title: Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/57/ES ze dne 13. července 2009 o ochranných konstrukcích chránících při převrácení kolových zemědělských a lesnických traktorů (Text s významem pro EHP)

text:
               3.10.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 261/1

      SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2009/57/ES
   ze dne 13. července 2009
   o ochranných konstrukcích chránících při převrácení kolových zemědělských a lesnických traktorů
   (kodifikované znění)
   (Text s významem pro EHP)
   EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,
   s ohledem na návrh Komise,
   s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
   v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy (2),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Směrnice Rady 77/536/EHS ze dne 28. června 1977 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochranných konstrukcí chránících při převrácení kolových zemědělských a lesnických traktorů (3) byla několikrát podstatně změněna (4). Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by měla být uvedená směrnice kodifikována.

               (2)

               Směrnice 77/536/EHS je jednou ze zvláštních směrnic pro postup ES schvalování typu stanovený směrnicí Rady 74/150/EHS ze dne 4. března 1974 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu kolových zemědělských a lesnických traktorů, která byla nahrazena směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2003/37/ES ze dne 26. května 2003 o schvalování typu zemědělských a lesnických traktorů, jejich přípojných vozidel a výměnných tažených strojů, jakož i jejich systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků (5), a stanoví technické požadavky týkající se projektování a konstrukce zemědělských a lesnických traktorů z hlediska ochranných konstrukcí chránících při převrácení. Tyto technické požadavky se týkají sbližování právních předpisů členských států tak, aby umožnily použití postupu ES schvalování typu stanoveného směrnicí 2003/37/ES na každý typ traktoru. Proto se ustanovení směrnice 2003/37/ES týkající se zemědělských a lesnických traktorů, jejich přípojných vozidel a výměnných tažených strojů, jakož i jejich systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků vztahují na tuto směrnici.

               (3)

               Touto směrnicí by neměly být dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení zmíněných směrnic ve vnitrostátním právu a jejich použitelnost uvedených v části B přílohy X,

         PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   Tato směrnice se vztahuje na traktory ve smyslu čl. 2 písm. j) směrnice 2003/37/ES, které mají tyto vlastnosti:

               a)

               světlou výšku pod zadní nápravou nejvýše 1 000 mm;

               b)

               pevný nebo nastavitelný rozchod kol jedné z hnacích náprav nejméně 1 150 mm;

               c)

               možnost vybavení vícebodovým závěsným zařízením pro nesené nářadí a výkyvným táhlem;

               d)

               hmotnost od 1,5 do 6 t, odpovídající vlastní hmotnosti traktoru podle bodu 2.1.1 přílohy I směrnice 2003/37/ES, včetně ochranné konstrukce chránící při převrácení, kterou je traktor opatřen v souladu s touto směrnicí, a pneumatik největšího rozměru doporučeného výrobcem.

         Článek 2
   1.   Členské státy udělí ES schválení typu konstrukční části pro každý typ ochranné konstrukce chránící při převrácení a jejího připevnění k traktoru, který splňuje požadavky na provedení a zkoušení stanovené v přílohách I až V.
   2.   Členský stát, který udělí ES schválení typu konstrukční části, přijme nezbytná opatření, která v případě potřeby umožní ověřit shodu vyráběných zařízení se schváleným typem, podle potřeby ve spolupráci s příslušnými orgány ostatních členských států. Toto ověření se omezí na namátkovou kontrolu.
   Článek 3
   Pro každý typ ochranné konstrukce chránící při převrácení a jejího připevnění k traktoru, který byl schválen podle článku 2, přidělí členské státy výrobci traktoru nebo ochranné konstrukce chránící při převrácení nebo jeho pověřenému zástupci značku ES schválení typu konstrukční části podle vzoru uvedeného v příloze VI.
   Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby zabránily použití značek, které by mohly vést k záměně ochranných konstrukcí chránících při převrácení, jejichž typ byl schválen podle článku 2, s jinými zařízeními.
   Článek 4
   1.   Členské státy nesmějí zakázat uvedení na trh ochranných konstrukcí chránících při převrácení nebo jejich připevnění k traktoru z důvodů týkajících se provedení, jestliže jsou opatřeny značkou ES schválení typu konstrukční části.
   2.   Členský stát však může zakázat, aby byly na trh uváděny ochranné konstrukce chránící při převrácení, které jsou opatřeny značkou ES schválení typu konstrukční části, jestliže systematicky nevykazují shodu se schváleným typem.
   O přijatých opatřeních dotyčný členský stát neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí.
   Článek 5
   Příslušný orgán každého členského státu zašle do jednoho měsíce příslušným orgánům ostatních členských států kopie certifikátů ES schválení typu konstrukční části podle vzoru v příloze VII pro každý typ ochranné konstrukce chránící při převrácení, pro který schválení typu udělil nebo udělit odmítl.
   Článek 6
   1.   Pokud členský stát, který udělil ES schválení typu konstrukční části, zjistí, že se více ochranných konstrukcí chránících při převrácení a jejich připevnění k traktoru, které jsou opatřeny stejnou značkou ES schválení typu konstrukční části, neshoduje se schváleným typem, přijme nezbytná opatření, aby byla znovu zajištěna shoda vyráběných zařízení se schváleným typem. O přijatých opatřeních, která mohou v případě vážné a opakující se neshody vést až k odejmutí ES schválení typu konstrukční části, uvědomí příslušný orgán dotyčného členského státu příslušné orgány ostatních členských států. Stejná opatření tento orgán přijme, jestliže je o takové neshodnosti informován příslušnými orgány jiného členského státu.
   2.   Příslušné orgány členských států se do jednoho měsíce vzájemně informují o každém odejmutí ES schválení typu konstrukční části s uvedením důvodů.
   Článek 7
   Každé rozhodnutí o odmítnutí nebo odejmutí schválení typu konstrukční části pro typ ochranné konstrukce chránící při převrácení a jejího připevnění k traktoru nebo o zákazu jejího uvedení na trh nebo jejího užívání, učiněné na základě předpisů přijatých k provedení této směrnice, musí být podrobně odůvodněno. Rozhodnutí se oznamuje dotčené osobě spolu s uvedením opravných prostředků dostupných podle platných právních předpisů členských států a lhůt pro jejich podání.
   Článek 8
   1.   Členské státy nesmějí odmítnout udělit ES schválení typu, vydat doklad uvedený v čl. 2 písm. u) směrnice 2003/37/ES ani udělit vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru z důvodů týkajících se ochranné konstrukce chránící při převrácení, pokud tato konstrukce splňuje požadavky stanovené v přílohách I až IX.
   2.   Členské státy nesmějí vydat doklad uvedený v čl. 2 písm. u) směrnice 2003/37/ES pro typ traktoru, který nesplňuje požadavky této směrnice.
   Členské státy mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru, který nesplňuje požadavky této směrnice.
   Článek 9
   Členské státy nesmějí odmítnout registraci ani zakázat prodej, první uvedení do provozu nebo užívání traktoru z důvodů týkajících se ochranné konstrukce chránící při převrácení, pokud tato konstrukce splňuje požadavky stanovené v přílohách I až IX.
   Článek 10
   Při ES schvalování typu traktoru musí být každý traktor podle článku 1 opatřen ochrannou konstrukcí chránící při převrácení, která splňuje požadavky stanovené v přílohách I až IV.
   Článek 11
   Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh I až IX technickému pokroku se přijímají postupem podle čl. 20 odst. 3 směrnice 2003/37/ES.
   Článek 12
   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
   Článek 13
   Směrnice 77/536/EHS ve znění aktů uvedených v části A přílohy X se zrušuje, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení zmíněných směrnic ve vnitrostátním právu a jejich použitelnost uvedených v části B přílohy X.
   Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze XI.
   Článek 14
   Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Použije se ode dne 1. ledna 2010.
   Článek 15
   Tato směrnice je určena členským státům.

      V Bruselu dne 13. července 2009.

            Za Evropský parlament

            předseda

         H.-G. PÖTTERING

            Za Radu

            předseda

         E. ERLANDSSON

      (1)  Úř. věst. C 10, 15.1.2008, s. 21.

      (2)  Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 25. září 2007 (Úř. věst. C 219 E, 28.8.2008, s. 68) a rozhodnutí Rady ze dne 22. června 2009.

      (3)  Úř. věst. L 220, 29.8.1977, s. 1.

      (4)  Viz část A přílohy X.

      (5)  Úř. věst. L 171, 9.7.2003, s. 1.

      SEZNAM PŘÍLOH

                     PŘÍLOHA I

               Podmínky pro ES schválení typu konstrukční části

                     PŘÍLOHA II

               Podmínky zkoušení pevnosti ochranné konstrukce a jejího připevnění k traktoru

                     PŘÍLOHA III

               Zkušební postupy

                     PŘÍLOHA IV

               Obrázky

                     PŘÍLOHA V

               Vzor protokolu o zkouškách ochranné konstrukce (ochranného rámu nebo kabiny) pro ES schválení typu konstrukční části z hlediska pevnosti ochranné konstrukce a pevnosti jejího připevnění k traktoru

                     PŘÍLOHA VI

               Značky

                     PŘÍLOHA VII

               Vzor certifikátu ES schválení typu konstrukční části

                     PŘÍLOHA VIII

               Podmínky pro udělení ES schválení typu traktoru

                     PŘÍLOHA IX

               Vzor přílohy k certifikátu ES schválení typu traktoru z hlediska pevnosti ochranných konstrukcí (ochranného rámu nebo kabiny) a pevnosti jejich připevnění k traktoru

                     PŘÍLOHA X

                  Část A: Zrušená směrnice a seznam jejích následných změn
                  Část B: Lhůty pro provedení ve vnitrostátním právu a použitelnost

                     PŘÍLOHA XI

               Srovnávací tabulka

         PŘÍLOHA I

            Podmínky pro ES schválení typu konstrukční části

         1.   DEFINICE

                     1.1

                     Výraz ochranná konstrukce chránící při převrácení (kabina nebo ochranný rám) Výrazem ochranná konstrukce chránící při převrácení (kabina nebo ochranný rám), dále jen „ochranná konstrukce“, se rozumí konstrukce na traktoru, jejímž hlavním účelem je vyloučit nebo omezit ohrožení řidiče v důsledku převrácení traktoru během normálního použití.

                     1.2

                     Konstrukce podle bodu 1.1 se vyznačují tím, že v případě převrácení traktoru zajišťují dostatečně velký volný prostor pro ochranu řidiče.

               2.   OBECNÉ POŽADAVKY

                     2.1

                     Každá ochranná konstrukce a její připevnění k traktoru musí být navrženy a provedeny tak, aby splňovaly hlavní účel uvedený v bodě 1.

                     2.2

                     Splnění tohoto požadavku se ověřuje jednou ze dvou zkušebních metod popsaných v příloze III. Metodu je třeba zvolit podle hmotnosti traktoru:

                                 pro traktory o hmotnosti podle článku 1 metodu podle části B přílohy III,

                                 pro traktory o hmotnosti větší než 1,5 t, avšak nejvýše 3,5 t, metodu podle části A přílohy III,

                                 pro traktory s otočným sedadlem a volantem (tj. se dvěma polohami sedadla a volantu) nebo traktory vybavené volitelnými sedadly pouze metodu podle části B přílohy III.

               3.   ŽÁDOST O ES SCHVÁLENÍ TYPU KONSTRUKČNÍ ČÁSTI

                     3.1

                     Žádost o ES schválení typu konstrukční části z hlediska pevnosti ochranné konstrukce a pevnosti jejího připevnění k traktoru podává výrobce traktoru nebo výrobce ochranné konstrukce nebo jejich pověřený zástupce.

                     3.2

                     K žádosti o ES schválení typu konstrukční části se přikládají v trojím vyhotovení tyto dokumenty a údaje:

                                 výkres celkového uspořádání, který je buď vyhotoven v měřítku, jež je na výkresu vyznačeno, nebo udává hlavní rozměry ochranné konstrukce. Na výkresu zejména musí být podrobně znázorněny připevňovací součásti,

                                 fotografie z boku a zezadu ukazující podrobnosti způsobu připevnění,

                                 stručný popis ochranné konstrukce zahrnující typ konstrukce, způsob připevnění k traktoru, popřípadě údaje o opláštění, o zařízení pro vstup a nouzový výstup, o čalounění vnitřku, o zařízení, které brání opakovanému převracení traktoru, a o systému vytápění a větrání,

                                 údaje o materiálech použitých na konstrukční díly, včetně připevňovacích a spojovacích součástí (viz příloha V).

                     3.3

                     Technické zkušebně provádějící zkoušky pro schválení typu konstrukční části se předloží traktor představující typ, pro nějž je schvalovaná ochranná konstrukce určena. Traktor musí být opatřen ochrannou konstrukcí.

                     3.4

                     Držitel ES schválení typu konstrukční části může požádat o jeho rozšíření na další typy traktorů. Příslušný orgán, který udělil původní ES schválení typu konstrukční části, toto rozšíření udělí, jestliže schválená ochranná konstrukce a typ traktoru (typy traktorů), na který je rozšíření požadováno, splňují tyto podmínky:

                                 hmotnost traktoru bez závaží podle bodu 1.3 přílohy II nepřekračuje referenční hodnotu hmotnosti, která byla použita při zkouškách, o více než 5 %,

                                 způsob připevnění a konstrukční díly traktoru, k nimž je ochranná konstrukce připevněna, jsou stejné,

                                 veškeré konstrukční díly, jako blatníky a kapota, které mohou působit jako podpěra pro ochrannou konstrukci, jsou stejné,

                                 nezměnila se poloha sedadla.

               4.   ZNAČENÍ

                     4.1

                     Každá ochranná konstrukce, která odpovídá schválenému typu, musí být opatřena tímto značením:

                                 4.1.1

                                 výrobní nebo obchodní značkou;

                                 4.1.2

                                 značkou ES schválení typu konstrukční části podle vzoru v příloze VI;

                                 4.1.3

                                 výrobním číslem ochranné konstrukce;

                                 4.1.4

                                 značkou a typem traktoru (typy traktorů), pro který je ochranná konstrukce určena.

                     4.2

                     Všechny tyto údaje musí být uvedeny na štítku.

                     4.3

                     Uvedené značení musí být viditelné, čitelné a nesmazatelné.

         PŘÍLOHA II

            Podmínky zkoušení pevnosti ochranné konstrukce a jejího připevnění k traktoru

         1.   OBECNÉ POŽADAVKY
         1.1   Účel zkoušek
         Účelem zkoušek prováděných pomocí speciálních zařízení je simulace zatížení, kterým je ochranná konstrukce vystavena při převrácení traktoru. Tyto zkoušky, popsané v příloze III, musí umožnit posouzení pevnosti ochranné konstrukce a součástí, kterými je připevněna k traktoru.
         1.2   Příprava zkoušek

                     1.2.1

                     Ochranná konstrukce se musí zkoušet na typu traktoru, pro který je určena. K traktoru musí být připevněna podle pokynů výrobce traktoru nebo výrobce ochranné konstrukce.

                     1.2.2

                     Ke zkouškám musí být traktor opatřen všemi konstrukčními díly sériové výroby, které mohou ovlivňovat pevnost ochranné konstrukce nebo které mohou být pro zkoušku pevnosti nezbytné.
                     Rovněž musí být namontovány konstrukční díly, které mohou ohrožovat chráněný prostor, aby bylo možné ověřit, zda odpovídají požadavkům podle bodu 4.1 této přílohy.

                     1.2.3

                     Zkoušky se provádějí na stojícím traktoru.

               1.3   Hmotnost traktoru
         Změřená hmotnost W použitá ve vzorcích pro výpočet výšky pádu kyvadlového závaží a tlakové síly (viz části A a B přílohy III) se přinejmenším rovná hodnotě podle bodu 2.1.1 přílohy I směrnice 2003/37/ES (tj. bez volitelného příslušenství, avšak včetně chladicí kapaliny, mazadel, paliva, nářadí a řidiče) s přičtením ochranné konstrukce a s odečtením 75 kg. Není zahrnuto volitelné přední nebo zadní závaží, kapalina v pneumatikách, namontované přístroje a zařízení nebo jakékoli speciální příslušenství.
         2.   PŘÍSTROJE A ZAŘÍZENÍ
         2.1   Kyvadlové závaží

                     2.1.1

                     Kyvadlové závaží je zavěšeno dvěma řetězy nebo ocelovými lany na otočných čepech umístěných nejméně 6 m nad zemí. Musí být k dispozici zařízení umožňující nezávislé nastavení výšky zdvihu závaží a úhlu mezi závažím a závěsnými řetězy nebo lany.

                     2.1.2

                     Závaží má hmotnost 2 000 ± 20 kg bez hmotnosti řetězů nebo lan, která nesmí překročit 100 kg. Délka stran nárazové plochy je 680 ± 20 mm (viz obrázek 4 v příloze IV). Výplň závaží musí být provedena takovým způsobem, aby poloha jeho těžiště zůstávala konstantní.

                     2.1.3

                     Musí být k dispozici zařízení umožňující zdvižení závaží jako kyvadla nazpět do výšky stanovené pro každou zkoušku. Rychločinný uvolňovací mechanismus musí umožnit spuštění závaží, aniž by se měnil jeho sklon vůči závěsným řetězům nebo lanům.

               2.2   Podpěry kyvadla
         Upevnění otočných čepů kyvadla musí být dostatečně tuhé, aby jejich posunutí v žádném směru nepřekračovalo 1 % výšky pádu.
         2.3   Upevnění traktoru

                     2.3.1

                     Traktor se pomocí upevňovacích a napínacích zařízení připoutá ke kolejnicím, které jsou tuhým způsobem upevněny na stabilní betonové základové desce. Kolejnice mají vhodnou rozteč, aby umožňovaly upevnění traktoru podle obrázků 5, 6 a 7 v příloze IV. Při každé zkoušce spočívají kola traktoru a veškeré použité opěry náprav na stabilní základové desce.

                     2.3.2

                     Kromě napínacích zařízení a připevnění ke kolejnicím se traktor připoutá pomocí ocelových lan stanovených rozměrů.
                     Použijí se ocelová lana kruhového průřezu s duší, konstrukce 6 × 19 podle normy ISO 2408. Jmenovitý průměr lana je 13 mm.

                     2.3.3

                     U kloubového traktoru musí být otočný kloub pro rázy zepředu, zezadu a z boku a pro zkoušky tlakem vhodně podepřen a připoután, pro ráz z boku musí být navíc podepřen ze strany. Přední a zadní kola nemusí být v jedné řadě, pokud se tím usnadní připoutání lany.

               2.4   Zapření a založení kol

                     2.4.1

                     K zapření kola při rázu z boku se použije dřevěný hranol podle obrázku 7 v příloze IV.

                     2.4.2

                     K založení pneumatik na straně protilehlé rázu se použije hranol z měkkého dřeva průřezu přibližně 150 × 150 mm, připevněný k základové desce podle obrázků 5, 6 a 7 v příloze IV.

               2.5   Zapření a upevnění kloubových traktorů

                     2.5.1

                     U kloubových traktorů je nutné ještě další zapření a upevnění. Účelem je zajistit, aby část traktoru, k níž je připevněna ochranná konstrukce, byla stejně tuhá jako u traktoru tuhé konstrukce.

                     2.5.2

                     Další podrobnosti týkající se zkoušek rázem a tlakem jsou uvedeny v příloze III.

               2.6   Zařízení pro zkoušku tlakem
         Zařízení podle obrázku 8 v příloze IV musí být schopno vyvinout sílu působící směrem dolů na ochrannou konstrukci přes tuhý nosník o šířce přibližně 250 mm, spojený se zatěžovacím mechanismem prostřednictvím univerzálních kloubů. Nápravy traktoru musí být vhodným způsobem podepřeny, aby tlakovou silou nebyly zatěžovány pneumatiky traktoru.
         2.7   Měřicí přístroje

                     2.7.1

                     Pro zkoušky podle přílohy III částí A a B musí být použito zařízení, v němž je na vodorovné tyči upevněn posuvný třecí kroužek sloužící při zkoušce rázem z boku k měření rozdílu mezi největší okamžitou deformací a trvalou deformací.

                     2.7.2

                     U zkoušek podle části A přílohy III se po laboratorních zkouškách provádějí měření ke zjištění, zda některá část ochranné konstrukce pronikla do chráněného prostoru podle bodu 2 části A přílohy III.

                     2.7.3

                     Pro zkoušky podle části B přílohy III musí být k dispozici zařízení, jehož součástí může být fotografický přístroj a které po laboratorních zkouškách umožní zjistit, zda některá část ochranné konstrukce v průběhu zkoušek pronikla do chráněného prostoru podle bodu 2 části B přílohy III, nebo s ním přišla do styku.

               2.8   Přípustná nepřesnost měření
         Při měření prováděném v průběhu zkoušek jsou dovolené tyto chyby měření:

                     2.8.1

                     délkové rozměry měřené během zkoušky (s výjimkou bodu 2.8.2): rozměry ochranné konstrukce a traktoru, deformace chráněného prostoru a pneumatik při upevnění pro zkoušky rázem: ± 3 mm;

                     2.8.2

                     výška pádu kyvadlového závaží pro zkoušky rázem: ± 6 mm;

                     2.8.3

                     hmotnost traktoru: ± 20 kg;

                     2.8.4

                     zatížení při zkouškách tlakem: ± 2 %;

                     2.8.5

                     úhel řetězů nebo lan, na nichž je závaží zavěšeno, v bodě úderu: ± 2 °.

               3.   ZKOUŠKY
         3.1   Obecné požadavky
         3.1.1   Pořadí zkoušek

                     3.1.1.1

                     Zkoušky se provádějí v níže uvedeném pořadí; v pravém sloupci je uvedeno číslo bodu, pod kterým jsou jednotlivé zkoušky popsány v částech A a B přílohy III:

                                             1.

                                             ráz zezadu:

                                 1.1,

                                             2.

                                             zkouška tlakem na zadní část:

                                 1.4,

                                             3.

                                             ráz zepředu:

                                 1.2,

                                             4.

                                             ráz z boku:

                                 1.3,

                                             5.

                                             zkouška tlakem na přední část:

                                 1.5.

                     3.1.1.2

                     Jestliže se během zkoušky kterýkoli prvek upevnění posune nebo poruší, zkouška se opakuje.

                     3.1.1.3

                     Během zkoušky se nesmějí provádět žádné opravy nebo úpravy traktoru či ochranné konstrukce.

                     3.1.1.4

                     Během zkoušky převodovka traktoru nemá zařazený rychlostní stupeň a brzdy jsou uvolněné.

                     3.1.1.5

                     V případě traktoru s otočným sedadlem a volantem (tj. se dvěma polohami sedadla a volantu) se první ráz provede v podélném směru na okraj té části ochranné konstrukce, kde působí více než 50 % hmotnosti traktoru. Po něm následuje zkouška tlakem provedená na stejnou část ochranné konstrukce. Druhý ráz směřuje na okraj té části ochranné konstrukce, kde působí méně než 50 % hmotnosti traktoru, a třetí ráz je veden z boku. Nakonec se provede druhá zkouška tlakem na tu část ochranné konstrukce, kde působí méně než 50 % hmotnosti traktoru.

               3.1.2   Rozchod kol
         Rozchod zadních kol se nastaví tak, aby během zkoušek ochranná konstrukce pokud možno nebyla podpírána pneumatikami.
         3.1.3   Odstranění konstrukčních dílů, které nemohou být nebezpečné
         Spolu s traktorem určeným ke zkouškám musí být dodány všechny konstrukční díly traktoru a ochranné konstrukce, které jako kompletní jednotky představují ochranu řidiče, včetně ochrany proti povětrnostním vlivům. Je přípustné demontovat přední, boční a zadní okna z bezpečnostního skla nebo podobného materiálu a veškeré odnímatelné desky, zařízení a příslušenství, které nepřispívají k pevnosti konstrukce a v případě převrácení nemohou být nijak nebezpečné.
         3.1.4   Směr rázů
         Ráz z boku je veden na tu stranu traktoru, na které by mohlo dojít k největší deformaci. Ráz zezadu je veden na roh nejvíce vzdálený straně, na kterou byl veden ráz z boku, a ráz zepředu na roh nejbližší straně, na kterou byl veden ráz z boku.
         3.1.5   Tlak v pneumatikách a průhyb pneumatik
         Pneumatiky musí být bez kapalinové náplně. Nahuštění a průhyb pneumatik, které jsou při jednotlivých zkouškách upevněny, musí odpovídat hodnotám v tabulce:

                     Tlak v pneumatikách (bar)

                     Průhyb (mm)

                     Radiální pneumatiky

                     Diagonální pneumatiky

                     Přední kola

                     Zadní kola

                     Přední

                     Zadní

                     Přední

                     Zadní

                     Se čtyřmi hnacími koly stejných rozměrů

                     1,20

                     1,20

                     1,00

                     1,00

                     25

                     25

                     Se čtyřmi hnacími koly, přední kola menší než zadní

                     1,80

                     1,20

                     1,50

                     1,00

                     20

                     25

                     Se dvěma hnacími koly

                     2,40

                     1,20

                     2,00

                     1,00

                     15

                     25

               4.   HODNOCENÍ VÝSLEDKŮ

                     4.1

                     Ochranná konstrukce, která byla předložena k ES schválení typu konstrukční části, se pokládá za vyhovující požadavkům vztahujícím se na pevnost, jestliže splňuje tyto podmínky:

                                 4.1.1

                                 nevykazuje žádné lomy a praskliny podle bodu 3.1 částí A a B přílohy III;

                                 4.1.2

                                 u zkoušek podle části A přílohy III: žádná část chráněného prostoru nevyčnívá z ochranné konstrukce;
                                 u zkoušek podle části B přílohy III: v průběhu kterékoli ze zkoušek rázem nebo tlakem nezasahuje ochranná konstrukce do žádné části chráněného prostoru ani žádná část chráněného prostoru z ochranné konstrukce nevyčnívá, jak je uvedeno v bodě 3.2 části B přílohy III;

                                 4.1.3

                                 u zkoušek podle části A přílohy III: rozdíl mezi největší okamžitou deformací a trvalou deformací podle bodu 3.3 části A přílohy III není větší než 15 cm;
                                 u zkoušek podle části B přílohy III: během zkoušky rázem z boku rozdíl mezi největší okamžitou deformací a trvalou deformací podle bodu 3.3 části B přílohy III není větší než 25 cm;

                     4.2

                     řidič nesmí být ohrožen žádným dalším prvkem, např. druhem skla náchylným k nebezpečnému tříštění nebo nedostatečným čalouněním stropu kabiny nebo míst, kam může řidič hlavou narazit.

               5.   ZKUŠEBNÍ PROTOKOL

                     5.1

                     K certifikátu ES schválení typu konstrukční části podle přílohy VII musí být přiložen zkušební protokol. Vzor protokolu je obsažen v příloze V. Protokol musí obsahovat tyto údaje:

                                 5.1.1

                                 celkový popis tvaru a provedení ochranné konstrukce, včetně materiálů a připevnění; vnější rozměry traktoru s připevněnou ochrannou konstrukcí; hlavní rozměry vnitřku; nejmenší vzdálenost od volantu; vzdálenost mezi volantem a boky ochranné konstrukce; výška střechy ochranné konstrukce nad sedadlem nebo vztažným bodem sedadla, popřípadě i nad podlahou; údaje o způsobu zajištění normálního vstupu a výstupu a nouzového výstupu, daném součástmi ochranné konstrukce; údaje o systému vytápění a popřípadě o systému větrání;

                                 5.1.2

                                 údaje o zvláštním zařízení, jako je zařízení, které brání opakovanému převracení traktoru;

                                 5.1.3

                                 stručný popis čalounění vnitřku, určeného k co největšímu zmírnění rizika poranění hlavy nebo ramen nebo ke snížení hluku;

                                 5.1.4

                                 údaje o typu čelního skla a použitém materiálu.

                     5.2

                     V protokolu musí být přesně uveden typ traktoru (tovární značka, typ, obchodní označení apod.), který byl použit ke zkouškám, a typy, pro které je určena ochranná konstrukce.

                     5.3

                     Jestliže se ES schválení typu konstrukční části rozšiřuje pro další typy traktorů, musí protokol obsahovat přesný odkaz na protokol k původnímu ES schválení typu konstrukční části a přesné údaje týkající se požadavků stanovených v bodě 3.4 přílohy I.

         PŘÍLOHA III

            ZKUŠEBNÍ POSTUPY

            A –   Zkušební metoda I

         1.   ZKOUŠKY RÁZEM A TLAKEM
         1.1   Ráz zezadu

                     1.1.1

                     Traktor se umístí vůči závaží tak, aby při úderu závaží do ochranné konstrukce nárazová plocha závaží a závěsné řetězy nebo lana svíraly se svislicí úhel 20 °, s výjimkou případů, kdy v průběhu deformace ochranná konstrukce v bodě úderu svírá se svislicí úhel větší. V takovém případě se nárazová plocha závaží pomocí přídavné podpěry nastaví tak, aby byla v bodě úderu v okamžiku největší deformace s ochrannou konstrukcí rovnoběžná a úhel sklonu závěsných řetězů nebo lan vůči svislici zůstal roven 20 °. Je nutno učinit opatření, která zabrání tendenci závaží otáčet se okolo bodu úderu. Výška zdvihu závaží se nastaví tak, aby trajektorie dráhy jeho těžiště procházela bodem úderu.
                     Bodem úderu je ta část ochranné konstrukce, která v případě nehody, při níž se traktor převrátí dozadu, pravděpodobně první narazí na zem, zpravidla horní okraj. Těžiště závaží se nachází v bodě ležícím ve vzdálenosti rovné jedné šestině šířky horní části ochranné konstrukce od svislé roviny, která je rovnoběžná se střední rovinou traktoru a dotýká se vnějšího okraje horní části ochranné konstrukce.
                     Jestliže však zakřivení zadní části ochranné konstrukce začíná ve větší vzdálenosti než jedna šestina horní šířky ve směru od uvedené svislé roviny, vede se úder na začátek tohoto zakřivení, tj. do bodu, kde tečnou zakřivení je přímka kolmá ke střední rovině traktoru (viz obrázek 9 v příloze IV).
                     Pokud by měl vyčnívající konstrukční prvek ochranné konstrukce nedostatečnou plochu pro dopad závaží, připevní se k tomuto prvku ocelová deska vhodné tloušťky a šířky a délky přibližně 300 mm způsobem, který neovlivní pevnost ochranné konstrukce.

                     1.1.2

                     Traktory tuhé konstrukce se připoutají k základové desce. Body upevnění poutacích lan jsou umístěny přibližně 2 m za zadní nápravou a 1,5 m před přední nápravou. Tyto body buď leží v rovině, v níž se pohybuje těžiště kyvadlového závaží, nebo musí výslednou sílu v této rovině vyvinout více než jedno upevnění, jak je znázorněno na obrázku 5 v příloze IV.
                     Lana se napnou tak, aby průhyby předních a zadních pneumatik odpovídaly hodnotám podle bodu 3.1.5 přílohy II. Po napnutí lan se těsně před zadní kola vloží a pevně k nim přitlačí dřevěný hranol průřezu 150 × 150 mm.

                     1.1.3

                     U kloubových traktorů se k základové desce připoutají obě nápravy. Náprava té části traktoru, k níž je připevněna ochranná konstrukce, se upevní stejným způsobem jako zadní náprava podle obrázku 5 v příloze IV. Otočný kloub se pak podepře hranolem průřezu 100 × 100 mm a pevně připoutá lany připevněnými ke kolejnicím na základové desce.

                     1.1.4

                     Závaží se zdvihne tak, aby výška jeho těžiště nad bodem úderu odpovídala hodnotě podle vzorce:
                     H = 125 + 0,020 W,
                     kde H je výška pádu v mm a W hmotnost traktoru podle bodu 1.3 přílohy II.
                     Závaží se pak uvolní a nechá narazit do ochranné konstrukce.

               1.2   Ráz zepředu

                     1.2.1

                     Traktor se umístí vůči závaží tak, aby při úderu závaží do ochranné konstrukce nárazová plocha závaží a závěsné řetězy nebo lana svíraly se svislicí úhel 20 °, s výjimkou případů, kdy v průběhu deformace ochranná konstrukce v bodě úderu svírá se svislicí úhel větší. V takovém případě se nárazová plocha závaží pomocí přídavné podpěry nastaví tak, aby byla v bodě úderu v okamžiku největší deformace s ochrannou konstrukcí rovnoběžná a úhel sklonu závěsných řetězů nebo lan vůči svislici zůstal roven 20 °. Je nutno učinit opatření, která zabrání tendenci závaží otáčet se okolo bodu úderu. Výška zdvihu závaží se nastaví tak, aby trajektorie dráhy jeho těžiště procházela bodem úderu.
                     Bodem úderu je ta část ochranné konstrukce, která v případě převrácení traktoru na bok během jízdy dopředu pravděpodobně první narazí na zem, zpravidla horní přední roh. Těžiště závaží se nachází v bodě vzdáleném nanejvýše 80 mm od svislé roviny, která je rovnoběžná se střední rovinou traktoru a dotýká se vnějšího okraje horní části ochranné konstrukce.
                     Jestliže však zakřivení přední části ochranné konstrukce začíná ve větší vzdálenosti než 80 mm od uvedené svislé roviny, vede se úder na začátek tohoto zakřivení, tj. do bodu, kde tečnou zakřivení je přímka kolmá ke střední rovině traktoru (viz obrázek 9 v příloze IV).

                     1.2.2

                     Traktory tuhé konstrukce se připoutají k základové desce podle obrázku 6 v příloze IV. Body upevnění poutacích lan jsou umístěny přibližně 2 m za zadní nápravou a 1,5 m před přední nápravou.
                     Lana se napnou tak, aby průhyby předních a zadních pneumatik odpovídaly hodnotám podle bodu 3.1.5 přílohy II. Po napnutí lan se těsně za zadní kola vloží a pevně k nim přitlačí dřevěný hranol průřezu přibližně 150 × 150 mm.

                     1.2.3

                     U kloubových traktorů se k základové desce připoutají obě nápravy. Náprava té části traktoru, k níž je připevněna ochranná konstrukce, se upevní stejným způsobem jako přední náprava podle obrázku 6 v příloze IV. Otočný kloub se pak podepře hranolem průřezu přibližně 100 × 100 mm a pevně připoutá lany připevněnými ke kolejnicím na základové desce.

                     1.2.4

                     Závaží se zdvihne tak, aby výška jeho těžiště nad bodem úderu odpovídala hodnotě podle vzorce:
                     H = 125 + 0,020 W

               1.3   Ráz z boku

                     1.3.1

                     Traktor se umístí vůči závaží tak, aby při úderu závaží do ochranné konstrukce nárazová plocha závaží a závěsné řetězy nebo lana byly ve svislé poloze, s výjimkou případů, kdy v průběhu deformace ochranná konstrukce v bodě úderu není svislá. V takovém případě se nárazová plocha závaží pomocí přídavné podpěry nastaví tak, aby byla v bodě úderu v okamžiku největší deformace s ochrannou konstrukcí rovnoběžná a závěsné řetězy nebo lana zůstaly svislé. Výška zdvihu závaží se nastaví tak, aby trajektorie dráhy jeho těžiště procházela bodem úderu.
                     Bodem úderu je ta část ochranné konstrukce, která v případě nehody, při níž se traktor převrátí na bok, pravděpodobně první narazí na zem, zpravidla horní okraj. S výjimkou případů, kdy je jisté, že na zem nejprve narazí jiná část tohoto okraje, leží bod úderu v rovině, která je kolmá ke střední rovině traktoru a prochází středem sedadla uprostřed rozsahu jeho nastavení. Je nutno učinit opatření, která zabrání tendenci závaží otáčet se okolo bodu úderu.

                     1.3.2

                     U traktorů tuhé konstrukce se všechny nápravy, které jsou vůči ochranné konstrukci tuhé, připoutají na straně, na niž je veden úder. U traktorů se dvěma hnacími koly je to zpravidla zadní náprava; toto uspořádání znázorňuje obrázek 7 v příloze IV. Tato náprava se připoutá dvěma lany, jejichž jeden konec je uchycen v bodě nacházejícím se přímo pod nápravou a druhý konec je uchycen u jednoho lana v bodě ležícím přibližně 1,5 m před nápravou a u druhého lana v bodě ležícím přibližně 1,5 m za nápravou. Lana se napnou tak, aby průhyb pneumatiky přilehlé k lanům odpovídal hodnotě podle bodu 3.1.5 přílohy II. Po napnutí lan se ke kolu protilehlému vůči úderu závaží vloží jako vzpěra dřevěný hranol a připevní k základové desce, aby se během rázu pevně opíral o ráfek kola, jak je znázorněno na obrázku 7 v příloze IV. Délka této vzpěry se volí tak, aby při zapření kola svírala s vodorovnou rovinou úhel 30 ± 3 °. Délka vzpěry má být 20 až 25 násobkem její tloušťky a šířka dvojnásobkem až trojnásobkem tloušťky. Obě nápravy se zajistí proti posunutí do strany pomocí hranolu připevněného k základové desce na vnější straně kola protilehlého vůči straně traktoru, na kterou je veden ráz.

                     1.3.3

                     Kloubový traktor musí být připoután k základové desce tak, aby část traktoru, k níž je připevněna ochranná konstrukce, byla k základové desce stejně pevně připoutána jako v případě traktoru tuhé konstrukce.
                     Obě nápravy kloubového traktoru se připoutají k základové desce. Náprava a kola té části traktoru, k níž je připevněna ochranná konstrukce, se připoutají a podepřou způsobem podle obrázku 7 v příloze IV. Otočný kloub se podepře hranolem průřezu nejméně 100 × 100 mm a připoutá lany připevněnými ke kolejnicím na základové desce. K otočnému kloubu se přiloží vzpěra a připevní k základové desce tak, aby měla stejný účinek jako zapření zadního kola traktoru tuhé konstrukce a poskytovala podobnou oporu.

                     1.3.4

                     Závaží se zdvihne tak, aby výška jeho těžiště nad bodem úderu odpovídala hodnotě podle vzorce:
                     H = 125 + 0,150 W

               1.4   Zkouška tlakem na zadní část
         Traktor se umístí do zařízení pro zkoušku tlakem podle přílohy II bodu 2.6 a obrázků 8 a 10 v příloze IV takovým způsobem, aby zadní okraj nosníku doléhal na nejzadnější partii zatěžované horní části ochranné konstrukce a střední podélná rovina traktoru ležela uprostřed mezi body působení síly na nosník.
         Pod nápravy se vloží opěry, aby tlakovou silou nebyly zatěžovány pneumatiky traktoru. Zatěžovací síla odpovídá dvojnásobku hmotnosti podle bodu 1.3 přílohy II. Může být nutné, aby byl předek traktoru připoután k základové desce.
         1.5   Zkouška tlakem na přední část

                     1.5.1

                     Tato zkouška je stejná jako zkouška tlakem na zadní část s výjimkou, že přední okraj nosníku doléhá na nejpřednější partii horní části ochranné konstrukce.

                     1.5.2

                     Jestliže přední část střechy ochranné konstrukce není schopna zadržet plnou tlakovou sílu, působí se touto silou, dokud se střecha nedeformuje natolik, že se shoduje s rovinou spojující horní část ochranné konstrukce s tou částí předku traktoru, která je schopna unést hmotnost traktoru při jeho převrácení. Působení síly se pak zastaví a traktor se přemístí tak, aby nosník doléhal na tu partii ochranné konstrukce, o kterou by se pak opírala zadní část plně převráceného traktoru, jak znázorňuje obrázek 10 v příloze IV, načež se znovu působí plnou silou.

               2.   CHRÁNĚNÝ PROSTOR

                     2.1

                     Chráněný prostor je na traktoru stojícím na vodorovné ploše určen těmito rovinami:

                                 vodorovnou rovinou procházející ve vzdálenosti 95 cm nad zatíženým sedadlem,

                                 svislou rovinou kolmou ke střední rovině traktoru a procházející ve vzdálenosti 10 cm za opěradlem sedadla,

                                 svislou rovinou rovnoběžnou se střední rovinou traktoru a procházející ve vzdálenosti 25 cm nalevo od středu sedadla,

                                 svislou rovinou rovnoběžnou se střední rovinou traktoru a procházející ve vzdálenosti 25 cm napravo od středu sedadla,

                                 nakloněnou rovinou, na které leží vodorovná přímka kolmá ke střední rovině traktoru a která prochází ve vzdálenosti 95 cm nad zatíženým sedadlem a 45 cm (plus vodorovný rozsah nastavení sedadla) před opěradlem sedadla. Tato nakloněná rovina prochází před volantem, přičemž její nejbližší bod je od okraje volantu vzdálen 4 cm.

                     2.2

                     Při určování polohy opěradla sedadla se nebere zřetel na jeho čalounění. Sedadlo se nastaví do normální krajní zadní polohy pro sedícího řidiče a do své nejvyšší polohy, je-li nezávisle nastavitelná. Je-li závěs sedadla opatřen zařízením na přizpůsobení hmotnosti řidiče, nastaví se sedadlo do střední polohy a zatíží se 75 kg.

               3.   PROVÁDĚNÁ MĚŘENÍ
         3.1   Lomy a praskliny
         Po každé zkoušce se vizuálně kontrolují všechny konstrukční díly, spoje a součásti připevnění k traktoru, zda nevykazují lomy nebo praskliny; drobné praskliny na nevýznamných součástech se neberou v úvahu.
         3.2   Chráněný prostor

                     3.2.1

                     Po každé zkoušce ochranné konstrukce se ověřuje, zda některá její část nezasahuje do chráněného prostoru okolo sedadla řidiče, definovaného v bodě 2.

                     3.2.2

                     Mimo to se ověřuje, zda některá část chráněného prostoru nepřestala být ochrannou konstrukce chráněna. Předpokládá se, že tento případ nastane, když po převrácení traktoru ve směru, kterým byl veden úder, některá část chráněného prostoru přijde do styku se základovou deskou. U pneumatik a rozchodu kol se přitom berou v úvahu nejmenší hodnoty udané výrobcem pro jejich nastavení.

               3.3   Největší okamžitá deformace
         Při zkoušce rázem z boku se zjišťuje rozdíl mezi největší okamžitou deformací a trvalou deformací ve výšce 950 mm nad zatíženým sedadlem. Jeden konec tyče podle bodu 2.7.1 přílohy II se připevní k horní části ochranné konstrukce a druhý konec prochází otvorem ve svislém měřítku. Největší okamžitou deformaci udává poloha třecího kroužku na tyči po rázu.
         3.4   Trvalá deformace
         Po závěrečné zkoušce tlakem se stanovuje trvalá deformace ochranné konstrukce. Za tímto účelem se před zahájením zkoušek zaznamená poloha hlavních prvků ochranné konstrukce vůči sedadlu.

            B –   Zkušební metoda II

         1.   ZKOUŠKY RÁZEM A TLAKEM
         1.1   Ráz zezadu

                     1.1.1

                     Traktor se umístí vůči závaží tak, aby při úderu závaží do ochranné konstrukce nárazová plocha závaží a závěsné řetězy nebo lana svíraly se svislicí úhel 20 °, s výjimkou případů, kdy v průběhu deformace ochranná konstrukce v bodě úderu svírá se svislicí úhel větší. V takovém případě se nárazová plocha závaží pomocí přídavné podpěry nastaví tak, aby byla v bodě úderu v okamžiku největší deformace rovnoběžná s ochrannou konstrukcí a úhel sklonu závěsných řetězů nebo lan vůči svislici zůstal roven 20 °. Je nutno učinit opatření, která zabrání tendenci závaží otáčet se okolo bodu úderu. Výška zdvihu závaží se nastaví tak, aby trajektorie dráhy jeho těžiště procházela bodem úderu.
                     Bodem úderu je ta část ochranné konstrukce, která v případě nehody, při níž se traktor převrátí dozadu, pravděpodobně první narazí na zem, zpravidla horní okraj. Těžiště závaží se nachází v bodě ležícím ve vzdálenosti rovné jedné šestině šířky horní části ochranné konstrukce od svislé roviny, která je rovnoběžná se střední rovinou traktoru a dotýká se vnějšího okraje horní části ochranné konstrukce.
                     Jestliže však zakřivení zadní části ochranné konstrukce začíná ve větší vzdálenosti než jedna šestina horní šířky ve směru od uvedené svislé roviny, vede se úder na začátek tohoto zakřivení, tj. do bodu, kde tečnou zakřivení je přímka kolmá ke střední rovině traktoru (viz obrázek 9 v příloze IV).
                     Pokud by měl vyčnívající konstrukční prvek ochranné konstrukce nedostatečnou plochu pro dopad závaží, připevní se k tomuto prvku ocelová deska vhodné tloušťky a šířky a délky přibližně 300 mm způsobem, který neovlivní pevnost ochranné konstrukce.

                     1.1.2

                     Traktory tuhé konstrukce se připoutají k základové desce. Body upevnění poutacích lan jsou umístěny přibližně 2 m za zadní nápravou a 1,5 m před přední nápravou. Tyto body buď leží v rovině, v níž se pohybuje těžiště kyvadlového závaží, nebo musí výslednou sílu v této rovině vyvinout více než jedno upevnění, jak je znázorněno na obrázku 5 v příloze IV.
                     Lana se napnou tak, aby průhyby předních a zadních pneumatik odpovídaly hodnotám podle bodu 3.1.5 přílohy II. Po napnutí lan se těsně před zadní kola vloží a pevně k nim přitlačí dřevěný hranol průřezu 150 × 150 mm.

                     1.1.3

                     U kloubových traktorů se k základové desce připoutají obě nápravy. Náprava té části traktoru, k níž je připevněna ochranná konstrukce, se upevní stejným způsobem jako zadní náprava podle obrázku 5 v příloze IV. Otočný kloub se pak podepře hranolem průřezu nejméně 100 × 100 mm a pevně připoutá lany připevněnými ke kolejnicím na základové desce.

                     1.1.4

                     Závaží se zdvihne tak, aby výška jeho těžiště nad bodem úderu odpovídala hodnotě podle vzorce:
                     H = 2,165 × 10-8 × WL2 nebo H = 5,73 × 10–2 × I,
                     kde:

                                 H

                                 =

                                 výška pádu závaží v mm,

                                 W

                                 =

                                 hmotnost traktoru podle bodu 1.3 přílohy II,

                                 L

                                 =

                                 největší rozvor kol traktoru v mm a

                                 I

                                 =

                                 moment setrvačnosti zadní nápravy se sejmutými koly v kg/m2.

                           Závaží se pak uvolní a nechá narazit do ochranné konstrukce.

                     1.1.5

                     V případě traktoru, u něhož více než 50 % hmotnosti podle bodu 1.3 přílohy II spočívá na přední nápravě, se zkouška rázem zezadu neprovádí.

               1.2   Ráz zepředu

                     1.2.1

                     Traktor se umístí vůči závaží tak, aby při úderu závaží do ochranné konstrukce nárazová plocha závaží a závěsné řetězy nebo lana svíraly se svislicí úhel 20 °, s výjimkou případů, kdy v průběhu deformace ochranná konstrukce v bodě úderu svírá se svislicí úhel větší. V takovém případě se nárazová plocha závaží pomocí přídavné podpěry nastaví tak, aby byla v bodě úderu v okamžiku největší deformace rovnoběžná s ochrannou konstrukcí a úhel sklonu závěsných řetězů nebo lan vůči svislici zůstal roven 20 °. Je nutno učinit opatření, která zabrání tendenci závaží otáčet se okolo bodu úderu. Výška zdvihu závaží se nastaví tak, aby trajektorie dráhy jeho těžiště procházela bodem úderu.
                     Bodem úderu je ta část ochranné konstrukce, která v případě převrácení traktoru na bok během jízdy dopředu pravděpodobně první narazí na zem, zpravidla horní přední roh. Těžiště závaží se nachází v bodě vzdáleném nanejvýše 80 mm od svislé roviny, která je rovnoběžná se střední rovinou traktoru a dotýká se vnějšího okraje horní části ochranné konstrukce.
                     Jestliže však zakřivení přední části ochranné konstrukce začíná ve větší vzdálenosti než 80 mm od uvedené svislé roviny, vede se úder na začátek tohoto zakřivení, tj. do bodu, kde tečnou zakřivení je přímka kolmá ke střední rovině traktoru (viz obrázek 9 v příloze IV).

                     1.2.2

                     Traktory tuhé konstrukce se připoutají k základové desce podle obrázku 6 v příloze IV. Body upevnění poutacích lan jsou umístěny přibližně 2 m za zadní nápravou a 1,5 m před přední nápravou.
                     Lana se napnou tak, aby průhyby předních a zadních pneumatik odpovídaly hodnotám podle bodu 3.1.5 přílohy II. Po napnutí lan se těsně za zadní kola vloží a pevně k nim přitlačí dřevěný hranol průřezu 150 × 150 mm.

                     1.2.3

                     U kloubových traktorů se k základové desce připoutají obě nápravy. Náprava té části traktoru, k níž je připevněna ochranná konstrukce, se upevní stejným způsobem jako přední náprava podle obrázku 6 v příloze IV. Otočný kloub se pak podepře hranolem průřezu nejméně 100 × 100 mm a pevně připoutá lany připevněnými ke kolejnicím na základové desce.

                     1.2.4

                     Závaží se zdvihne tak, aby výška jeho těžiště nad bodem úderu odpovídala hodnotě podle vzorce:
                     H = 125 + 0,020 W

               1.3   Ráz z boku

                     1.3.1

                     Traktor se umístí vůči závaží tak, aby při úderu závaží do ochranné konstrukce byly nárazová plocha závaží a závěsné řetězy nebo lana ve svislé poloze, s výjimkou případů, kdy v průběhu deformace není ochranná konstrukce v bodě úderu svislá. V takovém případě se nárazová plocha závaží pomocí přídavné podpěry nastaví tak, aby byla v bodě úderu v okamžiku největší deformace rovnoběžná s ochrannou konstrukcí a závěsné řetězy nebo lana zůstaly svislé. Výška zdvihu závaží se nastaví tak, aby trajektorie dráhy jeho těžiště procházela bodem úderu.
                     Bodem úderu je ta část ochranné konstrukce, která v případě nehody, při níž se traktor převrátí na bok, pravděpodobně první narazí na zem, zpravidla horní okraj. S výjimkou případů, kdy je jisté, že na zem nejprve narazí jiná část tohoto okraje, leží bod úderu v rovině, která je kolmá ke střední rovině traktoru a prochází středem sedadla uprostřed rozsahu jeho nastavení. Je nutno učinit opatření, která zabrání tendenci závaží otáčet se okolo bodu úderu. V případě traktoru s otočným sedadlem a volantem (tj. se dvěma polohami sedadla a volantu) je bod úderu určen průsečíkem střední roviny traktoru s rovinou, která je na ni kolmá, a přímkou, která prochází bodem stejně vzdáleným od obou vztažných bodů sedadla.

                     1.3.2

                     U traktorů tuhé konstrukce se všechny nápravy, které jsou vůči ochranné konstrukci tuhé, připoutají na straně, na niž je veden úder. U traktorů se dvěma hnacími koly je to zpravidla zadní náprava; toto uspořádání znázorňuje obrázek 7 v příloze IV. Tato náprava se připoutá dvěma lany, jejichž jeden konec je uchycen v bodě nacházejícím se přímo pod nápravou a druhý konec je uchycen u jednoho lana v bodě ležícím přibližně 1,5 m před nápravou a u druhého lana v bodě ležícím přibližně 1,5 m za nápravou. Lana se napnou tak, aby průhyb pneumatiky přilehlé k lanům odpovídal hodnotě podle bodu 3.1.5 přílohy II. Po napnutí lan se ke kolu protilehlému vůči úderu závaží vloží jako vzpěra dřevěný hranol a připevní k základové desce, aby se během rázu pevně opíral o ráfek kola, jak je znázorněno na obrázku 7 v příloze IV. Délka této vzpěry se volí tak, aby při zapření kola svírala s vodorovnou rovinou úhel 30 ± 3 °. Délka vzpěry má být 20 až 25 násobkem její tloušťky a šířka dvojnásobkem až trojnásobkem tloušťky. Obě nápravy se zajistí proti posunutí do strany pomocí hranolu připevněného k základové desce na vnější straně kola protilehlého vůči straně traktoru, na kterou je veden ráz.

                     1.3.3

                     Kloubový traktor musí být připoután k základové desce tak, aby část traktoru, k níž je připevněna ochranná konstrukce, byla k základové desce stejně pevně připoutána jako v případě traktoru tuhé konstrukce.
                     Obě nápravy kloubového traktoru se připoutají k základové desce. Náprava a kola té části traktoru, k níž je připevněna ochranná konstrukce, se připoutají a podepřou způsobem podle obrázku 7 v příloze IV. Otočný kloub se podepře hranolem průřezu nejméně 100 × 100 mm a připoutá lany připevněnými ke kolejnicím na základové desce. K otočnému kloubu se přiloží vzpěra a připevní k základové desce tak, aby měla stejný účinek jako zapření zadního kola traktoru tuhé konstrukce a poskytovala podobnou oporu.

                     1.3.4

                     Závaží se zdvihne tak, aby výška jeho těžiště nad bodem úderu odpovídala hodnotě podle vzorce:
                     H = 125 + 0,150 W

               1.4   Zkouška tlakem na zadní část
         Traktor se umístí do zařízení pro zkoušku tlakem podle přílohy II bodu 2.6 a obrázků 8 a 10 v příloze IV takovým způsobem, aby zadní okraj nosníku doléhal na nejzadnější partii zatěžované horní části ochranné konstrukce a střední podélná rovina traktoru ležela uprostřed mezi body působení síly na nosník.
         Pod nápravy se vloží opěry, aby tlakovou silou nebyly zatěžovány pneumatiky traktoru. Zatěžovací síla odpovídá dvojnásobku hmotnosti podle bodu 1.3 přílohy II. Může být nutné, aby byl předek traktoru připoután k základové desce.
         1.5   Zkouška tlakem na přední část

                     1.5.1

                     Tato zkouška je stejná jako zkouška tlakem na zadní část s výjimkou, že přední okraj nosníku doléhá na nejpřednější partii horní části ochranné konstrukce.

                     1.5.2

                     Jestliže přední část střechy ochranné konstrukce není schopna zadržet plnou tlakovou sílu, působí se touto silou, dokud se střecha nedeformuje natolik, že se shoduje s rovinou spojující horní část ochranné konstrukce s tou částí předku traktoru, která je schopna unést hmotnost traktoru při jeho převrácení. Působení síly se pak zastaví a traktor se přemístí tak, aby nosník doléhal na tu partii ochranné konstrukce, o kterou by se pak opírala zadní část plně převráceného traktoru, jak znázorňuje obrázek 10 v příloze IV, načež se znovu působí plnou silou.

               2.   CHRÁNĚNÝ PROSTOR

                     2.1

                     Chráněný prostor je znázorněn na obrázku 3 v příloze IV; je definován ve vztahu ke svislé vztažné rovině proložené traktorem po celé jeho délce a procházející vztažným bodem sedadla podle bodu 2.3 a středem volantu. Předpokládá se, že během rázů se tato vztažná rovina pohybuje vodorovně spolu se sedadlem a volantem, avšak zůstává kolmá k podlaze traktoru nebo ochranné konstrukce, je-li namontována pružným způsobem.
                     Je-li volant přestavitelný, nastaví se do normální polohy pro řízení v sedě.

                     2.2

                     Hranice chráněného prostoru jsou pak vymezeny:

                                 2.2.1

                                 dvěma svislými rovinami, které jsou vzdáleny 250 mm na každou stranu od vztažné roviny a sahají do výšky 300 mm nad vztažný bod sedadla;

                                 2.2.2

                                 dvěma rovnoběžnými rovinami, které se zvedají od horního okraje rovin uvedených v bodě 2.2.1 do největší výšky 900 mm nad vztažným bodem sedadla a jsou zešikmeny tak, že horní okraj roviny na straně, proti které je veden ráz, je vzdálen od vztažné roviny nejméně 100 mm;

                                 2.2.3

                                 vodorovnou rovinou ve výšce 900 mm nad vztažným bodem sedadla;

                                 2.2.4

                                 nakloněnou rovinou, která je kolmá ke vztažné rovině a prochází bodem, který je přímo nad vztažným bodem sedadla ve výšce 900 mm, a krajním zadním bodem konstrukce sedadla včetně jeho závěsu;

                                 2.2.5

                                 svislou rovinou, která je kolmá ke vztažné rovině a prostírá se od krajního zadního bodu sedadla směrem dolů;

                                 2.2.6

                                 válcovou plochou o poloměru 120 mm, která je kolmá ke vztažné rovině a tečná k rovinám uvedeným v bodech 2.2.3 a 2.2.4;

                                 2.2.7

                                 válcovou plochou o poloměru 900 mm, která je kolmá ke vztažné rovině, v bodě ležícím 150 mm před vztažným bodem sedadla tečně navazuje na rovinu uvedenou v bodě 2.2.3 a pokračuje dopředu do vzdálenosti 400 mm;

                                 2.2.8

                                 nakloněnou rovinou, která je kolmá ke vztažné rovině, vychází z předního okraje plochy 2.2.7 a prochází ve vzdálenosti 40 mm od volantu. V případě vysoké polohy volantu je tato rovina nahrazena rovinou tečnou k ploše uvedené v bodě 2.2.7;

                                 2.2.9

                                 svislou rovinou, která je kolmá ke vztažné rovině a prochází před volantem ve vzdálenosti 40 mm;

                                 2.2.10

                                 vodorovnou rovinou procházející vztažným bodem sedadla;

                                 2.2.11

                                 v případě traktoru s otočným sedadlem a volantem (tj. se dvěma polohami sedadla a volantu) je chráněný prostor kombinací obou chráněných prostorů stanovených pro obě polohy volantu a sedadla;

                                 2.2.12

                                 v případě traktoru, který může být vybaven volitelnými sedadly, se při zkouškách použije kombinace chráněných prostorů daných vztažnými body sedadla pro všechny navržené polohy sedadel. Do tohoto kombinovaného chráněného prostoru daného různými vztažnými body sedadla nesmí ochranná konstrukce proniknout;

                                 2.2.13

                                 je-li po provedení zkoušek navrženo nové volitelné sedadlo, stanoví se výpočtem, zda se chráněný prostor okolo vztažného bodu nového sedadla nalézá uvnitř chráněného prostoru stanoveného dříve. Pokud tomu tak není, musí se provést nová zkouška.

                     2.3

                     Poloha sedadla a vztažný bod sedadla

                     2.3.1

                     Pro účely určení chráněného prostoru podle bodu 2.1 je sedadlo v krajním zadním bodě rozsahu svého vodorovného nastavení. Nastaví se do středu rozsahu svislého nastavení, pokud je nezávislé na nastavení vodorovné polohy sedadla.
                     Vztažný bod sedadla se stanoví pomocí zařízení znázorněného na obrázcích 1 a 2 v příloze IV, umožňujícího simulovat zatížení sedadla řidičem. Zařízení se skládá z desky sedadla a desek opěradla. Spodní deska opěradla je otočně připevněna v oblasti sedacích kostí (A) a beder (B), přičemž kloub (B) je výškově stavitelný.

                     2.3.2

                     Vztažným bodem sedadla je bod ve střední podélné rovině sedadla, ve kterém se tečná rovina spodní části opěradla protíná s vodorovnou rovinou. Tato vodorovná rovina protíná ve vzdálenosti 150 mm před vztažným bodem sedadla spodní plochu základní desky sedadla.

                     2.3.3

                     Je-li závěs sedadla opatřen zařízením na přizpůsobení hmotnosti řidiče, nastaví se toto zařízení tak, aby sedadlo bylo ve střední poloze dynamického rozsahu nastavení.
                     Zařízení se umístí na sedadlo. Pak se zatíží silou 550 N v bodě 50 mm před kloubem (A) a obě desky opěradla se lehce tangenciálně přitlačí k opěradlu sedadla.

                     2.3.4

                     Není-li možné určit přesně tečny k oběma plochám opěradla (nad bederní krajinou a pod ní), postupuje se tímto způsobem:

                                 2.3.4.1

                                 není-li možné určit přesně tečnu ke spodní části opěradla, spodní deska opěradla se ve svislé poloze lehce přitlačí k opěradlu sedadla;

                                 2.3.4.2

                                 není-li možné určit přesně tečnu k horní části opěradla: kloub (B) se nastaví na výšku 230 mm nad vztažným bodem sedadla, přičemž spodní deska opěradla je ve svislé poloze. Obě desky opěradla se pak lehce tangenciálně přitlačí k opěradlu sedadla.

               3.   PROVÁDĚNÁ MĚŘENÍ
         3.1   Lomy a praskliny
         Po každé zkoušce se vizuálně kontrolují všechny konstrukční prvky, spoje a součásti připevnění k traktoru, zda nevykazují lomy nebo praskliny; drobné praskliny na nevýznamných součástech se neberou v úvahu.
         3.2   Chráněný prostor

                     3.2.1

                     Během každé zkoušky ochranné konstrukce se ověřuje, zda některá část ochranné konstrukce nezasahuje do chráněného prostoru okolo sedadla řidiče, definovaného v bodech 2.1 a 2.2.

                     3.2.2

                     Mimo to se ověřuje, zda některá část chráněného prostoru nepřestala být ochrannou konstrukcí chráněna. Předpokládá se, že tento případ nastane, když po převrácení traktoru ve směru, kterým byl veden úder, některá část chráněného prostoru přijde do styku se základovou deskou. U pneumatik a rozchodu kol se přitom berou v úvahu nejmenší hodnoty udané výrobcem pro jejich nastavení.

               3.3   Největší okamžitá deformace
         Při zkoušce rázem z boku se zjišťuje rozdíl mezi největší okamžitou deformací a trvalou deformací v poloze 900 mm nad a 150 mm před vztažným bodem sedadla. Jeden konec tyče podle bodu 2.7.1 přílohy II se připevní k horní části ochranné konstrukce a druhý konec prochází otvorem ve svislém měřítku. Největší okamžitou deformaci udává poloha třecího kroužku na tyči po rázu.
         3.4   Trvalá deformace
         Po závěrečné zkoušce tlakem se zjistí trvalá deformace ochranné konstrukce. Za tímto účelem se před zahájením zkoušek zaznamená poloha hlavních prvků ochranné konstrukce vůči vztažnému bodu sedadla.

         PŘÍLOHA IV
         OBRÁZKY

         PŘÍLOHA V

         PŘÍLOHA VI

            ZNAČKY

         Značka ES schválení typu konstrukční části se skládá z obdélníku, ve kterém je vepsáno malé písmeno „e“ a rozlišující číslo členského státu, který udělil schválení typu konstrukční části:
         1. pro Německo,
         2. pro Francii,
         3. pro Itálii,
         4. pro Nizozemsko,
         5. pro Švédsko,
         6. pro Belgii,
         7. pro Maďarsko,
         8. pro Českou republiku,
         9. pro Španělsko,
         11. pro Spojené království,
         12. pro Rakousko,
         13. pro Lucembursko,
         17. pro Finsko,
         18. pro Dánsko,
         19. pro Rumunsko,
         20. pro Polsko,
         21. pro Portugalsko,
         23. pro Řecko,
         24. pro Irsko,
         26. pro Slovinsko,
         27. pro Slovensko,
         29. pro Estonsko,
         32. pro Lotyšsko,
         34. pro Bulharsko,
         36. pro Litvu,
         49. pro Kypr,
         50. pro Maltu
         a z čísla ES schválení typu konstrukční části umístěného v blízkosti obdélníku a odpovídajícího číslu vydaného certifikátu ES schválení typu konstrukční části z hlediska pevnosti daného typu ochranné konstrukce a pevnosti jejího připevnění k traktoru.

            Příklad značky ES schválení typu konstrukční části

         PŘÍLOHA VII

         PŘÍLOHA VIII

            Podmínky pro udělení ES schválení typu traktoru

                     1.

                     Žádost o ES schválení typu traktoru z hlediska pevnosti ochranné konstrukce a pevnosti jejího připevnění k traktoru podává výrobce traktoru nebo jeho pověřený zástupce.

                     2.

                     Technické zkušebně provádějící zkoušky pro schválení typu se předloží traktor představující typ, který má být schválen, s namontovanou, řádně jako typ schválenou ochrannou konstrukcí a jejím připevněním.

                     3.

                     Technická zkušebna provádějící zkoušky pro schválení typu ověří, zda je schválený typ ochranné konstrukce určen pro typ traktoru, pro který byla podána žádost o schválení typu. Zejména zjistí, zda připevnění ochranné konstrukce odpovídá tomu, které bylo zkoušeno pro udělení ES schválení typu konstrukční části.

                     4.

                     Držitel ES schválení typu traktoru může požádat o jeho rozšíření na další typy ochranných konstrukcí.

                     5.

                     Příslušný orgán toto rozšíření udělí za těchto podmínek:

                                 5.1

                                 novému typu ochranné konstrukce a jejího připevnění k traktoru bylo uděleno ES schválení typu konstrukční části;

                                 5.2

                                 nový typ ochranné konstrukce je určen k namontování na typ traktoru, pro který byla podána žádost o rozšíření ES schválení typu traktoru;

                                 5.3

                                 připevnění ochranné konstrukce k traktoru odpovídá tomu, které bylo zkoušeno pro udělení ES schválení typu konstrukční části.

                     6.

                     Při každém schválení typu traktoru nebo rozšíření schválení typu traktoru, které bylo uděleno nebo odmítnuto, musí být k certifikátu ES schválení typu traktoru přiložen dokument podle vzoru v příloze IX.

                     7.

                     Pokud byla žádost o ES schválení typu traktoru podána současně se žádostí o ES schválení typu konstrukční části pro typ ochranné konstrukce určené k namontování na typ traktoru, pro který se žádá o ES schválení typu, ověřování podle bodů 2 a 3 odpadá.

         PŘÍLOHA IX

         PŘÍLOHA X
         ČÁST A

            Zrušená směrnice a seznam jejích následných změn

         (uvedených v článku 13)

                     Směrnice Rady 77/536/EHS
                     (Úř. věst. L 220, 29.8.1977, s. 1)

                     Příloha I část X Aktu o přistoupení z roku 1979
                     (Úř. věst. L 291, 19.11.1979, s. 108)

                     Příloha I část IX A Aktu o přistoupení z roku 1985
                     (Úř. věst. L 302, 15.11.1985, s. 209)

                     Směrnice Rady 87/354/EHS
                     (Úř. věst. L 192, 11.7.1987, s. 43)

                     Pouze pokud jde o odkazy v bodě 9 písm. a) přílohy na směrnici 77/536/EHS

                     Směrnice Rady 89/680/EHS
                     (Úř. věst. L 398, 30.12.1989, s. 26)

                     Bod XI.C.II.2 Přílohy I Aktu o přistoupení z roku 1994
                     (Úř. věst. C 241, 29.8.1994, s. 205)

                     Směrnice Komise 1999/55/ES
                     (Úř. věst. L 146, 11.6.1999, s. 28)

                     Bod I.A.21 Přílohy II Aktu o přistoupení z roku 2003
                     (Úř. věst. L 236, 23.9.2003, s. 53)

                     Směrnice Rady 2006/96/ES
                     (Úř. věst. L 363, 20.12.2006, s. 81)

                     Pouze pokud jde o odkazy v článku 1 na směrnici 77/536/EHS a pokud jde o bod 20 přílohy

               ČÁST B

            Lhůty pro provedení ve vnitrostátním právu a použitelnost

         (uvedené v článku 13)

                     Směrnice

                     Lhůta pro provedení

                     Datum použitelnosti

                     77/536/EHS

                     29. prosince 1978

                     —

                     87/354/EHS

                     31. prosince 1987

                     —

                     89/680/EHS

                     3. ledna 1990

                     —

                     1999/55/ES

                     30. června 2000 (1)

                     —

                     2006/96/ES

                     1. ledna 2007

                     —

            (1)  V souladu s článkem 2 směrnice 1999/55/ES:

            „1.   Od 1. července 2000 členské státy nesmějí:

                        —

                        odmítnout udělit ES schválení typu nebo vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 třetí odrážce směrnice 74/150/EHS nebo udělit vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru, ani

                        —

                        zakázat první uvedení traktorů do provozu,

                  pokud tento typ traktorů nebo tyto traktory splňují požadavky směrnice 77/536/EHS ve znění této směrnice.
            2.   Od 1. ledna 2001 členské státy:

                        —

                        nesmějí již vydat doklad uvedený v čl. 10 odst. 1 třetí odrážce směrnice 74/150/EHS pro typ traktoru, který nesplňuje požadavky směrnice 77/536/EHS ve znění této směrnice, a

                        —

                        mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typu pro typ traktoru, který nesplňuje požadavky směrnice 77/536/EHS ve znění této směrnice.“

         PŘÍLOHA XI

            SROVNÁVACÍ TABULKA

                     Směrnice 77/536/EHS

                     Směrnice 1999/55/ES

                     Tato směrnice

                     Článek 9

                     Článek 1

                     Článek 1

                     Článek 2

                     Článek 2

                     Článek 3

                     Článek 3

                     Článek 4

                     Článek 4

                     Článek 5

                     Článek 5

                     Článek 6

                     Článek 6

                     Článek 7

                     Článek 7

                     —

                     Článek 2

                     Článek 8

                     Článek 8

                     Článek 9

                     Články 10 a 11

                     Články 10 a 11

                     Čl. 12 odst. 1

                     —

                     Čl. 12 odst. 2

                     Článek 12

                     —

                     Článek 13

                     —

                     Článek 14

                     Článek 13

                     Článek 15

                     Přílohy I až IX

                     Přílohy I až IX

                     —

                     Příloha X

                     —

                     Příloha XI


Důležité právní upozornění

|

32003L0102

Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/102/ES ze dne 17. listopadu 2003 o ochraně chodců a ostatních nechráněných účastníků silničního provozu před střetem a v případě střetu s motorovým vozidlem a o změně směrnice Rady 70/156/EHS

Úřední věstník L 321 , 06/12/2003 S. 0015 - 0025 CS.ES Kapitola 13 Svazek 32 S. 670  - 680 ET.ES Kapitola 13 Svazek 32 S. 670  - 680 HU.ES Kapitola 13 Svazek 32 S. 670  - 680 LT.ES Kapitola 13 Svazek 32 S. 670  - 680 LV.ES Kapitola 13 Svazek 32 S. 670  - 680 MT.ES Kapitola 13 Svazek 32 S. 670  - 680 PL.ES Kapitola 13 Svazek 32 S. 670  - 680 SK.ES Kapitola 13 Svazek 32 S. 670  - 680 SL.ES Kapitola 13 Svazek 32 S. 670  - 680

		Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/102/ESze dne 17. listopadu 2003o ochraně chodců a ostatních nechráněných účastníků silničního provozu před střetem a v případě střetu s motorovým vozidlem a o změně směrnice Rady 70/156/EHSEVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 95 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise,s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru [1],v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [2],vzhledem k těmto důvodům:(1) Za účelem snížení počtu obětí silničních nehod je nutné zavést opatření pro zlepšení ochrany chodců a ostatních nechráněných účastníků silničního provozu před střetem a v případě střetu s přední částí motorového vozidla.(2) V rámci akčního programu pro bezpečnost silničního provozu je naléhavě nutné stanovit soubor aktivních a pasivních opatření pro zlepšení bezpečnosti nechráněných účastníků silničního provozu, jako jsou chodci, cyklisté a motocyklisté (zabránění nehodám a zmenšení následků zklidněním provozu a zlepšením infrastruktur).(3) Vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu, a k tomuto účelu se uplatňuje systém ES schvalování typu motorových vozidel. Technické předpisy pro schvalování typu motorových vozidel z hlediska ochrany chodců by měly být harmonizovány, aby se zabránilo přijetí požadavků lišících se v jednotlivých členských státech a aby se zajistilo řádné fungování vnitřního trhu.(4) Cílů ochrany chodců se může dosáhnout kombinací opatření aktivní a pasivní bezpečnosti; doporučení Evropského výboru pro zvýšení bezpečnosti vozidel (dále jen "EEVC") z června 1999 jsou předmětem široké shody v této oblasti; tato doporučení navrhují zavést funkční požadavky na přední části u některých kategorií motorových vozidel s cílem snížení jejich nebezpečnosti. Tato směrnice uvádí zkoušky a mezní hodnoty podle doporučení EEVC.(5) Komise by měla přezkoumat možnost rozšířit oblast působnosti této směrnice na vozidla s maximální hmotností nepřevyšující 3,5 t a sdělit své poznatky Evropskému parlamentu a Radě.(6) Tato směrnice by se měla považovat za jeden článek širšího souboru opatření vůči účastníkům silničního provozu, vozidlům a infrastruktuře, která by Společenství, průmysl a příslušné orgány členských států měly přijmout, na základě výměny správné praxe, s cílem zlepšit bezpečnost chodců a ostatních nechráněných účastníků silničního provozu ve fázích před střetem (aktivní bezpečnost), při střetu (pasivní bezpečnost) a po střetu.(7) Vzhledem k rychlosti technického vývoje v této oblasti může průmysl navrhnout alternativní opatření přinejmenším rovnocenná s požadavky této směrnice ve smyslu skutečné účinnosti – pasivní opatření nebo kombinaci aktivních a pasivních opatření – a taková opatření budou posouzena v návaznosti na studii proveditelnosti vypracovanou nezávislými odborníky do 1. července 2004; zavedení alternativních opatření přinejmenším rovnocenných ve smyslu skutečné účinnosti by vyžadovalo úpravu nebo změnu této směrnice.(8) Se zřetelem k probíhajícímu výzkumu a technickému pokroku v oblasti ochrany chodců je v této otázce vhodná určitá míra pružnosti. Proto by měla směrnice stanovit základní ustanovení na ochranu chodců ve formě zkoušek, jimž by musely nové typy vozidel a nová vozidla vyhovět. Technické požadavky pro provádění takových zkoušek by měly být přijaty rozhodnutím Komise.(9) Díky rychle se rozvíjející technologii aktivní bezpečnosti mohou systémy pro zmírnění a prevenci střetů přinášet větší výhody pro bezpečnost, např. ve snížení rychlosti nárazu a změně směru nárazu. Vývoj takových technologií by měl být touto směrnicí povzbuzen.(10) Asociace zastupující evropské, japonské a korejské výrobce motorových vozidel se zavázaly zahájit používání doporučení EEVC týkajících se mezních hodnot a zkoušek nebo dohodnutých alternativních opatření s přinejmenším stejnou účinností od roku 2010 a první sady mezních hodnot a zkoušek od roku 2005 u nových typů vozidel a používání první sady zkoušek u 80 % všech nových vozidel od 1. července 2010, u 90 % všech nových vozidel od 1. července 2011 a u všech nových vozidel od 31. prosince 2012.(11) Tato směrnice by měla také přispět k dosažení vysoké úrovně ochrany v souvislosti s mezinárodní harmonizací právních předpisů v této oblasti, která byla zahájena v rámci dohody Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů z roku 1998 o přijetí jednotných technických pravidel pro kolová vozidla, zařízení a části, které se mohou montovat nebo užívat na kolových vozidlech.(12) Tato směrnice je jednou ze zvláštních směrnic, které musí být dodrženy, aby se zajistil soulad s postupem ES schvalování typu zavedeným směrnicí Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3].(13) Směrnice 70/156/EHS by proto měla být změněna,PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:Článek 11. Tato směrnice se vztahuje na přední povrchové části vozidla. Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo definované v článku 2 a v příloze II směrnice 70/156/EHS kategorie M1 s maximální hmotností nepřevyšující 2,5 t a kategorie N1 odvozené od M1 s maximální hmotností nepřevyšující 2,5 t.2. Účelem této směrnice je omezit zranění chodců a jiných nechráněných účastníků silničního provozu, do kterých narazí přední povrchové části vozidel uvedených v odstavci 1.Článek 21. Od 1. ledna 2004 nesmějí členské státy z důvodů týkajících se ochrany chodců- odmítnout udělit ES schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla ani- zakázat registraci, prodej nebo uvedení do provozu vozidel,pokud tato vozidla splňují technické požadavky uvedené v bodech 3.1 nebo 3.2 přílohy I.2. Od 1. října 2005 nesmějí členské státy, s výjimkou uplatnění opatření čl. 8 odst. 2 směrnice 70/156/EHS, nadále udělit- ES schválení typu ani- vnitrostátní schválení typupro jakýkoli typ vozidla z důvodů týkajících se ochrany chodců, pokud nejsou splněny technické požadavky uvedené v bodech 3.1 nebo 3.2 přílohy I této směrnice.3. Odstavec 2 se nevztahuje na vozidla, která se významně neliší z hlediska hlavních konstrukčních a koncepčních prvků karosérie před sloupkem A od typů vozidel, pro něž bylo uděleno ES schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu před 1. říjnem 2005 a která dosud nebyla schválena jako typ podle této směrnice.4. Od 1. září 2010 nesmějí členské státy, s výjimkou použití opatření článku 8 odst. 2 směrnice 70/156/EHS, udělit- ES schválení typu ani- vnitrostátní schválení typupro jakýkoli typ vozidla z důvodů týkajících se ochrany chodců, pokud nejsou splněny technické požadavky uvedené v bodě 3.2 přílohy I této směrnice.5. Od 31. prosince 2012 členské státy- považují prohlášení o shodě doprovázející nová vozidla podle směrnice 70/156/EHS za neplatná pro účely čl. 7 odst. 1 uvedené směrnice a- zakáží registraci, prodej nebo uvedení do provozu nových vozidel, která nejsou doprovázena prohlášením o shodě podle směrnice 70/156/ES,z důvodů týkajících se ochrany chodců, pokud nejsou splněny technické požadavky uvedené v bodech 3.1 nebo 3.2 přílohy I této směrnice.6. Od 1. září 2015 členské státy- považují prohlášení o shodě doprovázející nová vozidla podle směrnice 70/156/EHS za neplatná pro účely čl. 7 odst. 1 uvedené směrnice a- zakáží registraci, prodej nebo uvedení do provozu nových vozidel, která nejsou doprovázena prohlášením o shodě podle směrnice 70/156/ES,z důvodů týkajících se ochrany chodců, pokud nejsou splněny technické požadavky uvedené v bodě 3.2 přílohy I této směrnice.Článek 3S výhradou článku 2 členské státy zajistí, aby zkoušky předepsané v bodech 3.1 nebo 3.2 přílohy I byly prováděny v souladu s technickými požadavky, které budou blíže určeny v rozhodnutí Komise.Článek 4Schvalovací orgány členských států zašlou každý měsíc za každé vozidlo, které podle této směrnice v daném měsíci schválily, Komisi kopii certifikátu schválení typu, jehož vzor je uveden v dodatku 2 přílohy II.Článek 51. Komise na základě příslušných informací získaných od schvalovacích orgánů, zúčastněných osob a z nezávislých studií vyhodnocuje pokrok dosažený průmyslem v oblasti ochrany chodců a do 1. července 2004 vypracuje nezávislé posouzení proveditelnosti bodu 3.2 přílohy I, a zejména alternativních opatření – pasivních opatření nebo kombinace aktivních a pasivních opatření – která jsou přinejmenším rovnocenná ve smyslu skutečné účinnosti. Studie proveditelnosti musí být založena kromě jiného na praktických zkouškách a nezávislých vědeckých studiích.2. Jestliže se na základě výsledků posouzení proveditelnosti uvedených v odstavci 1 považuje za nezbytné upravit bod 3.2 přílohy I a zahrnout do něj kombinaci aktivních a pasivních opatření, která nabízí přinejmenším stejnou úroveň ochrany jako stávající ustanovení přílohy I bodu 3.2, předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě návrh na odpovídající změnu této směrnice.3. Pokud se úprava této směrnice omezuje na zavedení alternativních pasivních opatření, která nabízejí přinejmenším stejnou úroveň ochrany jako stávající ustanovení přílohy I bodu 3.2, může tuto úpravu provést výbor pro přizpůsobování technickému pokroku postupem podle článku 13 směrnice 70/156/EHS.4. Komise sdělí Evropskému parlamentu a Radě do 1. dubna 2006 a poté každé dva roky výsledky hodnocení uvedeného v odstavci 1.Článek 6Směrnice 70/156/EHS se mění takto:1. V příloze I se vkládají nové body, které znějí:"9.23 Ochrana chodců9.23.1 Musí být dodán podrobný popis včetně fotografií nebo výkresů vozidla se zaměřením na konstrukci, rozměry, významné vztažné čáry a konstrukční materiály přední části vozidla (vnitřní a vnější). Tento popis by měl zahrnovat podrobnosti o každém vestavěném aktivním ochranném systému."2. V příloze III části A se vkládají nové body, které znějí:"9.23 Ochrana chodců9.23.1 Musí být dodán podrobný popis včetně fotografií nebo výkresů vozidla se zaměřením na konstrukci, rozměry, významné vztažné čáry a konstrukční materiály přední části vozidla (vnitřní a vnější). Tento popis by měl zahrnovat podrobnosti o každém vestavěném aktivním ochranném systému."3. V příloze IV části I se doplňuje nový bod 58 a nové poznámky pod čarou, které znějí:"Předmět | Číslo směrnice | Odkaz na Úřední věstník | Vztahuje se na | 1M |M2 | M3 | N1 | N2 | N3 | O1 | O2 | O3 | O4 |58Ochranachodců | 2003/102/ES | Úř. věst. L 321, 6. 12. 2003,s. 15 | X [4] | | | X [4] [5] | | | | | | |4. Příloha XI se mění takto:- v dodatku 1 se doplňuje nový bod, který zní:"Bod | Předmět | Číslo směrnice | M1 ≤ 25001 kg | M1 > 25001 kg | M2 | M3 |58 | Ochrana chodců | 2003/102/ES | X" | | | |- v dodatku 2 se doplňuje nový bod, který zní:"Bod | Předmět | Číslo směrnice | M1 | M2 | M3 | N1 | N2 | N3 | O1 | O2 | O3 | O4 |58 | Ochrana chodců | 2003/102/ES" | | | | | | | | | | |- v dodatku 3 se doplňuje nový bod, který zní:"Bod | Předmět | Číslo směrnice | M2 | M3 | N1 | N2 | N3 | O1 | O2 | O3 | O4 |58 | Ochrana chodců | 2003/102/ES" | | | | | | | | | |Článek 71. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 31. prosince 2003. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Budou tyto předpisy používat ode dne 1. ledna 2004.Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.Článek 8Tato směrnice vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.Článek 9Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 17. listopadu 2003.Za Evropský parlamentpředsedaP. CoxZa RadupředsedaG. Alemanno[1] Úř. věst. C 234, 30.9.2003, s. 10.[2] Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 3. července 2003 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku) a rozhodnutí Rady ze dne 4. listopadu 2003 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku).[3] Úř. věst. L 42, 23.2.1970, s. 1. Směrnice naposledy pozměněná nařízením (ES) č. 807/2003 (Úř. věst. L 122, 16.5.2003, s. 36).--------------------------------------------------PŘÍLOHA ITECHNICKÁ USTANOVENÍ1. OBLAST PŮSOBNOSTITato směrnice se vztahuje na přední povrchové části vozidel. Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo definované v článku 2 a v příloze II směrnice 70/156/EHS kategorie M1 s maximální hmotností nepřevyšující 2,5 t a kategorie N1 odvozené od vozidla kategorie M1 s maximální hmotností nepřevyšující 2,5 t.2. DEFINICEPro účely této směrnice se rozumí:2.1 "sloupkem A" přední vnější podpěra střechy, vedoucí od podvozku ke střeše vozidla;2.2 "nárazníkem" přední spodní vnější část konstrukce vozidla. Zahrnuje všechny díly určené k ochraně vozidla při čelním střetu v nízké rychlosti s jiným vozidlem, a také všechny upevňovací prvky;2.3 "náběžnou hranou kapoty" přední horní vnější část karoserie, která zahrnuje kapotu a blatníky, horní a boční části pouzdra světlometů a všechny další upevňovací prvky;2.4 "horním povrchem kapoty" vnější část konstrukce, která zahrnuje horní povrch všech vnějších dílů s výjimkou čelního skla, sloupků A a částí konstrukce za nimi. Obsahuje tedy především, ale nikoli pouze, kapotu, blatníky, masku chladiče, hřídele stěračů a spodní rám čelního skla;2.5 "kritériem pohybu hlavy (HPC)" hodnota nejvyššího zrychlení působícího na hlavu během nárazu vypočtená pro daný časový interval;2.6 "čelním sklem" čelní zasklení vozidla, které splňuje všechny příslušné požadavky přílohy I směrnice 77/649/EHS [1];2.7 "typem vozidla" kategorie vozidel, která se v části před sloupky A neliší natolik, aby se dal předpokládat negativní vliv na výsledky nárazových zkoušek předepsaných touto směrnicí, v těchto hlavních charakteristikách:- konstrukce,- hlavní rozměry,- materiály vnějšího povrchu vozidel,- uspořádání konstrukčních částí (vnějších i vnitřních);2.8 "maximální hmotností" maximální technicky přípustná hmotnost plně naloženého vozidla udávaná výrobcem podle přílohy I bodu 2.8 směrnice 70/156/EHS.3. POŽADAVKY NA ZKOUŠKY3.1 Požaduje se provedení těchto zkoušek; mezní hodnoty uvedené v bodech 3.1.3 a 3.1.4 slouží však jen pro vyhodnocování.3.1.1 Náraz makety nohy do nárazníku: vyžaduje se provedení jedné ze zkoušek nárazu makety nohy popsaných v bodech 3.1.1.1 nebo 3.1.1.2:3.1.1.1 Náraz dolní části makety nohy do nárazníku: zkouška se provádí při rychlosti nárazu 40 km/h. Maximální úhel dynamického ohybu kolena nesmí překročit 21,0o, maximální dynamický střižný posuv kolenního kloubu nesmí překročit 6,0 mm a zrychlení měřené na horním konci holeně nesmí překročit 200 g.3.1.1.2 Náraz horní části makety nohy do nárazníku: zkouška se provádí při rychlosti nárazu 40 km/h. Okamžitý součet nárazových sil v závislosti na čase nesmí překročit 7,5 kN a ohybový moment působící na maketu překročit 510 Nm.3.1.2 Náraz makety hlavy dítěte nebo malého dospělého do horního povrchu kapoty: zkouška se provádí při rychlosti nárazu 35 km/h s použitím makety o hmotnosti 3,5 kg. Kritérium pohybu hlavy (HPC) nesmí překročit 1000 na dvou třetinách zkušební povrchové plochy kapoty a 2000 na zbývající jedné třetině této plochy.3.1.3 Náraz horní části makety nohy do náběžné hrany kapoty: zkouška se provádí při rychlosti nárazu do 40 km/h. Okamžitý součet nárazových sil v závislosti na čase by neměl překročit možnou cílovou hodnotu 5,0 kN, zapíše se ohybový moment působící na maketu a porovná se s možnou cílovou hodnotou 300 Nm.3.1.4 Náraz makety hlavy dospělého do čelního skla: zkouška se provádí při rychlosti nárazu 35 km/h s použitím makety o hmotnosti 4,8 kg. Zapíše se kritérium pohybu hlavy (HPC) a porovná se s možnou cílovou hodnotou 1000.3.2 Požaduje se provedení těchto zkoušek.3.2.1 Náraz makety nohy do nárazníku: vyžaduje se provedení jedné ze zkoušek nárazu makety nohy popsaných v bodech 3.2.1.1 nebo 3.2.1.2:3.2.1.1 Náraz dolní části makety nohy do nárazníku: zkouška se provádí při rychlosti nárazu 40 km/h. Maximální úhel dynamického ohybu kolena nesmí překročit 15,0o, maximální dynamický střižný posuv kolenního kloubu nesmí překročit 6,0 mm a zrychlení měřené na horním konci holeně nesmí překročit 150 g.3.2.1.2 Náraz horní části makety nohy do nárazníku: zkouška se provádí při rychlosti nárazu 40 km/h. Okamžitý součet nárazových sil v závislosti na čase nesmí překročit 5,0 kN a ohybový moment působící na maketu nesmí překročit 300 Nm.3.2.2 Náraz makety hlavy dítěte do horního povrchu kapoty: zkouška se provádí při rychlosti nárazu 40 km/h s použitím makety o hmotnosti 2,5 kg. Kritérium pohybu hlavy (HPC) nesmí překročit hodnotu 1000 na celé zkušební povrchové ploše kapoty.3.2.3 Náraz horní části makety nohy do náběžné hrany kapoty: zkouška se provádí při rychlosti nárazu do 40 km/h. Okamžitý součet nárazových sil v závislosti na čase nesmí překročit 5,0 kN a ohybový moment působící na maketu nesmí překročit 300 Nm.3.2.4 Náraz makety hlavy dospělého do horního povrchu kapoty: zkouška se provádí při rychlosti nárazu 40 km/h s použitím makety o hmotnosti 4,8 kg. Kritérium pohybu hlavy (HPC) nesmí překročit hodnotu 1000 na celé zkušební povrchové ploše kapoty.[1] Směrnice Rady 77/649/EHS ze dne 27. září 1977 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pole výhledu řidičů motorových vozidel (Úř. věst. L 267, 19.10.1977, s. 1). Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Komise 90/630/EHS (Úř. věst. L 341, 6.12.1990, s. 20).--------------------------------------------------PŘÍLOHA IISPRÁVNÍ USTANOVENÍ PRO SCHVÁLENÍ TYPU1. ŽÁDOST O ES SCHVÁLENÍ TYPU1.1 Žádost o ES schválení typu podle čl. 3 odst. 4 směrnice 70/156/EHS pro typ vozidla z hlediska ochrany chodců podává výrobce.1.2 Vzor informačního dokumentu je uveden v dodatku 1.1.3 Technické zkušebně provádějící zkoušky pro schválení typu se předloží vozidlo představující typ, který má být schválen.2. VYDÁNÍ ES SCHVÁLENÍ TYPU2.1 Jestliže se zkoušky uvedené v příloze I provedou v souladu s požadavky této přílohy a s technickými požadavky uvedenými v článku 3 této směrnice, vydá se ES schválení typu podle čl. 4 odst. 1 a čl. 4 odst. 3 směrnice 70/156/EHS.2.2 Vzor certifikátu ES schválení typu je uveden v dodatku 2.2.3 Každému schválenému typu vozidla se přidělí číslo schválení typu podle přílohy VII směrnice 70/156/EHS. Tentýž členský stát nesmí přidělit stejné číslo jinému typu vozidla.2.4 V případě pochybností se při ověřování shody vozidla se zkušebními postupy přihlédne k veškerým údajům nebo výsledkům zkoušek poskytnutým výrobcem, které mohou být vzaty v úvahu k potvrzení platnosti schvalovací zkoušky provedené pověřeným schvalovacím orgánem.3. ÚPRAVY TYPU A ZMĚNY SCHVÁLENÍ TYPU3.1 Každá změna vozidla ovlivňující obecný tvar přední části konstrukce vozidla, která by podle úsudku schvalovacího orgánu mohla mít podstatný vliv na výsledky zkoušek, vyžaduje opakování zkoušky.3.2 V případě úprav typu vozidla schváleného podle této směrnice se použije článek 5 směrnice 70/156/EHS.4. SHODNOST VÝROBY4.1 Opatření k zajištění shodnosti výroby jsou přijímána postupem podle článku 10 směrnice 70/156/EHS.--------------------------------------------------


title: Směrnice Rady ze dne 27. listopadu 1984, kterou se upravují částky vyjádřené v ECU ve směrnici 78/660/EHS

text:
Důležité právní upozornění

|

31984L0569

Úřední věstník L 314 , 04/12/1984 S. 0028 - 0028 Finské zvláštní vydání: Kapitola 17 Svazek 1 S. 0088  Španělské zvláštní vydání: Kapitola 17 Svazek 1 S. 0143  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 17 Svazek 1 S. 0088  Portugalské zvláštní vydání Kapitola 17 Svazek 1 S. 0143

		Směrnice Radyze dne 27. listopadu 1984,kterou se upravují částky vyjádřené v ECU ve směrnici 78/660/EHS(84/569/EHS)RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,s ohledem na směrnici Rady 78/660/EHS ze dne 25. července 1978, založenou na čl. 54 odst. 3 písm. g) Smlouvy, o ročních účetních závěrkách některých forem společností [1], a zejména na čl. 53 odst. 2 uvedené směrnice,s ohledem na návrh Komise,vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 3180/78 [2] ve znění nařízení (EHS) č. 2626/84 [3] definovalo novou zúčtovací jednotku pod názvem ECU;vzhledem k tomu, že nařízení (EHS, Euratom) č. 3308/80 [4] nahradilo "evropskou zúčtovací jednotku""ECU" ve všech právních předpisech Společenství použitelných ke dni vstupu uvedeného nařízení v platnost;vzhledem k tomu, že články 11 a 27 směrnice 78/660/EHS a potažmo článek 6 směrnice 83/349/EHS [5] a články 20 a 21 směrnice 84/253/EHS [6] stanoví limity pro bilanční sumu a čistý obrat vyjádřené v ECU, v jejichž rámci mohou členské státy povolovat určité odchylky od uvedených směrnic;vzhledem k tomu, že v souladu s čl. 53 odst. 2 směrnice 78/660/EHS Rada na návrh Komise každých pět let přezkoumává a případně reviduje částky vyjádřené ve zmíněné směrnici v ECU s přihlédnutím k hospodářskému a měnovému vývoji ve Společenství;vzhledem k tomu, že si ECU neudrželo reálnou hodnotu, kterou mělo v době přijetí směrnice 78/660/EHS;vzhledem k tomu, že s přihlédnutím k měnovému vývoji vzhledem k ECU od té doby by měly být ekvivalenty v národních měnách přepočteny ke dni stanovenému v čl. 53 odst. 2 směrnice 78/660/EHS,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Směrnice 78/660/EHS se mění takto:1. V článku 11- první odrážce se slova "bilanční suma: 1000000 ECU" nahrazují slovy "bilanční suma: 1550000 ECU";- druhé odrážce se slova "čistý obrat: 2000000 ECU" nahrazují slovy "čistý obrat: 3200000 ECU".2. V článku 27- první odrážce se slova "bilanční suma: 4000000 ECU" nahrazují slovy "bilanční suma: 6200000 ECU";- druhé odrážce se slova "čistý obrat: 8000000 ECU" nahrazují slovy "čistý obrat: 12800000 ECU".3. a) V článku 53 se odstavec 1 nahrazuje tímto:"1. Pro účely této směrnice je ECU definováno nařízením (EHS) č. 3180/78 (1) ve znění nařízení (EHS) č. 2626/84 (2) . Jeho ekvivalent v národní měně bude vypočten sazbou platnou ke dni 25. července 1983."b) Poznámka pod čarou se nahrazuje tímto:"(1) Úř. věst. L 379, 30.12.1978, s. 1.(2) Úř. věst. L 247, 16.9.1984, s. 1."Článek 2Členské státy neprodleně uvědomí Komisi o právních a správních předpisech, které přijmou na základě této směrnice.Článek 3Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 27. listopadu 1984.Za RadupředsedaP. Barry[1] Úř. věst. L 222, 14.8.1978, s. 11.[2] Úř. věst. L 379, 30.12.1978, s. 1.[3] Úř. věst. L 247, 16.9.1984, s. 1.[4] Úř. věst. L 345, 20.12.1980, s. 1.[5] Úř. věst. L 193, 18.7.1983, s. 1.[6] Úř. věst. L 126, 12.5.1984, s. 20.--------------------------------------------------


title: Směrnice Rady 2003/38/ES ze dne 13. května 2003, kterou se mění směrnice 78/660/EHS o ročních účetních závěrkách některých forem společností, pokud se jedná o částky vyjádřené v eurech

text:
Důležité právní upozornění

|

32003L0038

Úřední věstník L 120 , 15/05/2003 S. 0022 - 0023

		Směrnice Rady 2003/38/ESze dne 13. května 2003,kterou se mění směrnice 78/660/EHS o ročních účetních závěrkách některých forem společností, pokud se jedná o částky vyjádřené v eurechRADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,s ohledem na čtvrtou směrnici Rady 78/660/EHS ze dne 25. července 1978 o ročních účetních závěrkách některých forem společností [1], a zejména na čl. 53 odst. 2 uvedené směrnice,s ohledem na návrh Komise [2],vzhledem k těmto důvodům:(1) Články 11 a 27 směrnice 78/660/EHS a potažmo článek 6 sedmé směrnice Rady 83/349/EHS ze dne 13. června 1983 o konsolidovaných účetních závěrkách [3] a články 20 a 21 osmé směrnice Rady 84/253/EHS o schvalování osob pověřených prováděním auditů účetních dokumentů [4] stanoví limity vyjádřené v eurech pro bilanční sumu a čistý obrat, v jejichž rámci mohou členské státy povolovat odchylky od některých ustanovení uvedených směrnic.(2) Jelikož páté pětileté období od přijetí směrnice 78/660/EHS uplynulo dne 24. července 1998, byly v souladu s požadavky uvedené směrnice uvedené limity přezkoumány. Výsledky tohoto přezkumu ukazují, že s přihlédnutím k hospodářskému a měnovému vývoji ve Společenství je třeba zvýšit částky vyjádřené v eurech.(3) Směrnici 78/660/EHS je proto třeba změnit,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Směrnice 78/660/EHS se mění takto:1. V článku 11:a) se první pododstavec mění takto:i) v první odrážce se slova "bilanční suma: 3125000 EUR" nahrazují slovy "bilanční suma: 3650000 EUR";ii) v druhé odrážce se slova "čistý obrat: 6250000 EUR" nahrazují slovy "čistý obrat: 7300000 EUR";b) vkládá se nový pododstavec, který zní:"Pro členské státy, které nepřijaly euro, se částka v národní měně odpovídající částkám uvedeným v prvním odstavci vypočte pomocí směnného kurzu zveřejněného v Úředním věstníku Evropské unie v den vstupu v platnost směrnice, kterou se tyto částky stanoví na základě revize uvedené v čl. 53 odst. 2."2. V článku 27:a) se první pododstavec mění takto:i) v první odrážce se slova "bilanční suma: 12500000 EUR" nahrazují slovy "bilanční suma: 14600000 EUR";ii) v druhé odrážce se slova "čistý obrat: 25000000 EUR" nahrazují slovy "čistý obrat: 29200000 EUR";b) vkládá se nový pododstavec, který zní:"Pro členské státy, které nepřijaly euro, se částka v národní měně odpovídající částkám uvedeným v prvním odstavci vypočte pomocí směnného kurzu zveřejněného v Úředním věstníku Evropské unie v den vstupu v platnost směrnice, kterou se tyto částky stanoví na základě revize uvedené v čl. 53 odst. 2."Článek 21. Členské státy, které hodlají využít možnosti dané v článcích 11 a 27 směrnice 78/660/EHS, uvedou v účinnost opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.Článek 3Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.Článek 4Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 13. května 2003.Za RadupředsedaA.–A. Tsochatzopoulos[1] Úř. věst. L 222, 14.8.1978, s. 11. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 2001/65/ES (Úř. věst. L 283, 27.10.2001, s. 28).[2] Návrh ze dne 24. 1. 2003 (dosud nezveřejněný v Úředním věstníku).[3] Úř. věst. L 193, 18.7.1983, s. 1. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 2001/65/ES.[4] Úř. věst. L 126, 12.5.1984, s. 20.--------------------------------------------------