title: Směrnice Rady ze dne 22. dubna 1991, kterou se mění směrnice 89/396/EHS o údajích nebo značkách určujících šarži, ke které potravina patří

text:
Důležité právní upozornění

|

31991L0238

Úřední věstník L 107 , 27/04/1991 S. 0050 - 0050 Finské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 20 S. 0094  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 20 S. 0094

		Směrnice Radyze dne 22. dubna 1991,kterou se mění směrnice 89/396/EHS o údajích nebo značkách určujících šarži, ke které potravina patří(91/238/EHS)RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,s ohledem na návrh Komise [1],ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],vzhledem k tomu, že je nezbytné vzít v úvahu skutečnost, že uvádění šarže přímo na jednotlivém obalu určitých potravin konzumovaných okamžitě po nákupu, jako jsou jednotlivé porce zmrzliny a mraženého krému, by nemělo žádný smysl; že směrnice 89/396/EHS [4] by proto měla být změněna;vzhledem k tomu, že však v případě těchto výrobků musí být povinné uvádění šarže na skupinovém balení,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1V čl. 2 odst. 2 směrnice 89/396/EHS se doplňuje nové písmeno, které zní:"d) jednotlivé porce zmrzliny a mraženého krému. Údaj umožňující určování šarže musí být uveden na skupinovém balení."Článek 2Tato směrnice je určena členským státům.V Lucemburku dne 22. dubna 1991.Za RadupředsedaR. Steichen[1] Úř. věst. C 267, 23.10.1990, s. 15.[2] Úř. věst. C 324, 24.12.1990, s. 246 aÚř. věst. C 72, 18.3.1991.[3] Úř. věst. C 60, 8.3.1991, s. 4.[4] Úř. věst. L 186, 30.6.1989, s. 21.--------------------------------------------------


title: Směrnice Komise 2006/89/ES ze dne 3. listopadu 2006 , kterou se pošesté přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 94/55/ES o sbližování právních předpisů členských států týkajících se silniční přepravy nebezpečných věcí   (Text s významem pro EHP)

text:
               4.11.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 305/4

      SMĚRNICE KOMISE 2006/89/ES
   ze dne 3. listopadu 2006,
   kterou se pošesté přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 94/55/ES o sbližování právních předpisů členských států týkajících se silniční přepravy nebezpečných věcí
   (Text s významem pro EHP)
   KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
   s ohledem na směrnici Rady 94/55/ES ze dne 21. listopadu 1994 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se silniční přepravy nebezpečných věcí (1), a zejména na článek 8 uvedené směrnice,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Přílohy A a B směrnice 94/55/ES odkazují na přílohy A a B k Evropské dohodě o mezinárodní silniční přepravě nebezpečných věcí (ADR) použitelné od 1. ledna 2005.

               (2)

               ADR je aktualizována každé dva roky. V důsledku toho vstoupí další aktualizovaná verze v platnost od 1. ledna 2007 s přechodným obdobím do 30. června 2007.

               (3)

               Je proto nezbytné změnit přílohy A a B směrnice 94/55/ES.

               (4)

               Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přepravu nebezpečných věcí, zřízeného podle článku 9 směrnice 94/55/ES,

         PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   Přílohy A a B směrnice 94/55/ES se mění takto:

               1.

               Příloha A se nahrazuje tímto:

                  „PŘÍLOHA A
                  Ustanovení přílohy A k Evropské dohodě o mezinárodní silniční přepravě nebezpečných věcí (ADR) použitelné s účinkem od 1. ledna 2007 s tím, že slova ‚smluvní strana‘ se nahrazují slovy ‚členský stát‘.
                  Znění změn přílohy A k ADR ve znění z roku 2007 bude zveřejněno, jakmile bude dostupné ve všech úředních jazycích Společenství.“

               2.

               Příloha B se nahrazuje tímto:

                  „PŘÍLOHA B
                  Ustanovení přílohy B k Evropské dohodě o mezinárodní silniční přepravě nebezpečných věcí (ADR) použitelné s účinkem od 1. ledna 2007 s tím, že slova ‚smluvní strana‘ se nahrazují slovy ‚členský stát‘.
                  Změny přílohy B k ADR ve znění z roku 2007 bude zveřejněno, jakmile bude dostupné ve všech úředních jazycích Společenství.“

         Článek 2
   1.   Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 2007. Neprodleně uvědomí Komisi o znění uvedených předpisů a doručí jí srovnávací tabulku mezi ustanoveními uvedených předpisů a této směrnice.
   Uvedené předpisy, přijaté členskými státy, musejí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
   2.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
   Článek 3
   Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 4
   Tato směrnice je určena členským státům.

      V Bruselu dne 3. listopadu 2006.

            Za Komisi

         Jacques BARROT

            místopředseda

      (1)  Úř. věst. L 319, 12.12.1994, s. 7. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Komise 2004/111/ES (Úř. věst. L 365, 10.12.2004, s. 25).


title: Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/74/ES ze dne 23. září 2002, kterou se mění směrnice Rady 80/987/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochrany zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavateleText s významem pro EHP.

text:
Důležité právní upozornění

|

32002L0074

Úřední věstník L 270 , 08/10/2002 S. 0010 - 0013

		Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/74/ESze dne 23. září 2002,kterou se mění směrnice Rady 80/987/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se ochrany zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele(Text s významem pro EHP)EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 137 odst. 2 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise [1],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],s ohledem na stanovisko Výboru regionů,v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],vzhledem k těmto důvodům:(1) Charta Společenství základních sociálních práv pracovníků přijatá dne 9. prosince 1989 stanoví v bodě 7, že dotvoření vnitřního trhu musí vést ke zlepšení životních a pracovních podmínek pracovníků v Evropském společenství a zlepšení musí být tam, kde je to nezbytné, spojeno s rozvojem určitých hledisek právní úpravy zaměstnanosti, jako jsou postupy pro hromadné propouštění a postupy v případě úpadku.(2) Cílem směrnice Rady 80/987/EHS [4] je poskytnout minimální stupeň ochrany zaměstnanců v případě platební neschopnosti jejich zaměstnavatele. Za tím účelem ukládá směrnice členským státům povinnost, aby zřídily instituce zajišťující úhradu nesplacených pohledávek zaměstnanců.(3) Změny právních předpisů týkajících se platební neschopnosti v členských státech a rozvoj vnitřního trhu vyžadují úpravu některých ustanovení uvedené směrnice.(4) Právní jistota a průhlednost vyžadují vyjasnění oblasti působnosti a některých definic směrnice 80/987/EHS. Zejména je třeba ve směrnici upřesnit možnost členských států vyloučit určité pohledávky, a v důsledku toho zrušit přílohu směrnice.(5) Za účelem zajištění přiměřené ochrany dotyčných zaměstnanců je třeba přizpůsobit definici stavu platební neschopnosti novým tendencím v právních předpisech v této oblasti v členských státech a zahrnout pod tento pojem též jiná úpadková řízení než likvidaci. V této souvislosti by měly mít členské státy možnost stanovit, aby se za účelem určení platební povinnosti záruční instituce, pokud platební neschopnost vyústí v několik úpadkových řízení, tato situace považovala za jediné úpadkové řízení.(6) Je třeba zajistit, aby z oblasti působnosti této směrnice nebyli vyloučeni zaměstnanci uvedení ve směrnici 97/81/ES ze dne 15. prosince 1997 o rámcové dohodě o částečném pracovním úvazku uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS [5], ve směrnici Rady 1999/70/ES ze dne 28. června 1999 o rámcové dohodě o pracovních poměrech na dobu určitou uzavřené mezi organizacemi UNICE, CEEP a EKOS [6] a ve směrnici Rady 91/383/EHS ze dne 25. června 1991, kterou se doplňují opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci zaměstnanců v pracovním poměru na dobu určitou nebo v dočasném pracovním poměru [7].(7) Za účelem zajištění právní jistoty zaměstnanců v případě platební neschopnosti podniků, které provozují činnost ve více členských státech, a posílení práv zaměstnanců v souladu s judikaturou Soudního dvora je třeba zavést ustanovení, která výslovně určí, která instituce je v takových případech příslušná pro úhradu nesplacených pohledávek zaměstnanců, a stanoví jako cíl spolupráce mezi příslušnými správními orgány členských států brzkou úhradu nesplacených pohledávek zaměstnanců. Dále je nezbytné zajistit řádné uplatňování předpisů v této oblasti stanovením spolupráce mezi příslušnými správními orgány členských států.(8) Členské státy mohou stanovit meze odpovědnosti záručních institucí, které však musí být slučitelné se sociálním cílem této směrnice a mohou vzít v úvahu rozdílné výše pohledávek.(9) Pro usnadnění identifikace úpadkových řízení, zejména těch, která přesahují hranice jednoho státu, je třeba stanovit, aby členské státy oznámily Komisi a ostatním členským státům druhy úpadkových řízení, která vedou k zásahu záruční instituce.(10) Je proto třeba změnit směrnici 80/987/EHS.(11) Jelikož cílů navrhované akce, totiž změny některých ustanovení směrnice 80/987/EHS tak, aby vzaly v úvahu změny v činnostech podniků ve Společenství, nemůže být dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, a proto jich může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijímat opatření v souladu se zásadou subsidiarity uvedenou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou proporcionality vymezenou v uvedeném článku tato směrnice nepřekročí rámec toho, co je nezbytné pro dosažení uvedeného cíle.(12) Komise by měla předložit Evropskému parlamentu a Radě zprávu o provádění a uplatňování této směrnice, zejména pokud jde o nové formy zaměstnávání objevující se v členských státech,PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:Článek 1Směrnice 80/987/EHS se mění takto:1. Název směrnice se nahrazuje tímto:"Směrnice Rady 80/987/EHS ze dne 20. října 1980 o ochraně zaměstnanců v případě platební neschopnosti zaměstnavatele".2. Oddíl I se nahrazuje tímto:"ODDÍL IOblast působnosti a definiceČlánek 11. Tato směrnice se vztahuje na pohledávky zaměstnanců vyplývající z pracovních smluv nebo pracovních poměrů vůči zaměstnavatelům, kteří se nacházejí v platební neschopnosti ve smyslu čl. 2 odst. 1.2. Členské státy mohou výjimečně vyloučit z oblasti působnosti této směrnice pohledávky některých zaměstnanců z důvodu existence jiné formy záruky, je-li zjištěno, že poskytuje dotyčným osobám ochranu, která je rovnocenná ochraně vyplývající z této směrnice.3. Členské státy mohou, pokud je tak již v jejich vnitrostátním právu stanoveno, i nadále vyloučit z oblasti působnosti této směrnicea) zaměstnance v domácnosti zaměstnané fyzickou osobou;b) rybáře odměňované formou podílu na výnosu.Článek 21. Pro účely této směrnice je zaměstnavatel považován za platebně neschopného, pokud bylo na základě platební neschopnosti zaměstnavatele požádáno o zahájení kolektivního řízení podle příslušných právních a správních předpisů členského státu, jehož součástí je částečné nebo úplné zabavení aktiv zaměstnavatele a jmenování likvidátora nebo osoby s podobnou funkcí, pokud orgán, který je příslušný na základě zmíněných právních a správních předpisů:a) buď rozhodl o zahájení řízení;b) nebo konstatoval konečné zavření podniku nebo provozovny zaměstnavatele a nedostatek volných aktiv opravňujících k zahájení řízení.2. Tato směrnice se nedotýká vnitrostátního práva, pokud jde o definice výrazů "zaměstnanec", "zaměstnavatel", "odměna", "nabytá práva" a "nabývaná práva".Členské státy však nesmějí z oblasti působnosti této směrnice vyloučit:a) zaměstnance na částečný pracovní úvazek ve smyslu směrnice 97/81/ES;b) zaměstnance s pracovní smlouvou na dobu určitou ve smyslu směrnice 1999/70/ES;c) zaměstnance v dočasném pracovním poměru ve smyslu čl. 1 odst. 2 směrnice 91/383/EHS.3. Členské státy nesmějí stanovit minimální dobu trvání pracovní smlouvy nebo pracovního poměru, aby pracovníci mohli uplatnit své nároky podle této směrnice.4. Tato směrnice nebrání členským státům v rozšíření ochrany zaměstnanců i na jiné situace platební neschopnosti, například na situace, kdy skutečně došlo k trvalému zastavení výplat, zjištěné v rámci jiných řízení, než jsou řízení zmíněná v odstavci 1, která jsou stanovena ve vnitrostátním právu.Taková řízení však nezakládají záruční povinnost pro instituce ostatních členských států v případech uvedených v oddílu IIIa."3. Články 3 a 4 se nahrazují tímto:"Článek 3Členské státy přijmou opatření nezbytná k tomu, aby záruční instituce zajišťovaly, s výhradou článku 4, úhradu nesplacených pohledávek zaměstnanců, které vyplývají z pracovních smluv nebo z pracovních poměrů, včetně, pokud tak stanoví vnitrostátní právo, odstupného při skončení pracovního poměru.Záruční instituce přebírá nesplacené mzdové pohledávky za období přede dnem nebo případně po dni určeném členskými státy.Článek 41. Členské státy mohou omezit povinnost záručních institucí uvedených v článku 3 uhradit pohledávky.2. Pokud členské státy využijí možnosti podle odstavce 1, stanoví lhůtu, během níž musí záruční instituce uhradit nesplacené pohledávky. Tato lhůta nesmí být kratší než období pokrývající odměnu za tři poslední měsíce pracovního poměru před nebo po dni uvedeném v článku 3. Členské státy mohou zahrnout toto tříměsíční minimální období do referenčního období v délce nejméně šesti měsíců.Členské státy, které stanoví referenční období v délce nejméně 18 měsíců, mohou omezit lhůtu, během níž musí záruční instituce uhradit nesplacené pohledávky, na osm týdnů. V tom případě se pro výpočet minimálního období použijí období nejpříznivější pro zaměstnance.3. Členské státy mohou dále stanovit horní mez pro úhrady prováděné záruční institucí. Tato horní mez však nesmí být nižší než úroveň, která je sociálně slučitelná s sociálním cílem této směrnice.Pokud členské státy využijí této možnosti, uvědomí Komisi o metodách stanovení horní meze."4. Vkládá se nový oddíl, který zní:"ODDÍL IIIaUstanovení o nadnárodních situacíchČlánek 8a1. Ocitne-li se podnik provozující činnosti na územích nejméně dvou členských států v platební neschopnosti ve smyslu čl. 2 odst. 1, je institucí příslušnou pro úhradu nesplacených pohledávek zaměstnanců instituce toho členského státu, na jehož území zaměstnanci pracují nebo obvykle pracují.2. Rozsah práv zaměstnanců určí právní předpisy, kterými se řídí příslušná záruční instituce.3. Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění, aby se v případech uvedených v odstavci 1 při určování stavu platební neschopnosti zaměstnavatele ve smyslu této směrnice přihlíželo k rozhodnutím přijatým v rámci úpadkového řízení podle čl. 2 odst. 1, o jehož zahájení bylo požádáno v jiném členském státě.Článek 8b1. Pro účely provádění článku 8a členské státy stanoví vzájemnou výměnu důležitých informací mezi příslušnými správními orgány nebo záručními institucemi uvedenými v článku 3, která umožní zejména předávání informací záruční instituci příslušné pro úhradu nesplacených pohledávek zaměstnanců.2. Členské státy sdělí Komisi a ostatním členským státům kontaktní údaje o svých příslušných správních orgánech nebo záručních institucích. Komise zpřístupní tato sdělení veřejnosti."5. V článku 9 se doplňuje nový pododstavec, který zní:"Provádění této směrnice za žádných okolností nesmí sloužit k odůvodnění jakéhokoli zhoršení stavu, který již existuje v každém členském státě, a obecné úrovně ochrany zaměstnanců v oblasti, na kterou se tato směrnice vztahuje."6. V článku 10 se doplňuje nové písmeno, které zní:"c) odmítnout nebo omezit povinnost uhradit pohledávky podle článku 3 nebo záruční povinnost podle článku 7 v případě, že zaměstnanec byl sám nebo společně se svými blízkými příbuznými vlastníkem podstatné části podniku nebo provozovny zaměstnavatele a měl značný vliv na činnosti tohoto podniku nebo provozovny."7. Vkládá se nový článek 10a, který zní:"Článek 10aČlenské státy oznámí Komisi a ostatním členským státům druhy vnitrostátních úpadkových řízení, která spadají do oblasti působnosti této směrnice, a všechny jejich změny. Komise zveřejní tato oznámení v Úředním věstníku Evropských společenství."8. Příloha se zrušuje.Článek 21. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 8. října 2005. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Členské státy použijí předpisy uvedené v prvním pododstavci na každý stav platební neschopnosti zaměstnavatele, který vznikne po dni vstupu těchto předpisů v platnost.Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.Článek 3Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.Článek 4Nejpozději do 8. října 2010 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu o provádění a uplatňování této směrnice v členských státech.Článek 5Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 23. září 2002.Za Evropský parlamentpředsedaP. CoxZa RadupředsedaM. Fischer Boel[1] Úř. věst. C 154 E, 29.5.2001, s. 109.[2] Úř. věst. C 221, 7.8.2001, s. 110.[3] Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 29. listopadu 2001 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku), společný postoj Rady ze dne 18. února 2002 (Úř. věst. C 119 E, 22.5.2002, s. 1) (dosud nezveřejněný v Úředním věstníku) a rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 14. května 2001 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku). Rozhodnutí Rady ze dne 27. června 2002.[4] Úř. věst. L 283, 28.10.1980, s. 23. Směrnice naposledy pozměněná aktem o přistoupení z roku 1994.[5] Úř. věst. L 14, 20.1.1998, s. 9. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 98/23/ES (Úř. věst. L 131, 5.5.1998, s. 10).[6] Úř. věst. L 175, 10.7.1999, s. 43.[7] Úř. věst. L 206, 29.7.1991, s. 19.--------------------------------------------------


title: Směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/28/ES ze dne 24. října 1995 o hořlavosti materiálů vnitřní výbavy určitých kategorií motorových vozidel

text:
Důležité právní upozornění

|

31995L0028

Úřední věstník L 281 , 23/11/1995 S. 0001 - 0030

		Směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/28/ESze dne 24. října 1995o hořlavosti materiálů vnitřní výbavy určitých kategorií motorových vozidelEVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této Smlouvy,s ohledem na návrh Komise [1],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],v souladu s postupem stanoveným v článku 189b Smlouvy [3],vzhledem k tomu, že vnitřní trh zahrnuje prostor bez vnitřních hranic, ve kterém je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu; že je důležité přijmout opatření k tomu účelu;vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí určité kategorie vozidel splňovat podle vnitrostátních právních předpisů, se mimo jiné vztahují na hořlavost materiálů použitých ve vnitřní výbavě určitých kategorií motorových vozidel;vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší;vzhledem k tomu, že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo místo svých současných právních předpisů, zejména proto, aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který upravuje směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [4];vzhledem k tomu, že tato směrnice je jednou z jednotlivých směrnic týkajících se postupu EHS schvalování typu zavedeného směrnicí 70/156/EHS; že se proto pro účely této směrnice použijí ustanovení směrnice 70/156/EHS vztahující se na systémy, konstrukční části a samostatné technické celky vozidel;vzhledem k tomu, že je vhodné odvolat se na směrnici Rady 77/649/EHS [5], ve které je uveden postup stanovení vztažného bodu místa k sezení ("R-bodu");vzhledem k tomu, že pro zajištění bezpečnosti cestujících a bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích je důležité, aby materiály použité ve vnitřní výbavě karoserie autobusů a autokarů splňovaly minimální požadavky pro zamezení nebo alespoň zpomalení vzniku a šíření plamenů, aby v případě požáru cestující mohli opustit vozidlo;vzhledem k tomu, že je žádoucí zavést alternativní postupy schvalování typu vozidel jako systémů podle této směrnice, tj. buď na základě zkoušek hořlavosti materiálů vnitřní výbavy motorových vozidel, nebo na základě EHS schválení typu konstrukční části pro každý materiál nebo zařízení, jako jsou sedadla, záclony apod., určené pro vnitřní výbavu těchto vozidel, přičemž je nutno ověřovat správnost instalace takto schválených materiálů nebo zařízení,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Pro účely této směrnice se- "vozidlem" rozumí každé vozidlo ve smyslu článku 2 směrnice 70/156/EHS,- "konstrukční částí" rozumí zařízení ve smyslu článku 2 směrnice 70/156/EHS.Článek 2Členské státy nesmějí odmítnout- udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určité vozidlo nebo odmítnout nebo zakázat prodej, registraci, uvedení do provozu nebo používání vozidla z důvodů týkajících se hořlavosti materiálů použitých ve vnitřní výbavě jeho karoserie,- udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro konstrukční část použitou ve vnitřní výbavě karoserie vozidla nebo odmítnout nebo zakázat její prodej, registraci, uvedení do provozu nebo používání z důvodů týkajících se hořlavosti materiálů použitých v její konstrukci,jestliže jsou splněny požadavky stanovené v přílohách I, IV, V a VI této směrnice.Článek 31. Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího přijetí. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Od uvedeného data nesmějí členské státy zakázat počáteční uvedení do provozu vozidel ani prodej nebo používání konstrukčních částí, které jsou v souladu s touto směrnicí.Členské státy použijí tato ustanovení po uplynutí 48 měsíců ode dne přijetí této směrnice.2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.Článek 4Tato směrnice je určena členským státům.V Lucemburku dne 24. října 1995.Za Evropský parlamentpředsedaK. HänschZa RadupředsedaL. Atienza Serna[1] Úř. věst. C 154, 19.6.1992, s. 4.[2] Úř. věst. C 332, 16.12.1992, s. 12.[3] Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 29. října 1992 (Úř. věst. C 305, 23.11.1992, s. 109), společný postoj Rady ze dne 8. prosince 1994 (Úř. věst. C 384, 31.12.1994, s. 1) a rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 15. června 1995 (Úř. věst. C 166, 3.7.1995).[4] Úř. věst. L 42, 23.2.1970, s. 1. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Komise 93/81/EHS (Úř. věst. L 264, 23.10.1993, s. 49).[5] Úř. věst. L 267, 19.10.1977, s. 1. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Komise 90/630/EHS (Úř. věst. L 341, 6.12.1990, s. 20).--------------------------------------------------SEZNAM PŘÍLOH| | | Strana |Příloha I: | Oblast působnosti, definice, žádost o EHS schválení typu, udělení EHS schválení typu, požadavky, úpravy typu, shodnost výroby, požadavky týkající se instalace do vozidla … | 292 |Dodatek: | Vzor značky EHS schválení typu konstrukční části … | 297 |Příloha II: | Informační dokumenty … | 298 |Dodatek 1: | Informační dokument (pro vozidlo) … | 298 |Dodatek 2: | Informační dokument (pro konstrukční část) … | 301 |Příloha III: | Certifikáty EHS schválení typu … | 303 |Dodatek 1: | Certifikát schválení typu (vozidla) … | 303 |Dodatek 2: | Certifikát schválení typu (konstrukční části) … | 305 |Příloha IV: | Zkouška ke stanovení rychlosti hoření materiálů ve vodorovném směru … | 307 |Příloha V: | Zkouška chování materiálů při tavení … | 312 |Příloha VI: | Zkouška pro stanovení rychlosti hoření materiálů ve svislém směru … | 315 |--------------------------------------------------


title: Směrnice Rady 2006/18/ES ze dne  14. února 2006 , kterou se mění směrnice 77/388/EHS, pokud jde o snížené sazby daně z přidané hodnoty

text:
               22.2.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 51/12

      SMĚRNICE RADY 2006/18/ES
   ze dne 14. února 2006,
   kterou se mění směrnice 77/388/EHS, pokud jde o snížené sazby daně z přidané hodnoty
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 93 této smlouvy,
   s ohledem na návrh Komise,
   s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
   s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Měla by být poskytnuta možnost uplatňovat sníženou sazbu daně z přidané hodnoty na dálkové vytápění, stejně jako na dodávky zemního plynu a elektřiny, pro které je možnost uplatňovat sníženou sazbu již stanovena v šesté směrnici Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně (3).

               (2)

               Pro lepší hodnocení dopadu snížených sazeb je třeba, aby Komise vypracovala hodnotící zprávu o dopadu snížených sazeb uplatňovaných na místně poskytované služby, zejména z hlediska vytváření pracovních míst, hospodářského růstu a řádného fungování vnitřního trhu.

               (3)

               Je tedy třeba prodloužit do 31. prosince 2010 zkušební uplatňování snížených sazeb u služeb s vysokým podílem lidské práce a stanovit možnost pro všechny členské státy zapojit se do tohoto uplatňování za stejných podmínek.

               (4)

               Je tedy třeba, aby členské státy, které si poprvé přejí využít možnosti volby podle čl. 28 odst. 6 směrnice 77/388/EHS, a členské státy, které si přejí změnit seznam služeb, u kterých použily toto ustanovení v minulosti, podaly Komisi žádost a současně jí poskytly příslušné údaje pro účely hodnocení. Tohoto předchozího hodnocení ze strany Komise není třeba, pokud členské státy obdržely povolení v minulosti a předložily v této věci Komisi zprávu.

               (5)

               Za účelem zajištění právní kontinuity by se tato směrnice měla použít ode dne 1. ledna 2006.

               (6)

               Provádění této směrnice žádným způsobem nemění právní předpisy členských států,

         PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   Směrnice 77/388/EHS se mění takto:

               1.

               Článek 12 se mění takto:

                           a)

                           V odstavci 3 se písmeno b) nahrazuje tímto:

                                       „b)

                                       Členské státy mohou uplatňovat sníženou sazbu na dodání zemního plynu, elektřiny a dálkového vytápění, nevznikne-li tím nebezpečí narušení hospodářské soutěže. Členský stát, který má v úmyslu takovou sazbu uplatňovat, o tom musí předem uvědomit Komisi. Komise rozhodne, zda hrozí nebezpečí narušení hospodářské soutěže. Nepřijme-li Komise toto rozhodnutí do tří měsíců od uvědomění, má se za to, že žádné nebezpečí narušení hospodářské soutěže nehrozí.“

                           b)

                           V odstavci 4 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
                           „Nejpozději do 30. června 2007 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě, na základě studie provedené skupinou nezávislých ekonomických odborníků, obecnou hodnotící zprávu o dopadu snížených sazeb uplatňovaných na místně poskytované služby, včetně restauračních služeb, zejména z hlediska vytváření pracovních míst, hospodářského růstu a řádného fungování vnitřního trhu.“

               2.

               Ustanovení čl. 28 odst. 6 se mění takto:

                           a)

                           První pododstavec se nahrazuje tímto:
                           „Rada může jednomyslně na návrh Komise povolit kterémukoli členskému státu, aby nejdéle do 31. prosince 2010 uplatňoval snížené sazby podle čl. 12 odst. 3 písm. a) třetího pododstavce na nejvýše dvě kategorie služeb uvedených v příloze K. Ve výjimečných případech může být členský stát oprávněn uplatňovat snížené sazby na služby patřící do tří výše uvedených kategorií.“

                           b)

                           Čtvrtý pododstavec se nahrazuje tímto:
                           „Členský stát, který si přeje uplatňovat poprvé po 31. prosinci 2005 sníženou sazbu na službu nebo služby podle prvního pododstavce tohoto ustanovení, o tom uvědomí Komisi do 31. března 2006. Do uvedeného dne sdělí Komisi všechny příslušné údaje pro vyhodnocení nových opatření, která si přeje zavést, zejména:

                                       a)

                                       oblast působnosti opatření a podrobný popis dotčených služeb;

                                       b)

                                       údaje prokazující splnění podmínek stanovených ve druhém a třetím pododstavci;

                                       c)

                                       údaje o rozpočtových nákladech zamýšleného opatření.“

         Článek 2
   Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Použije se ode dne 1. ledna 2006.
   Článek 3
   Tato směrnice je určena členským státům.

      V Bruselu dne 14. února 2006.

            Za Radu

            předseda

         K.-H. GRASSER

      (1)  Úř. věst. C 89 E, 14.4.2004, s. 138.

      (2)  Úř. věst. C 32, 5.2.2004, s. 113.

      (3)  Úř. věst. L 145, 13.6.1977, s. 1. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 2005/92/ES (Úř. věst. L 345, 28.12.2005, s. 19).


Důležité právní upozornění

|

31974L0060

Směrnice Rady ze dne 17. prosince 1973 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se vnitřní výbavy motorových vozidel (vnitřní části prostoru pro cestující kromě vnitřních zpětných zrcátek, uspořádání ovládačů, střechy nebo posuvné střechy, opěradel a zadní části sedadel)

Úřední věstník L 038 , 11/02/1974 S. 0002 - 0021 Finské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 3 S. 0187  Řecké zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 2 S. 0168  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 3 S. 0187  Španělské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 3 S. 0142  Portugalské zvláštní vydání Kapitola 13 Svazek 3 S. 0142  CS.ES Kapitola 13 Svazek 002 S. 29  - 48 ET.ES Kapitola 13 Svazek 002 S. 29  - 48 HU.ES Kapitola 13 Svazek 002 S. 29  - 48 LT.ES Kapitola 13 Svazek 002 S. 29  - 48 LV.ES Kapitola 13 Svazek 002 S. 29  - 48 MT.ES Kapitola 13 Svazek 002 S. 29  - 48 PL.ES Kapitola 13 Svazek 002 S. 29  - 48 SK.ES Kapitola 13 Svazek 002 S. 29  - 48 SL.ES Kapitola 13 Svazek 002 S. 29  - 48

		Směrnice Radyze dne 17. prosince 1973o sbližování právních předpisů členských států týkajících se vnitřní výbavy motorových vozidel (vnitřní části prostoru pro cestující kromě vnitřních zpětných zrcátek, uspořádání ovládačů, střechy nebo posuvné střechy, opěradel a zadní části sedadel)(74/60/EHS)RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise,s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na vnitřní výbavu z hlediska ochrany osob ve vozidle;vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možno použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkající se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3];vzhledem k tomu, že pro vnitřní zpětná zrcátka byly stanoveny společné požadavky směrnicí Rady ze dne 1. března 1971 [4]; že je třeba stanovit požadavky též pro vnitřní výbavu prostoru pro cestující, uspořádání ovládačů, střechu a opěradla a zadní část sedadel; že další požadavky týkající se vnitřní výbavy budou stanoveny později, zejména pro kotevní úchyty bezpečnostních pásů, ukotvení sedadel, opěrky hlavy, pro ochranu řidiče před mechanismem řízení v případě nehody a pro označení ovládačů;vzhledem k tomu, že harmonizované požadavky musí snížit riziko nebo vážnost poranění cestujících motorových vozidel a tím zvýšit bezpečnost provozu na pozemních komunikacích v celém Společenství;vzhledem k tomu, že je žádoucí vzít v úvahu technické požadavky přijaté Evropskou hospodářskou komisí Organizace spojených národů v jejím předpisu č. 21 ("Jednotná ustanovení pro schvalování typu vozidel z hlediska jejich vnitřní výbavy"), který je přílohou Dohody ze dne 20. března 1958 o přijetí jednotných podmínek pro schvalování typu a vzájemné uznávání schválení typu výstroje a dílů motorových vozidel,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo kategorie M1 (podle definice v příloze I směrnice ze dne 6. února 1970) určené k provozu na pozemních komunikacích, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h.Článek 2Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro určitý typ vozidla z důvodů týkajících se vnitřní výbavy vozidel, jmenovitě- vnitřních částí prostoru pro cestující kromě vnitřních zpětných zrcátek,- uspořádání ovládačů,- střechy nebo posuvné střechy,- opěradel a zadní části sedadel,pokud tyto části a díly splňují požadavky stanovené v přílohách.Článek 3Členské státy nesmějí odmítnout nebo zakázat registraci, prodej, uvedení do provozu nebo užívání vozidla z důvodů týkajících se- vnitřních částí prostoru pro cestující kromě vnitřních zpětných zrcátek,- uspořádání ovládačů,- střechy nebo posuvné střechy,- opěradel a zadní části sedadel,pokud tyto části a díly splňují požadavky stanovené v přílohách.Článek 4Členský stát, který udělí schválení typu, přijme nezbytná opatření, aby byl informován o každé úpravě konstrukční části nebo vlastností uvedených v bodě 2.2 přílohy I. Příslušné orgány dotyčného členského státu posoudí, zda je nutné provést na změněném typu vozidla nové zkoušky a vystavit nový protokol. Změna se nepovolí, jestliže se při těchto zkouškách prokáže nesplnění požadavků této směrnice.Článek 5Změny nezbytné pro přizpůsobení požadavků příloh technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice Rady ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel.Článek 61. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.Článek 7Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 17. prosince 1973.Za RadupředsedaI. Nørgaard[1] Úř. věst. C 112, 27.10.1972, s. 14.[2] Úř. věst. C 123, 27.11.1972, s. 32.[3] Úř. věst. L 42, 23.2.1970, s. 1.[4] Úř. věst. L 68, 22.3.1971, s. 1.--------------------------------------------------PŘÍLOHA I [1]DEFINICE, ŽÁDOST O EHS SCHVÁLENÍ TYPU A POŽADAVKY(1.) 2. DEFINICEPro účely této směrnice se:(2.1) 2.2 "typem vozidla" z hlediska vnitřní výbavy (vnitřní části prostoru pro cestující kromě zpětných zrcátek, uspořádání ovládačů, střechy nebo posuvné střechy, opěradel a zadní části sedadel) rozumějí motorová vozidla, která se neliší v takových zásadních hlediscích, jako jsou:2.2.1 tvar nebo materiály částí karoserie v prostoru pro cestující;2.2.2 uspořádání ovládačů;2.3 "vztažnou zónou" rozumí zóna nárazu hlavy podle definice v příloze II, kromě:2.3.1 oblasti ohraničené dopředu směřujícím vodorovným průmětem kružnice opsané okolo vnějších obrysů ovládacího orgánu řízení, zvětšené o obvodový pás šířky 127 mm; tato oblast je směrem dolů ohraničena vodorovnou rovinou, která je tečná ke spodnímu okraji ovládacího orgánu řízení, je-li tento orgán v poloze pro jízdu v přímém směru;2.3.2 části povrchu přístrojové desky nacházející se mezi okrajem oblasti podle bodu 2.3.1 a nejbližší vnitřní boční stěnou vozidla; tento povrch je směrem dolů omezen vodorovnou rovinou, která je tečná ke spodnímu okraji ovládacího orgánu řízení, a2.3.3 bočních sloupků čelního skla;2.4 "úrovní přístrojové desky" rozumí čára definovaná body dotyku svislých tečen s přístrojovou deskou;2.5 "střechou" rozumí horní část vozidla, která se prostírá od horního okraje čelního skla k hornímu okraji zadního okna a na obou stranách je ohraničena horní kostrou bočních stěn;2.6 "čárou obvodu" rozumí čára tvořená viditelným spodním obrysem bočních oken vozidla;2.7 "kabrioletem" rozumí vozidlo, které v určitých případech nemá nad čárou obvodu jiný tuhý konstrukční díl než sloupky čelního skla nebo ochranný oblouk (oblouky);2.8 "vozidlem s posuvnou střechou" se rozumí vozidlo, u něhož pouze střecha nebo její část může být složena v záhybech dozadu nebo vyjmuta, přičemž nad čárou obvodu zůstávají tuhé konstrukční díly vozidla.3. ŽÁDOST O EHS SCHVÁLENÍ TYPU3.1 Žádost o schválení typu vozidla podává výrobce vozidla nebo jeho pověřený zástupce.3.2 K žádosti se přiloží v trojím vyhotovení tyto dokumenty a údaje:- podrobný popis typu vozidla z hlediska částí podle bodu 2.2,- fotografie nebo schematický pohled na prostor pro cestující,- čísla nebo značky identifikující typ vozidla.3.3 Technické zkušebně provádějící zkoušky se předloží:3.3.1 podle volby výrobce buď vozidlo představující typ vozidla, který má být schválen, nebo část (části) vozidla pokládaná za významnou z hlediska kontrol a zkoušek předepsaných touto směrnicí;3.3.2 na žádost výše zmíněné technické zkušebny některé součásti nebo vzorky použitých materiálů.(4.) 5. POŽADAVKY5.1 Vnitřní části nacházející se vpředu v prostoru pro cestující nad úrovní přístrojové desky a před H-body předních sedadel, kromě bočních dveří5.1.1 Uvnitř vztažné zóny podle bodu 2.3 nesmějí být nebezpečné nerovnosti nebo ostré hrany, které by mohly zvýšit riziko nebo vážnost poranění cestujících. Části uvedené v bodech 5.1.2 až 5.1.6 se považují za vyhovující, jestliže splňují požadavky uvedených bodů.5.1.2 Části vozidla uvnitř vztažné zóny musí mít schopnost pohlcovat energii podle přílohy III, kromě částí, které nejsou součástí přístrojové desky a které jsou vzdáleny od zasklených ploch méně než 10 cm. Rovněž jsou vyjmuty ty části ve vztažné zóně, které splňují obě níže uvedené podmínky:- při zkoušce podle požadavků přílohy III se kyvadlo dotkne částí, které se nacházejí vně vztažné zóny,- části, které mají být zkoušeny, jsou vzdáleny méně než 10 m od částí dotčených kyvadlem vně vztažné zóny, přičemž se tato vzdálenost měří na povrchu vztažné zóny;případné nosné kovové části nesmějí mít vyčnívající okraje.5.1.3 Spodní okraj přístrojové desky, pokud nesplňuje požadavky bodu 5.1.2, musí být zaoblen s poloměrem zaoblení nejméně 19 mm.5.1.4 Spínače, knoflíky táhel apod. vyrobené z tuhého materiálu, které vyčnívají z desky na vzdálenost 3,2 mm až 9,5 mm (měřenou postupem podle přílohy V), musí mít plochu příčného průřezu nejméně 2 cm2 (měřenou 2,5 mm od nejdále vyčnívajícího bodu) a zaoblené hrany o poloměru zaoblení nejméně 2,5 mm.5.1.5 Jestliže tyto části vyčnívají více než 9,5 mm od povrchu přístrojové desky, musí být navrženy a provedeny tak, aby bylo možno je silou 37,8 daN působící vodorovně v podélném směru a vyvozenou pístem s plochým koncem o průměru nejvýše 50 mm buď zatlačit do povrchu přístrojové desky natolik, že nevyčnívají více než 9,5 mm, nebo oddělit; v posledně uvedeném případě nesmějí zbýt nebezpečné výčnělky větší než 9,5 mm; příčný průřez ve vzdálenosti nejvýše 6,5 mm od nejdále vyčnívajícího bodu nesmí mít plochu menší než 6,5 cm2.5.1.6 V případě výčnělku, který se skládá ze součásti zhotovené z netuhého materiálu tvrdosti menší než 50 Shore A a upevněné na tuhém podkladě, se požadavky bodů 5.1.4 a 5.1.5 vztahují pouze na tuhý podklad.5.2 Části nacházející se vpředu v prostoru pro cestující pod úrovní přístrojové desky a před H-body předních sedadel, kromě bočních dveří a pedálů5.2.1 Části podle bodu 5.2 musí splňovat požadavky bodů 5.1.4 až 5.1.6 kromě pedálů a jejich upevnění, jakož i součástí, kterých se nemůže dotknout zkušební zařízení použité podle přílohy VI.5.2.2 Ovládací orgán ruční brzdy, je-li namontován na přístrojové desce nebo pod ní, musí být umístěn tak, aby – je-li v uvolněné poloze – v případě čelního nárazu na něj nemohli cestující ve vozidle narazit. Není-li tato podmínka splněna, musí povrch ovládacího orgánu splňovat požadavky bodu 5.3.2.3.5.2.3 Odkládací poličky a podobné prvky musí být navrženy a provedeny tak, aby jejich nosné části neměly vyčnívající okraje; musí splňovat některou z těchto podmínek:5.2.3.1 část obrácená dovnitř vozidla, jejíž povrch je ve výšce nejméně 25 mm, musí mít zaoblené hrany o poloměru zaoblení nejméně 3,2 mm. Tento povrch musí být pokryt materiálem schopným pohlcovat energii podle přílohy III a podrobit se zkoušce podle uvedené přílohy, při níž se náraz aplikuje vodorovně v podélném směru.5.2.3.2 Odkládací poličky a podobné prvky se musí účinkem síly 37,8 daN působící vodorovně v podélném směru dopředu a vyvozené válcem o průměru 110 mm s osou ve svislé poloze oddělit, rozlomit, podstatně zdeformovat nebo zatlačit, aniž by se na okraji poličky vytvořily nebezpečné útvary. Uvedená síla musí směřovat na nejpevnější část odkládací poličky nebo podobného prvku.5.2.4 Jestliže výše uvedené prvky obsahují část vyrobenou z materiálu tvrdosti menší než 50 Shore A a upevněnou na tuhém podkladu, vztahují se výše uvedené požadavky pouze na tento tuhý podklad, kromě požadavků týkajících se pohlcování energie podle přílohy III.5.3 Ostatní části v prostoru pro cestující nacházející se před příčnou rovinou procházející vztažnou čárou trupu zařízení 3DH umístěného na zadních sedadlech5.3.1 Oblast působnostiPožadavky bodu 5.3.2 se vztahují na ovládací rukojeti, páčky a knoflíky a ostatní vyčnívající části neuvedené v bodech 5.1 a 5.2.5.3.2 PožadavkyČásti podle bodu 5.3.1 umístěné tak, že cestující vozidla s nimi mohou přijít do styku, musí splňovat požadavky bodů 5.3.2.1 až 5.3.4. Za části, s nimiž cestující mohou přijít do styku, se pokládají prvky, kterých se může dotknout koule o průměru 165 mm a které se nacházejí nad H-bodem předních sedadel a před příčnou rovinou procházející vztažnou čárou zařízení 3DH na zadních sedadlech a vně oblastí podle bodů 2.3.1 a 2.3.2.5.3.2.1 Jejich povrch musí být ohraničen zaoblenými hranami o poloměru zaoblení nejméně 3,2 mm.5.3.2.2 Ovládací páčky a knoflíky musí být navrženy a provedeny tak, aby účinkem síly 37,8 daN působící vodorovně v podélném směru dopředu se buď rozměr jejich vyčnívající části v její nejnepříznivější poloze zmenšil alespoň na 25 mm od povrchu desky, nebo se zmíněné prvky oddělily nebo ohnuly; v obou posledně uvedených případech nesmějí zbýt nebezpečné výčnělky.Spouštěče oken však mohou vyčnívat 35 mm od povrchu panelu.5.3.2.3 Ovládací orgán ruční brzdy v uvolněné poloze a řadicí páka v poloze kterékoli dopředné rychlosti, pokud nejsou umístěny v oblastech podle bodů 2.3.1 a 2.3.2 a v oblastech pod vodorovnou rovinou procházející H-bodem předních sedadel, musí mít plochu průřezu nejméně 6,5 cm2, měřenou v průřezu kolmém k podélnému vodorovnému směru ve vzdálenosti 6,5 mm od nejdále vyčnívající části, přičemž poloměr zaoblení nesmí být menší než 3,2 mm.5.3.3 Požadavky bodu 5.3.2.3 se nevztahují na ovládací orgány ruční brzdy přimontované k podlaze, jestliže výška rukojeti v uvolněné poloze je pod vodorovnou rovinou procházející H-bodem (viz příloha IV).5.3.4 Na ostatní prvky zařízení vozidla neuvedené v předchozích bodech, jako jsou vodicí lišty k posouvání sedadel, zařízení pro regulování vodorovné nebo svislé části sedadla, zařízení k navíjení bezpečnostních pásů apod., se výše uvedené požadavky nevztahují, jestliže se tyto prvky nacházejí pod vodorovnou rovinou procházející H-bodem každého sedadla, i když cestující s nimi může přijít do styku.5.3.5 Jestliže výše uvedené prvky obsahují část vyrobenou z materiálu tvrdosti menší než 50 Shore A a upevněnou na tuhém podkladu, vztahují se výše uvedené požadavky pouze na tento tuhý podklad.5.4 Střecha5.4.1 Oblast působnosti5.4.1.1 Požadavky bodu 5.4.2 se vztahují na vnitřní stranu střechy.5.4.1.2 Nevztahují se však na ty části střechy, které nemohou přijít do styku s koulí o průměru 165 mm.5.4.2 Požadavky5.4.2.1 Na vnitřní straně střechy nad cestujícími nebo před nimi nesmějí být nebezpečné nerovnosti nebo ostré hrany směřující dozadu nebo dolů. Šířka vyčnívajících částí nesmí být menší než vzdálenost, do které vyčnívají směrem dolů, a hrany musí být zaobleny poloměrem nejméně 5 mm. Zejména tuhé střešní výztuhy nebo žebra nesmějí vyčnívat směrem dolů více než 19 mm a musí být proudnicové podle přílohy V.5.4.2.2 Jestliže střešní výztuhy nebo žebra nesplňují požadavky bodu 5.4.2.1, musí být pokryty materiálem pohlcujícím energii podle přílohy III.5.5 Posuvná střecha5.5.1 Požadavky5.5.1.1 Níže uvedené požadavky a požadavky bodu 5.4 se vztahují na posuvnou střechu, která je v uzavřené poloze.5.5.1.2 Otvírací a ovládací zařízení musí:5.5.1.2.1 být navržena a provedena tak, aby byla pokud možno vyloučena jejich nahodilá činnost;5.5.1.2.2 podle možnosti být proudnicová podle přílohy V: jejich povrch musí být ohraničen zaoblenými hranami o poloměru zaoblení nejméně 5 mm;5.5.1.2.3 být umístěna tak, aby v klidové poloze nebylo možno se jich dotknout koulí o průměru 165 mm. Nemůže-li být tato podmínka splněna, musí otvírací a ovládací zařízení v klidové poloze buď zůstat zapuštěná, nebo být navržena a provedena tak, aby účinkem síly 37,8 daN působící ve směru nárazu definovaném v příloze III jako tečna ke dráze makety hlavy se buď rozměr vyčnívající části podle přílohy V zmenšil na nejvýše 25 mm nad povrchem, na němž jsou zařízení namontována, nebo se zařízení oddělilo; v posledně uvedeném případě nesmějí zbýt nebezpečné výčnělky.5.6 Kabriolety a vozy s posuvnou střechou5.6.1 Požadavky bodu 5.4 se u kabrioletů vztahují pouze na spodek horní části ochranného oblouku a horní část rámu čelního okna.5.6.2 Vozidla s posuvnou střechou musí splňovat požadavky bodu 5.5 vztahující se na vozidla s posuvnou střechou.5.7 Zadní části sedadel5.7.1 Požadavky5.7.1.1 Na povrchu zadních částí sedadel nesmějí být nebezpečné nerovnosti nebo ostré hrany, které by mohly zvýšit riziko nebo vážnost poranění cestujících.5.7.1.2 S výhradou bodů 5.7.1.2.1, 5.7.1.2.2 a 5.7.1.2.3 musí část opěradla předního sedadla, která je v zóně nárazu hlavy podle definice v příloze II, být schopna pohlcovat energii podle přílohy III. Pro stanovení zóny nárazu hlavy musí být přední sedadla, jsou-li seřiditelná, v krajní zadní jízdní poloze s opěradly skloněnými pod úhlem co nejbližším 25°, není-li výrobcem stanoveno jinak.5.7.1.2.1 U oddělených předních sedadel musí zóna nárazu hlavy cestujícího sedícího vzadu sahat do vzdálenosti 10 cm na obě strany od střednice sedadla v horní části zádi opěradla sedadla.5.7.1.2.1a) [2] U sedadel opatřených opěrkami hlavy musí být při každé zkoušce opěrka hlavy v nejnižší poloze a v bodě ležícím na svislici procházející středem opěrky hlavy.5.7.1.2.1b) [3] U sedadla, které je určeno k montáži do více typů vozidla, se zóna nárazu hlavy stanoví podle vozidla, u něhož je krajní zadní jízdní poloha ze všech typů, které přicházejí v úvahu, nejméně příznivá; takto stanovená zóna nárazu se považuje za vyhovující pro ostatní typy.5.7.1.2.2 U předních lavicových sedadel se zóna nárazu rozkládá mezi podélnými svislými rovinami, které procházejí ve vzdálenosti 10 cm směrem ven od střednice každého z konstrukčně určených krajních míst k sedění. Střednici každého krajního místa k sedění lavicového sedadla stanoví výrobce.5.7.1.2.3 V zóně nárazu hlavy vně hranic uvedených v bodech 5.7.1.2.1 až 5.7.1.2.2 musí být nosná konstrukce sedadla čalouněná, aby byl vyloučen přímý styk hlavy s částmi této konstrukce, které musí mít v dotyčných oblastech poloměr zaoblení nejméně 5 mm. Tyto části se rovněž pokládají za vyhovující, jsou-li schopny pohlcovat energii podle přílohy III.5.7.2 Jsou-li v zónách nárazu u sedadel, opěrek hlavy a jejich nosných konstrukcí části potažené materiálem tvrdosti menší než 50 Shore A, vztahují se výše uvedené požadavky pouze na tuhé části, kromě požadavků týkajících se pohlcování energie podle přílohy III. Tyto požadavky se nevztahují na nejzadnější sedadla, na sedadla směřující do stran nebo dozadu, na sedadla uspořádaná opěradly k sobě, na sklopná sedadla nebo na sedadla instalovaná přechodně.5.8 Požadavky bodu 5 se vztahují též na zařízení neuvedená v předchozích bodech, s nimiž mohou – vzhledem k jejich poloze ve vozidle a ve smyslu bodů 5.1 až 5.7 – cestující přijít do styku. Jsou-li části těchto zařízení zhotoveny z materiálu tvrdosti menší než 50 Shore A a upevněny na tuhém podkladu, vztahují se zmíněné požadavky pouze na jejich tuhý podklad.[1] Znění příloh je v podstatě podobné znění předpisu č. 21 Evropské hospodářské komise OSN, zejména členění do bodů/odstavců je stejné; nemá-li odstavec předpisu č. 21 svůj protějšek v této směrnici, je číslo bodu uvedeno pro informaci v závorkách.[2] Tyto body nejsou v předpisu č. 21 zahrnuty.[3] Tyto body nejsou v předpisu č. 21 zahrnuty.--------------------------------------------------PŘÍLOHA IISTANOVENÍ ZÓNY NÁRAZU HLAVY1. Zóna nárazu hlavy zahrnuje veškeré nezasklené plochy vnitřku vozidla, které mohou přijít do statického styku s kulovou maketou hlavy průměru 165 mm, která je nedílnou součástí měřicího zařízení, jehož délkový rozměr od otočného bodu kyčle k vrcholu hlavy je plynule seřiditelný v rozsahu od 736 mm do 840 mm.2. Zóna podle bodu 1 se stanoví níže uvedeným postupem nebo rovnocenným grafickým postupem:2.1 Otočný bod měřicího zařízení se umístí níže uvedeným způsobem na každé místo k sedění stanovené výrobcem:2.1.1 v případě posuvných sedadel:2.1.1.1 v H-bodě (viz příloha IV) a2.1.1.2 v bodě nacházejícím se 127 mm ve vodorovném směru před H-bodem a ve výšce, která vyplývá ze změny výšky H-bodu způsobené posunem o 127 mm, nebo ve výšce 19 mm;2.1.2 v případě neposuvných sedadel v H-bodě dotyčného sedadla.2.2 Pro každou vzdálenost od otočného bodu k vrcholu hlavy, kterou umožňuje zkušební zařízení v mezích vnitřních rozměrů vozidla, se stanoví všechny body dotyku, které se nacházejí pod spodním okrajem čelního skla a před H-bodem.2.3 Jestliže při uspořádání v rámci výše uvedených mezí se při svislé poloze zkušebního zařízení žádné body dotyku nezjistí, stanoví se možné body dotyku otáčením měřicího zařízení dopředu a dolů při opisování všech oblouků ve svislých rovinách až do roviny, která svírá s podélnou svislou rovinou vozidla úhel 90° a prochází H-bodem.3. "Bodem dotyku" je bod, v němž se hlava zařízení dotkne části vnitřku vozidla. Pohyb směrem dolů je omezen polohou, ve které je maketa hlavy tečná k vodorovné rovině nacházející se ve výšce 25,4 mm nad H-bodem.--------------------------------------------------PŘÍLOHA IIIPOSTUP ZKOUŠENÍ MATERIÁLŮ POHLCUJÍCÍCH ENERGII1. USPOŘÁDÁNÍ, ZKUŠEBNÍ PŘÍSTROJ A POSTUP1.1 Uspořádání1.1.1 Materiál pohlcující energii se zkouší připevněný ke konstrukčnímu prvku, na kterém má být instalován ve vozidle. Zkouška se pokud možno provede přímo na karoserii. Uvedený konstrukční prvek nebo karoserie se spolehlivě upevní ke zkušební stolici tak, aby se při nárazu neposunuly.1.1.2 Na žádost výrobce však může být zkoušený materiál upevněn na přípravku, který napodobuje jeho instalaci ve vozidle, pod podmínkou, že sestava "součást–přípravek" má stejné geometrické uspořádání jako skutečná sestava "součást–nosný prvek konstrukce" a její stupeň tuhosti není nižší a schopnost pohlcovat energii není vyšší než u skutečné sestavy.1.2 Zkušební přístroj1.2.1 Zkušební přístroj se skládá z kyvadla, jehož otočný čep je uložen na kuličkových ložiskách a jehož redukovaná hmotnost [1] ve středu nárazu je 6,8 kg. Spodní konec kyvadla tvoří tuhá maketa hlavy o průměru 165 mm, jejíž střed je shodný se středem nárazu kyvadla.1.2.2 Maketa hlavy je opatřena dvěma měřiči zrychlení a zařízením na měření rychlosti, způsobilými měřit hodnoty ve směru nárazu.1.3 Registrační přístrojePoužité registrační přístroje musí umožňovat měření s touto přesností:1.3.1 Zrychlení:- přesnost: ±5 % skutečné hodnoty,- frekvenční odezva: do 1000 Hz,- příčná citlivost: méně než 5 % nejnižšího bodu stupnice.1.3.2 Rychlost:- přesnost: ±2,5 % skutečné hodnoty,- citlivost: 0,5 km/h.1.3.3 Vniknutí makety hlavy do zkoušeného předmětu:- přesnost: ±5 % skutečné hodnoty,- citlivost: 1 mm.1.3.4 Záznam času:- přístrojové vybavení musí být schopno zaznamenat celý průběh zkoušky a odečítat hodnoty v mezích jedné tisíciny sekundy,- v záznamech sloužících k vyhodnocení zkoušky musí být uveden začátek nárazu v okamžiku prvního styku makety hlavy se zkoušenou součástí.1.4 Zkušební postup1.4.1 V každém bodě nárazu na zkoušený povrch je směr nárazu určen tečnou k dráze makety hlavy měřicího zařízení podle přílohy II.1.4.2 Je-li úhel mezi směrem nárazu a kolmicí k povrchu v bodě nárazu 5° nebo menší, provede se zkouška takovým způsobem, aby tečna k dráze středu nárazu kyvadla byla shodná se směrem definovaným v bodě 1.4.1. Maketa hlavy musí narazit na zkoušenou součást rychlostí 24,1 km/h; této rychlosti se dosáhne buď pouhou gravitační energií vychýleného kyvadla, nebo použitím přídavného hnacího zařízení.1.4.3 Je-li úhel mezi směrem nárazu a kolmicí k povrchu v bodě nárazu větší než 5°, může se zkouška provést takovým způsobem, aby tečna k dráze středu nárazu kyvadla byla shodná s kolmicí v bodě nárazu. Zkušební rychlost se pak zmenší na hodnotu normálové složky rychlosti uvedené v bodě 1.4.2.2. VÝSLEDKYPři zkouškách provedených výše uvedenými postupy nesmí zpomalení makety hlavy překročit 80 g po spojitou dobu delší než 3 milisekundy. Hodnota zpomalení je průměrem z údajů obou měřičů zrychlení.3. ROVNOCENNÉ POSTUPY3.1 Rovnocenné zkušební postupy jsou přípustné pod podmínkou, že umožňují dosáhnout výsledků požadovaných v bodě 2.3.2 Osoba, která použije jinou metodu než podle bodu 1, je povinna prokázat její rovnocennost.[1] Poznámka:Vztah mezi redukovanou hmotností kyvadla mr ve vzdálenosti a od středu nárazu k ose otáčení a celkovou hmotností kyvadla m ve vzdálenosti l od těžiště k ose otáčení udává vzorec:mr = m la--------------------------------------------------PŘÍLOHA IVPOSTUP STANOVENÍ H-BODU A OVĚŘENÍ VZÁJEMNÉ POLOHY R-BODU A H-BODU1. DEFINICE1.1 "H-bodem", který udává polohu osoby sedící v prostoru pro cestující, se rozumí průsečík teoretické osy otáčení mezi stehny a trupem lidského těla, které je představováno zařízením 3DH, s podélnou svislou rovinou.1.2 "R-bodem" neboli vztažným bodem místa k sedění se rozumí výrobcem určený vztažný bod, který:1.2.1 určuje pro každé sedadlo instalované výrobcem ve vozidle krajní zadní obvyklou polohu pro řízení vozidla nebo jízdu;1.2.2 má souřadnice vztažené k nosné konstrukci vozidla;1.2.3 představuje polohu středu kloubu mezi lidským trupem a stehnem (H-bod).2. STANOVENÍ H-BODŮ2.1 H-bod se stanoví pro každé sedadlo instalované výrobcem vozidla. Je-li možno považovat sedadla v téže řadě za podobná (u lavicového sedadla, shodných sedadel apod.), stanoví se pro každou řadu sedadel pouze jeden H-bod, přičemž zařízení 3DH podle bodu 3 se usadí na místo považované pro dotyčnou řadu za reprezentativní. Tímto místem je:2.1.1 v případě přední řady sedadlo řidiče;2.1.2 v případě zadní řady (řad) krajní sedadlo.2.2 Ke stanovení H-bodu se příslušné sedadlo nastaví do krajní zadní obvyklé polohy pro řízení nebo pro jízdu určené výrobcem; je-li opěradlo seřiditelné, zajistí se v poloze odpovídající sklonu vzad co nejbližšímu úhlu 25°, který svírá se svislicí vztažná čára trupu zařízení 3DH podle bodu 3, není-li výrobcem stanoveno jinak.3. POPIS ZAŘÍZENÍ 3DH3.1 Použije se trojrozměrné zařízení 3DH, jehož hmotnost a obrysy odpovídají dospělému muži průměrné výšky. Toto zařízení 3DH je znázorněna na obrázku 1 a 2 v dodatku k této příloze.3.2. Zařízení 3DH se skládá:3.2.1 ze dvou částí, z nichž jedna napodobuje záda a druhá sedací část těla, které se otáčejí okolo osy představující osu otáčení mezi trupem a stehnem; průsečík této osy s bokem zařízení 3DH je H-bodem zařízení 3DH;3.2.2 ze dvou částí, které napodobují bérce a jsou otočně spojeny s části napodobující sedací část;3.2.3 ze dvou částí, které napodobují chodidla a jsou spojeny s bérci otočnými klouby napodobujícími kotníky;3.2.4 mimo to část, která napodobuje sedací část, je opatřena libelou umožňující ověřit příčnou polohu sedací části.3.3 Ve vhodných místech odpovídajících příslušným těžištím jednotlivých částí těla se připojí závaží tak, aby celková hmotnost zařízení 3DH byla přibližně 75,6 kg. Bližší údaje o jednotlivých závažích jsou uvedeny v tabulce u obrázku 2 v dodatku k této příloze.4. USAZENÍ ZAŘÍZENÍ 3DHTrojrozměrné zařízení 3DH se usadí tímto způsobem:4.1 Vozidlo se umístí na vodorovnou rovinu a sedadla se seřídí podle bodu 2.2.4.2 Zkoušené sedadlo se pokryje kusem tkaniny k usnadnění správného usazení zařízení 3DH.4.3 Zařízení 3DH se usadí na dotyčné sedadlo tak, aby osa otáčení mezi trupem a stehny byla kolmá ke střední podélné rovině vozidla.4.4 Chodidla zařízení 3DH se umístí takto:4.4.1 u předních sedadel tak, aby se libela, kterou se ověřuje příčná poloha sedací části zařízení 3DH, ustálila ve vodorovné poloze;4.4.2 u zadních sedadel se chodidla uspořádají pokud možno tak, aby se dotýkala předních sedadel. Jestliže chodidla spočívají na částech podlahy, které jsou v různých úrovních, slouží jako vztažný bod chodidlo, které první přijde do styku s předním sedadlem, a druhé chodidlo se nastaví tak, aby se libela, kterou se ověřuje příčná poloha sedací části zařízení 3DH, ustálila ve vodorovné poloze;4.4.3 určuje-li se H-bod u středního sedadla, umístí se chodidla po jednom na každé straně tunelu.4.5 Na stehna se umístí závaží, libela ověřující příčnou polohu sedací části zařízení 3DH se uvede do vodorovné roviny a na sedací část zařízení 3DH se umístí závaží.4.6 Zařízení 3DH se pomocí čepu spojujícího kolenní klouby odsune od opěradla sedadla a zádová část se skloní dopředu. Zařízení 3DH se znovu usadí na sedadlo posouváním jeho sedací části dozadu, až se narazí na odpor, načež se zádová část zařízení 3DH znovu opře o opěradlo sedadla.4.7 Na zařízení 3DH se dvakrát působí vodorovnou silou (10 ± 1) daN. Směr a místo působení síly jsou na obrázku 2 v dodatku vyznačeny černou šipkou.4.8 Na pravý a levý bok se zavěsí závaží a poté se závaží umístí na trup. Zařízení 3DH se udržuje ve vodorovné příčné poloze.4.9 Při udržování zařízení 3DH ve vodorovné příčné poloze se zádová část zařízení 3DH sklopí dopředu, až se závaží trupu nacházejí nad H-bodem tak, aby bylo vyloučeno tření o opěradlo sedadla.4.10 Zádová část zařízení 3DH se lehce posune dozadu, čímž se jeho usazování dokončí; příčná poloha zařízení 3DH musí být vodorovná. Jestliže není, popsaný postup se opakuje.5. VÝSLEDKY5.1 Po usazení zařízení 3DH podle bodu 4 je H-bodem dotyčného sedadla H-bod zařízení 3DH.5.2 Změří se co nejpřesněji souřadnice H-bodu. Rovněž musí být co nejpřesněji zjištěny souřadnice charakteristických bodů prostoru pro cestující. Průměty těchto bodů na svislou podélnou rovinu se pak vynesou do grafu.6. OVĚŘENÍ VZTAHU MEZI R-BODEM A H-BODEM6.1 Výsledky měření H-bodu podle bodu 5.2 se porovnají se souřadnicemi R-bodu uvedenými výrobcem vozidla.6.2 Vzájemná poloha obou bodů se považuje pro dotyčné místo k sedění za vyhovující, jestliže souřadnice H-bodu se nacházejí uvnitř podélně orientovaného obdélníku, jehož vodorovné a svislé strany jsou dlouhé 30 mm a 20 mm a úhlopříčky se protínají v R-bodě. Je-li tato podmínka splněna, použije se R-bod pro účely zkoušky a v případě nutnosti se zařízení 3DH seřídí tak, aby se H-bod shodoval s R-bodem.6.3 Jestliže se H-bod nenachází uvnitř obdélníku podle bodu 6.2, stanoví se H-bod ještě dvakrát (celkem tedy třikrát). Jestliže se uvnitř obdélníku nacházejí dva ze tří takto stanovených bodů, považuje se výsledek zkoušky za vyhovující.6.4 Jestliže se nejméně dva ze tří stanovených bodů nacházejí vně obdélníku, považuje se výsledek zkoušky za nevyhovující.6.5 Jestliže nastane situace podle bodu 6.4 nebo nelze vztah mezi R-bodem a H-bodem ověřit, protože výrobce vozidla neposkytl údaje o poloze R-bodu, je možno použít průměr výsledků ze tří stanovení H-bodu a považovat jej za použitelný ve všech případech, kdy je R-bod v této směrnici uveden.6.6 Při ověřování vztahu mezi R-bodem a H-bodem na vozidle ze sériové výroby se obdélník podle bodu 6.2 nahradí čtvercem o straně 50 mm.--------------------------------------------------PŘÍLOHA VMETODA MĚŘENÍ VÝČNĚLKŮ1. Stanovení vzdálenosti, do které určitý prvek vyčnívá nad panelem, k němuž je přimontován, je založeno na posouvání koule o průměru 165 mm tečně k panelu a dotyčnému prvku.Směrodatnou veličinou je gradient daný poměrem změny kolmé vzdálenosti středu koule od panelu y ke změně polohy středu koule ve směru rovnoběžném s panelem x.Určitý tvar se považuje za proudnicový, jestliže výsledný gradient v podélném vodorovném směru je menší než 1. Gradient rovný 1 nebo větší označuje výčnělek, jehož velikost charakterizuje hodnota y.Jsou-li panely, části apod. potaženy materiálem tvrdosti menší než 50 Shore A, použije se výše uvedený postup měření tvarů a výčnělků až po odstranění takového materiálu.2. Rozměr vyčnívající části spínačů, knoflíků táhel apod., které se nacházejí ve vztažné zóně, se měří níže popsaným přístrojem a postupem:2.1 Přístroj2.1.1 Přístroj na měření výčnělků se skládá z polokulové makety hlavy průměru 165 mm, ve které je posuvný píst průměru 50 mm.2.1.2 Vzájemná poloha plochého konce pístu a okraje makety hlavy se indikuje na měřítku se stupnicí, na kterém pohyblivý ukazatel uchovává záznam největší změřené hodnoty i po odsunutí přístroje od zkoušeného prvku. Minimální měřitelný rozměr musí být 30 mm; stupnice musí být dělena po 0,5 mm, aby bylo možno indikovat rozměr výčnělků.2.1.3 Postup kalibrace:2.1.3.1 Přístroj se umístí na rovnou plochu tak, aby jeho osa byla k této ploše kolmá. Jakmile se plochý konec pístu dotkne plochy, seřídí se nula na stupnici.2.1.3.2 Mezi plochý konec pístu a opěrnou plochu se vloží rozpěrka tloušťky 10 mm a ověří se, zda pohyblivý ukazatel toto měření správně zaznamená.2.1.4 Přístroj na měření výčnělků je znázorněn na obrázku 1.2.2 Postup zkoušky2.2.1 Stažením pístu dozadu se v maketě hlavy vytvoří dutina; pohyblivý ukazatel se uvede do styku s pístem.2.2.2 Přístroj se s vynaložením síly nejvýše 2 daN přiloží k měřenému výčnělku tak, aby se maketa hlavy dotýkala co největší části okolního povrchu.2.2.3 Píst se posouvá dopředu, dokud se nedotkne měřeného výčnělku; na stupnici se sleduje velikost výčnělku.2.2.4 Maketa hlavy se nastaví tak, aby hodnota velikosti výčnělku byla největší. Tato hodnota se zaznamená.2.2.5 Jsou-li dva nebo více ovládačů tak blízko u sebe, že se jich píst nebo maketa hlavy mohou dotknout současně, postupuje se takto:2.2.5.1 skupina ovládačů, které se společně vejdou do dutiny v maketě hlavy, se považuje za jediný výčnělek;2.2.5.2 jestliže běžné zkoušce dotykem maketou hlavy brání jiné ovládače, odstraní se a měření se uskuteční bez nich. Pak mohou být znovu namontovány a změřeny, popřípadě opět po odstranění jiných ovládačů, aby se usnadnilo měření.--------------------------------------------------PŘÍLOHA VIPŘÍSTROJ A POSTUP PRO POUŽITÍ BODU 5.2.1 PŘÍLOHY IZa díly (spínače, knoflíky táhel apod.), na které mohou cestující narazit koleny, se považují díly, kterých je možno se dotknout níže uvedeným přístrojem použitým níže popsaným způsobem.1. PřístrojSchéma přístroje+++++ TIFF +++++2. PostupPřístroj může být umístěn v jakékoli poloze pod přístrojovou deskou tak, aby:- rovina XX’ zůstala rovnoběžná se střední podélnou rovinou vozidla,- osa X se mohla naklánět na obě strany od vodorovné roviny v úhlu do 30°.3. Před zkouškou se odstraní všechny materiály tvrdosti menší než 50 Shore A.--------------------------------------------------


title: Směrnice Komise 2001/50/ES ze dne 3. července 2001, kterou se mění směrnice 95/45/ES, kterou se stanoví specifická kritéria pro čistotu týkající se barviv pro použití v potravináchText s významem pro EHP.

text:
Důležité právní upozornění

|

32001L0050

Úřední věstník L 190 , 12/07/2001 S. 0014 - 0017

		Směrnice Komise 2001/50/ESze dne 3. července 2001,kterou se mění směrnice 95/45/ES, kterou se stanoví specifická kritéria pro čistotu týkající se barviv pro použití v potravinách(Text s významem pro EHP)KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,s ohledem na směrnici Rady 89/107/EHS ze dne 21. prosince 1988 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se potravinářských přídatných látek povolených pro použití v potravinách určených k lidské spotřebě [1], ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/34/ES [2], a zejména na čl. 3 odst. 3 písm. a) uvedené směrnice,po konzultaci s Vědeckým výborem pro potraviny,vzhledem k těmto důvodům:(1) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/36/ES ze dne 30. června 1994 o barvivech pro použití v potravinách [3] uvádí seznam látek, které mohou být použity jako barviva v potravinách.(2) Směrnice Komise 94/45/ES ze dne 26. července 1995, kterou se stanoví specifická kritéria pro čistotu týkající se barviv pro použití v potravinách [4], ve znění směrnice 1999/75/ES [5], stanoví kritéria pro čistotu barviv uvedených ve směrnici 94/36/ES.(3) S ohledem na technický pokrok je nezbytné změnit kritéria pro čistotu stanovená ve směrnici 95/45/ES pro směs karotenů (E 160a(i)) a pro β-karoten (E 160a(ii)).(4) Je nezbytné vzít v úvahu specifikace a analytické techniky pro přídatné látky, které jsou stanoveny v kodexu Codex Alimentarius, které určil společný výbor odborníků FAO/WHO pro potravinářské přídatné látky (JECFA).(5) Je proto nezbytné změnit směrnici 95/45/ES.(6) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potraviny,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1V příloze v části B směrnice 95/45/ES se oddíl týkající se směsi karotenů (E 160a(i)) a β-karotenu (E 160a(ii)) nahrazuje zněním přílohy této směrnice.Článek 2Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 30. června 2002. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.Článek 3Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.Článek 4Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 3. července 2001.Za KomisiDavid Byrnečlen Komise[1] Úř. věst. L 40, 11.2.1989, s. 27.[2] Úř. věst. L 237, 10.9.1994, s. 1.[3] Úř. věst. L 237, 10.9.1994, s. 13.[4] Úř. věst. L 226, 22.9.1995, s. 1.[5] Úř. věst. L 206, 5.8.1999, s. 19.--------------------------------------------------PŘÍLOHA"E 160a (i) SMĚS KAROTENŮ1.Rostlinné karotenySynonyma | CI potravinářská oranž 5 |Definice | Směs karotenů se získává extrakcí rozpouštědlem z přírodních druhů jedlých rostlin, mrkve, rostlinných olejů, trávy, vojtěšky (tolice vojtěšky) a kopřivy. Hlavní barevná látka sestává z karotenoidů, z nichž převážnou část tvoří β-karoten. Mohou být přítomny α-, γ-karoteny a ostatní pigmenty. Kromě barevných pigmentů může tato látka obsahovat oleje, tuky a vosky přirozeně se vyskytující ve výchozím materiálu. Pro extrakci se mohou použít pouze tato rozpouštědla: aceton, ethyl(methyl)keton, methanol, ethanol, propan-2-ol, hexan, dichlormethan a oxid uhličitý. |Třída | Karotenoid |Číslo C. I. | 75130 |Einecs | 230–636–6 |Chemický vzorec | β-karoten: C40H56 |Molekulová hmotnost | β-karoten: 536,88 |Obsah | Obsah karotenů (vypočteno jako β-karoten) ne méně než 5 %. Pro výrobky získané extrakcí rostlinných olejů: ne méně než 0,2 % v jedlých tucích. E1cm1%2500 při cca 440-457 nm v cyklohexanu |IdentifikaceA. Spektrometrie | Maximum v cyklohexanu při 440-457 nm a 470-486 nm |ČistotaZbytky rozpouštědel | Aceton | Ne více než 50 mg/kg, jednotlivě nebo v kombinaci |Ethyl(methyl)keton |Methanol |Propan-2-ol |Hexan |Ethanol |Dichlormethan | Ne více než 10 mg/kg |Arzen | Ne více než 3 mg/kg |Olovo | Ne více než 5 mg/kg |Rtuť | Ne více než 1 mg/kg |Kadmium | Ne více než 1 mg/kg |2.Karoteny z řasSynonyma | CI potravinářská oranž 5 |Definice | Směs karotenů může být rovněž získávána z přírodních kmenů řas Dunaliella salinarostoucích ve velkých slaných jezerech oblasti Whyalla v jižní Austrálii. β-Karoten se extrahuje etherickými oleji. Přípravkem je dvaceti- až třicetiprocentní suspense v jedlém oleji. Poměr trans a cis isomerů je v rozpětí od 50/50 do 71/29. Hlavní barevná látka sestává z karotenoidů, z nichž převážnou část tvoří β-karoten. Mohou být přítomny α-karoten, lutein, zeaxanthin a β-kryptoxanthin. Kromě barevných pigmentů může tato látka obsahovat oleje, tuky a vosky přirozeně se vyskytující ve výchozím materiálu |Třída | Karotenoid |Číslo C. I. | 75130 |Chemický vzorec | β-karoten: C40H56 |Molekulová hmotnost | β-karoten: 536,88 |Obsah | Obsah karotenů (vypočteno jako β-karoten) ne méně než 20 %. E1cm1%2500 při cca 440-457 nm v cyklohexanu |IdentifikaceA. Spektrometrie | Maximum v cyklohexanu při 448-457 nm a 474-486 nm |ČistotaPřírodní tokoferoly v jedlém oleji | Ne více než 0,3 % |Arzen | Ne více než 3 mg/kg |Olovo | Ne více než 5 mg/kg |Rtuť | Ne více než 1 mg/kg |Kadmium | Ne více než 1 mg/kg |E 160a (ii) β-karoten1.β-KarotenSynonyma | CI potravinářská oranž 5 |Definice | Tato specifikace se vztahuje převážně na všechny transisomery β-karotenu dohromady s menšími množstvími ostatních karotenoidů. Zředěné a stabilizované přípravky mohou mít rozdílné poměry trans- a cis-isomerů. |Třída | Karotenoid |Číslo C. I. | 40800 |Einecs | 230–636–6 |Chemické názvy | β-karoten, β,β-karoten |Chemický vzorec | C40H56 |Molekulová hmotnost | 536,88 |Obsah | Ne méně než 96 % barevných látek celkem (vyjádřeno jako β-karoten) E1cm1%2500 při cca 440-457 nm v cyklohexanu |Popis | Červené až hnědavě červené krystalky nebo krystalický prášek |IdentifikaceA. Spektrometrie | Maximum v cyklohexanu při 453-456 nm |ČistotaSíranový popel | Ne více než 0,2 % |Vedlejší barevné látky | Karotenoidy jiné než β-karoten: ne více než 3,0 % barevných látek celkem |Arzen | Ne více než 3 mg/kg |Olovo | Ne více než 5 mg/kg |Rtuť | Ne více než 1 mg/kg |Kadmium | Ne více než 1 mg/kg |2.β-Karoten z Blakeslea trisporaSynonyma | CI potravinářská oranž 5 |Definice | Získaný fermentací směsné kultury dvou pohlavních typů (+) a (-) přírodních druhů houby Blakeslea trispora. β-Karoten se extrahuje z biomasy ethylacetátem a nechá se vykrystalizovat. Vykrystalizovaný produkt obsahuje převážně trans-β-karoteny. Vzhledem k přírodním procesům obsahuje produkt 3 % směsných karotenoidů, což je pro produkt specifické. |Třída | Karotenoid |Číslo C. I. | 40800 |Einecs | 230–636–6 |Chemické názvy | β–karoten, β,β–karoten |Chemický vzorec | C40H56 |Molekulová hmotnost | 536,88 |Obsah | Ne méně než 96 % barevných látek celkem (vyjadřuje se jako β-karoten) E1cm1%2500 při cca 440-457 nm v cyklohexanu |Popis | Červené až hnědavě červené krystalky nebo krystalický prášek |IdentifikaceA. Spektrometrie | Maximum v cyklohexanu při 453-456 nm |ČistotaZbytky rozpouštědel | Ethylacetát | Ne více než 8 % jednotlivě nebo v kombinaci |Ethanol |Síranový popel | Ne více než 0,2 % |Vedlejší barevné látky | Karotenoidy jiné než β-karoten: ne více než 3,0 % barevných látek celkem |Arzen | Ne více než 3 mg/kg |Olovo | Ne více než 5 mg/kg |Rtuť | Ne více než 1 mg/kg |Kadmium | Ne více než 1 mg/kg |Aflatoxin B1 | Nesmí být přítomen |Mykotoxiny:T2 | Nesmí být přítomny |Ochratoxin |Zearalenon |Mikrobiologie:Plísně | Ne více než 100/g |Kvasinky | Ne více než 100/g |Salmonella | Nesmí být přítomny v 25 g |Escherichia coli | Nesmí být přítomny v 5 g |--------------------------------------------------


title: Směrnice Rady ze dne 27. července 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zvukových výstražných zařízení motorových vozidel

text:
Důležité právní upozornění

|

31970L0388

Úřední věstník L 176 , 10/08/1970 S. 0012 - 0017 Finské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 1 S. 0159  Dánské zvláštní vydání: Řada I Kapitola 1970(II) S. 0503  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 1 S. 0159  Anglické zvláštní vydání: Řada I Kapitola 1970(II) S. 0571  Řecké zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 1 S. 0104  Španělské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 1 S. 0241  Portugalské zvláštní vydání Kapitola 13 Svazek 1 S. 0241

		Směrnice Radyze dne 27. července 1970o sbližování právních předpisů členských států týkajících se zvukových výstražných zařízení motorových vozidel(70/388/EHS)RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise,s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu,s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru,vzhledem k tomu, že technické požadavky, které musí motorová vozidla podle vnitrostátních právních předpisů splňovat, se mimo jiné vztahují na jejich zvuková výstražná zařízení;vzhledem k tomu, že se tyto požadavky v jednotlivých členských státech liší; že je proto nutné, aby všechny členské státy zavedly stejné požadavky vedle nebo namísto svých stávajících právních předpisů, zejména aby bylo možné použít u všech typů vozidel postup EHS schvalování typu, který je předmětem směrnice Rady ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1];vzhledem k tomu, že pravidla pro zvuková výstražná zařízení by měla zahrnovat požadavky týkající se nejen montáže těchto zařízení na vozidlo, ale i konstrukce těchto zařízení;vzhledem k tomu, že harmonizovaný postup schvalování typu zvukových výstražných zařízení umožní každému členskému státu ověřovat plnění společných požadavků na konstrukci a zkoušení a informovat o výsledku ostatní členské státy zasláním kopie certifikátu schválení typu konstrukční části vystaveného pro každý typ zvukového výstražného zařízení; že umístění značky EHS schválení typu na všechna zařízení, která byla vyrobena ve shodě se schváleným typem, vyloučí nutnost technického ověření těchto zařízení v ostatních členských státech,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 11. Každý členský stát udělí schválení typu pro každý typ zvukového výstražného zařízení, který splňuje požadavky na konstrukci a zkoušení stanovené v bodě 1 přílohy I.2. Členský stát, který uděluje schválení typu, přijme podle potřeby a popřípadě ve spolupráci s příslušnými orgány ostatních členských států nezbytná opatření k ověření, že vyráběná zařízení jsou shodná se schváleným typem. Toto ověření se omezí na namátkovou kontrolu.Článek 2Pro každý typ zvukového výstražného zařízení, který schválí podle článku 1, přidělí členské státy výrobci nebo jeho pověřenému zástupci značku EHS schválení typu podle vzoru uvedeného v bodě 1.4 přílohy I.Členské státy přijmou veškerá vhodná opatření, aby zabránily užívání značek, které by mohly vést k záměně zvukových výstražných zařízení, jejichž typ byl schválen podle článku 1, s jinými zařízeními.Článek 31. Členské státy nesmějí zakázat uvedení zvukových výstražných zařízení na trh z důvodů týkajících se jejich konstrukce nebo funkčního principu, pokud jsou opatřena značkou EHS schválení typu.2. Toto ustanovení však nebrání členskému státu, aby taková opatření přijal proti zvukovým výstražným zařízením, která jsou opatřena značkou EHS schválení typu, jestliže soustavně nevykazují shodu se schváleným typem.O přijatých opatřeních dotyčný členský stát neprodleně uvědomí ostatní členské státy a Komisi a uvede důvody svého rozhodnutí. Rovněž se použije článek 5.Neshodnost se schváleným typem ve smyslu prvního pododstavce nastane, pokud nejsou dodrženy horní nebo dolní mezní hladiny stanovené v bodě 1.2.1.6 přílohy I.Článek 4Příslušný orgán každého členského státu zašle do jednoho měsíce příslušným orgánům ostatních členských států kopie certifikátu schválení typu pro každý typ zvukového výstražného zařízení, pro který schválení typu udělil nebo udělit odmítl.Článek 51. Pokud členský stát, který udělil EHS schválení typu, zjistí, že se více zvukových výstražných zařízení opatřených touž značkou schválení typu neshoduje s typem, který byl schválen, přijme nezbytná opatření, aby byla znovu zajištěna shodnost vyráběných zařízení se schváleným typem. O přijatých opatřeních, která mohou vést až k odejmutí EHS schválení typu, uvědomí příslušný orgán dotyčného státu příslušné orgány ostatních členských států. Stejná opatření tento orgán přijme, jestliže je o takové neshodnosti informován příslušnými orgány jiného členského státu.2. Příslušné orgány členských států se do jednoho měsíce vzájemně informují o každém odejmutí EHS schválení typu s uvedením důvodů.3. Pokud členský stát, který udělil EHS schválení typu, popírá závadu ve shodnosti, o které byl uvědoměn, usilují dotyčné členské státy o urovnání sporu. Průběžně o tom informují Komisi. V případě potřeby uskuteční Komise vhodná jednání s cílem dosáhnout urovnání sporu.Článek 6Veškerá rozhodnutí o odmítnutí nebo odejmutí schválení typu pro typ zvukového výstražného zařízení nebo o zákazu jeho uvedení na trh nebo jeho užívání, učiněná na základě předpisů přijatých k provedení této směrnice, musí být podrobně odůvodněna. Rozhodnutí se oznamuje dotčené osobě s uvedením možnosti podat opravné prostředky, která jsou jí podle platných právních předpisů členských států k dispozici, a o lhůtách pro jejich podání.Článek 7Členské státy nesmějí odmítnout udělit EHS schválení typu vozidla nebo vnitrostátní schválení typu vozidla z důvodů týkajících se jeho zvukového výstražného zařízení, jestliže je toto zařízení opatřeno značkou EHS schválení typu a jestliže je namontováno v souladu s požadavky bodu 2 přílohy I.Článek 8Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo určené k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, s výjimkou kolejových vozidel, zemědělských traktorů a strojů a strojů pro veřejné práce.Článek 9Změny nutné pro přizpůsobení požadavků příloh I a II technickému pokroku se přijímají postupem stanoveným v článku 13 směrnice Rady ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel.Článek 101. Členské státy uvedou v účinnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 18 měsíců od jejího oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.2. Členské státy zajistí, aby bylo Komisi sděleno znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.Článek 11Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 27. července 1970.Za RadupředsedaW. Arendt[1] Úř. věst. L 42, 23.2.1970, s. 1.--------------------------------------------------PŘÍLOHA I1. EHS SCHVÁLENÍ TYPU ZVUKOVÉHO VÝSTRAŽNÉHO ZAŘÍZENÍ1.1 Výstražné zařízení musí vysílat ustálený zvuk.1.2 Výstražné zařízení musí mít takové akustické vlastnosti (kmitočtové spektrum zvuku, hladinu akustického tlaku) a mechanické vlastnosti, aby vyhovělo v uvedeném pořadí následujícím zkouškám.1.2.1 Měření hladiny akustického tlaku1.2.1.1 Výstražné zařízení se zkouší v dostatečně tichém otevřeném prostředí [1] (hladina akustického tlaku pozadí a větru musí být nejméně 10 dB (A) pod měřenou hladinou akustického tlaku) nebo v bezdozvukové komoře; mikrofon měřicího zařízení se umístí ve směru nejvyšší hladiny akustického tlaku ve vzdálenosti 2 m od předního okraje zařízení, mikrofon i zařízení se umístí 1,2 m nad povrchem země.1.2.1.2 Měří se váhovou funkcí A podle normy IEC (Mezinárodní elektrotechnická komise) zvukoměrem vyhovujícím typu popsanému v publikaci IEC 179, 1. vydání (1965).1.2.1.3 Zařízení se napájí napětím 6,5 V, 13 V nebo 26 V, měřenému na svorkách zdroje elektrického napájení, což odpovídá jmenovitému napětí 6 V, 12 V nebo 24 V.1.2.1.4 Odpor napájecího vedení včetně přechodového odporu svorek a kontaktů činí:0,05 Ω pro soustavu 6 V,0,10 Ω pro soustavu 12 V,0,20 Ω pro soustavu 24 V.1.2.1.5 Zařízení se pomocí dílů dodaných výrobcem pevně namontuje na opěru, jejíž hmotnost je nejméně desetinásobkem hmotnosti zařízení nebo nejméně 15 kg.1.2.1.6 Za výše uvedených podmínek nesmí být příslušná hladina akustického tlaku vyšší než 118 dB (A) a nižší než 105 dB (A).1.2.1.7 Časová prodleva mezi okamžikem aktivace zařízení a okamžikem, kdy je dosaženo minimální hladiny stanovené v bodě 1.2.1.6, nemá být větší než 0,2 s při měření za teploty okolí (20 ± 5) °C.Toto ustanovení se vztahuje zejména na pneumatická nebo elektropneumatická zařízení.1.2.1.8 Pneumatická nebo elektropneumatická zařízení musí mít při tlakovzdušném okruhu uspořádaném podle specifikace výrobce stejné akustické vlastnosti, jaké se požadují u elektrických zvukových výstražných zařízení.1.2.2 Zkoušky životnosti1.2.2.1 Výstražné zařízení se napájí některým ze jmenovitých napětí podle bodu 1.2.1.3 vedením o odporu podle bodu 1.2.1.4; zařízení se uvede v činnost 50000krát, vždy po dobu jedné sekundy následovanou přestávkou čtyř sekund. Při zkoušce musí být zařízení ofukováno proudem vzduchu o rychlosti přibližně 10 m/s.1.2.2.2 Při zkoušení v bezdozvukové komoře musí tato komora mít dostatečný objem, aby byl možný normální rozptyl tepla, které zařízení během zkoušky životnosti vyzařuje.1.2.2.3 Teplota okolí ve zkušební komoře musí být v rozmezí od + 15 °C do + 30 °C.1.2.2.4 Jestliže se po 25000 zapnutích hladina akustického tlaku zařízení změnila oproti hladině akustického tlaku před zkouškou, je možno zařízení seřídit. Po 50000 zapnutích a po případném dalším seřízení musí zařízení vyhovět při zkoušce podle bodu 1.2.1.1.2.3 Akustické zkoušky1.2.3.1 Spektrum zvuku vyzařovaného zařízením a měřené ve vzdálenosti 2 m musí mít v kmitočtovém pásmu 1800 Hz až 3550 Hz hladinu akustického tlaku vyšší než kterákoliv frekvenční složka nad 3550 Hz a v žádném případě ne nižší než 105 dB (A).1.2.3.2 Požadavky bodu 1.2.3.1 musí být splněny výstražným zařízením, které bylo podrobeno zkoušce podle bodu 1.2.2 a které je napájeno napětím v rozmezí od 115 % do 95 % jmenovitého napětí.1.2.3.3 Činné napětí musí odpovídat hodnotám podle bodu 1.2.1.1.2.3.4 Odpor napájecího vedení včetně vnitřního odporu baterie a kontaktů musí odpovídat hodnotám podle bodu 1.2.1.1.2.3.5 Zkoušené zařízení i mikrofon musí být umístěny v téže výšce; mikrofon se nastaví proti přední straně výstražného zařízení ve směru nejvyšší hladiny akustického tlaku.1.2.3.6 Zařízení se pomocí dílů dodaných výrobcem pevně namontuje na opěru, jejíž hmotnost je nejméně desetinásobkem hmotnosti zařízení, resp. nejméně 30 kg.1.2.3.7 Výše uvedená zkouška se provede v bezdozvukové komoře.1.3 Zkoušky pro schválení typu1.3.1 Zkoušky pro schválení typu se provedou pro každý typ na dvou vzorcích dodaných ke schválení výrobcem; oba vzorky se podrobí všem zkouškám a musí vyhovět technickým ustanovením uvedeným v této příloze.1.4 Značka schválení typu1.4.1 Značku schválení typu tvoří obdélník, ve kterém je vepsáno malé písmeno e a rozlišovací číslo státu, který schválení typu udělil (1 pro Německo, 2 pro Francii, 3 pro Itálii, 4 pro Nizozemsko, 6 pro Belgii a 13 pro Lucembursko). V blízkosti obdélníku se umístí číslo schválení typu odpovídající číslu certifikátu schválení vystaveného pro dotyčný typ.1.4.2 Značka schválení (znak a číslo) se umístí na tělese zvukového výstražného zařízení tak, aby po montáži výstražného zařízení na vozidlo byla zvnějšku zřetelně viditelná.1.4.3 Jednotlivé značky musí být zřetelně čitelné a nesmazatelné.1.4.4 Rozměry níže zobrazené značky schválení typu jsou vyjádřeny v mm; jsou to rozměry minimální. Poměry rozměrů musí být zachovány.+++++ TIFF +++++2. VLASTNOSTI ZVUKOVÉHO VÝSTRAŽNÉHO ZAŘÍZENÍ PO JEHO MONTÁŽI NA VOZIDLO2.1 Akustické zkouškyPři schvalování typu vozidla se vlastnosti výstražného zařízení namontovaného na vozidlo zkoušejí tímto způsobem:2.1.1 Hladina akustického tlaku zařízení namontovaného na vozidle se měří v místě vzdáleném 7 m před vozidlem na otevřeném a pokud možno rovinném prostranství. Motor vozidla se zastaví. Účinné napětí musí odpovídat hodnotám podle bodu 1.2.1.2.1.2 Měří se váhovou funkcí A podle normy IEC (Mezinárodní elektrotechnická komise).2.1.3 Maximální hladina akustického tlaku se určí ve výšce mezi 0,5 m a 1,5 m nad vozovkou.2.1.4 Tato maximální hladina nesmí být nižší než 93 dB (A).[1] Toto prostranství může mít například tvar otevřené plochy o poloměru 50 m, s prakticky rovinnou střední částí o poloměru nejméně 20 m, s povrchem z betonu, asfaltu nebo podobného materiálu, nepokrytou prachovým sněhem, vysokou trávou, volnou zeminou nebo škvárou. Měří se za pěkného počasí. Mimo měřící osobu, která odečítá z měřicího přístroje, nemá být nikdo v blízkosti zvukového výstražného zařízení nebo mikrofonu, jelikož přítomnost pozorovatelů v blízkosti zařízení nebo mikrofonu může podstatně ovlivnit údaje na měřidle. Údaje zvukoměru, které zřejmě nesouvisejí s charakterem celkové hladiny akustického tlaku, se při odečítání zanedbávají.--------------------------------------------------PŘÍLOHA IICERTIFIKÁT SCHVÁLENÍ TYPU+++++ TIFF +++++--------------------------------------------------


title: Směrnice Rady ze dne 21. července 1986, kterou se mění směrnice 79/117/EHS, kterou se zakazuje uvádění na trh a používání přípravků na ochranu rostlin obsahujících určité účinné látky

text:
Důležité právní upozornění

|

31986L0355

Úřední věstník L 212 , 02/08/1986 S. 0033 - 0034 Finské zvláštní vydání: Kapitola 3 Svazek 21 S. 0217  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 3 Svazek 21 S. 0217

		Směrnice Radyze dne 21. července 1986,kterou se mění směrnice 79/117/EHS, kterou se zakazuje uvádění na trh a používání přípravků na ochranu rostlin obsahujících určité účinné látky(86/355/EHS)RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,s ohledem na směrnici Rady 79/117/EHS ze dne 21. prosince 1978, kterou se zakazuje uvádění na trh a používání přípravků na ochranu rostlin obsahujících určité účinné látky [1], naposledy pozměněnou směrnicí 86/214/EHS [2], a zejména na článek 6 uvedené směrnice,vzhledem k tomu, že výše uvedená směrnice stanoví, že obsah její přílohy bude pravidelně pozměňován na základě pokroku vědeckých a technických poznatků;vzhledem k tomu, že bylo nyní zjištěno, že použití ethylenoxidu jako přípravku na ochranu rostlin, zejména pro fumigaci skladovaných rostlin nebo rostlinných produktů, zanechává v potravinách rezidua, která mohou mít škodlivé účinky na zdraví lidí nebo zvířat;vzhledem k tomu, že pro ochranu rostlin, s výjimkou určitých méně významných produktů, jsou dostupné jiné prostředky;vzhledem k tomu, že uvádění ethylenoxidu na trh a jeho používání jako přípravku na ochranu rostlin by proto mělo být zakázáno;vzhledem k tomu, že dokud však nebudou dostupné jiné metody ošetření, mohou být povoleny dočasné vnitrostátní odchylky z tohoto zákazu pro určité méně významné produkty, je-li to ze zvláštních důvodů třeba,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1V příloze směrnice 79/117/EHS se doplňuje nová položka, která zní:"C.Ethylenoxid | (a)a) Redukce patogenů v následujících druzích sušené zeleniny určené pro zapracování do potravinářských přípravků, které před spotřebou neprocházejí úplnou kuchyňskou úpravouchřestcibulepórhouby(b)b) Redukce patogenů v sušených bylinách a kořeních(c)c) Redukce patogenů v sušených bylinách určených výhradně pro uvádění na trh jako léčivé produkty bez dalšího zpracování(d)d) Redukce patogenů v kakaovém prášku nebo kakaových výliscích(e)e) Fumigace tabákových listů Použitelnost těchto odchylek končí nejpozději 31. prosince 1989. |Článek 2Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1987. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Článek 3Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 21. července 1986.Za RadupředsedaG. Howe[1] Úř. věst. L 33, 8.2.1979, s. 36.[2] Úř. věst. L 152, 26.5.1986, s. 45.--------------------------------------------------


title: Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/12/ES ze dne 11. března 2008 , kterou se mění směrnice 2006/66/ES o bateriích a akumulátorech a odpadních bateriích a akumulátorech, pokud jde o prováděcí pravomoci svěřené Komisi

text:
               19.3.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 76/39

      SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2008/12/ES
   ze dne 11. března 2008,
   kterou se mění směrnice 2006/66/ES o bateriích a akumulátorech a odpadních bateriích a akumulátorech, pokud jde o prováděcí pravomoci svěřené Komisi
   EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 175 odst. 1 této Smlouvy,
   s ohledem na návrh Komise,
   s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
   po konzultaci s Výborem regionů,
   v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy (2),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/66/ES (3) stanoví, že některá opatření mají být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi (4).

               (2)

               Rozhodnutí 1999/468/ES bylo změněno rozhodnutím 2006/512/ES, které zavedlo regulativní postup s kontrolou pro přijímání prováděcích opatření obecného významu, jejichž předmětem je změna jiných než podstatných prvků základního aktu přijatého postupem podle článku 251 Smlouvy, a to i zrušením některých těchto prvků nebo doplněním aktu o nové jiné než podstatné prvky.

               (3)

               Aby se v souladu s prohlášením Evropského parlamentu, Rady a Komise (5) k rozhodnutí 2006/512/ES mohl regulativní postup s kontrolou použít pro nástroje přijaté postupem podle článku 251 Smlouvy, které jsou již v platnosti, musí být tyto nástroje upraveny podle platných postupů.

               (4)

               Je třeba zmocnit Komisi k úpravě přílohy III a k přijetí a revizi podrobných pravidel pro vývoz a označování baterií a akumulátorů. Jelikož tato opatření mají obecný význam a jejich účelem je změnit jiné než podstatné prvky směrnice 2006/66/ES, včetně jejím doplněním o nové jiné než podstatné prvky, musí být přijata regulativním postupem s kontrolou stanoveným v článku 5a rozhodnutí 1999/468/ES.

               (5)

               Směrnice 2006/66/ES by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna.

               (6)

               Vzhledem k tomu, že změny, které se provádějí touto směrnicí ve směrnici 2006/66/ES, jsou technické povahy a týkají se pouze postupů projednávání ve výborech, nevyžadují provedení v členských státech. Proto není nutné přijmout k tomuto účelu zvláštní ustanovení,

         PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   Změny
   Směrnice 2006/66/ES se mění takto:

               1)

               V článku 10 se odstavec 4 nahrazuje tímto:
               „4.   Regulativním postupem podle čl. 24 odst. 2 je možné přijmout přechodná ustanovení pro řešení potíží vzniklých ve kterémkoli členském státě při plnění požadavků odstavce 2 v důsledku zvláštních vnitrostátních okolností.
               Do 26. září 2007 se zavede společná metodika výpočtu ročních prodejů přenosných baterií a akumulátorů konečným uživatelům. Uvedené opatření, jež má za účel změnit jiné než podstatné prvky této směrnice jejím doplněním, se přijme regulativním postupem s kontrolou podle čl. 24 odst. 3.“

               2)

               V čl. 12 odst. 6 se první věta nahrazuje tímto:
               „6.   Příloha III může být s ohledem na technický nebo vědecký pokrok upravena nebo doplněna. Uvedená opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky této směrnice včetně jejím doplněním, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 24 odst. 3.“

               3)

               V článku 15 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
               „3.   K tomuto článku se přijmou prováděcí pravidla, zejména kritéria pro hodnocení rovnocenných podmínek podle odstavce 2. Uvedená opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky této směrnice jejím doplněním, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 24 odst. 3.“

               4)

               Článek 17 se nahrazuje tímto:
               „Článek 17
               Registrace
               Členské státy zajistí registraci všech výrobců. Registrace podléhá ve všech členských státech stejným procesním požadavkům. Tyto požadavky na registraci, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky této směrnice jejím doplněním, se stanoví regulativním postupem s kontrolou podle čl. 24 odst. 3.“

               5)

               Článek 21 se mění takto:

                           a)

                           odstavec 2 se nahrazuje tímto:
                           „2.   Členské státy zajistí, aby do 26. září 2009 byly všechny přenosné a automobilové baterie a akumulátory viditelně, čitelně a nesmazatelně opatřeny údaji o své kapacitě. Prováděcí pravidla k tomuto požadavku, včetně harmonizovaných metod pro určení kapacity a vhodného použití, budou přijata do 26. března 2009. Uvedená opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky této směrnice jejím doplněním, se přijmou regulativním postupem s kontrolou podle čl. 24 odst. 3.“;

                           b)

                           odstavec 7 se nahrazuje tímto:
                           „7.   Z požadavků na označování uvedených v tomto článku je možno udělit výjimku. Uvedená opatření, jež mají za účel změnit jiné než podstatné prvky této směrnice jejím doplněním, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 24 odst. 3.“

               6)

               V článku 24 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
               „3.   Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se čl. 5a odst. 1 až 4 a článek 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.“

         Článek 2
   Vstup v platnost
   Tato směrnice vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 3
   Určení
   Tato směrnice je určena členským státům.

      Ve Štrasburku dne 11. března 2008.

            Za Evropský parlament

            předseda

         H.-G. PÖTTERING

            Za Radu

            předseda

         J. LENARČIČ

      (1)  Úř. věst. C 175, 27.7.2007, s. 57.

      (2)  Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 24. října 2007 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku) a rozhodnutí Rady ze dne 14. února 2008.

      (3)  Úř. věst. L 266, 26.9.2006, s. 1.

      (4)  Úř. věst. L 184, 17.7.1999, s. 23. Rozhodnutí ve znění rozhodnutí 2006/512/ES (Úř. věst. L 200, 22.7.2006, s. 11).

      (5)  Úř. věst. C 255, 21.10.2006, s. 1.


title: Směrnice Komise 2014/99/EU ze dne 21. října 2014 , kterou se pro účely přizpůsobení technickému pokroku mění směrnice 2009/126/ES o etapě II rekuperace benzinových par při čerpání pohonných hmot do motorových vozidel na čerpacích stanicích

text:
               23.10.2014

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 304/89

         SMĚRNICE KOMISE 2014/99/EU
   ze dne 21. října 2014,
   kterou se pro účely přizpůsobení technickému pokroku mění směrnice 2009/126/ES o etapě II rekuperace benzinových par při čerpání pohonných hmot do motorových vozidel na čerpacích stanicích
   EVROPSKÁ KOMISE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
   s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2009/126/ES ze dne 21. října 2009 o etapě II rekuperace benzinových par při čerpání pohonných hmot do motorových vozidel na čerpacích stanicích (1), a zejména na článek 8 uvedené směrnice,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Ve směrnici 2009/126/ES je stanovena technická úprava článků 4 a 5 za účelem přizpůsobení technickému pokroku v případě, že je potřeba zajistit soulad s jakoukoli příslušnou normou vypracovanou Evropským výborem pro normalizaci (CEN).

               (2)

               Dne 25. září 2013 zpřístupnil výbor CEN normy EN 16321-1:2013 a EN 16321-2:2013. Norma EN 16321-1:2013 stanoví zkušební metody pro schvalování typu systémů rekuperace benzinových par pro použití na čerpacích stanicích. Norma EN 16321-2:2013 stanoví zkušební metody, které mají být používány na čerpacích stanicích, aby se ověřilo fungování těchto systémů rekuperace par.

               (3)

               Aby byl zajištěn soulad s uvedenými normami, jsou tedy nezbytné technické úpravy článků 4 a 5 směrnice 2009/126/ES.

               (4)

               Opatření stanovená touto směrnicí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného čl. 9 odst. 1 směrnice 2009/126/ES,

         PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   Směrnice 2009/126/ES se mění takto:

               1)

               V článku 4 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
               „1.   S účinností ode dne, kdy se systémy rekuperace benzinových par etapy II stanou povinnými podle článku 3, členské státy zajistí, aby účinnost zachycení benzinových par těchto systémů byla rovna nebo větší než 85 %, což potvrdí výrobce v souladu s normou EN 16321-1:2013.“

               2)

               V článku 5 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
               „1.   Členské státy zajistí, aby byla provozní účinnost zachycení benzinových par systémy rekuperace benzinových par etapy II přezkoušena nejméně jednou za rok podle normy EN 16321-2:2013.“

         Článek 2
   1.   Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 12. května 2016. Neprodleně sdělí Komisi jejich znění.
   Tyto předpisy použijí od 13. května 2016.
   Předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
   2.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
   Článek 3
   Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 4
   Tato směrnice je určena členským státům.

      V Bruselu dne 21. října 2014.

            Za Komisi

            předseda

         José Manuel BARROSO

      (1)  Úř. věst. L 285, 31.10.2009, s. 36.