn energetický štítek a způsob, jakým energetický štítek nebo informace mají být poskytnuty v případě nabídek k prodeji podle článku 7. V případě potřeby mohou akty v přenesené pravomoci stanovit, že se energetický štítek připojí k obalu výrobku nebo se vytiskne na obal, nebo podrobnosti požadavků na označování energetickými štítky pro katalogy, prodej na dálku a prodej po internetu;

               f)

               obsah a podle potřeby též úprava a jiné podrobnosti týkající se informačního listu nebo dalších informací uvedených v článku 4 a čl. 5 písm. c). Informace uvedené na energetickém štítku musí být též v informačním listu;

               g)

               konkrétní obsah energetického štítku pro reklamu, dle potřeby včetně energetické třídy a jiných příslušných úrovní funkčnosti daného výrobku v čitelné a viditelné formě;

               h)

               případně doba trvání klasifikace/klasifikací energetického štítku v souladu s písmenem d);

               i)

               úroveň přesnosti informací na energetickém štítku a informačních listech;

               j)

               datum vyhodnocení a případné revize aktu v přenesené pravomoci s přihlédnutím k rychlosti technologického pokroku.

         Článek 11
   Výkon přenesení pravomoci
   1.   Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedené v článku 10 je svěřena Komisi na dobu pěti let počínaje dnem 19. června 2010. Komise předloží zprávu o přenesených pravomocích nejpozději šest měsíců před koncem tohoto pětiletého období. Přenesení pravomoci se automaticky prodlužuje o stejně dlouhá období, pokud je Evropský parlament nebo Rada nezruší v souladu s článkem 12.
   2.   Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
   3.   Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci svěřená Komisi podléhá podmínkám stanoveným v článcích 12 a 13.
   Článek 12
   Zrušení přenesení pravomoci
   1.   Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článku 10 zrušit.
   2.   Orgán, který zahájí interní postup s cílem rozhodnout, zda zrušit přenesení pravomoci, se vynasnaží uvědomit v přiměřené lhůtě před přijetím konečného rozhodnutí druhý orgán a Komisi a uvede přenesené pravomoci, jejichž přenesení by mělo být zrušeno, a možné důvody tohoto zrušení.
   3.   Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomocí v něm blíže určených. Rozhodnutí nabývá účinku okamžitě nebo k pozdějšímu dni, který v něm je upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci. Bude zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 13
   Námitky proti aktům v přenesené pravomoci
   1.   Evropský parlament nebo Rada mohou proti aktu v přenesené pravomoci vyslovit námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne oznámení.
   Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
   2.   Pokud Evropský parlament ani Rada v uvedené lhůtě námitky proti aktu v přenesené pravomoci nevysloví, bude akt zveřejněn v Úředním věstníku Evropské unie a vstoupí v platnost dnem v něm stanoveným.
   Akt v přenesené pravomoci může být zveřejněn v Úředním věstníku Evropské unie a vstoupit v platnost před uplynutím uvedené lhůty, pokud Evropský parlament i Rada uvědomí Komisi o svém záměru námitky nevyslovit.
   3.   Akt v přenesené pravomoci nevstoupí v platnost, pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada vysloví námitky. Orgán, který vyslovuje námitky proti aktu v přenesené pravomoci, je odůvodní.
   Článek 14
   Hodnocení
   Komise do 31. prosince 2014 přezkoumá účinnost této směrnice a jejích aktů v přenesené pravomoci a předloží zprávu Evropskému parlamentu a Radě.
   Komise při této příležitosti rovněž posoudí:

               a)

               příspěvek čl. 4 písm. c) k cíli této směrnice;

               b)

               účinnost čl. 9 odst. 1;

               c)

               potřebu změny čl. 10 odst. 4 písm. d) s ohledem na technický vývoj a porozumění podobě štítku ze strany spotřebitelů.

         Článek 15
   Sankce
   Členské státy stanoví pravidla pro sankce za porušení vnitrostátních předpisů přijatých podle této směrnice a jejích aktů v přenesené pravomoci, včetně ustanovení proti neoprávněnému používání energetického štítku, a přijmou všechna nezbytná opatření k zajištění jejich uplatňování. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující. Členské státy do 20. června 2011 oznámí tyto předpisy Komisi a neprodleně Komisi oznámí i jakékoli následné změny těchto předpisů.
   Článek 16
   Provedení
   1.   Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 20. června 2011. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
   Budou tyto předpisy používat od 20. července 2011.
   Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Musí rovněž obsahovat prohlášení, že odkazy ve stávajících právních a správních předpisech na směrnici 92/75/EHS se považují za odkazy na tuto směrnici. Způsob odkazu a znění prohlášení si stanoví členské státy.
   2.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
   Článek 17
   Zrušení
   Směrnice 92/75/EHS ve znění nařízení uvedeného v části A přílohy I se zrušuje s účinkem ode dne 21. července 2011, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení této směrnice ve vnitrostátním právu uvedených v části B přílohy I.
   Odkazy na směrnici 92/75/EHS se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze II.
   Článek 18
   Vstup v platnost
   Tato směrnice vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Ustanovení čl. 5 písm. d), g) a h) se použijí ode dne 31. července 2011.
   Článek 19
   Určení
   Tato směrnice je určena členským státům.

      Ve Štrasburku dne 19. května 2010.

            Za Evropský parlament

            předseda

         J. BUZEK

            Za Radu

            předseda

         D. LÓPEZ GARRIDO

      (1)  Úř. věst. C 228, 22.9.2009, s. 90.

      (2)  Postoj Evropského parlamentu ze dne 5. května 2009 (dosud nezveřejněný v Úředním věstníku), postoj Rady v prvním čtení ze dne 14. dubna 2010 (dosud nezveřejněný v Úředním věstníku), postoj Evropského parlamentu ze dne 18. května 2010 (dosud nezveřejněný v Úředním věstníku).

      (3)  Úř. věst. L 297, 13.10.1992, s. 16.

      (4)  Viz část A přílohy I.

      (5)  Úř. věst. L 285, 31.10.2009, s. 10.

      (6)  Úř. věst. L 218, 13.8.2008, s. 30.

      (7)  Úř. věst. C 321, 31.12.2003, s. 1.

      (8)  Úř. věst. L 134, 30.4.2004, s. 114.

      PŘÍLOHA I
      ČÁST A

         Zrušená směrnice a její následná změna

         (uvedené v článku 17)

                  Směrnice Rady 92/75/EHS
                  (Úř. věst. L 297, 13.10.1992, s. 16)

                  Nařízení (ES) č. 1882/2003
                  (Úř. věst. L 284, 31.10.2003, s. 1)

                  pouze bod 32 přílohy III

            ČÁST B

         Lhůty pro provedení ve vnitrostátním právu

         (uvedené v článku 16)

                  Směrnice

                  Lhůta pro provedení

                  92/75/EHS

                  1. ledna 1994

      PŘÍLOHA II

         Srovnávací tabulka

                  Směrnice 92/75/EHS

                  Tato směrnice

                  Čl. 1 odst. 1, návětí, první věta

                  Čl. 1 odst. 1

                  Čl. 1 odst. 1, návětí, druhá věta

                  Čl. 1 odst. 2

                  Čl. 1 odst. 1 první až sedmá odrážka

                  —

                  Čl. 1 odst. 2

                  —

                  —

                  Čl. 1 odst. 3 písm. a) a b)

                  Čl. 1 odst. 3

                  Čl. 1 odst. 3 písm. c)

                  —

                  Čl. 2 písm. a) a b)

                  Čl. 1 odst. 4 první a druhá odrážka

                  Čl. 2 písm. g) a h)

                  Čl. 1 odst. 4 třetí odrážka

                  —

                  Čl. 1 odst. 4 čtvrtá odrážka

                  Čl. 2 písm. c)

                  Čl. 1 odst. 4 pátá odrážka

                  Čl. 2 písm. d)

                  —

                  Čl. 2 písm. e), f), i), j) a k)

                  Čl. 1 odst. 5

                  —

                  Čl. 2 odst. 1

                  Čl. 4 písm. a)

                  —

                  Čl. 4 písm. b), c) a d)

                  Čl. 2 odst. 2

                  —

                  Čl. 2 odst. 3

                  Čl. 5 písm. b)

                  Čl. 2 odst. 4

                  Čl. 5 písm. b) a c)

                  Čl. 3 odst. 1

                  Čl. 5 písm. a)

                  Čl. 3 odst. 2

                  Čl. 5 písm. e) a f)

                  Čl. 3 odst. 3

                  Čl. 5 písm. g)

                  Čl. 3 odst. 4

                  Čl. 5 písm. h)

                  —

                  Čl. 6 písm. a)

                  Čl. 4 písm. a)

                  Čl. 6 písm. b)

                  Čl. 4 písm. b)

                  Čl. 5 písm. d)

                  Článek 5

                  Článek 7

                  Článek 6

                  —

                  Čl. 7 písm. a)

                  Čl. 3 odst. 1 písm. a)

                  Čl. 7 písm. b)

                  Čl. 3 odst. 1 písm. b)

                  Čl. 7 písm. c)

                  Čl. 3 odst. 1 písm. c)

                  —

                  Čl. 3 odst. 1 písm. d)

                  —

                  Čl. 3 odst. 2, 3 a 4

                  Čl. 8 odst. 1

                  Čl. 8 odst. 1

                  Čl. 8 odst. 2

                  Čl. 8 odst. 2

                  Článek 9

                  —

                  —

                  Článek 9

                  Článek 10

                  —

                  —

                  Čl. 10 odst. 1, 2 a 3

                  Článek 11

                  —

                  Čl. 12 písm. a)

                  Čl. 10 odst. 4 písm. a)

                  Čl. 12 písm. b)

                  Čl. 10 odst. 4 písm. b)

                  Čl. 12 písm. c)

                  Čl. 10 odst. 4 písm. c)

                  Čl. 12 písm. d)

                  Čl. 10 odst. 4 písm. d)

                  Čl. 12 písm. e)

                  Čl. 10 odst. 4 písm. e)

                  Čl. 12 písm. f)

                  Čl. 10 odst. 4 písm. f)

                  Čl. 12 písm. g)

                  —

                  —

                  Čl. 10 odst. 4 písm. g), h), i) a j)

                  —

                  Články 11, 12, 13, 14 a 15

                  Článek 13

                  Článek 17

                  Článek 14

                  Článek 16

                  —

                  Článek 18

                  Článek 15

                  Článek 19

                  —

                  Příloha I

                  —

                  Příloha II


title: Směrnice Rady ze dne 8. července 1985, kterou se mění směrnice Rady 83/181/EHS, kterou se vymezuje oblast působnosti čl. 14 odst. 1 písm. d) směrnice 77/388/EHS, pokud se jedná o osvobození některých druhů zboží od daně z přidané hodnoty při konečném dovozu

text:
Důležité právní upozornění

|

31985L0346

Úřední věstník L 183 , 16/07/1985 S. 0021 - 0021 Finské zvláštní vydání: Kapitola 9 Svazek 1 S. 0123  Španělské zvláštní vydání: Kapitola 09 Svazek 2 S. 0003  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 9 Svazek 1 S. 0123  Portugalské zvláštní vydání Kapitola 09 Svazek 2 S. 0003

		Směrnice Radyze dne 8. července 1985,kterou se mění směrnice Rady 83/181/EHS, kterou se vymezuje oblast působnosti čl. 14 odst. 1 písm. d) směrnice 77/388/EHS, pokud se jedná o osvobození některých druhů zboží od daně z přidané hodnoty při konečném dovozu(85/346/EHS)RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 99 a 100 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise [1],s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],vzhledem k tomu, že směrnice 83/181/EHS [4] stanovila minimální množství pohonných hmot v palivových nádržích užitkových motorových vozidel, které musí být osvobozeno od daně z přidané hodnoty na vstupu;vzhledem k tomu, že za účelem usnadnění průjezdu přes vnitřní hranice Společenství je třeba toto množství zvýšit v první etapě pro vozidla určená a vhodná k přepravě osob a používaná v dopravě mezi členskými státy; že ve druhé etapě má Rada na návrh Komise rozhodnout o zvýšení uvedeného množství pro vozidla určená a vhodná k přepravě zboží používaná v přepravě mezi členskými státy,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Směrnice 83/181/ se měni takto:1. Článek 83 se nahrazuje tímto:"Článek 83Členské státy mohou omezit množství pohonných hmot v běžných palivových nádržích užitkových motorových vozidel osvobozené od daně:a) pokud vozidlo přijíždí ze třetí země, na 200 litrů na vozidlo a cestu;b) pokud vozidlo přijíždí z jiného členského státu:- na 200 litrů na vozidlo a cestu v případě vozidel určených a vhodných k úplatné či bezúplatné přepravě zboží,- na 600 litrů na vozidlo a cestu v případě vozidel určených a vhodných k úplatné či bezúplatné přepravě více než devíti osob včetně řidiče.V souladu s postupy, které pro tuto věc stanoví Smlouva, rozhodne Rada do 1. července 1986 na návrh Komise o zvýšení množství pohonných hmot ve standardních palivových nádržích vozidel uvedených v prvním pododstavci písm. b) první odrážce osvobozeného od daně."2. V článku 84 se písmeno a) nahrazuje tímto:"a) pro užitková motorová vozidla, která zajišťují mezinárodní dopravu ze třetích zemí do jejich příhraničního území, jehož hranice prochází ve vzdálenosti nejvýše 25 kilometrů od státní hranice vzdušnou čarou, pokud tuto dopravu provozují osoby s bydlištěm v tomto území;".Článek 2Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. října 1985. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Článek 3Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 8. července 1985.Za RadupředsedaJ. Santer[1] Úř. věst. C 95, 6.4.1984, s. 3.[2] Úř. věst. C 172, 2.7.1984, s. 15.[3] Úř. věst. C 248, 17.9.1984, s. 13.[4] Úř. věst. L 105, 23.4.1983, s. 38.--------------------------------------------------


title: Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/94/ES ze dne 12. prosince 2006 o zavedení společných pravidel pro určité druhy silniční přepravy zboží (kodifikované znění)   (Text s významem pro EHP)

text:
               27.12.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 374/5

      SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2006/94/ES
   ze dne 12. prosince 2006
   o zavedení společných pravidel pro určité druhy silniční přepravy zboží
   (kodifikované znění)
   (Text s významem pro EHP)
   EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 71 odst. 1 této smlouvy,
   s ohledem na návrh Komise,
   s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
   po konzultaci Výboru regionů,
   v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy (2),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               První směrnice Rady ze dne 23. července 1962 o zavedení určitých společných pravidel pro mezinárodní dopravu (silniční přeprava zboží pro cizí potřebu) (3) byla několikrát podstatně změněna (4) . Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by měla být uvedená směrnice kodifikována.

               (2)

               Společná dopravní politika zahrnuje mimo jiné stanovení společných pravidel pro mezinárodní přepravu zboží po silnici, která se uskutečňuje směrem na území členského státu nebo z něj nebo tranzitem přes území jednoho či více členských států. Tato pravidla je nutno stanovit tak, aby přispívala k dobrému fungování vnitřního dopravního trhu.

               (3)

               Je nezbytné zajistit postupný rozvoj mezinárodní silniční přepravy zboží s přihlédnutím k vývoji vzájemného obchodu a pohybu zboží v rámci Společenství.

               (4)

               Určité druhy přepravy nepodléhají žádným kvótám ani povolením k přepravě. V rámci organizace trhu zavedené nařízením Rady (EHS) č. 881/92 ze dne 26. března 1992 o přístupu na trh silniční přepravy zboží uvnitř Společenství na území nebo z území členského státu nebo procházející územím jednoho nebo více členských států (5) je žádoucí s ohledem na zvláštní povahu některých z těchto druhů dopravy i nadále je nepodmiňovat povolením Společenství ani žádným jiným povolením.

               (5)

               Touto směrnicí by neměly být dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení směrnic ve vnitrostátním právu a pro jejich použitelnost stanovených v příloze II části B,

         PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   1.   Členské státy liberalizují za podmínek stanovených v odstavci 2 druhy mezinárodní silniční dopravy pro cizí potřebu a vlastní potřebu, které jsou uvedeny v příloze I, pokud tato doprava vede z jejich území nebo na jejich území nebo jím prochází.
   2.   Přeprava a jízdy bez nákladu související s přepravou uvedenou v příloze I nepodléhají povolení Společenství ani jinému povolení k přepravě.
   Článek 2
   Touto směrnicí se nemění podmínky, za nichž jednotlivé členské státy udělují svým státním příslušníkům oprávnění pro činnosti uvedené v této směrnici.
   Článek 3
   První směrnice Rady ze dne 23. července 1962 o zavedení společných pravidel pro určité druhy silniční přepravy zboží mezi členskými státy se zrušuje, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení směrnic ve vnitrostátním právu a pro jejich použitelnost stanovených v příloze II části B.
   Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze III.
   Článek 4
   Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 5
   Tato směrnice je určena členským státům.

      Ve Štrasburku dne 12. prosince 2006.

            Za Evropský parlament

            předseda

         J. BORRELL FONTELLES

            Za Radu

            předseda nebo předsedkyně

         M. PEKKARINEN

      (1)  Úř. věst. C 241, 28.9.2004, s. 19.

      (2)  Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 21. dubna 2004 (Úř. věst. C 104 E, 30.4.2004, s. 545) a rozhodnutí Rady ze dne 14. listopadu 2006.

      (3)  Úř. věst. L 70, 6.8.1962, s. 2005/62. Směrnice naposledy pozměněná nařízením (EHS) č. 881/92 (Úř. věst. L 95, 9.4.1992, s. 1).

      (4)  Viz přílohu II část A.

      (5)  Úř. věst. L 95, 9.4.1992, s. 1. Nařízení naposledy pozměněné aktem o přistoupení z roku 2003.

      PŘÍLOHA I
      Druhy přepravy, které nepodléhají povolení Společenství ani jinému povolení pro přepravu

                  1.

                  Přeprava poštovních zásilek v rámci veřejné služby.

                  2.

                  Přeprava poškozených nebo havarovaných vozidel.

                  3.

                  Přeprava zboží motorovými vozidly, jejichž celková přípustná hmotnost, včetně celkové hmotnosti přípojného vozidla, nepřesahuje 6 t nebo jejichž užitečná hmotnost, včetně užitečné hmotnosti přípojného vozidla, nepřesahuje 3,5 t.

                  4.

                  Přeprava zboží motorovými vozidly, pokud splňuje tyto podmínky:

                              a)

                              přepravované zboží je ve vlastnictví podniku nebo je jím prodáváno, kupováno, pronajímáno, najímáno, vyráběno, získáváno, zpracováváno nebo opravováno;

                              b)

                              účelem přepravy je převést zboží z nebo do podniku, jeho přeprava uvnitř podniku, popř. mimo podnik, jde-li o přepravu pro vlastní potřebu;

                              c)

                              motorová vozidla pro takovou přepravu musí být řízena vlastními zaměstnanci podniku;

                              d)

                              vozidla přepravující zboží musí podniku patřit nebo jím být koupena na úvěr nebo je musí mít podnik v pronájmu, přičemž v naposledy uvedeném případě musí tato vozidla splňovat podmínky směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/1/ES ze dne 18. ledna 2006 o užívání vozidel najatých bez řidiče pro přepravu zboží po silnici (1).
                              Toto ustanovení se nepoužije na náhradní vozidlo během krátkodobé poruchy běžně používaného vozidla;

                              e)

                              přeprava smí být pouze pomocnou činností v rámci celkové činnosti podniku.

                  5.

                  Přeprava léků, zdravotnických přístrojů a vybavení, jakož i dalšího materiálu pro poskytování pomoci v naléhavých případech, zejména při živelních pohromách.

         (1)  Úř. věst. L 33, 4.2.2006, s. 82.

      PŘÍLOHA II
      ČÁST A
      Zrušená směrnice a její následné změny

                  První směrnice Rady ze dne 23. července 1962 o zavedení určitých společných pravidel pro mezinárodní dopravu (silniční přeprava zboží pro cizí potřebu)
                  (Úř. věst. 70, 6.8.1962, s. 2005/62)

                  Směrnice Rady 72/426/EHS
                  (Úř. věst. L 291, 28.12.1972, s. 155)

                  Směrnice Rady 74/149/EHS
                  (Úř. věst. L 84, 28.3.1974, s. 8)

                  Směrnice Rady 77/158/EHS
                  (Úř. věst. L 48, 19.2.1977, s. 30)

                  Směrnice Rady 78/175/EHS
                  (Úř. věst. L 54, 25.2.1978, s. 18)

                  Směrnice Rady 80/49/EHS
                  (Úř. věst. L 18, 24.1.1980, s. 23)

                  Směrnice Rady 82/50/EHS
                  (Úř. věst. L 27, 4.2.1982, s. 22)

                  Směrnice Rady 83/572/EHS
                  (Úř. věst. L 332, 28.11.1983, s. 33)

                  pouze článek 2

                  Směrnice Rady 84/647/EHS
                  (Úř. věst. L 335, 22.12.1984, s. 72)

                  pouze článek 6

                  Nařízení Rady (EHS) č. 881/92
                  (Úř. věst. L 95, 9.4.1992, s. 1)

                  pouze článek 13

            ČÁST B
      Lhůty pro provedení ve vnitrostátním právu a použitelnost (uvedené v článku 3)

                  Směrnice

                  Lhůta pro provedení

                  Datum použitelnosti

                  První směrnice Rady ze dne 23. července 1962 o zavedení určitých společných pravidel pro mezinárodní dopravu (silniční přeprava zboží pro cizí potřebu)

                  31. prosince 1962

                  72/426/EHS

                  —

                  74/149/EHS

                  —

                  1. července 1974

                  77/158/EHS

                  1. července 1977

                  78/175/EHS

                  1. července 1978

                  80/49/EHS

                  —

                  1. července 1980

                  82/50/EHS

                  1. ledna 1983

                  83/572/EHS

                  1. ledna 1984

                  84/647/EHS

                  30. června 1986

      PŘÍLOHA III
      SROVNÁVACÍ TABULKA

                  První směrnice Rady ze dne 23. července 1962 o zavedení společných pravidel pro určité druhy silniční přepravy zboží mezi členskými státy

                  Tato směrnice

                  Článek 1

                  Článek 1

                  Článek 2

                  —

                  Článek 3

                  Článek 2

                  —

                  Článek 3

                  —

                  Článek 4

                  Článek 4

                  Článek 5

                  Příloha

                  Příloha I

                  —

                  Příloha II

                  —

                  Příloha III


title: Směrnice Rady ze dne 3. května 1988, kterou se mění směrnice 74/150/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů

text:
Důležité právní upozornění

|

31988L0297

Úřední věstník L 126 , 20/05/1988 S. 0052 - 0052 Finské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 17 S. 0062  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 17 S. 0062

		Směrnice Radyze dne 3. května 1988,kterou se mění směrnice 74/150/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů(88/297/EHS)RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100A této smlouvy,s ohledem na návrh Komise [1],ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],vzhledem k tomu, že je třeba přijmout opatření, jejichž cílem je postupné vytvoření vnitřního trhu do 31. prosince 1992; že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu;vzhledem k tomu, že příloha II směrnice 74/150/EHS [4], naposledy pozměněné směrnicí 82/890/EHS [5], obsahuje seznam konstrukčních částí nebo vlastností s označením ZS, které značí, že směrnice Společenství již byly nebo musí být přijaty; že přijetí pravidel Společenství pro některé tyto konstrukční části nebo vlastnosti se stalo nadbytečným, protože jsou nyní ve výrobě traktorů užívány méně často nebo byly nahrazeny jinými zařízeními, která se od té doby stala povinnými;vzhledem k tomu, že z pravidel Společenství, jimiž se řídí udělování EHS schválení typu traktorů, je možno pravidla vztahující se na zmiňované konstrukční části nebo vlastnosti nahradit zjištěním, že odpovídají popisu a informacím výrobce,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1V příloze II směrnice 74/150/EHS se u bodů 7.3.4, 7.5 a 7.6.3 zkratka ZS nahrazuje zkratkou S.Článek 21 Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1988. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.Článek 3Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 3. května 1988.Za RadupředsedaM. Bangemann[1] Úř. věst. C 88, 3.4.1987, s. 10.[2] Úř. věst. C 156, 15.6.1987, s. 190 a Úř. věst. C 95, 11.4.1988, s. 66.[3] Úř. věst. C 180, 8.7.1987, s. 15.[4] Úř. věst. L 84, 28.3.1974, s. 10.[5] Úř. věst. L 378, 31.12.1982, s. 45.--------------------------------------------------


title: Směrnice Rady 93/98/EHS ze dne 29. října 1993 o harmonizaci doby ochrany autorského práva a určitých práv s ním souvisejících

text:
Důležité právní upozornění

|

31993L0098

Úřední věstník L 290 , 24/11/1993 S. 0009 - 0013 Finské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 25 S. 0075  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 25 S. 0075

		Směrnice Rady 93/98/EHSze dne 29. října 1993o harmonizaci doby ochrany autorského práva a určitých práv s ním souvisejícíchRADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 57 odst. 2, článek 66 a článek 100a této smlouvy,s ohledem na návrh Komise [1],ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],(1) vzhledem k tomu, že Bernská úmluva o ochraně literárních a uměleckých děl a Mezinárodní úmluva o ochraně výkonných umělců, výrobců zvukových záznamů a záznamů rozhlasových organizací (Římská úmluva) stanovují pouze minimální dobu ochrany práv, ke kterým se vztahují, přičemž smluvním státům poskytují možnost, aby tyto doby prodloužily; že určité členské státy tuto možnost využily; že navíc určité členské státy nepřistoupily k Římské úmluvě;(2) vzhledem k tomu, že v důsledku toho existují rozdíly mezi vnitrostátními právními předpisy, které upravují dobu ochrany autorského práva a práv s ním souvisejících, které brání volnému pohybu zboží a služeb a narušují soutěž na společném trhu; že by proto s přihlédnutím k hladkému fungování vnitřního trhu měly být harmonizovány právní předpisy členských států, aby se doby ochrany v celém Společenství sjednotily;(3) vzhledem k tomu, že harmonizace se musí vztahovat nejen na dobu ochrany jako takovou, ale také na určitá prováděcí ustanovení, jako je den, od kterého se doba ochrany počítá;(4) vzhledem k tomu, že ustanoveními této směrnice není dotčeno použití čl. 14bis odst. 2 písm. b), c) a d) a odst. 3 Bernské úmluvy členskými státy;(5) vzhledem k tomu, že minimální doba ochrany stanovená Bernskou úmluvou, a to život autora a 50 let po jeho smrti, byla zamýšlena tak, aby poskytla ochranu autorovi a prvním dvěma generacím jeho potomků; že průměrná délka života ve Společenství se prodloužila do té míry, že tato doba není dostatečná k tomu, aby pokryla dvě generace;(6) vzhledem k tomu, že některé členské státy poskytly dobu ochrany delší než 50 let po smrti autora, aby vyrovnaly vliv světových válek na využití autorových děl;(7) vzhledem k tomu, že k ochraně práv souvisejících zavedly některé členské státy dobu ochrany 50 let po oprávněném vydání nebo oprávněném sdělení veřejnosti;(8) vzhledem k tomu, že podle postoje Společenství, který byl přijat pro Uruguayské kolo jednání v rámci Všeobecné dohody o clech a obchodu (GATT) by doba ochrany pro výrobce zvukových nosičů měla být 50 let po prvním vydání;(9) vzhledem k tomu, že zachovávání nabytých práv je jednou z obecných právních zásad chráněných právním řádem Společenství; že proto harmonizace doby ochrany autorského práva a práv s ním souvisejících nemůže mít za následek snížení ochrany, kterou v současné době nositelé práv ve Společenství požívají; že za účelem zachování dopadů přechodných opatření na minimální úrovni a umožnění vnitřnímu trhu, aby v praxi fungoval, by harmonizace doby ochrany měla probíhat na základě nejdelší lhůty;(10) vzhledem k tomu, že ve svém sdělení ze dne 17. ledna 1991 "Doplňující informace k Zelené knize — Pracovní program Komise v oblasti autorského práva a práv s ním souvisejících" Komise zdůrazňuje potřebu harmonizovat autorské právo a práva s ním související na vysoké úrovni ochrany, protože tato práva jsou pro duševní tvorbu zásadní, a dále zdůrazňuje, že jejich ochrana zajišťuje udržení a vývoj tvořivosti v zájmu autorů, kulturních odvětví, spotřebitelů a společnosti jako celku;(11) vzhledem k tomu, že za účelem zavedení vysoké úrovně ochrany, která bude současně splňovat požadavky vnitřního trhu a uspokojovat potřebu zavést právní prostředí, které bude napomáhat k harmonickému rozvoji literární a umělecké tvorby ve Společenství, by měla být doba ochrany autorského práva harmonizována na 70 let po smrti autora nebo 70 let poté, co byla oprávněně sdělena veřejnosti a u práv souvisejících 50 let po události, od které lhůta běží;(12) vzhledem k tomu, že souborná díla jsou chráněna podle čl. 2 odst. 5 Bernské úmluvy, pokud na základě jejich výběru a uspořádání jejich obsahu tvoří duševní výtvor; že tato díla jsou chráněna jako taková, aniž je dotčeno autorské právo ke každé součásti, která tvoří součást takového souborného díla; že proto může být zvláštní doba ochrany použita na díla, která tvoří součást souborného díla;(13) vzhledem k tomu, že ve všech případech, kdy je jedna nebo více fyzických osob identifikována jako autor, by měla být doba ochrany počítána od jejich smrti; že otázka autorství celého díla nebo jeho části je skutkovou otázkou, o které mají rozhodovat vnitrostátní soudy;(14) vzhledem k tomu, že doba ochrany by měla být počítána od 1. ledna roku, který následuje po příslušné události tak, jak je uvedeno v Bernské a Římské úmluvě;(15) vzhledem k tomu, že článek 1 směrnice Rady 91/250/EHS ze dne 14. května 1991 o právní ochraně počítačových programů [4] stanoví, že členské státy mají chránit počítačové programy jako literární díla podle autorského práva ve smyslu Bernské úmluvy; že tato směrnice harmonizuje dobu ochrany literárních děl ve Společenství; že článek 8 směrnice 91/250/EHS, který pouze obsahuje předběžnou úpravu doby ochrany počítačových programů, by tedy měl být zrušen;(16) vzhledem k tomu, že články 11 a 12 směrnice Rady 92/100/EHS ze dne 19. listopadu 1992 o právu na pronájem a půjčování a o některých právech v oblasti duševního vlastnictví souvisejících s autorským právem [5] obsahují, aniž je dotčena další harmonizace, ustanovení pouze o minimální době ochrany; že tato směrnice takovou další harmonizaci stanovuje; že tyto články by tedy měly být zrušeny;(17) vzhledem k tomu, že ochrana fotografií je v členských státech upravena rozdílně; že za účelem dosažení dostatečné harmonizace doby ochrany fotografických děl, zejména těch, které jsou vzhledem ke své umělecké nebo odborné povaze významné v rámci vnitřního trhu, je nezbytné vymezit úroveň původnosti, kterou požaduje tato směrnice; že fotografické dílo je ve smyslu Bernské úmluvy považováno za původní dílo, pokud se jedná o autorův vlastní duševní výtvor, který odráží jeho osobnost, přičemž se neberou v úvahu žádná jiná kritéria, například hodnota nebo účel; že ochranu ostatních fotografií by měly upravovat vnitrostátními právními předpisy;(18) vzhledem k tomu, že za účelem zabránění rozdílům v době ochrany týkající se souvisejících práv je nezbytné stanovit stejný časový bod, od kterého se počítá doba v celém Společenství; že by výkon, záznam, přenos a oprávněné sdělení veřejnosti, to znamená prostředky, kterými se předmět práva souvisejícího s právem autorským stává obecně vnímatelný osobám všemi příslušnými způsoby, měly být vzaty v úvahu pro výpočet doby ochrany bez ohledu na zemi, kde se tento výkon, záznam, přenos, oprávněné vydání nebo oprávněné sdělení veřejnosti uskutečňuje;(19) vzhledem k tomu, že práva vysílacích organizací k jejich vysílání by neměla být časově neomezená, ať již jde o vysílání po drátě nebo bezdrátové vysílání, pomocí kabelu nebo prostřednictvím družice; že je proto nezbytné, aby doba ochrany běžela pouze od prvního přenosu konkrétního vysílání; že tomuto ustanovení je třeba rozumět tak, že vylučuje, aby nová doba běžela v případech, kdy vysílání je totožné s předešlým vysíláním;(20) vzhledem k tomu, že členské státy by měly mít volnost zachovat nebo zavést jiná práva související s právem autorským, zejména pokud jde o ochranu kritických a vědeckých vydání; že za účelem zajištění transparentnosti na úrovni Společenství je však nezbytné, aby členské státy, které zavádějí nová práva související s právem autorským, o nich uvědomily Komisi;(21) vzhledem k tomu, že je užitečné jasně stanovit, že se harmonizace stanovená touto směrnicí nevztahuje na osobnostní práva;(22) vzhledem k tomu, že u děl, jejichž zemí původu je ve smyslu Bernské úmluvy třetí země a jejichž autor není státním příslušníkem členského státu Společenství, by se mělo použít srovnání dob ochrany za předpokladu, že doba přiznávaná ve Společenství nesmí být delší, než je doba stanovená v této směrnici;(23) vzhledem k tomu, že pokud nositel práv, který není státním příslušníkem členského státu Společenství, má nárok na ochranu podle mezinárodních smluv, měla by doba ochrany souvisejících práv být stejná jako doba stanovená v této směrnici, s tím, že nesmí být delší než doba, která je stanovena ve třetí zemi, které je nositel práv státním příslušníkem;(24) vzhledem k tomu, že srovnání dob ochrany v členských státech by se nemělo dostat do konfliktu s jejich mezinárodními závazky;(25) vzhledem k tomu, že z důvodu hladkého fungování vnitřního trhu by se tato směrnice měla uplatňovat od 1. července 1995;(26) vzhledem k tomu, že členské státy by měly mít volnost přijmout ustanovení o výkladu, změnách a dalším plnění smluv o využívání chráněných děl a jiných předmětů, které byly uzavřeny před prodloužením doby ochrany vyplývající z této směrnice;(27) vzhledem k tomu, že úcta k nabytým právům a oprávněná očekávání tvoří součást právního řádu Společenství; že členské státy mohou zejména stanovit, že za určitých okolností nemusí autorské právo a práva s ním související, která se podle této směrnice obnoví, zavazovat k placení osoby, které v dobré víře přikročily k využívání děl v době, kdy taková díla byla volná,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Trvání autorského práva1. Práva autora literárního nebo uměleckého díla ve smyslu článku 2 Bernské úmluvy trvají po dobu autorova života a 70 let po jeho smrti bez ohledu na den, kdy bylo dílo oprávněně sděleno veřejnosti.2. U díla spoluautorů se doba stanovená v odstavci 1 počítá od smrti posledního žijícího autora.3. U anonymních děl či pseudonymních děl trvá doba ochrany 70 let od oprávněného sdělení díla veřejnosti. Pokud však autorem přijatý pseudonym nevzbuzuje žádné pochyby o jeho totožnosti, nebo pokud autor odhalí svou totožnost během doby uvedené v první větě, řídí se doba ochrany podle odstavce 1.4. Pokud členský stát přijme zvláštní ustanovení o autorském právu pro díla kolektivní nebo o právnické osobě označené za nositele práv, počítá se doba ochrany podle ustanovení odstavce 3, s výjimkou případů, kdy fyzické osoby, které vytvořily dílo jako takové, jsou označeny jako takové ve verzích díla, které byly sděleny veřejnosti. Tímto odstavcem nejsou dotčena práva identifikovaných autorů, jejichž identifikovatelné příspěvky jsou obsaženy v takových dílech, na jejichž příspěvky se odstavec 1 nebo 2 vztahuje.5. V případě, že dílo je vydáno ve svazcích, po částech, číslech nebo epizodách a doba ochrany běží od doby, kdy dílo bylo oprávněně sděleno veřejnosti, běží doba ochrany pro každou takovou část samostatně.6. V případech děl, u kterých se doba ochrany nepočítá od smrti autora nebo autorů, a která nebyla oprávněně sdělena veřejnosti v průběhu sedmdesáti let od jejich vytvoření, ochrana skončí.Článek 2Kinematografická a audiovizuální díla1. Hlavní režisér kinematografického nebo audiovizuálního díla se považuje za jeho autora nebo jednoho z autorů. Členské státy mohou označit i jiné spoluautory.2. Doba ochrany kinematografických nebo audiovizuálních děl končí 70 let po smrti poslední z těchto žijících osob, bez ohledu na skutečnost, zda jsou tyto osoby označeny za spoluautory: hlavního režiséra, autora scénáře, autora dialogu a skladatele hudby, která byla zvlášť vytvořena pro užití v kinematografickém nebo audiovizuálním díle.Článek 3Trvání práv souvisejících s právem autorským1. Práva výkonných umělců uplynou za 50 let ode dne podání výkonu. Pokud je však záznam výkonu oprávněně vydán nebo oprávněně sdělen veřejnosti v průběhu této doby, uplynou práva za 50 let ode dne, kdy došlo k prvnímu takovému vydání nebo prvnímu takovému sdělení veřejnosti, a to podle toho, která událost nastane dříve.2. Práva výrobců zvukových nosičů uplynou za 50 let po pořízení záznamu. Pokud je však zvukový záznam v průběhu této doby oprávněně vydán nebo oprávněně sdělen veřejnosti, uplynou práva za 50 let ode dne, kdy došlo k prvnímu takovému vydání nebo sdělení veřejnosti, podle toho, která z těchto skutečností nastane dříve.3. Práva výrobců prvotního záznamu filmu uplynou za 50 let od pořízení záznamu. Pokud však byl film v průběhu této doby oprávněně vydán nebo oprávněně sdělen veřejnosti, potom práva uplynou za 50 let ode dne prvního takového vydání nebo prvního sdělení veřejnosti, a to podle toho, která z těchto skutečností nastane dříve. "Filmem" se rozumí kinematografické nebo audiovizuální dílo nebo pohyblivé obrazové sekvence bez ohledu na to, zda jsou doprovázeny zvukem či nikoliv.4. Práva vysílacích organizací uplynou za 50 let ode dne prvního vysílání, ať již jde o vysílání po drátě nebo bezdrátové vysílání, pomocí kabelu nebo prostřednictvím družice.Článek 4Ochrana dosud nezveřejněných dělKaždá osoba, která po uplynutí autorskoprávní ochrany poprvé oprávněně vydá nebo oprávněně sdělí veřejnosti dosud nezveřejněné dílo, požívá ochrany na úrovni majetkových práv autorských. Doba ochrany takových práv trvá 25 let ode dne, kdy bylo dílo oprávněně vydáno nebo oprávněně sděleno veřejnosti.Článek 5Kritická a vědecká vydáníČlenské státy mohou chránit kritická a vědecká vydání děl, která se stala z hlediska práva autorského volná. Maximální doba ochrany takových práv činí 30 let ode dne, kdy bylo takové vydání poprvé oprávněně vydáno.Článek 6Ochrana fotografiíFotografie, které jsou původní v tom smyslu, že jsou autorovým vlastním duševním výtvorem, jsou chráněny podle článku 1. Na rozhodování o jejich způsobilosti k ochraně se nepoužijí žádná další kritéria. Členské státy mohou stanovit i ochranu ostatních fotografií.Článek 7Ochrana ve vztahu ke třetím zemím1. Pokud je zemí původu díla ve smyslu Bernské úmluvy třetí země a autor díla není státním příslušníkem členského státu Společenství, uplyne doba ochrany poskytovaná členskými státy v den, kdy uplyne ochrana přiznávaná v zemi původu díla, nemůže však být delší, než je doba stanovená v článku 1.2. Doba ochrany stanovená v článku 3 se vztahuje také na nositele práv, kteří nejsou státními příslušníky členského státu Společenství, pokud jim členské státy ochranu poskytují. Aniž jsou dotčeny mezinárodní závazky členských států, doba ochrany přiznávaná členskými státy však uplyne nejpozději v den uplynutí ochrany přiznávané v zemi, které je nositel práv státním příslušníkem, a nesmí být delší než doba stanovená v článku 3.3. Členské státy, které v den přijetí této směrnice přiznávají, zejména v souladu s jejich mezinárodními závazky, delší dobu ochrany, než je ta, která vyplývá z ustanovení odstavců 1 a 2, mohou zachovat tuto ochranu až do uzavření mezinárodních smluv o době ochrany autorského práva nebo práv s ním souvisejících.Článek 8Počítání dobDoby stanovené v této směrnici se počítají od 1. ledna roku následujícího po události, od které běží.Článek 9Osobnostní právaTato směrnice se nedotýká předpisů členských států upravujících osobnostní práva.Článek 10Přechodná ustanovení1. Pokud doba ochrany, která je delší než odpovídající doba stanovená v této směrnici, již běží v členském státě v den uvedený v čl. 13 odst. 1 této směrnice, nezpůsobí tato směrnice zkrácení doby ochrany v uvedeném členském státě.2. Doba ochrany stanovená v této směrnici se vztahuje na všech na díla a předměty ochrany, které jsou chráněny alespoň v jednom členském státě v den uvedený v čl. 13 odst. 1 podle vnitrostátních předpisů o autorském právu nebo právech s ním souvisejících, nebo které splňují podmínky ochrany podle směrnice 92/100/EHS.3. Touto směrnicí nejsou dotčena žádná využívání uskutečněná přede dnem uvedeným v čl. 13 odst. 1. Členské státy přijmou nezbytná ustanovení zejména na ochranu práv nabytých třetími osobami.4. Členské státy nejsou povinny používat čl. 2 odst. 1 na kinematografická nebo audiovizuální díla, která byla vytvořena před 1. červencem 1994.5. Členské státy mohou stanovit den počátku použitelnosti čl. 2 odst. 1, tento den však nesmí být pozdější než 1. červenec 1997.Článek 11Technická úprava1. Článek 8 směrnice 91/250/EHS se zrušuje.2. Články 11 a 12 směrnice 92/100/EHS se zrušují.Článek 12Oznamovací postupČlenské státy oznámí Komisi bez odkladu všechny návrhy právních předpisů týkajících se zavedení nových souvisejících práv včetně hlavních důvodů pro jejich zavedení a zamýšlenou dobu ochrany.Článek 13Obecná ustanovení1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s ustanoveními článků 1 až 11 této směrnice nejpozději do 1. července 1995. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Přijímají-li členské státy tato opatření, musí v nich být učiněn odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.2. Členské státy použijí článek 12 ode dne oznámení této směrnice.Článek 14Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 29. října 1993.Za RadupředsedaR. Urbain[1] Úř. věst. C 92, 11.4.1992, s. 6 aÚř. věst. C 27, 30.1.1993, s. 7.[2] Úř. věst. C 337, 21.12.1992, s. 205 arozhodnutí ze dne 27. října 1993 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku).[3] Úř. věst. C 287, 4.11.1992, s. 53.[4] Úř. věst. L 122, 17.5.1991, s. 42.[5] Úř. věst. L 346, 27.11.1992, s. 61.--------------------------------------------------


title: Směrnice Rady ze dne 13. června 1988, kterou se mění směrnice 83/181/EHS, kterou se vymezuje oblast působnosti čl. 14 odst. 1 písm. d) směrnice 77/388/EHS, pokud se jedná o osvobození některých druhů zboží od daně z přidané hodnoty při konečném dovozu

text:
Důležité právní upozornění

|

31988L0331

Úřední věstník L 151 , 17/06/1988 S. 0079 - 0081 Finské zvláštní vydání: Kapitola 9 Svazek 2 S. 0003  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 9 Svazek 2 S. 0003

		Směrnice Radyze dne 13. června 1988,kterou se mění směrnice 83/181/EHS, kterou se vymezuje oblast působnosti čl. 14 odst. 1 písm. d) směrnice 77/388/EHS, pokud se jedná o osvobození některých druhů zboží od daně z přidané hodnoty při konečném dovozu(88/331/EHS)RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 99 uvedené smlouvy,s ohledem na návrh Komise [1],s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],vzhledem k tomu, že úprava osvobození určitého dováženého zboží od daně z přidané hodnoty stanovená směrnicí Rady 83/181/EHS [3] naposledy pozměněné směrnicí 85/346/EHS [4] usiluje o co nejvyšší stupeň jednotnosti systému cel a systému daně z přidané hodnoty; že Rada nařízením (EHS) č. 1315/88 [5] přijala změny systému cel; že je vhodné začlenit některé z těchto změn do směrnice 83/181/EHS v rozsahu, v jakém splňují cíle daňové harmonizace;vzhledem k tomu, že směrnice 83/181/EHS vymezuje nejen oblast působnosti čl. 14 odst. 1 písm. d) směrnice 77/388/EHS [6] naposledy pozměněné směrnicí 84/386/EHS [7], ale má rovněž stanovit daňová pravidla Společenství pro osvobození zboží od DPH při konečném dovozu, která přesahují oblast působnosti uvedeného článku; že tato pravidla by měla být změněna nebo doplněna tak, aby přinesla jednotnější uplatňování pravidel na úrovni Společenství;vzhledem k tomu, že v zájmu právní jasnosti by mělo být upřesněno znění čl. 11 odst. 2 směrnice 83/181/EHS,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Směrnice 83/181/EHS se mění takto:1. V článku 11 se odstavec 2 nahrazuje tímto:"2. Od daně jsou osvobozeny rovněž dary obvykle darované při příležitosti sňatku, které osoba splňující podmínky uvedené v odstavci 1 obdrží od osob s obvyklým místem pobytu v zemi mimo Společenství. Osvobození od daně se vztahuje na dary, jejichž jednotková hodnota nepřesahuje 200 ECU. Členské státy však mohou přiznat osvobození od daně na více než 200 ECU, pokud hodnota žádného daru osvobozeného od daně nepřesahuje 1000 ECU."2. Článek 22 se nahrazuje tímto:"Článek 22Od daně je osvobozen dovoz zboží, jehož úhrnná hodnota nepřesahuje 10 ECU. Členské státy mohou osvobodit od daně dovoz zboží, jehož úhrnná hodnota přesahuje 10 ECU, ale nepřesahuje 22 ECU.Členské státy však mohou z osvobození podle první věty prvního pododstavce vyloučit zboží dovážené v rámci zásilkového prodeje."3. V čl. 35 odst. 1 písm. b) druhé odrážce se slova "v čl. 60 odst. 1 písm. b)" nahrazují slovy "v článku 60".4. "Kapitola IIaReferenční látky pro kontrolu jakosti léčivých přípravkůČlánek 38aOd daně jsou na vstupu osvobozeny zásilky obsahující vzorky referenčních látek schválených Světovou zdravotnickou organizací, určené ke kontrole jakosti látek používaných k výrobě léčivých přípravků, zasílané příjemcům, kterým příslušné orgány členského státu povolily přijímat tyto zásilky s osvobozením od daně."5. V článku 56 se doplňuje nové písmeno, které zní:"d) ceny, trofeje a upomínky symbolické povahy a nízké hodnoty, určené k tomu, aby byly bezplatně rozdávány osobám s obvyklým místem pobytu v zemi, která není zemí dovozu, při příležitosti obchodních konferencí nebo podobných mezinárodních akcí a které svou povahou, jednotkovou hodnotou nebo jinými vlastnostmi nesvědčí o obchodním záměru."6. Články 62 a 63 se nahrazují tímto:"Článek 62Za podmínek uvedených v článku 63 jsou od daně osvobozeny reklamní tiskoviny jako katalogy, ceníky, návody k použití nebo obchodní prospekty týkající sea) zboží na prodej nebo k pronájmu nabízeného osobou usazenou mimo členský stát dovozu, nebob) služeb nabízených osobou usazenou v jiném členském státě, neboc) dopravy, obchodního pojištění nebo bankovních služeb nabízených osobou usazenou v třetí zemi.Článek 63Od daně jsou osvobozeny pouze reklamní tiskoviny uvedené v článku 62, které splňují tyto podmínky:a) na tiskovině je zřetelně uvedeno jméno podniku, který zboží vyrábí, prodává nebo pronajímá nebo který nabízí poskytování služeb uvedených v tiskovině;b) každá zásilka obsahuje jen jednu tiskovinu nebo jeden výtisk každé tiskoviny, sestává-li z více tiskovin. Zásilky obsahující více výtisků jedné tiskoviny však mohou být osvobozeny, nepřesahuje-li jejich celková hrubá hmotnost 1 kilogram;c) tiskoviny nejsou součástí sdružených zásilek odesílaných jedním odesílatelem jednomu příjemci.Podmínky uvedené v písmenech b) a c) se však nevztahují na tiskoviny týkající se zboží na prodej nebo k pronájmu či služeb nabízených osobou usazenou v jiném členském státě, pokud byla tiskovina dovezena a bude rozdávána bezplatně."7. V článku 79 se doplňuje nové písmeno, které zní:"s) dovážené oficiální publikace vydávané orgány země vývozu, mezinárodními organizacemi, veřejnými samosprávami a veřejnoprávními subjekty usazenými v zemi vývozu a tiskoviny šířené při příležitosti voleb do Evropského parlamentu nebo při příležitosti vnitrostátních voleb v zemi, z níž tiskovina pochází, zahraničními politickými organizacemi úředně uznanými v členských státech, pokud tyto publikace a tiskoviny podléhaly dani v zemi vývozu a nevyužily vrácení daně při vývozu."8. "Pohonné hmoty a maziva nacházející se v silničních motorových vozidlech a speciálních kontejnerech".9. Článek 82 se nahrazuje tímto:"Článek 821. Za podmínek uvedených v článcích 83, 84 a 85 jsou od daně osvobozenya) pohonné hmoty v běžných nádržích- osobních a užitkových motorových vozidel a motocyklů,- speciálních kontejnerů;b) pohonné hmoty v přenosných nádržích dovážené osobními motorovými vozidly a motocykly v množství nejvýše 10 litrů na vozidlo, aniž jsou dotčeny vnitrostátní předpisy o držení a přepravě pohonných hmot.2. Pro účely odstavce 1 se rozumía) "užitkovým motorovým vozidlem" silniční motorové vozidlo (včetně tahačů s návěsem), které je svou konstrukcí a vybavením přizpůsobené a určené k přepravě za úplatu nebo bezúplatně- více než devíti osob, včetně řidiče,- zbožía jakékoli speciální silniční motorové vozidlo určené k jiným účelům než k přepravě jako takové;b) "osobním motorovým vozidlem" motorové vozidlo, které nesplňuje kritéria vymezená v písmenu a);c) "běžnými nádržemi"- nádrže výrobcem trvale zabudované na všech motorových vozidlech stejného typu jako předmětné vozidlo, jejichž trvalé zabudování umožňuje přímé použití pohonných hmot jak pro pohon vozidla, tak pro případnou činnost chladicího nebo jiného systému během dopravy.Za běžné nádrže se rovněž považují plynové nádrže přizpůsobené pro motorová vozidla, které umožňují přímé použití plynu jako pohonné hmoty, a nádrže přizpůsobené pro jiné systémy, jimiž může být vozidlo vybaveno,- nádrže výrobcem trvale zabudované na všech kontejnerech stejného typu jako předmětný kontejner, jejichž trvalé zabudování umožňuje přímé použití pohonných hmot pro činnost chladicího nebo jiného systému, jímž jsou speciální kontejnery vybaveny, během dopravy;d) "speciálním kontejnerem" kontejner vybavený speciálním zařízením pro chladicí, okysličovací, tepelně izolační nebo jiný systém."10. V článku 83 se první pododstavec se mění takto:- v úvodní větě se za slova "užitkových motorových vozidel" vkládají slova "a speciálních kontejnerů",- vkládá se nové písmeno, které zní:- "c) na 200 litrů na speciální kontejner a cestu."11. V čl. 90 odst. 3 se doplňují slova "…nebo ke snížení tohoto osvobození."12. V článku 91 se doplňuje nové písmeno, které zní:"c) osvobození od daně v rámci dohod uzavřených na základě vzájemnosti se třetími zeměmi, které jsou smluvními stranami Úmluvy o mezinárodním civilním letectví (Chicago 1944) pro účely provádění Doporučených postupů 4.42 a 4.44 v příloze 9 úmluvy (osmé vydání, červenec 1980)."Článek 2Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1989. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Článek 3Tato směrnice je určena členským státům.V Lucemburku dne 13. června 1988.Za RadupředsedaG. Stoltenberg[1] Úř. věst. C 318, 30.11.1987, s. 21.[2] Úř. věst. C 180, 8.7.1987, s. 14.[3] Úř. věst. L 105, 23.4.1983, s. 38.[4] Úř. věst. L 183, 16.7.1985, s. 21.[5] Úř. věst. L 123, 17.5.1988, s. 2.[6] Úř. věst. L 145, 13.6.1977, s. 1.[7] Úř. věst. L 208, 3.8.1984, s. 58.--------------------------------------------------