title: Směrnice Rady 2002/53/ES ze dne 13. června 2002 o Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin

text:
Důležité právní upozornění

|

32002L0053

Úřední věstník L 193 , 20/07/2002 S. 0001 - 0011

		Směrnice Rady 2002/53/ESze dne 13. června 2002o Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlinRADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise,s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],po konzultaci s Hospodářským a sociálním výborem,vzhledem k těmto důvodům:(1) Směrnice Rady 70/457/EHS ze dne 29. září 1970 o Společném katalogu odrůd zemědělských rostlin [2] byla opakovaně a podstatně pozměněna [3]. Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by tato směrnice měla být kodifikována.(2) Produkce zemědělského osiva a sadby zaujímá v zemědělství Společenství významné místo.(3) Rada proto přijala směrnice o uvádění osiva řepy (2002/54/ES) [4], osiva pícnin (66/401/EHS) [5], osiva obilovin (66/402/EHS) [6], sadby brambor (2002/56/ES) [7] a osiva olejnin a přadných rostlin (2002/57/ES) [8] na trh.(4) Je třeba sestavit společný katalog odrůd druhů zemědělských rostlin. Tento katalog je možné sestavit pouze na základě vnitrostátních katalogů.(5) Všechny členské státy by měly sestavit jeden nebo více vnitrostátních katalogů odrůd povolených pro uznávání a uvádění na trh na jejich území.(6) Tyto katalogy musí být vypracovány podle jednotných pravidel, aby povolené odrůdy byly odlišné, stálé a dostatečně uniformní a aby vykazovaly uspokojivou krajinnou a užitnou hodnotu.(7) Pro některá ustanovení týkající se uznávání odrůd na vnitrostátní úrovni je vhodné vzít v úvahu mezinárodně zavedená pravidla.(8) Ke zkouškám nezbytným k povolení určité odrůdy musí být stanovena řada jednotných kritérií a minimálních požadavků.(9) Je třeba sjednotit předpisy o době, po kterou zůstává povolení odrůdy v platnosti, o důvodech, pro které lze povolení zrušit, jakož i o metodách udržovacího šlechtění a členské státy by se měly vzájemně informovat o povolení odrůdy a jeho případném zrušení.(10) Je žádoucí stanovit pravidla o vhodnosti názvů odrůd a o výměně údajů mezi členskými státy.(11) Je důležité, aby osivo a sadba, na které se vztahuje tato směrnice, mohly být po zveřejnění ve společném katalogu volně uváděny na trh v celém Společenství.(12) Členské státy by však měly mít právo vyjádřit prostřednictvím zvláštního postupu případné námitky vůči odrůdě.(13) Komise by měla zveřejňovat odrůdy zapsané do Společného katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin v Úředním věstníku Evropských společenství řady C.(14) Mělo by být upraveno uznávání rovnocennosti zkoušek a kontrol odrůd prováděných ve třetích zemích.(15) Pravidla Společenství by se neměla vztahovat na odrůdy, jejichž osivo nebo sadba jsou prokazatelně určeny k vývozu do třetích zemí.(16) V důsledku vědeckého a technického vývoje je nyní možné vyvíjet odrůdy genetickou modifikací. Při rozhodování, zda lze povolit geneticky modifikované odrůdy ve smyslu směrnice Rady 90/220/EHS ze dne 23. dubna 1990 o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí [9], musí členské státy zvážit všechna rizika spojená s jejich záměrným uvolňováním do životního prostředí. Dále je vhodné stanovit podmínky, za kterých lze takové geneticky modifikované odrůdy povolit.(17) Uvádění nových druhů potravin a nových druhů složek potravin na trh je na úrovni Společenství upraveno nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 258/97 [10]. Při povolování odrůd by tedy členské státy měly přihlížet ke všem zdravotním rizikům spojeným s potravinami. Dále je vhodné stanovit podmínky, za kterých lze tyto odrůdy povolit.(18) Vzhledem k vědeckému a technickému rozvoji je vhodné stanovit pravidla, za kterých lze chemicky ošetřené osivo a sadbu uvádět na trh.(19) Je nezbytné zachovat genetické zdroje rostlin. Proto je třeba stanovit podmínky, které umožní v rámci právních předpisů o uvádění osiva a sadby na trh zachování odrůd, které jsou ohroženy genetickou erozí, využitím in situ.(20) Opatření nezbytná k provedení této směrnice je třeba přijmout v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [11].(21) Touto směrnicí nejsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení směrnic uvedených v příloze I části B,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 11. Tato směrnice se vztahuje na zapisování do Společného katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin těch odrůd řepy, pícnin, obilovin, brambor, olejnin a přadných rostlin, jejichž osivo nebo sadbu lze uvádět na trh podle směrnic o uvádění osiva řepy (2002/54/ES), osiva pícnin (66/401/EHS), osiva obilovin (66/402/EHS), sadby brambor (2002/56/ES) a osiva olejnin a přadných rostlin (2002/57/ES) na trh.2. Společný katalog odrůd bude sestaven na základě katalogů členských států.3. Tato směrnice se nevztahuje na odrůdy, jejichž osivo nebo sadba jsou prokazatelně určeny k vývozu do třetích zemí.Článek 2Pro účely této směrnice se "úředními opatřeními" rozumějí opatření, která provádějí:a) státní orgány, nebob) veřejnoprávní nebo soukromoprávní právnické osoby jednající jménem státu, neboc) v případě pomocných činností, které rovněž podléhají dohledu státu, přísežné fyzické osoby,za předpokladu, že osoby uvedené v písmenech b) a c) nemají osobní zájem na výsledku těchto opatření.Článek 31. Každý členský stát sestaví jeden nebo více katalogů odrůd úředně povolených pro uznávání a pro uvádění na trh na jeho území. Každý má právo do katalogu nahlédnout.2. V případě odrůd (inbredních linií, hybridů), které jsou určeny výhradně jako komponenty pro výsledné odrůdy, se ustanovení odstavce 1 použijí pouze tehdy, musí-li být osivo k nim náležející uváděno na trh pod svým názvem.Postupem podle čl. 23 odst. 2 lze stanovit podmínky, za kterých se odstavec 1 vztahuje i na jiné komponentní odrůdy. Do té doby mohou členské státy u jiných obilovin než kukuřice uplatňovat toto ustanovení samy na jiné komponentní odrůdy, pokud jde o osivo určené k uznávání na jejich území.Komponentní odrůdy se uvádějí jako takové.3. Členské státy mohou stanovit, že zápis určité odrůdy do společného katalogu nebo do katalogu jiného členského státu je rovnocenný zápisu do jejich katalogu. V tomto případě je dotyčný členský stát osvobozen od povinností stanovených v článku 7, čl. 9 odst. 4 a čl. 10 odst. 2 až 5.Článek 41. Členské státy zajistí, aby byly povoleny pouze odrůdy, které jsou odlišné, stálé a dostatečně uniformní. Odrůdy musí vykazovat dostatečnou krajinnou a užitnou hodnotu.2. Krajinnou a užitnou hodnotu není třeba posuzovat:a) při povolování odrůd trav, pokud pěstitel prohlásí, že osivo jeho odrůdy není určeno k použití jako pícnina;b) při povolování odrůd, jejichž osivo je určeno k uvádění na trh v jiném členském státě, který je povolil s ohledem na jejich krajinnou a užitnou hodnotu;c) při povolování odrůd (inbredních linií, hybridů) využívaných výhradně jako komponenty hybridních odrůd, které vyhovují požadavkům stanoveným v odstavci 1.3. Pokud to je v souladu se zájmy volného obchodu s osivem uvnitř Společenství, lze postupem podle čl. 23 odst. 2 stanovit, že u odrůd, na které se vztahuje odst. 2 písm. a), se musí prokázat vhodnou zkouškou jejich vhodnost pro účel, ke kterému jsou podle vyjádření předkladatele určeny. V tomto případě se stanoví požadavky na provedení zkoušky.4. Geneticky modifikované odrůdy ve smyslu čl. 2 odst. 1 a 2 směrnice 90/220/EHS lze povolit pouze tehdy, pokud byla přijata veškerá vhodná opatření, aby se zabránilo nepříznivým účinkům na lidské zdraví a životní prostředí.5. Je-li však osivo určité odrůdy určeno k použití jako potravina nebo složka potravin ve smyslu nařízení (ES) č. 258/97, nesmějí tyto potraviny nebo složky potravin:- představovat nebezpečí pro spotřebitele,- uvádět spotřebitele v omyl,- se natolik lišit od potravin nebo složek potravin, které mají nahrazovat, že by jejich běžná spotřeba způsobila spotřebiteli nedostatky ve výživě.6. V zájmu uchování genetických zdrojů rostlin podle čl. 20 odst. 2 se členské státy mohou odchýlit od kritérií pro povolování stanovených v první větě odstavce 1, pokud jsou postupem podle čl. 23 odst. 2 stanoveny zvláštní podmínky s ohledem na čl. 20 odst. 3 písm. a) a b).Článek 51. Odrůda je odlišná, bez ohledu na umělý nebo přirozený původ počáteční odchylky, z níž vznikla, pokud se v jednom nebo více významných znacích zřetelně liší od jiných odrůd známých ve Společenství.Znaky odrůdy musí být možné přesně rozeznat a přesně popsat.Odrůdou známou ve Společenství se rozumí odrůda, která je v době řádného podání žádosti o povolení hodnocené odrůdy:- buď uvedena ve Společném katalogu odrůd druhů zemědělských rostlin nebo Společném katalogu odrůd druhů zeleniny,- nebo není uvedena v žádném z těchto katalogů, avšak byla povolena nebo je o její povolení žádáno, v dotyčném členském státě nebo v jiném členském státě, a to buď pro uznávání a pro uvádění na trh, anebo pro uznávání pro jiné země,ledaže by výše uvedené podmínky nebyly nadále plněny ve všech dotyčných členských státech před přijetím rozhodnutím o žádosti o povolení hodnocené odrůdy.2. Odrůda je stálá, pokud po opakovaném množení nebo, pokud pěstitel stanovil zvláštní rozmnožovací cyklus, na konci každého cyklu nadále odpovídá vymezení svých podstatných odrůdových znaků.3. Odrůda je dostatečně uniformní, jsou-li si rostliny, které ji tvoří, – bez ohledu na řídké odchylky – podobné nebo z genetického hlediska identické ve všech za tímto účelem stanovených znacích, s přihlédnutím ke zvláštnostem rozmnožování rostlin.4. Odrůda vykazuje uspokojivou krajinnou nebo užitnou hodnotu, pokud při srovnání s jinými odrůdami zapsanými do katalogu daného členského státu její celkové vlastnosti nabízejí, alespoň pokud jde o produkci v určitém regionu, jednoznačné zlepšení buď pro pěstování, nebo pro využití výpěstků nebo produktů z nich získaných. Nižší úroveň některých znaků může být vyvážena jinými příznivými znaky.Článek 6Členské státy zajistí, aby se na odrůdy pocházející z ostatních členských států vztahovaly tytéž požadavky jako na domácí odrůdy, zejména v povolovacím řízení.Článek 71. Členské státy stanoví, že se povolení odrůd zakládá na výsledku úředních zkoušek, zejména pěstitelských zkoušek, které se týkají dostatečného počtu znaků umožňujících popsat odrůdu. K určení těchto znaků se použijí přesné a spolehlivé metody. Pro stanovení odlišnosti by měly pěstitelské zkoušky zahrnovat alespoň dostupné porovnatelné odrůdy, známé ve Společenství ve smyslu čl. 5 odst. 1. Pro účely článku 9 se zahrnou i další dostupné odrůdy.2. Postupem podle čl. 23 odst. 2 se s ohledem na stav vědeckých a technických poznatků stanoví:a) minimum znaků, na které se zkoušky u různých druhů vztahují;b) minimální podmínky provedení zkoušek;c) nezbytné předpisy pro pěstitelské zkoušky, které je třeba provést pro posouzení krajinné nebo užitné hodnoty; tyto předpisy mohou upravit:- postupy, podle nichž se mohou všechny nebo některé členské státy dohodnout, že v rámci administrativní pomoci do těchto pěstitelských zkoušek zahrnou také odrůdy, pro které byla v některém členském státě podána žádost o povolení, a podmínky pro takové dohody,- podmínky pro spolupráci orgánů zúčastněných členských států,- důsledky výsledků těchto pěstitelských zkoušek,- normy týkající se informování o výsledcích pěstitelských zkoušek z hlediska posouzení krajinné a užitné hodnoty.3. Vyžaduje-li výzkum hybridů a syntetických odrůd zkoušku genetických komponent, zajistí členské státy, aby výsledky zkoušky genetických komponent a jejich popis byly na žádost pěstitele považovány za důvěrné.4. a) U geneticky modifikovaných odrůd ve smyslu čl. 4 odst. 4 se provádí posuzování rizika pro životní prostředí podle směrnice 90/220/EHS.b) Postupy zajišťující, že posuzování rizika pro životní prostředí a jiné související prvky vyhovují požadavkům směrnice 90/220/EHS, budou na návrh Komise zahrnuty do nařízení Rady, které se bude opírat o vhodný právní základ ve Smlouvě. Do vstupu tohoto nařízení v platnost lze geneticky modifikované odrůdy zapisovat do katalogů členských států pouze tehdy, pokud jejich uvádění na trh bylo povoleno podle směrnice 90/220/EHS.c) Po vstupu nařízení uvedeného v písmenu b) v platnost se články 11 až 18 směrnice 90/220/EHS již nevztahují na geneticky modifikované odrůdy.d) Technická a vědecká prováděcí pravidla k posuzování rizika pro životní prostředí se stanoví postupem podle čl. 23 odst. 2.5. a) Členské státy zajistí, aby odrůda určená pro účely tohoto odstavce byla povolena pouze tehdy, pokud:- potravina nebo složka potravin již byla povolena podle nařízení (ES) č. 258/97, nebo- rozhodnutí o povolení podle nařízení (ES) č. 258/97 bylo přijato postupem podle čl. 23 odst. 3.b) V případě uvedeném v písm. a) druhé odrážce se přihlédne ke kritériím stanoveným v čl. 4 odst. 5 a k zásadám pro hodnocení obsaženým v nařízení (ES) č. 258/97.c) Technická a vědecká prováděcí pravidla k opatřením stanoveným v písmenu b) budou přijata postupem podle čl. 23 odst. 2.Článek 8Členské státy stanoví, že žadatel musí při podání žádosti o povolení odrůdy uvést, zda již byla žádost o povolení odrůdy podána v jiném členském státě, o který členský stát se jednalo a zda byla žádost přijata.Článek 91. Členské státy zajistí úřední zveřejnění katalogu odrůd povolených na jejich území a jméno osoby či osob odpovědných za udržovací šlechtění. Zodpovídá-li za udržovací šlechtění odrůdy více osob, lze od zveřejnění jejich jmen upustit. Pokud se tak stane, bude v katalogu uveden orgán, který spravuje seznam jmen osob odpovědných za udržovací šlechtění odrůdy.2. Členské státy při povolování odrůdy pokud možno zajistí, aby tato odrůda nesla ve všech členských státech stejný název.Je-li známo, že osivo nebo sadba určité odrůdy jsou v jiné zemi uváděny na trh pod jiným názvem, uvede se do katalogu i tento název.3. S ohledem na dostupné informace členské státy rovněž zajistí, že odrůda, kterou nelze zřetelně odlišit:- od odrůdy dříve povolené v dotyčném členském státě nebo v jiném členském státě, nebo- od jiné odrůdy, která byla přezkoušena, pokud jde o odlišnost, stálost a uniformitu, podle pravidel této směrnice, bez toho, aby byla odrůdou známou ve Společenství ve smyslu čl. 5 odst. 1,nese název této odrůdy. Toto ustanovení se nepoužije, pokud by tento název mohl být zavádějící nebo matoucí, pokud jde o odrůdu, nebo pokud podle právní úpravy názvů odrůd v daném členském státě brání jeho používání jiné skutečnosti, anebo pokud práva třetích osob brání volnému užívání tohoto názvu ve spojení s danou odrůdou.4. Členské státy sestaví pro každou povolenou odrůdu dokumentaci, která obsahuje popis odrůdy a jasný přehled všech skutečností, o něž se povolení opírá. Popis odrůd se vztahuje na rostliny pocházející bezprostředně z osiva a sadby kategorie "certifikované osivo a sadba".5. Členské státy zajistí, aby povolené geneticky modifikované odrůdy byly v katalogu odrůd zřetelně označeny jako geneticky modifikované. Dále zajistí, aby každá osoba, která takovou odrůdu uvádí na trh, ji ve svém prodejním katalogu odrůd rovněž zřetelně označila jako geneticky modifikovanou.6. Pokud jde o vhodnost názvů odrůd, použije se článek 63 nařízení Rady (ES) č. 2100/94 ze dne 27. července 1994 o ochraně odrůd rostlin ve Společenství [12].Prováděcí pravidla týkající se vhodnosti názvů odrůd mohou být stanovena postupem podle čl. 23 odst. 2.Článek 101. Každá žádost nebo stažení žádosti o povolení odrůdy, každý zápis do katalogu odrůd a každá změna tohoto zápisu musí být neprodleně oznámeny ostatním členským státům a Komisi.2. Členské státy předají ostatním členským státům a Komisi stručný popis vlastností každé nově povolené odrůdy týkajících se jejího využití. Toto ustanovení se nevztahuje na odrůdy (inbrední linie, hybridy) určené výhradně k použití jako komponenty výsledných odrůd. Na žádost členské státy rovněž sdělí zvláštní vlastnosti, které umožňují odlišit odrůdu od jiných podobných odrůd.3. Každý členský stát zpřístupní ostatním členským státům a Komisi dokumentaci podle čl. 9 odst. 4 o povolených odrůdách nebo odrůdách, jejichž povolení pozbylo platnosti. Vzájemné informace o této dokumentaci se považují za důvěrné.4. Členské státy zajistí, aby byla dokumentace k povolovacímu řízení přístupna k osobnímu a výlučnému použití osobám, které prokáží oprávněný zájem. Toto ustanovení se nepoužije, jedná-li se o údaje důvěrné podle čl. 7 odst. 3.5. Není-li některá odrůda povolena nebo je-li její povolení zrušeno, zpřístupní se výsledky zkoušek osobám dotčeným tímto rozhodnutím.Článek 111. Členské státy stanoví, že povolené odrůdy jsou udržovány systematickým šlechtěním.2. Udržovací šlechtění musí být možné kdykoli zkontrolovat podle záznamů vedených osobou nebo osobami odpovědnými za odrůdu. Záznamy musí zahrnovat také produkci všech generací, které předcházely základnímu osivu nebo sadbě.3. Od osoby odpovědné za druh mohou být požadovány vzorky. V případě potřeby lze tyto vzorky odebrat úředně.4. Je-li udržovací šlechtění prováděno v jiném členském státě, než ve kterém byla odrůda povolena, poskytují si dotyčné státy v oblasti kontroly úřední pomoc.Článek 121. Povolení odrůdy je platné do konce desátého kalendářního roku, který následuje po povolení.Povolení odrůd vydaná orgány bývalé Německé demokratické republiky před sjednocením Německa pozbývají platnosti nejpozději koncem desátého kalendářního roku ode dne jejich zápisu do katalogu odrůd, který Německo vede v souladu s čl. 3 odst. 1.2. Platnost povolení odrůdy lze prodloužit vždy o určitou dobu, pokud k tomu opravňuje rozsah jejího dalšího šlechtění nebo je to nutné pro uchování genetických zdrojů rostlin, a pokud jsou nadále plněny požadavky na odlišnost, uniformitu a stálost nebo kritéria stanovená podle čl. 20 odst. 2 a 3. S výjimkou genetických zdrojů rostlin ve smyslu článku 20 se žádosti o prodloužení podávají nejpozději dva roky před pozbytím platnosti povolení.3. Platnost povolení se dočasně prodlužuje do rozhodnutí o žádosti o prodloužení.Článek 131. Členské státy zajistí, aby byly vyjasněny veškeré pochybnosti vzniklé po povolení odrůdy, které se týkají posouzení její odlišnosti nebo názvu v době povolení.2. Pokud se po povolení odrůdy ukáže, že podmínka odlišnosti ve smyslu článku 5 nebyla v době povolení splněna, nahradí se povolení jiným rozhodnutím nebo se zruší v souladu s touto směrnicí.Tímto jiným rozhodnutím přestává být odrůda považována, s účinkem od data svého původního povolení, za odrůdu známou ve Společenství ve smyslu čl. 5 odst. 1.3. Pokud se po povolení odrůdy zjistí, že její název ve smyslu článku 9 nebyl v době povolení přijatelný, musí být název upraven tak, aby byl v souladu s touto směrnicí. Členské státy mohou povolit dočasné užívání předchozího názvu jako doplňkového názvu. Podmínky, za kterých může být předchozí název užíván jako doplňkový název, mohou být stanoveny postupem podle čl. 23 odst. 2.4. Prováděcí pravidla k odstavcům 1 a 2 mohou být stanovena postupem podle čl. 23 odst. 2.Článek 141. Členské státy zajistí, že povolení odrůdy bude zrušeno,a) pokud se při zkouškách zjistí, že odrůda nadále není odlišná, stálá nebo dostatečně uniformní;b) pokud osoba nebo osoby odpovědné za odrůdu požádají o zrušení a pokud zůstane zajištěno udržovací šlechtění.2. Členské státy mohou povolení odrůdy zrušit,a) pokud nejsou dodržovány právní a správní předpisy přijaté na základě této směrnice;b) pokud byly v době žádosti o povolení nebo během zkoušek podány chybné nebo zavádějící údaje o skutečnostech, na jejichž základě bylo povolení uděleno.Článek 151. Je-li zrušeno povolení některé odrůdy nebo uplyne doba platnosti jejího povolení, zajistí členské státy, že tato odrůda bude z jejich katalogů vymazána.2. Členské státy mohou na svém území poskytnout lhůtu pro uznávání a uvádění na trh osiva nebo sadby nejpozději do 30. června třetího roku po uplynutí doby platnosti povolení odrůdy.V případě odrůd, které byly na základě čl. 16 odst. 1 uvedeny ve společném katalogu odrůd podle článku 17, se vztahuje na uvádění na trh ve všech členských státech lhůta, která uplyne jako poslední z lhůt stanovených jednotlivými členskými státy na základě prvního pododstavce, pokud uvádění osiva a sadby dané odrůdy na trh nepodléhalo omezením na základě odrůdy.Článek 161. Členské státy zajistí, aby od okamžiku zveřejnění podle článku 17 nepodléhalo uvádění na trh osiva odrůd, které byly povoleny podle této směrnice nebo podle zásad této směrnice, žádným omezením na základě odrůdy.2. Členský stát může být na žádost, o níž se rozhodne postupem podle čl. 23 odst. 2 nebo čl. 23 odst. 3, jedná-li se o geneticky modifikované odrůdy, zmocněn zakázat používání určité odrůdy na celém svém území nebo na jeho části, anebo může stanovit přiměřené podmínky pro pěstování odrůdy a v případě uvedeném v písmenu c) stanovit podmínky pro využití produkce pěstování této odrůdy,a) pokud se prokáže, že by pěstování této odrůdy mohlo z rostlinolékařského hlediska nepříznivě ovlivňovat pěstování jiných odrůd nebo druhů;b) pokud úřední pěstitelské zkoušky prováděné v žádajícím členském státě za přiměřeného použití čl. 5 odst. 4 prokáží, že odrůda v žádné části jeho území nepřináší výsledky odpovídající výsledkům dosaženým u srovnatelné odrůdy povolené na území tohoto členského státu, nebo pokud je všeobecně známo, že tato odrůda není v důsledku své formy nebo třídy zralosti vhodná k pěstování na žádné části jeho území. Žádost je třeba podat do konce třetího kalendářního roku po vydání povolení;c) pokud existují pádné důvody, jiné než ty, které již byly nebo mohly být uplatněny v průběhu postupu podle čl. 10 odst. 2, pro domněnku, že odrůda ohrožuje lidské zdraví nebo životní prostředí.Článek 17Komise průběžně zveřejňuje na základě sdělení členských států v Úředním věstníku Evropských společenství, řadě C pod názvem "Společný katalog odrůd druhů zemědělských rostlin" seznam všech odrůd, jejichž osivo a sadba nepodléhá podle článku 16 žádným omezením při uvádění na trh na základě odrůdy, a rovněž údaje vyžadované podle čl. 9 odst. 1 týkající se osoby či osob zodpovědných za udržovací šlechtění. Zveřejněné oznámení uvede členské státy, které byly zmocněny podle čl. 16 odst. 2 nebo článku 18.Zveřejněné oznámení obsahuje odrůdy, na které se vztahuje lhůta podle čl. 15 odst. 2 druhého pododstavce. Oznámení uvádí délku této lhůty a případně členské státy, na které se tato lhůta nevztahuje.Zveřejněné oznámení zřetelně označí odrůdy, které byly geneticky modifikovány.Článek 18Pokud se zjistí, že by pěstování některé odrůdy, která byla zapsána do společného katalogu odrůd, mohlo v některém členském státě z rostlinolékařského hlediska nepříznivě ovlivňovat pěstování jiných odrůd nebo druhů nebo by mohlo ohrožovat životní prostředí či lidské zdraví, může být tento členský stát na žádost postupem podle čl. 23 odst. 2 nebo podle čl. 23 odst. 3, jedná-li se o geneticky modifikovanou odrůdu, zmocněn zakázat uvádění osiva nebo sadby této odrůdy na trh na celém svém území nebo jeho části. Při bezprostředním nebezpečí rozšíření škodlivých organismů nebo při bezprostředním ohrožení lidského zdraví či životního prostředí může dotyčný členský stát, jakmile podá příslušnou žádost, vydat zákaz do doby, než bude přijato konečné rozhodnutí, jež musí být přijato do tří měsíců postupem podle čl. 23 odst. 2 nebo případně podle čl. 23 odst. 3, jedná-li se o geneticky modifikovanou odrůdu.Článek 19Přestane-li být v některém členském státě povolena některá jím původně povolená odrůda, může jeden nebo více jiných členských států tuto odrůdu nadále povolovat, jsou-li na jejich území nadále plněny požadavky pro povolení odrůdy a je-li udržovací šlechtění nadále zajištěno.Článek 201. Postupem podle čl. 23 odst. 2 mohou být stanoveny zvláštní podmínky pro zohlednění vývoje v oblasti podmínek, za kterých lze uvádět na trh chemicky ošetřené osivo.2. Aniž je dotčeno nařízení Rady (ES) č. 1467/94 ze dne 20. června 1994 o zachování, popisu, sběru a využití genetických zdrojů v zemědělství [13], budou postupem podle čl. 23 odst. 2 stanoveny zvláštní podmínky pro zohlednění vývoje v oblasti podmínek s ohledem na zachování in situ a trvalé využívání genetických zdrojů rostlin prostřednictvím pěstování a uvádění na trh osiva planých forem a odrůd, které jsou přirozeně adaptovány na místní a oblastní podmínky a jsou ohroženy genetickou erozí.3. Zvláštní podmínky podle odstavce 2 zahrnují zejména tyto body:a) tyto plané formy a odrůdy se povolí podle této směrnice. Při úředním povolování se přihlíží ke zvláštním jakostním znakům a požadavkům. Zejména se přihlédne k výsledkům neúředních zkoušek a k poznatkům získaným na základě praktických zkušeností při pěstování, množení a využívání, a k podrobnému popisu odrůd a jejich názvům, jak byly sděleny dotyčnému členskému státu, a jsou-li dostačující, poskytne se osvobození od úředních zkoušek. Po povolení se tato planá forma nebo odrůda zanese do společného katalogu jako "udržovací odrůda";b) vhodná množstevní omezení.Článek 21Postupem podle čl. 23 odst. 2 mohou být stanoveny zvláštní podmínky pro zohlednění vývoje v oblasti uchovávání genetických zdrojů rostlin.Článek 221. Rada na návrh Komise kvalifikovanou většinou určí, zda:a) úřední zkoušky odrůdy prováděné v určité třetí zemi poskytují stejnou záruku jako zkoušky prováděné v členských státech podle článku 7;b) kontroly metod udržovacího šlechtění prováděné v určité třetí zemi poskytují stejnou záruku jako kontroly prováděné členskými státy.2. Odstavec 1 se rovněž vztahuje na jakýkoli nový členský stát ode dne jeho přistoupení do dne, do kterého má uvést v platnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.Článek 231. Komisi je nápomocen Stálý výbor pro osivo a sadbu v zemědělství, zahradnictví a lesnictví zřízený článkem 1 rozhodnutí Rady 66/399/EHS [14].2. V případě odkazů na tento odstavec se použijí články 4 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.Lhůta uvedená v čl. 4 odst. 3 rozhodnutí 1999/468/ES je jeden měsíc.3. V případě odkazů na tento odstavec se použijí články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES.Lhůta uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 199/468/ES je tři měsíce.4. Výbor přijme svůj jednací řád.Článek 24S výhradou ustanovení článků 16 a 18 nejsou touto směrnicí dotčeny vnitrostátní právní předpisy odůvodněné ochranou zdraví a života lidí, zvířat nebo rostlin či ochranou průmyslového nebo obchodního vlastnictví.Článek 25Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.Komise o tom uvědomí ostatní členské státy.Článek 261. Směrnice 70/457/EHS ve znění směrnic uvedených v příloze I části A se zrušuje, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení stanovených v příloze I části B.2. Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici a jsou vykládány v souladu se srovnávací tabulkou uvedenou v příloze II.Článek 27Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.Článek 28Tato směrnice je určena členským státům.V Lucemburku dne 13. června 2002.Za RadupředsedaM. Rajoy Brey[1] Stanovisko ze dne 9. dubna 2002 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku).[2] Úř. věst. L 225, 12.10.1970, s. 1. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 98/96/ES (Úř. věst. L 25, 1.2.1999, s. 27).[3] Viz příloha I část A.[4] Úř. věst. L 193, 20.7.2002, s. 12.[5] Úř. věst. 125, 11.7.1966, s. 2298/66. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 2001/64/ES (Úř. věst. L 234, 1.9.2001, s. 60).[6] Úř. věst. 125, 11.7.1966, s. 2309/66. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 2001/64/ES.[7] Úř. věst. L 193, 20.7.2002, s. 60.[8] Úř. věst. L 193, 20.7.2002, s. 74.[9] Úř. věst. L 117, 8.5.1990, s. 15. Směrnice zrušená směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES (Úř. věst. L 106, 17.4.2001, s. 1).[10] Úř. věst. L 43, 14.2.1997, s. 1.[11] Úř. věst. L 184, 17.7.1999, s. 23.[12] Úř. věst. L 227, 1.9.1994, s. 1. Nařízení ve znění nařízení (ES) č. 2506/95 (Úř. věst. L 258, 28.10.1995, s. 3).[13] Úř. věst. L 159, 28.6.1994, s. 1.[14] Úř. věst. 125, 11.7.1966, s. 2289/66.--------------------------------------------------PŘÍLOHA IČÁST AZRUŠENÁ SMĚRNICE A JEJÍ NÁSLEDNÉ ZMĚNY(podle článku 26)Směrnice 70/457/EHS (Úř. věst. L 225, 12.10.1970, s. 1) | |Směrnice Rady 72/274/EHS (Úř. věst. L 171, 29.7.1972, s. 37) | pouze odkazy na ustanovení směrnice 70/457/EHS v článcích 1 a 2 |Směrnice Rady 72/418/EHS (Úř. věst. L 287, 26.12.1972, s. 22) | pouze článek 7 |Směrnice Rady 73/438/EHS (Úř. věst. L 356, 27.12.1973, s. 79) | pouze článek 7 |Směrnice Rady 78/55/EHS (Úř. věst. L 16, 20.1.1978, s. 23) | pouze článek 6 |Směrnice Rady 76/692/EHS (Úř. věst. L 205, 13.8.1979, s. 1) | pouze článek 3 |Směrnice Rady 79/967/EHS (Úř. věst. L 293, 20.11.1979, s. 16) | pouze článek 2 |Směrnice Rady 80/1141/EHS (Úř. věst. L 341, 16.12.1980, s. 27) | pouze článek 1 |Směrnice Rady 86/155/EHS (Úř. věst. L 118, 7.5.1986, s. 23) | pouze článek 5 |Směrnice Rady 88/380/EHS (Úř. věst. L 187, 16.7.1988, s. 31) | pouze článek 6 |Směrnice Rady 90/654/EHS (Úř. věst. L 353, 17.12.1990, s. 48) | pouze odkazy na ustanovení směrnice 70/457/EHS v článku 2 a příloha II oddíl I bod 6 |Směrnice Rady 98/95/ES (Úř. věst. L 25, 1.2.1999, s. 1) | pouze článek 6 |Směrnice Rady 98/96/ES (Úř. věst. L 25, 1.2.1999, s. 27) | pouze článek 6 |ČÁST BLHŮTY PRO PROVEDENÍ VE VNITROSTÁTNÍM PRÁVU(podle článku 26)Směrnice | Lhůta pro provedení |70/457/EHS | 1. červenec 1972 |72/274/EHS | 1. červenec 1972 (článek 1) |1. leden 1973 (článek 2) |72/418/EHS | 1. červenec 1972 (článek 7) |73/438/EHS | 1. červenec 1974 (článek 7) |78/55/EHS | 1. červenec 1977 (článek 6) |79/692/EHS | 1. červenec 1977 (čl. 3 bod 9) |1. červenec 1982 (ostatní ustanovení) |79/967/EHS | 1. červenec 1982 (článek 2) |80/1141/EHS | 1. červenec 1980 (článek 1) |86/155/EHS | 1. březen 1986 (článek 5) |88/380/EHS | 1. leden 1986 (čl. 6 body 5 a 6) |1. červenec 1990 (ostatní ustanovení) |90/654/EHS | |98/95/ES | 1. únor 2000 (oprava Úř. věst. L 126, 20.5.1999, s. 23) |98/96/ES | 1. únor 2000 |--------------------------------------------------PŘÍLOHA IISROVNÁVACÍ TABULKASměrnice 70/457/EHS | Tato směrnice |Čl. 1 odst. 1 | Čl. 1 odst. 1 |Čl. 1 odst. 2 | Čl. 1 odst. 2 |Článek 22 | Čl. 1 odst. 3 |Článek 2 | Článek 2 |Čl. 3 odst. 1 | Čl. 3 odst. 1 |Čl. 3 odst. 1a | Čl. 3 odst. 2 |Čl. 3 odst. 2 | Čl. 3 odst. 3 |Čl. 3 odst. 3 | Čl. 3 odst. 4 |Čl. 3 odst. 4 | Čl. 3 odst. 5 |Článek 4 | Článek 4 |Článek 5 | Článek 5 |Článek 6 | Článek 6 |Článek 7 | Článek 7 |Článek 8 | Článek 8 |Článek 9 | Článek 9 |Článek 10 | Článek 10 |Článek 11 | Článek 11 |Článek 12 | Článek 12 |Článek 12a | Článek 13 |Článek 13 | Článek 14 |Článek 14 | Článek 15 |Článek 15 | Článek 16 |Článek 16 | – |Článek 17 | – |Článek 18 | Článek 17 |Článek 19 | Článek 18 |Článek 20 | Článek 19 |Článek 20a | Článek 20 |Čl. 21 odst. 1 | Čl. 22 odst. 1 |Čl. 21 odst. 3 | Čl. 22 odst. 2 |Článek 23 | Čl. 23 odst. 1, 2 a 4 |Článek 23a | Čl. 23 odst. 1, 3 a 4 |Článek 24 | Článek 24 |Článek 24a | Článek 21 |– | Článek 25 |– | Článek 26 |– | Článek 27 |– | Článek 28 |– | PŘÍLOHA I |– | PŘÍLOHA II |– | |--------------------------------------------------


title: Druhá směrnice Komise ze dne 14. května 1982 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se metod analýzy nezbytných pro kontrolu složení kosmetických prostředků

text:
Důležité právní upozornění

|

31982L0434

Úřední věstník L 185 , 30/06/1982 S. 0001 - 0028 Finské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 12 S. 0071  Španělské zvláštní vydání: Kapitola 15 Svazek 3 S. 0179  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 12 S. 0071  Portugalské zvláštní vydání Kapitola 15 Svazek 3 S. 0179

		Druhá směrnice Komiseze dne 14. května 1982o sbližování právních předpisů členských států týkajících se metod analýzy nezbytných pro kontrolu složení kosmetických prostředků(82/434/EHS)KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,s ohledem na směrnici Rady 76/768/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků [1] ve znění směrnice 79/661/EHS [2], a zejména na čl. 8 odst. 1 uvedené směrnice,vzhledem k tomu, že se ve směrnici 76/768/EHS stanoví úřední zkoušení kosmetických prostředků s cílem zajistit dodržení podmínek předepsaných předpisy Společenství, které se týkají složení kosmetických prostředků;vzhledem k tomu, že by všechny nezbytné metody analýzy měly být stanoveny co nejdříve; že první krok k dosažení tohoto cíle již byl učiněn definováním některých metod ve směrnici Komise 80/1335/EHS [3] a druhý krok spočívá v definování metod důkazu některých oxidačních činidel a stanovení peroxidu vodíku v prostředcích pro péči o vlasy, důkazu a semikvantitativního stanovení určitých oxidačních barviv v barvách na vlasy, důkazu a stanovení dusitanů, důkazu a stanovení volného formaldehydu, stanovení resorcinolu v šamponech a vlasových lotionech a stanovení methanolu vzhledem k ethanolu nebo propan-2-olu;vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnice 76/768/EHS technickému pokroku,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Členské státy učiní všechny nezbytné kroky k zajištění toho, aby se při úředním zkoušení kosmetických prostředků:- důkaz oxidačních činidel a stanovení peroxidu vodíku v prostředcích pro péči o vlasy,- důkaz a semikvantitativní stanovení určitých oxidačních barviv v barvách na vlasy,- důkaz a stanovení dusitanů,- důkaz a stanovení volného formaldehydu,- stanovení resorcinolu v šamponech a vlasových lotionech,- stanovení methanolu vzhledem k ethanolu nebo propan-2-oluprováděly metodami popsanými v příloze.Článek 2Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1983.Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Článek 3Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 14. května 1982.Za KomisiKarl-Heinz Narjesčlen Komise[1] Úř. věst. L 262, 27.9.1976, s. 169.[2] Úř. věst. L 192, 31.7.1979, s. 35.[3] Úř. věst. L 383, 31.12.1980, s. 27.--------------------------------------------------PŘÍLOHAI. DŮKAZ OXIDAČNÍCH ČINIDEL A STANOVENÍ PEROXIDU VODÍKU V PROSTŘEDCÍCH PRO PÉČI O VLASYROZSAH A OBLAST POUŽITÍJodometrické stanovení peroxidu vodíku v kosmetice je možné pouze za nepřítomnosti jiných oxidačních činidel vytvářejících jod z jodidů. Z tohoto důvodu je před jodometrickým stanovením peroxidu vodíku nutné zjistit a identifikovat jakákoli jiná přítomná oxidační činidla. Tento důkaz se dělí do dvou fází; první zahrnuje peroxodisírany, bromičnany a peroxid vodíku, druhá peroxid barnatý.A. DŮKAZ PEROXODISÍRANŮ, BROMIČNANŮ A PEROXIDU VODÍKU1. PODSTATA METODYPeroxodisíran sodný, peroxodisíran draselný a peroxodisíran amonný, bromičnan draselný, bromičnan sodný a peroxid vodíku – bez ohledu na to, zda pochází či nepochází z peroxidu barnatého – se dokazují pomocí sestupné papírové chromatografie, při které se používá dvou vyvíjecích rozpouštědel.2. REAKČNÍ ČINIDLAVšechna použitá reakční činidla musí být čistoty p.a.2.1 0,5 % (m/v) vodné referenční roztoky následujících sloučenin:2.1.1 Peroxodisíran sodný2.1.2 Peroxodisíran draselný2.1.3 Peroxodisíran amonný2.1.4 Bromičnan draselný2.1.5 Bromičnan sodný2.1.6 Peroxid vodíku2.2 Vyvíjecí rozpouštědlo A, 80 % (v/v) ethanol2.3 Vyvíjecí rozpouštědlo B, benzen – methanol – 3-methyl-butan-1-ol – voda (34: 38: 18: 10 objemově)2.4 Detekční činidlo A, 10 % (m/v) vodný roztok jodidu draselného2.5 Detekční činidlo B, 1 % (m/v) vodný roztok škrobu2.6 Detekční činidlo C, 10 % (m/m) kyselina chlorovodíková2.7 4 N kyselina chlorovodíková3. PŘÍSTROJE A POMŮCKY3.1 Chromatografický papír (papír Whatman č. 3 nebo č. 4 nebo jejich ekvivalenty)3.2 Mikropipeta na 1 μl3.3 Odměrné baňky na 100 ml3.4 Skládané filtry3.5 Zařízení pro sestupnou papírovou chromatografii4. PŘÍPRAVA VZORKU4.1 Výrobky rozpustné ve voděZ každého vzorku se připraví dva roztoky rozpuštěním 1 g a 5 g výrobku ve 100 ml vody. 1 μl každého z těchto roztoků se použije pro provedení papírové chromatografie popsané v oddílu 5.4.2 Výrobky mírně rozpustné ve vodě4.2.1. Naváží se 1 g a 5 g vzorku a rozptýlí se v 50 ml vody, v obou případech se doplní vodou na 100 ml a promíchají se. Obě suspenze se přefiltrují přes skládaný filtr (3.4) a z každého z filtrátů se použije 1 μl pro provedení papírové chromatografie popsané v oddílu 5.4.2.2 Ještě jednou se připraví dvě suspenze vzorků rozptýlením 1 g a 5 g v 50 ml vody, okyselí se zředěnou kyselinou chlorovodíkovou (2.7), doplní se vodou na 100 ml a promíchají se. Suspenze se přefiltrují přes skládaný filtr (3.4) a 1 μl každého z těchto roztoků se použije pro provedení papírové chromatografie popsané v oddílu 5.4.3 Krémy5 g a 20 g každého výrobku se rozptýlí ve 100 ml vody a suspenze se použijí pro provedení papírové chromatografie popsané v oddílu 5.5. METODA5.1 Přiměřené množství rozpouštědel A (2.2) a B (2.3) se umístí do dvou oddělených chromatografických komor, aby se provedla sestupná papírová chromatografie. Chromatografické komory se sytí párami rozpouštědla alespoň 24 hodin.5.2 1 μl roztoku vzorku a všech referenčních roztoků připravených podle oddílu 4 a bodu 2.1 se nanese na startovní body proužku chromatografického papíru (Whatman č. 3 nebo ekvivalentní) 40 cm dlouhého a 20 cm širokého (3.1) nebo jiných vhodných rozměrů a rozpouštědlo se nechá odpařit na vzduchu.5.3 Chromatografický proužek (5.2) se umístí do chromatografické kolony naplněné vyvíjecím rozpouštědlem A (5.1) a vyvíjí se, dokud čelo rozpouštědla nepostoupí o 35 cm (asi 15 hodin).5.4 Postup popsaný v bodech 5.2 a 5.3 se opakuje za použití chromatografického papíru (Whatman č. 4 nebo ekvivalentní) (3.1) a vyvíjecího roztoku B. Chromatografie probíhá, dokud čelo rozpouštědla nepostoupí o 35 cm (asi pět hodin).5.5 Po ukončení vyvíjení se chromatogramy vyjmou a usuší se na vzduchu.5.6 Skvrny se objeví po následném postříkání:5.6.1 detekčním činidlem A a krátce poté detekčním činidlem B (2.5). Skvrny peroxodisíranů se na chromatogramu objeví nejdříve a budou je následovat skvrny peroxidu vodíku. Skvrny se označí tužkou;5.6.2 detekčním činidlem C (2.6) na chromatogramech získaných podle bodu 5.6.1; přítomnost bromičnanů se projeví šedavě modrými skvrnami na chromatogramu.5.7 Za výše zmíněných podmínek vztahujících se k vyvíjecím rozpouštědlům A (2.2) a B (2.3) jsou hodnoty Rf referenčních látek (2.1) přibližně následující:| Vyvíjecí rozpouštědlo A (2.2) | Vyvíjecí rozpouštědlo B (2.3) |Peroxodisíran sodný | 0,40 | 0,10 |Peroxodisíran draselný | 0,40 | 0,02 + 0,05 |Peroxodisíran amonný | 0,50 | 0,10 + 0,20 |Bromičnan sodný | 0,40 | 0,20 |Bromičnan draselný | 0,40 | 0,10 + 0,20 |Peroxid vodíku | 0,80 | 0,80 |B. STANOVENÍ PEROXIDU BARNATÉHO1. PODSTATA METODYPeroxid barnatý se dokazuje tvorbou peroxidu vodíku po okyselení vzorku (A.4.2) a přítomností barnatých iontů:- v nepřítomnosti peroxodisíranů (A) přídavkem zředěné kyseliny sírové do části kyselého roztoku vzorku (B.4.1), čímž vznikne bílá sraženina síranu barnatého. Přítomnost barnatých iontů ve vzorku (B.4.1) se opět potvrdí papírovou chromatografií způsobem popsaným níže (B.5),- ve vzorcích, ve kterých jsou peroxid barnatý a peroxodisírany přítomny současně (B.4.2), vyloužením zbytku z roztoku (B.4.2) v alkalickém prostředí; po rozpuštění taveniny (B.4.2.3) v kyselině chlorovodíkové se přítomnost barnatých iontů potvrdí papírovou chromatografií a/nebo vysrážením síranu barnatého.2. REAKČNÍ ČINIDLA2.1 Methanol2.2 36 % (m/m) koncentrovaná kyselina chlorovodíková2.3 6 N kyselina chlorovodíková2.4 4 N kyselina sírová2.5 Disodná sůl kyseliny rhodizonové (5,6-dihydroxycyklohex-5-en1,2,3,4-tetron, sodná sůl)2.6 Chlorid barnatý (BaCl2·2H2O)2.7 Bezvodý uhličitan sodný2.8 1 % (m/v) vodný roztok chloridu barnatého2.9 Vyvíjecí rozpouštědlo skládající se z methanolu, koncentrované kyseliny chlorovodíkové (koncentrace 36 %) a vody (80: 10: 10 objemově)2.10 Detekční činidlo, 0,1 % (m/v) vodný roztok disodné soli kyseliny rhodizonové, připravuje se bezprostředně před použitím.3. PŘÍSTROJE A POMŮCKY3.1 Mikropipeta na 5 μl3.2 Platinové kelímky3.3 Odměrné baňky na 100 ml3.4 Chromatografický papír Schleicher and Schüll 2043 b nebo ekvivalentní. Papír se vyčistí tak, že se přes noc nechá vyvíjet v komoře pro sestupnou chromatografii (A.3.5) obsahující vyvíjecí rozpouštědlo (B.2.9) a poté se usuší.3.5 Skládaný filtrační papír3.6 Běžné zařízení pro provádění vzestupné papírové chromatografie4. PŘÍPRAVA VZORKU4.1 Výrobky, ve kterých nejsou přítomny peroxodisírany4.1.1 2 g výrobku se rozptýlí v 50 ml vody a pH suspenze se upraví přibližně na hodnotu 1 kyselinou chlorovodíkovou (B.2.3).4.1.2 Suspenze se pomocí vody převede do odměrné baňky na 100 ml, doplní se po rysku vodou a promíchá se. Tato suspenze se použije pro analýzu papírovou chromatografií popsanou v oddílu 5 a pro důkaz barya vysrážením síranu.4.2 Výrobky, ve kterých jsou přítomny peroxodisírany4.2.1 2 g výrobku se rozptýlí ve 100 ml vody a přefiltruje se.4.2.2 K vysušenému zbytku se přidá množství uhličitanu sodného odpovídající sedmi až desetinásobku hmotnosti zbytku (B.2.7), promíchá se a směs se půl hodiny taví v platinovém kelímku (B.3.2).4.2.3 Ochladí se na pokojovou teplotu, tavenina se rozpustí v 50 ml vody a přefiltruje se (B.3.5).4.2.4 Zbytek z taveniny se rozpustí v kyselině chlorovodíkové (B.2.3) a doplní se vodou na 100 ml. Tento roztok se použije pro analýzu papírovou chromatografií popsanou v oddílu 5 a pro důkaz barya vysrážením síranu.5. METODA5.1 Přiměřené množství vyvíjecího rozpouštědla (B.2.9) se umístí do komory pro vzestupnou chromatografii a komora se sytí alespoň 15 hodin.5.2 Na kus chromatografického papíru – předem upraveného tak, jak je popsáno v bodu B.3.4 – se nanese do třech startovních bodů 5 μl každého z roztoků připravených podle bodů B.4.1.2 a B.4.2.4 a referenční roztok B.2.8.5.3 Vzorek a referenční skvrny se vysuší na vzduchu. Chromatogram se vyvíjí, dokud čelo rozpouštědla nepostoupí o 30 cm.5.4 Chromatogram se vyjme z komory a usuší na vzduchu.5.5 Skvrny na chromatogramu se objeví po postříkání papíru detekčním činidlem B.2.10. V přítomnosti barya se na chromatogramu objeví červené skvrny s hodnotou Rf asi 0,10.C. STANOVENÍ PEROXIDU VODÍKU1. PODSTATA METODYJodometrické stanovení peroxidu vodíku je založeno na následující reakci:HO+ 2H+ 2I→ I− 2HOTato konverze probíhá pomalu, může však být urychlena přidáním molybdenanu amonného. Vzniklý jod se stanoví titračně thiosíranem sodným a je mírou obsahu peroxidu vodíku.2. DEFINICEObsah peroxidu vodíku změřený níže popsaným způsobem se vyjádří v hmotnostních procentech výrobku (% m/m).3. REAKČNÍ ČINIDLAVšechna reakční činidla musí být čistoty p.a.3.1 2 N kyselina sírová3.2 Jodid draselný3.3 Molybdenan amonný3.4 0,1 N thiosíran sodný3.5 10 % (m/v) roztok jodidu draselného, připravuje se bezprostředně před použitím3.6 20 % (m/v) roztok molybdenanu amonného3.7 1 % (m/v) roztok škrobu4. PŘÍSTROJE A POMŮCKY4.1 Kádinky na 100 ml4.2 Byreta na 50 ml4.3 Odměrné baňky na 250 ml4.4 Odměrné válce na 25 a 100 ml4.5 Nedělené pipety na 10 ml4.6 Erlenmeyerovy baňky na 250 ml5. METODA5.1 Do kádinky na 100 ml se naváží 10 g (m gramů) výrobku obsahujícího asi 0,6 g peroxidu vodíku. Obsah se pomocí vody převede do odměrné baňky na 250 ml, doplní se po rysku vodou a promíchá se.5.2 10 ml roztoku vzorku (5.1) se odpipetuje do Erlenmeyerovy baňky na 250 ml (4.6) a postupně se přidá 100 ml 2 N kyseliny sírové (3.1), 20 ml roztoku jodidu draselného (3.5) a tři kapky roztoku molybdenanu amonného (3.6).5.3 Vzniklý jod se okamžitě titruje 0,1 N roztokem thiosíranu sodného (3.4) a těsně před dosažením bodu ekvivalence se přidá několik mililitrů roztoku škrobu (3.7) jako indikátoru. Zaznamená se spotřeba 0,1 N roztoku thiosíranu sodného (3.4) v mililitrech (V).5.4 Způsobem popsaným v bodech 5.2 a 5.3 se provede slepý pokus, přičemž se nahradí 10 ml roztoku vzorku 10 ml vody. Zaznamená se spotřeba 0,1 N roztoku thiosíranu sodného na slepý pokus (V0 v ml).6. VÝPOČETObsah peroxidu vodíku ve výrobku vyjádřený v hmotnostních procentech (% m/m) se vypočte pomocí následujícího vzorce:% peroxidu vodiku | = V − Vo × 1,7008 × 250 × 100m × 10 × 1000 |= V − Vo × 4,252m |kdem = množství analyzovaného výrobku (5.1) v gramech,V0 = spotřeba 0,1 N roztoku thiosíranu sodného na slepý pokus (5.4) v mililitrech,V = spotřeba 0,1 N roztoku thiosíranu sodného při titraci roztoku vzorku (5.3) v mililitrech.7. OPAKOVATELNOST [1]Pro výrobky obsahující asi 6 % (m/m) peroxidu vodíku by neměla absolutní hodnota rozdílu dvou stanovení provedených současně se stejným vzorkem překročit 0,2 %.II. DŮKAZ A SEMIKVANTITATIVNÍ STANOVENÍ URČITÝCH OXIDAČNÍCH BARVIV V BARVÁCH NA VLASY1. ROZSAH A OBLAST POUŽITÍTato metoda je vhodná pro důkaz a semikvantitativní stanovení následujících látek v barvách na vlasy ve formě krému nebo kapaliny:Látky | Symbol |Fenylendiaminyo-Fenylendiamin | (OPD) |m-Fenylendiamin | (MPD) |p-Fenylendiamin (příloha V) | (PPD) |Methylfenylendiaminy4-Methyl-1,2-fenylendiamin (toluen-3,4-diamin) | (OTD) |4-Methyl-1,3-fenylendiamin (toluen-2,4-diamin) | (MTD) |2-Methyl-1,4-fenylendiamin (toluen-2,5-diamin) | (PTD) |Diaminofenoly2,4-Diaminofenol | (DAP) |HydrochinonBenzen-1,4-diol | (H) |a-Naftol | (αN) |Pyrogallol1,2,3-trihydroxybenzen | (P) |Resorcinol1,3-dihydroxybenzen | (R) |2. PODSTATA METODYOxidační barviva se extrahují z barev ve formě krému nebo kapaliny při pH 10 96 % ethanolem a dokazují se chromatografií na tenké vrstvě, a to jedno nebo dvourozměrnou.K semikvantitativnímu stanovení těchto látek se chromatogram vzorků porovná pomocí čtyř vyvíjecích systémů s chromatogramy referenčních látek vyvíjenými současně a za co nejpodobnějších podmínek.3. REAKČNÍ ČINIDLAVšechna reakční činidla musí být čistoty p.a.3.1 Ethanol, bezvodý3.2 Aceton3.3 Ethanol, 96 % (v/v)3.4 d= 0,91(obsah závorky vložit z originálu)3.5 Kyselina L(+)askorbová3.6 Chloroform3.7 Cyklohexan3.8 Dusík, technický3.9 Toluen3.10 Benzen3.11 n-Butanol3.12 Butan-2-ol3.13 Kyselina fosforná, 50 % roztok (v/v)3.14 Diazotační činidlo. Buď:- 3-nitro-1-benzendiazoniumchlorbenzensulfonát (ve formě stabilní soli), jako např. v červeni 2 JN – Francolor,- 2-chlor-4-nitro-1-benzendiazoniumnaftalenbenzoát (ve formě stabilní soli), jako např. v činidle NNCD – referenční č. 74150 FLUKA,nebo ekvivalentní.3.15 Dusičnan stříbrný3.16 p-Dimethylaminobenzaldehyd3.17 2,5-Dimethylfenol3.18 Chlorid železitý hexahydrát3.19 Kyselina chlorovodíková, 10 % roztok (m/v)3.20 Referenční látkyReferenční látky jsou sloučeniny uvedené v oddílu 1 "Rozsah a oblast použití". V případě aminosloučenin musí být referenční sloučenina buď ve formě hydrochloridu (mono nebo dihydrochloridu), nebo jako volná báze.3.21 Referenční roztoky 0,5 % (m/v)Připraví se 0,5 % roztoky (m/v) referenčních látek uvedených v bodu 3.20.Naváží se 50 ± 1 mg referenční látky do odměrné baňky na 10 ml.Přidá se 5 ml 96 % ethanolu (3.3) a 250 ml kyseliny askorbové (3.5).Roztok se alkalizuje přidáním roztoku amoniaku (3.4) na hodnotu pH 10 (zjišťuje se indikátorovým papírkem).Doplní se na 10 ml 96 % ethanolem (3.3) a promíchá se.Roztoky je možno uchovávat po dobu jednoho týdne v chladu a temnu.V některých případech může po přidání kyseliny askorbové a roztoku amoniaku vzniknout sraženina. Před dalším postupem je třeba ji nechat usadit.3.22 Vyvíjecí rozpouštědla3.22.1 Aceton – chloroform – toluen (35: 25: 40 objemově)3.22.2 Chloroform – cyklohexan – absolutní ethanol – 25 % roztok amoniaku (80: 10: 10: 1 objemově)3.22.3 Benzen – butan-2-ol – voda (50: 25: 25 objemově). Důkladně se protřepe a po dekantaci při pokojové teplotě (20 až 25 °C) se k vyvíjení použije horní fáze.3.22.4 n-Butanol – chloroform – činidlo M (7: 70: 23 objemově). Fáze se pečlivě dekantují při pokojové teplotě (20 až 25 °C) a použije se spodní fáze.Příprava činidla MRoztok amoniaku, 25 % (v/v) | 24 objemových jednotek |Kyselina fosforná, 50 % (3.13) | 1 objemová jednotka |Voda | 75 objemových jednotek |Poznámka:Vyvíjecí rozpouštědla obsahující amoniak je třeba bezprostředně před použitím dobře protřepat.3.23 Detekční činidla3.23.1 Diazotační činidloPřipraví se 5 % (m/v) vodný roztok zvoleného činidla (3.14). Tento roztok se musí připravit bezprostředně před použitím.3.23.2 Ehrlichovo činidlo2 g p-dimethylaminobenzaldehydu (3.16) se rozpustí ve 100 ml 10 % vodného roztoku kyseliny chlorovodíkové (m/v) (3.19).3.23.3 2,5-dimethylfenol – chlorid železitý hexahydrátRoztok 1: Rozpustí se 1 g dimethylfenolu (3.17) ve 100 ml 96 % ethanolu (3.3).Roztok 2: Rozpustí se 4 g hexahydrátu chloridu železitého (3.18) ve 100 ml 96 % ethanolu (3.3).Při vyvolání chromatogramu se těmito roztoky provádí postřik samostatně, nejprve roztokem 1, poté roztokem 2.3.23.4 Amoniakální dusičnan stříbrný25 % amoniak (3.4) se přidá k 5 % (m/v) vodnému roztoku dusičnanu stříbrného (3.15), až se sraženina rozpustí. Toto reakční činidlo se připravuje bezprostředně před použitím.Nelze jej uchovávat.4. PŘÍSTROJE A POMŮCKY4.1 Běžné laboratorní vybavení pro chromatografii na tenké vrstvě.4.1.1 Plastový nebo skleněný kryt konstruovaný tak, aby chromatografickou desku během nanášení skvrn a sušení mohl obtékat dusík. Toto opatření je nezbytné vzhledem k náchylnosti určitých barviv k oxidaci.4.1.2 Mikrostříkačka na 10 μl, dělená po 0,2 μl, s jehlou s rovným koncem nebo lépe dávkovač na 50 μl uchycený v držáku tak, aby deska mohla být udržována pod atmosférou dusíku.4.1.3 Hotové silikagelové desky, tloušťka 0,25 mm, rozměry 20 × 20 cm (Macherey and Nagel, Silica GHR, na plastové podložce nebo ekvivalentní)4.2 Odstředivka, 4000 ot./min.4.3 Centrifugační zkumavky na 10 ml se šroubovými uzávěry potaženými PTFE nebo ekvivalentní.5. POSTUP5.1 Příprava vzorků k analýzePrvní 2 až 3 cm krému vytlačeného z tuby se odstraní.Do centrifugační zkumavky (4.3) předem propláchnuté dusíkem se převede: 300 mg kyseliny askorbové se 3 g krému nebo 3 g homogenizované kapaliny.Přidává se po kapkách 25 % amoniak (3.4) až pH dosáhne hodnoty 10. Doplní se na 10 ml 96 % ethanolem (3.3).Homogenizuje se pod atmosférou dusíku (3.8), zazátkuje se a centrifuguje se po 10 minut při 4000 ot./min.Použije se supernatant.5.2 Chromatografie5.2.1 Nanášení na deskuPod atmosférou dusíku (3.8) se na chromatografickou desku (4.1.3) nanese po 1 μl každé shora uvedené referenční látky v devíti bodech vzdálených od sebe 1,5 cm podél linie vzdálené asi 1,5 cm od okraje desky.Referenční látky se nanášejí v tomto uspořádání:1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |R | P | H | PPD | DAP | PTD | OPD | OTD | MPD |MTD | a-N | | | | | | | |Dále se v bodech 10 a 11 nanesou vždy 2 μl zkoumaných roztoků získaných podle bodu 5.1.Deska se uchovává pod atmosférou dusíku (3.8) až do okamžiku, kdy je zahájeno vyvíjení chromatogramu.5.2.2 VyvíjeníDeska se vloží do komory předem propláchnuté dusíkem (3.8) a nasycené jedním ze čtyř rozpouštědel (3.22) a nechá se vyvíjet při pokojové teplotě (20 až 25 °C) ve tmě, dokud čelo rozpouštědla nedosáhne vzdálenosti asi 15 cm od startovací linie.Deska se vyjme a usuší pod atmosférou dusíku (3.8) při pokojové teplotě.5.2.3 VyvoláníDeska se postříká jedním ze čtyř roztoků uvedených v bodu 3.23.5.2.4 DůkazPorovnají se hodnoty Rf a barvy skvrn vzorku a chromatografovaných referenčních látek.V tabulce 1 jsou uvedeny příklady hodnot Rf a barev skvrn pro jednotlivé látky v závislosti na použitém rozpouštědle a indikátoru.Nejistý důkaz je někdy možné potvrdit tak, že se přidá roztok odpovídající referenční látky k extraktu vzorku.5.2.5 Semikvantitativní odhadIntenzita skvrn jednotlivých látek dokázaných v bodu 5.2.4 se porovnává vizuálně s odpovídajícím rozsahem koncentrací referenčních látek.Při nadměrně vysoké koncentraci jedné nebo více látek nalezených ve vzorku se extrakt vzorku zředí a měření se opakuje.TABULKA 1Hodnoty Rf a barvy získané bezprostředně po vyvoláníPoznámka1. OPD se ukazuje pouze slabě; musí se použít rozpouštědlo (3.22.3), aby se jasně odlišil od OTD.2. (*) Označuje nejlépe vyvolané barvy.Referenční látka (3.20) | Vyvíjecí rozpouštědla | Detekční činidla |RfHodnoty | Výsledné barvy |(3.22.1) | (3.22.2) | (3.22.3) | (3.22.4) | Diazotační činidlo (3.23.1) | Ehrlichovo činidlo (3.23.2) | Dimethylfenol (3.23.3) | AgNO3 (3.23.4) |OPD | 0,62 | 0,60 | 0,30 | 0,57 | světle hnědá | — | — | světle hnědá |MPD | 0,40 | 0,60 | 0,47 | 0,48 | fialově hnědá (*) | žlutá | světle hnědá | světle hnědá |PPD | 0,20 | 0,50 | 0,30 | 0,48 | hnědá | jasně červená (*) | fialová | šedá |OTD | 0,60 | 0,60 | 0,53 | 0,60 | hnědá (*) | světle oranžová | světle hnědá | šedavě hnědá |MTD | 0,40 | 0,67 | 0,45 | 0,60 | červenavě hnědá (*) | žlutá | hnědá | černá |PTD | 0,33 | 0,65 | 0,37 | 0,70 | hnědá | oranžová | fialová (*) | šedá |DAP | 0,07 | — | 0 | 0,05 | hnědá (*) | oranžová | fialová | hnědá |H | 0,50 | 0,35 | 0,80 | 0,20 | — | oranžová | fialová | černá (*) |αN | 0,90 | 0,80 | 0,90 | 0,75 | oranžově hnědá | — | fialová (*) | černá |P | 0,37 | — | 0,67 | 0,05 | hnědá | velmi světle fialová | velmi světle hnědá | hnědá (*) |R | 0,50 | 0,37 | 0,80 | 0,17 | oranžová (*) | světle fialová | velmi světle hnědá | světle hnědá |6. ZKOUŠKA DVOUROZMĚRNOU CHROMATOGRAFIÍ NA TENKÉ VRSTVĚTato metoda dvourozměrné chromatografie vyžaduje použití dalších standardů a reakčních činidel.6.1 Další referenční roztoky a látky6.1.1 β-naftol (β N)6.1.2 2-aminofenol (OAP)6.1.3 3-aminofenol (MAP)6.1.4 4-aminofenol (PAP)6.1.5 2-nitro-1,4-fenylendiamin (2-NPPD)6.1.6 4-nitro-1,2-fenylendiamin (4-NOPD)Připraví se 0,5 % (m/v) roztoky všech dalších referenčních látek způsobem popsaným v bodu 3.21.6.2 Další vyvíjecí rozpouštědlo6.2.1 Ethylacetát – cyklohexan – 25 % roztok amoniaku (65: 30: 0,5 objemově)6.3 Další detekční systémDo vyvíjecí komory pro chromatografii na tenké vrstvě se vloží skleněná nádobka, přidají se asi 2 g krystalického jodu a komora se uzavře odpovídajícím víkem.6.4 Chromatografie6.4.1 Podle obrázku 1 se na desce pro chromatografii na tenké vrstvě (4.1.3) vyznačí na straně s absorbentem dvě linky.6.4.2 V dusíkové atmosféře (4.1.1) se nanese 1 až 4 μl extraktu (5.1) do základního bodu 1 (obr. 1), který leží asi 2 cm od obou okrajů. Množství extraktu závisí na intenzitě skvrn na chromatogramech (5.2).6.4.3 Mezi body 2 a 3 (obr. 1) se nanesou oxidační barviva dokázaná nebo pokládaná za dokázaná podle bodu 5.2 (vzdálenost mezi body je 1,5 cm). Nanáší se 2 μl každého referenčního roztoku – kromě DAP, který je nutno nanést v objemu 6 μl. Nanášení se provádí v atmosféře dusíku (6.4.2).6.4.4 Postup podle bodu 6.4.3 se opakuje v základních bodech 4 a 5 (obr. 1) a deska se uchovává pod dusíkem až do zahájení vyvolávání chromatogramu (vzdálenost mezi body je 1,5 cm).6.4.5 Chromatografická komora se propláchne dusíkem (3.8) a umístí se do ní vhodné množství vyvíjecího rozpouštědla 3.22.2. Deska (6.4.4) se vloží do komory a vyvíjí se ve tmě v prvním vyvíjecím směru (obr. 1).Vyvíjí se, dokud čelo rozpouštědla nedosáhne linie vyznačené na desce (přibližně 13 cm).6.4.6 Deska se z komory vyjme a umístí do jiné chromatografické komory, předem propláchnuté dusíkem, aby se vyvíjecí rozpouštědlo odpařovalo alespoň 60 minut.6.4.7 Pomocí dělené zkumavky se do komory předem propláchnuté dusíkem (3.8) převede vhodné množství vyvíjecího rozpouštědla (6.2), do komory se vloží deska otočená o 90° (6.4.6) a chromatogram se vyvíjí ve druhém směru (opět ve tmě), dokud čelo rozpouštědla nedosáhne linie vyznačené na straně s adsorbentem. Deska se vyjme z komory a rozpouštědlo se nechá odpařit na vzduchu.6.4.8 Deska se na 10 minut umístí do chromatografické komory obsahující páry jodu (6.3) a dvourozměrný chromatogram se interpretuje s využitím hodnot Rf a barev současně chromatografovaných referenčních látek (hodnoty Rf a barvy skvrn jsou uvedeny v tabulce II).PoznámkaNejlepšího vybarvení skvrn se dosáhne tehdy, ponecháli se po vyvíjení chromatogram v atmosféře po dobu půl hodiny.6.4.9 Přítomnost oxidačních barviv nalezených podle bodu 6.4.8 je možno definitivně potvrdit opakováním postupu popsaného v bodech 6.4.1 až 6.4.8, kdy se v základním bodu 1 přes množství extraktu podle bodu 6.4.2 nanese 1 μl referenčních látek identifikovaných v bodu 6.4.8. Neobjeví-li se oproti chromatogramu získanému podle bodu 6.4.8 žádná jiná skvrna, je interpretace chromatogramu podle bodu 6.4.8 správná.TABULKA IIBarvy referenčních látek po chromatografii a vyvíjení parami joduReferenční látky | Barvy po vyvíjení parami jodu |R | béžová |P | hnědá |α-N | fialová |β-N | světle hnědá |H | fialově hnědá |MPD | žlutavě hnědá |PPD | fialově hnědá |MTD | tmavě hnědá |PTD | žlutavě hnědá |DAP | tmavě hnědá |OAP | oranžová |MAP | žlutavě hnědá |PAP | fialově hnědá |2NPPD | hnědá |4NOPD | oranžová |+++++ TIFF +++++III. DŮKAZ A STANOVENÍ DUSITANŮA. DŮKAZ1. ROZSAH A OBLAST POUŽITÍTato metoda je vhodná k důkazu dusitanů v kosmetických prostředcích, zejména v krémech a pastách.2. PODSTATA METODYPřítomnost dusitanu indikuje vznik zbarvených derivátů s 2-aminobenzaldehydfenylhydrazonem (Nitrin®).3. REAKČNÍ ČINIDLAVšechna reakční činidla musí být čistoty p.a.3.1 d= 1,84= 1,84) (obsah závorky vložit z originálu) se zředí 11 ml destilované vody.3.2 d= 1,19= 1,19) (obsah závorky vložit z originálu) se zředí 11 ml destilované vody.3.3 Methanol3.4 Roztok 2-aminobenzaldehydfenylhydrazonu (reakční činidlo Nitrin®) v methanolu.Naváží se 2,0 g Nitrinu® a převede se kvantitativně do odměrné baňky na 100 ml. Po kapkách se přidají 4 ml zředěné kyseliny chlorovodíkové (3.2) a protřepe se. Doplní se po rysku methanolem a míchá, dokud se roztok úplně nevyčeří. Roztok se uchovává v hnědé skleněné lahvi (4.3).4. PŘÍSTROJE A POMŮCKY4.1 Kádinky na 50 ml4.2 Odměrná baňka na 100 ml4.3 Hnědá skleněná láhev na 125 ml4.4 Skleněná deska 10 × 10 cm4.5 Špachtle z plastu4.6 Filtrační papír 10 × 10 cm5. POSTUP5.1 Část analyzovaného vzorku se rovnoměrně rozetře na skleněnou desku (4.4) tak, aby byl povrch pokryt vrstvou nejvýše 1 cm silnou.5.2 List filtračního papíru (4.6) se nasákne destilovanou vodou. Položí se na vzorek a přitiskne špachtlí z plastu (4.5).5.3 Počká se asi jednu minutu a do středu filtračního papíru se nanesou:- 2 kapky zředěné kyseliny sírové (3.1),- poté dvě kapky roztoku Nitrinu® (3.4).5.4 Po 5 až 10 sekundách se filtrační papír odstraní a prohlédne se proti dennímu světlu. Červenofialové zbarvení indikuje přítomnost dusitanů.Je-li obsah dusitanů nízký, změní se červenofialové zbarvení během 5 až 15 sekund na žluté. Je-li přítomno velké množství dusitanů, dojde k této barevné změně až po jedné nebo dvou minutách.6. POZNÁMKAIntenzita tmavočerveného zbarvení a doba, která uplyne před změnou na žlutou, naznačují obsah dusitanů ve vzorku.B. STANOVENÍ1. ROZSAHMetoda popisuje stanovení dusitanů v kosmetických prostředcích.2. DEFINICEObsah dusitanů ve vzorku stanovený touto metodou se vyjádří v hmotnostních procentech dusitanu sodného.3. PODSTATA METODYPo zředění vzorku vodou a vyčeření se nechá proběhnout reakce přítomných dusitanů se sulfanilamidem a N-1-naftylethylendiaminem a absorbance vzniklého zbarvení se měří při 538 nm.4. REAKČNÍ ČINIDLAVšechna reakční činidla musí být čistoty p.a.4.1 Čeřidla: tato reakční činidla nelze používat déle než jeden týden po přípravě.4.1.1 Carrezovo činidlo I:106 g kyanoželeznatanu draselného K4Fe(CN)6·3H2O se rozpustí v destilované vodě a zředí se vodou na 1000 ml.4.1.2 Carrezovo činidlo II:219,5 g octanu zinečnatého Zn(CH3COO)2·2H2O a 30 ml ledové kyseliny octové se rozpustí v destilované vodě a zředí se vodou na 1000 ml.4.2 Roztok dusitanu sodného:0,500 g dusitanu sodného se rozpustí v destilované vodě v odměrné baňce na 1000 ml a doplní se vodou po rysku. 10,0 ml tohoto zásobního standardního roztoku se zředí na 500 ml; 1,0 ml výsledného roztoku = 10 mikrogramů NaNO2.4.3 1 N roztok hydroxidu sodného4.4 0,2 % roztok sulfanilamidhydrochloridu:2,0 g sulfanilamidu se za zahřívání rozpustí v 800 ml vody. Po ochlazení se za míchání přidá 100 ml koncentrované kyseliny chlorovodíkové. Zředí se vodou na 1000 ml.4.5 5 N kyselina chlorovodíková4.6 N-1-naftylové činidlo:Tento roztok se musí připravit v den použití. Rozpustí se 0,1 g dihydrochloridu N-1-naftylethylendiaminu ve vodě a zředí se vodou na 100 ml.5. PŘÍSTROJE A POMŮCKY5.1 Analytické váhy5.2 Odměrné baňky na 100, 250, 500 a 1000 ml5.3 Nedělené nebo dělené pipety5.4 Odměrné válce na 100 ml5.5 Skládaný filtrační papír, bez dusitanů, průměr 15 cm5.6 Vodní lázeň5.7 Spektrofotometr a kyvety s optickou drahou 1 cm5.8 pHmetr5.9 Mikrobyreta na 10 ml5.10 Kádinky na 250 ml6. POSTUP6.1 S přesností na 0,1 mg se naváží asi 0,5 g (m gramů) homogenizovaného vzorku, kvantitativně se převede horkou destilovanou vodou do kádinky na 250 ml (5.10) a doplní se horkou destilovanou vodou asi na 150 ml. Kádinka (5.10) se na půl hodiny vloží do vodní lázně (5.6) vyhřáté na 80 °C. Během této doby se obsah občas protřepe.6.2 Ochladí se na pokojovou teplotu a postupně se za míchání přidají 2 ml Carrezova činidla I (4.1.1) a 2 ml Carrezova činidla II (4.1.2).6.3 Přidává se 1 N roztok hydroxidu sodného (4.3), dokud se pH neupraví na 8,3. (Použije se pHmetr (5.8)). Obsah se kvantitativně převede do odměrné baňky na 250 ml (5.2) a doplní destilovanou vodou po rysku.6.4 Obsah se promíchá a zfiltruje přes skládaný papírový filtr (5.5).6.5 Do odměrné baňky na 100 ml (5.2) se odpipetuje (5.3) odpovídající alikvotní část (V mililitrů) čirého filtrátu, avšak ne více než 25 ml, a doplní se destilovanou vodou na objem 60 ml.6.6 Po promíchání se přidá 10,0 ml roztoku sulfanilamid–hydrochloridu (4.4) a poté 6,0 ml 5 N kyseliny chlorovodíkové (4.5). Promíchá se a ponechá stát pět minut. Přidají se 2,0 ml N-1-naftylového činidla (4.6), promíchá se a ponechá stát tři minuty. Zředí se vodou po rysku a promíchá se.6.7 Připraví se slepý pokus opakováním operací popsaných v bodech 6.5 a 6.6 bez přídavku N1-naftylového činidla (4.6).6.8 Změří se (5.7) absorbance roztoku připraveného podle bodu 6.6 při 538 nm proti roztoku slepého pokusu (6.7).6.9 Z kalibračního grafu (6.10) se odečte obsah dusitanu sodného v mikrogramech na 100 ml roztoku (m1 mikrogramů), odpovídající absorbance změřené podle bodu 6.8.6.10 S využitím roztoku dusitanu sodného o koncentraci 10 μg na ml (4.2) se sestrojí kalibrační graf pro koncentrace 0, 20, 40, 60, 80 a 100 μg dusitanu sodného ve 100 ml.7. VÝPOČETObsah dusitanu sodného ve vzorku vyjádřený v hmotnostních procentech se vypočte pomocí následujícího vzorce:% NaNO=× m× 10×=m1V × m × 40kde:m = hmotnost vzorku odebraného pro analýzu v gramech (6.1),m1 = obsah dusitanu sodného v mikrogramech zjištěný podle bodu 6.9,V = počet mililitrů filtrátu použitého pro měření (6.5).8. OPAKOVATELNOST [2]Pro obsah asi 0,2 % (m/m) dusitanu sodného by neměla absolutní hodnota rozdílu dvou stanovení provedených současně se stejným vzorkem překročit 0,005 %.IV. DŮKAZ A STANOVENÍ VOLNÉHO FORMALDEHYDU1. ROZSAH A OBLAST POUŽITÍTato metoda popisuje důkaz a stanovení volného formaldehydu. Je použitelná pro všechny kosmetické prostředky a skládá se ze tří částí:1.1 Důkaz1.2 Kolorimetrické stanovení pomocí pentan-2,4-dionuTato metoda je nevhodná, je-li formaldehyd vázán nebo je-li v polymerní formě jako v případě donorů formaldehydu. Pokud výsledek přesáhne nejvyšší povolenou koncentraci, musí se použít následující metoda.1.3 Stanovení pomocí hydrogensiřičitanuPři této metodě se nebere v úvahu silně vázaný formaldehyd nebo formaldehyd v polymerní formě. Některé nestabilní sloučeniny (např. hexamethylentetramin) se však stanoví. Navíc je měření alkality roztoku v přítomnosti pufračního roztoku nesnadné.2. DEFINICEObsah volného formaldehydu ve vzorku stanovený touto metodou se vyjadřuje v hmotnostních procentech.3. PODSTATA METODY3.1 Část I – DůkazFormaldehyd v prostředí kyseliny sírové zbarvuje Schiffovo činidlo do růžova nebo do lila.3.2 Část II – Stanovení pomocí pentan-2,4-dionuFormaldehyd reaguje s pentan-2,4-dionem v přítomnosti octanu amonného za vzniku 3,5-diacetyl-1,4-dihydrolutidinu. Ten se extrahuje butan1olem a absorbance extraktu se měří při 410 nm.3.3 Část III – Stanovení pomocí hydrogensiřičitanuFormaldehyd reaguje se siřičitanem v kyselém prostředí při teplotě 0 °C za vzniku adiční sloučeniny. Nadbytek protonů se titruje hydroxidem sodným. Spotřebované protony tvoří základ výpočtu pro stanovení množství formaldehydu. Alkalita nebo acidita prostředí se stanoví slepým pokusem bez siřičitanu.4. REAKČNÍ ČINIDLAVšechna reakční činidla musí být čistoty p.a.4.1 Ledová kyselina octová4.2 Bezvodý octan amonný4.3 Butan-1-ol4.4 Kyselina sírová, přibližně 2 N4.5 Čerstvě připravený 0,1 M roztok siřičitanu sodného4.6 Schiffovo činidlo: do kádinky se naváží 100 mg fuchsinu a rozpustí se v 75 ml vody o teplotě 80 °C.d= 1,19= 1,19). Objem se doplní do 100 ml.(Toto reakční činidlo nelze použít po dvou týdnech.)4.7 Činidlo obsahující pentan-2,4-dionV odměrné baňce na 1000 ml se rozpustí:150 g | octanu amonného (4.2), |2 ml | Pentan-2,4-dionu (čerstvě destilovaného za sníženého tlaku – neměl by vykazovat žádnou absorpci při 410 nm), |3 ml | ledové kyseliny octové (4.1). |Doplní se na 1000 ml vodou (pH roztoku: asi 6,4).Toto činidlo musí být připraveno čerstvě.4.8 Odměrný roztok kyseliny sírové, 0,1 N4.9 Odměrný roztok hydroxidu sodného, 0,1 N4.10 Roztok jodu, 0,1 N4.11 Roztok thiosíranu sodného, 0,1 N4.12 Zásobní roztok formaldehydu5 g 37 až 40 % roztoku formaldehydu se odměří do odměrné baňky na 1000 ml a doplní se na 1000 ml.Koncentrace tohoto roztoku se stanoví takto: odebere se 10,00 ml, přidá se 25,00 ml 0,1 N odměrného roztoku jodu (4.10) a 10 ml 1 N roztoku hydroxidu sodného.Nechá se stát pět minut.Přidá se 11 ml 1 N HCl a přebytek 0,1 N odměrného roztoku jodu (4.10) se titruje 0,1 N odměrným roztokem thiosíranu sodného (4.11), jako indikátor se použije škrob.1 ml 0,1 N odměrného roztoku jodu (4.10) odpovídá 1,5 mg formaldehydu.4.13 Referenční roztok formaldehydu5,00 ml zásobního roztoku (4.12) se odpipetuje do odměrné baňky na 100 ml a doplní se na 100 ml demineralizovanou vodou.5,00 ml vzniklého roztoku se odpipetuje do odměrné baňky na 500 ml a doplní se na 500 ml demineralizovanou vodou.1 ml tohoto roztoku obsahuje asi 1 μg formaldehydu.Přesný obsah se vypočte.4.14 Roztok thymolftaleinu, 0,1 g/100 ml 50 % ethanolu4.15 Roztok referenčního činidla: jako činidlo 4.7, ale bez přídavku pentan-2,4-dionu.5. PŘÍSTROJE A POMŮCKY5.1 Běžné laboratorní vybavení5.2 Filtr pro separaci fází, Whatman 1 PS (nebo ekvivalentní)5.3 Odstředivka5.4 Spektrofotometr5.5 Skleněné kyvety s délkou optické dráhy 1 cm5.6 Potenciometr se zapisovačem5.7 Skleněná/kalomelová elektroda (doporučuje se používat speciální elektrody pro nízké teploty).6. POSTUP6.1 Důkaz6.1.1 Do kádinky na 10 ml se naváží 2 g analyzovaného vzorku.6.1.2 Přidají se dvě kapky 2 N kyseliny sírové (4.4) a 2 ml Schiffova činidla (4.6) (použité činidlo musí být při použití naprosto bezbarvé).Protřepe se a nechá stát pět minut.6.1.3 Objeví-li se do pěti minut růžové nebo lila zbarvení, je přítomen formaldehyd v množství vyšším než 0,01 % a musí být stanoven postupem podle bodu 6.2 a v případě potřeby postupem podle bodu 6.3.6.2 Kolorimetrické stanovení pomocí pentan-2,4-dionu6.2.1 Roztok vzorku6.2.1.1 Do odměrné baňky na 100 ml se s přesností na 0,001 g naváží množství analyzovaného vzorku (m gramů) odpovídající očekávanému obsahu formaldehydu asi 150 mikrogramů.6.2.1.2 Doplní se na 100 ml demineralizovanou vodou a promíchá.6.2.1.3 Do Erlenmeyerovy baňky na 50 ml se přidá:10,00 ml roztoku podle bodu 6.2.1.2,5,00 ml činidla obsahujícího pentan-2,4-dion (4.7),demineralizovaná voda na celkový objem 30 ml.6.2.2 Srovnávací roztokEventuální rušivý vliv základního zbarvení analyzovaného vzorku se odstraní použitím tohoto referenčního roztoku.Do Erlenmeyerovy baňky na 50 ml se přidá:10,00 ml roztoku podle bodu 6.2.1.2,5,00 ml roztoku referenčního činidla (4.15),demineralizovaná voda na celkový objem 30 ml.6.2.3 Roztok pro slepý pokusDo Erlenmeyerovy baňky na 50 ml se přidá:5,00 ml činidla obsahujícího pentan-2,4-dion (4.7),demineralizovaná voda na celkový objem 30 ml.6.2.4 Stanovení6.2.4.1 Baňky podle bodů 6.2.1.3, 6.2.2 a 6.2.3 se protřepou a ponoří se přesně na 10 minut do vodní lázně vyhřáté na 60 °C. Nechají se dvě minuty chladnout v lázni s ledovou vodou.6.2.4.2 Obsah se převede do dělicích nálevek na 50 ml obsahujících 10 ml butan-1-olu (4.3). Každá baňka se vypláchne 3 až 5 ml vody a výplachy se přidají do dělících nálevek. Směs se přesně 30 sekund důkladně třepe. Fáze se nechají oddělit.6.2.4.3 Obsah se zfiltruje do měřicích kyvet přes filtr pro separaci fází. Odstředění (pět minut při 5000 ot./min) je méně praktické a trvá déle.6.2.4.4 Změří se absorbance (A1) extraktu roztoku vzorku podle bodu 6.2.1.3 proti extraktu srovnávacího roztoku 6.2.2. při 410 nm.6.2.4.5 Obdobně se změří extrakt roztoku slepého pokusu (A2) podle bodu 6.2.3 proti butan-1-olu.PoznámkaVšechny tyto operace musí být provedeny do 25 minut od okamžiku, kdy byly Erlenmeyerovy baňky vloženy do lázně vyhřáté na 60 °C.6.2.5 Kalibrační křivka6.2.5.1 Do Erlenmeyerovy baňky na 50 ml se přidá:5 ml standardního roztoku (4.13),5 ml činidla obsahujícího pentan-2,4-dion (4.7),demineralizovaná voda na celkový objem 30 ml.6.2.5.2 Postupuje se tak, jak je popsáno v bodu 6.2.4.5, změří se absorbance proti butan-1-olu (4.3).6.2.5.3 Postup se opakuje s 10, 15, 20 a 25 ml standardního roztoku.6.2.5.4 Nulová hodnota se získá postupem podle bodu 6.2.4.5.6.2.5.5 Po odečtení nulové hodnoty (6.2.4.5) se sestrojí kalibrační křivka ze všech absorbancí získaných podle bodů 6.2.5.2 a 6.2.5.3. Beerův zákon platí až do 30 μg formaldehydu.6.3 Stanovení pomocí hydrogensiřičitanu6.3.1 Příprava analyzovaného vzorku6.3.1.1 Pro zkouškuDo vytárované kádinky se s přesností na 0,001 g naváží množství analyzovaného vzorku (m gramů) odpovídající očekávanému obsahu 3 až 20 mg formaldehydu.6.3.1.2 Pro srovnávací zkouškuObdobným způsobem se naváží vzorek pro srovnávací zkoušku (m gramů).6.3.2 Stanovení6.3.2.1 Do kádinky na 100 ml se odměří 50 ml 0,1 M roztoku siřičitanu sodného (4.5) a přidá se 10 ml 0,1 N kyseliny sírové (4.8). Protřepe se.6.3.2.2 Kádinka se ponoří do směsi ledu a soli tak, aby se teplota celku udržela na + 2 °C. Přilije se analyzovaný vzorek 6.3.1.1.6.3.2.3 Rychle se potenciometricky titruje 0,1 N hydroxidem sodným (4.9) za neustálého třepání a udržování teploty mezi + 2 °C a + 4 °C (bod ekvivalence leží mezi pH 9 a 11). Spotřebovaný objem 0,1 N hydroxidu sodného (4.9) se označí jako V1.6.3.3 Slepý pokusRoztok dodatečně připravený podle bodu 6.3.2.1 se titruje za podmínek popsaných v bodech 6.3.2.Spotřebovaný objem 0,1 N hydroxidu sodného (4.9) se označí jako V2.6.3.4 Srovnávací zkouškaAcidita nebo alkalita analyzovaného vzorku m’ se stanoví potenciometrickou titrací 0,1 N roztokem hydroxidu sodného (4.9) nebo 0,1 N kyseliny sírové (4.8). Spotřebovaný objem 0,1 N hydroxidu sodného nebo 0,1 N kyseliny sírové se označí jako v’.6.3.5 PoznámkyPřísné dodržení předepsaných podmínek je důležité.Stanovení je možno provést za přítomnosti thymolftaleinu (4.14) jako indikátoru.7. VYJÁDŘENÍ VÝSLEDKŮ7.1 Výpočet pro kolorimetrickou metodu7.1.1 A2 se odečte od A1 a z kalibrační křivky (6.2.5.5) se v mikrogramech odečte množství formaldehydu C v roztoku analyzovaného vzorku (6.2.1.3).7.1.2 S pomocí následujícího vzorce se vypočte obsah formaldehydu ve vzorku v hmotnostních procentech (% m/m):obsah formaldehydu v % =10× m7.2 Výpočet pro titrační metodu s hydrogensiřičitanemSpotřebovaný objem 0,1 N hydroxidu sodného (4.9) nebo 0,1 N kyseliny sírové (4.8) se vztáhne na hmotnost m:v =v′ · mm′Pro neutrální prostředek je hodnota v samozřejmě nulová.7.2.1 V případě kyselého prostředku:obsah formaldehydu v % =0,30V2 − V1 + vm7.2.2 V případě alkalického prostředku:obsah formaldehydu v % =0,30V2 − V1 − vm7.3 PoznámkaJestliže se výsledky obou metod liší, přijme se pouze nižší hodnota.8. OPAKOVATELNOST [3]Při obsahu formaldehydu 0,2 % by neměl rozdíl dvou stanovení provedených současně se stejným vzorkem překročit 0,005 % pro kolorimetrickou metodu a 0,05 pro hydrogensiřičitanovou metodu.V. STANOVENÍ RESORCINOLU V ŠAMPONECH A VLASOVÝCH LOTIONECH1. ROZSAH A OBLAST POUŽITÍV této metodě je specifikováno stanovení resorcinolu v šamponech a vlasových lotionech plynovou chromatografií. Metoda je vhodná pro koncentrace od 0,1 do 2,0 hmotnostních procent vzorku.2. DEFINICEObsah resorcinolu ve vzorku stanovený touto metodou se vyjádří v hmotnostních procentech.3. PODSTATA METODYResorcinol a 3,5dihydroxytoluen (5methylresorcinol) přidávaný jako vnitřní standard se ze vzorku oddělí chromatografií na tenké vrstvě. Obě sloučeniny se izolují seškrabáním jejich skvrn z horní vrstvy desky a extrakcí methanolem. Nakonec se vyextrahované sloučeniny vysuší, podrobí silylaci a stanoví se plynovou chromatografií.4. REAKČNÍ ČINIDLAVšechna reakční činidla musí být čistoty p.a.4.1 25 % kyselina chlorovodíková (m/m)4.2 Methanol4.3 Ethanol 96 % (v/v)4.4 Silikagelové desky pro chromatografii na tenké vrstvě připravené k použití (plastové nebo hliníkové) s fluorescenčním indikátorem. Desky se deaktivují následujícím postupem: běžná silikagelová deska se nastříká vodou, dokud se povrch neleskne. Nastříkané desky se nechají schnout při pokojové teplotě jednu až tři hodiny.PoznámkaBez deaktivace může docházet ke ztrátám resorcinolu v důsledku ireverzibilní adsorpce na silikagelu.4.5 Vyvíjecí rozpouštědlo: aceton – chloroform – kyselina octová (20: 75: 5 objemově).4.6 Standardní roztok resorcinolu: rozpustí se 400 mg resorcinolu ve 100 ml 96 % ethanolu (4.3) (1 ml odpovídá 4000 μg resorcinolu).4.7 Roztok vnitřního standardu: rozpustí se 400 mg 3,5dihydroxytoluenu (DHT) ve 100 ml 96 % ethanolu (4.3) (1 ml odpovídá 4000 μg DHT).4.8 Směs standardů: v odměrné baňce na 100 ml se smíchá 10 ml roztoku 4.6 a 10 ml roztoku 4.7, doplní se po rysku 96 % ethanolem (4.3) a promíchá (1 ml roztoku odpovídá 400 μg resorcinolu a 400 μg DHT).4.9 Silylační činidla:4.9.1 N,O-bis-(trimethylsilyl)trifluoracetamid (BSTFA)4.9.2 Hexamethyldisilazan (HMDS)4.9.3 Trimethylchlorsilan (TMCS)5. PŘÍSTROJE A POMŮCKY5.1 Běžné vybavení pro chromatografii na tenké vrstvě a plynovou chromatografii5.2 Skleněné laboratorní nádobí6. POSTUP6.1 Příprava vzorku6.1.1 Do kádinky na 150 ml se přesně naváží zkušební vzorek (m gramů) výrobku, který obsahuje asi 20 až 50 mg resorcinolu.6.1.2 Okyselí se kyselinou chlorovodíkovou (4.1) do kyselé reakce (je potřeba přibližně 2 až 4 ml), přidá se 10 ml (40 mg DHT) roztoku vnitřního standardu (4.7) a promíchá se. Ethanolem (4.3) se převede do odměrné baňky na 100 ml, doplní se ethanolem po rysku a promíchá.6.1.3 250 μl roztoku (6.1.2) se nanese na deaktivovanou desku se silikagelem (4.4) jako nepřerušovaná linie o délce přibližně 8 cm. Je třeba dbát na to, aby linie byla co nejužší.6.1.4 Na stejnou desku se stejným způsobem (6.1.3) nanese 250 μl směsi standardů (4.8).6.1.5 Do dvou bodů startovací linie se nanese po 5 μl roztoků 4.6 a 4.7 k usnadnění lokalizace skvrn po vyvolání.6.1.6 Deska se vyvíjí v nenasycené komoře naplněné vyvíjecím rozpouštědlem 4.5, dokud čelo rozpouštědla nedosáhne vzdálenosti 12 cm od startovací linie; obvykle to trvá asi 45 minut. Deska se usuší na vzduchu a zóna resorcinolu/DHT se lokalizuje pod krátkovlnným UV světlem (254 nm). Obě tyto sloučeniny mají přibližně stejnou hodnotu Rf. Poloha pásů se vyznačí tužkou ve vzdálenosti 2 mm od vnějšího tmavého rozhraní pásů. Tyto zóny se z desky odstraní a adsorbenty každého pásu se shromáždí v lahvi na 10 ml.6.1.7 Adsorbent obsahující vzorek a absorbent obsahující směs standardů se extrahují následujícím způsobem:přidají se 2 ml methanolu (4.2) a extrahuje se jednu hodinu za neustálého míchání. Směs se zfiltruje a extrakce se opakuje po dobu dalších 15 minut se 2 ml methanolu.6.1.8 Extrakty se spojí a rozpouštědlo se nechá přes noc odpařit ve vakuovém exsikátoru naplněném vhodným sušicím prostředkem. Nezahřívá se.6.1.9 Odparky (6.1.8) se silylují způsobem popsaným v bodu 6.1.9.1 nebo 6.1.9.2.6.1.9.1 Mikrostříkačkou se přidá 200 μl BSTFA (4.9.1) a směs se nechá v uzavřené nádobě 12 hodin při pokojové teplotě.6.1.9.2 Mikrostříkačkou se postupně přidá 200 μl HMDS (4.9.2) a 100 μl TMCS (4.9.3), směs se zahřívá v uzavřené nádobě 30 minut na 60 °C. Směs se ochladí.6.2 Plynová chromatografie6.2.1 Chromatografické podmínkyKolona musí poskytovat rozlišení R rovné nebo lepší než 1,5:R =2 d′w+ w2kde:r1 a r2 = retenční časy dvou píků v minutách,w1 a w2 = šířky píků v polovině výšky píků v mm,d’ = rychlost posuvu papíru v mm za minutu.Následující kolona a podmínky pro plynovou chromatografii se ukázaly jako vhodné:Materiál | kolony: | korozivzdorná ocel |Délka | 200 cm |Vnitřní průměr: | ˜ 3 mm |Náplň: | 10 % OV17 na Chromosorbu WAW, 100 až 120 mesh |Plamenový ionizační detektorTeplotní režimKolona: | 185 °C (izotermální) |Detektor: | 250 °C |Nástřik: | 250 °C |Nosný plyn: | dusík |Průtok: | 45 ml/min |Průtoky vodíku a vzduchu se nastaví podle pokynů výrobce.6.2.2 Do plynového chromatografu se nastříkne 1 až 3 μl roztoků připravených podle bodu 6.1.9. Pro každý roztok (6.1.9) se provede pět nástřiků, změří se plochy píků, vypočte se průměr a poměr ploch píků: S = plocha píku resorcinolu/plocha píku DHT.7. VÝPOČETKoncentrace resorcinolu ve vzorku vyjádřená v hmotnostních procentech (% m/m) je dána vztahem:% resorcinolu =×SvzorkuSstandardni smesikde:M = hmotnost zkušebního vzorku v gramech (6.1.1),Svzorku = průměrná plocha píku podle bodu 6.2.2 pro roztok vzorku,Sstandardní směsi = průměrná plocha píku podle bodu 6.2.2 pro směs standardů.8. OPAKOVATELNOST [4]Pro obsah resorcinolu asi 0,5 % by neměla absolutní hodnota rozdílu dvou stanovení provedených současně se stejným vzorkem překročit 0,025 %.VI. STANOVENÍ METHANOLU VZHLEDEM K ETHANOLU NEBO PROPAN-2-OLU1. ROZSAH A OBLAST POUŽITÍV metodě je popsána analýza methanolu ve všech typech kosmetických prostředků (včetně aerosolů) plynovou chromatografií.Metodou je možno stanovit relativní hladiny od 0 do 10 %.2. DEFINICEObsah methanolu stanovený podle této metody se vyjadřuje v hmotnostních procentech methanolu vzhledem k ethanolu nebo propan-2-olu.3. PODSTATA METODYStanovení se provádí plynovou chromatografií.4. REAKČNÍ ČINIDLAPoužívají se reakční činidla čistoty p.a.4.1 Methanol4.2 Absolutní ethanol4.3 Propan-2-ol4.4 Chloroform zbavený alkoholů promytím vodou5. PŘÍSTROJE A POMŮCKY5.1 Plynový chromatograf:s tepelně vodivostním detektorem pro aerosolové vzorky,s plamenovým ionizačním detektorem pro jiné než aerosolové vzorky.5.2 Odměrné baňky na 100 ml5.3 Pipety na 2 ml, 20 ml a 0 až 1 ml5.4 Mikrostříkačky na 0 až 100 μl a 0 až 5 μla (pouze pro aerosolové vzorky) speciální plynotěsná injekční stříkačka s posuvným ventilem (viz obrázek 5 [5], postup odběru vzorků).6. POSTUP6.1 Příprava vzorku6.1.1 Vzorky z výrobků v obalech na aerosoly se odebírají postupem podle kapitoly II přílohy ke směrnici Komise 80/1335/EHS ze dne 22. prosince 1980 [6] a poté se analyzují plynovou chromatografií za podmínek popsaných v bodu 6.2.1.6.1.2 Vzorky výrobků, které nejsou v obalech na aerosoly, odebírané postupem podle výše uvedené kapitoly II se zředí vodou na koncentraci 1 až 2 % ethanolu či propan-2-olu a poté se analyzují plynovou chromatografií za podmínek popsaných v bodu 6.2.2.6.2 Plynová chromatografie6.2.1 Pro aerosolové vzorky se použije tepelně vodivostní detektor.6.2.1.1 Náplní kolony je 10 % Hallcomid M18 na Chromosorbu WAW, 100 až 200 mesh.6.2.1.2 Kolona musí poskytovat rozlišení R rovné nebo lepší než 1,5:R = 2d′ r− d′ rw+ w2kde:r1 a r2 = retenční časy dvou píků v minutách,w1 a w2 = šířky píků v polovině výšky píků v mm,d’ = rychlost posuvu papíru v mm za minutu.6.2.1.3 Tohoto rozlišení je možno dosáhnout za následujících podmínek:Materiál | kolony: | korozivzdorná ocel |Délka: | 3,5 metru |Průměr: | 3 mm |Proud můstkem tepelně vodivostního detektoru (katarometru): | 150 mA |Nosný plyn: | helium |Tlak: | 2,5 bar |Průtok: | 45 ml/min |Teplotní režim:Nástřik: | 150 °C |Detektor: | 150 °C |Kolona: | 65 °C |Měření plochy píků je možno vylepšit elektronickou integrací.6.2.2 Jiné než aerosolové vzorky:6.2.2.1 Náplní kolony je Chromosorb 105 nebo Porapak QS; použije se plamenový ionizační detektor.6.2.2.2 Kolona musí poskytovat rozlišení R rovné nebo lepší než 1,5:R = 2d′ r− d′ rw+ w2kde:r1 a r2 = retenční časy dvou píků v minutáchw1 a w2 = šířky píků v polovině výšky píků v mm,d’ = rychlost posuvu papíru v mm za minutu.6.2.2.3 Tohoto rozlišení je možno dosáhnout za následujících podmínek:Materiál | kolony: | korozivzdorná ocel |Délka: | 2 metry |Průměr: | 3 mm |Citlivost elektrometru: | 8×10-10 A |Plyny:Nosný plyn: | dusík |Tlak: | 2,1 bar |Průtok: | 40 ml/min |Pomocný plyn: | vodík |Tlak: | 1,5 bar |Průtok: | 20 ml/min |Teplotní režim:Nastřikovač: | 150 °C |Detektor: | 230 °C |Kolona: | 120 až 130 °C |7. KALIBRAČNÍ GRAF7.1 Pro plynovou chromatografii podle bodu 6.2.1 (náplň kolony Hallcomid M18) se použijí následující standardní směsi. Tyto směsi se připraví odměřením pomocí pipet, ale přesné množství se stanoví zvážením pipety nebo baňky po každém přidání.Relativní koncentrace (% m/m): | Methanol (ml) | Ethanol nebo propan2ol (ml) | Doplněno chloroformem na objem |Přibližně 2,5 % | 0,5 | 20 | 100 ml |Přibližně 5,0 % | 1,0 | 20 | 100 ml |Přibližně 7,5 % | 1,5 | 20 | 100 ml |Přibližně 10,0 % | 2,0 | 20 | 100 ml |Do chromatografu se nastřikují 2 až 3 μl za podmínek uvedených v bodu 6.2.1.Pro každou směs se vypočtou poměry ploch píků (methanol/ethanol) nebo (methanol/propan2ol). Sestrojí se kalibrační graf vynesením:na osu x: | množství methanolu vzhledem k ethanolu nebo propan-2-olu v % |na osu y: | poměr ploch píků (methanol/ethanol) nebo (methanol/propan-2-ol). |7.2 Pro plynovou chromatografii podle bodu 6.2.2 (náplň kolony Porapak QS nebo Chromosorb 105) se použijí následující standardní směsi. Tyto směsi se připraví odměřením pomocí pipet, ale přesné množství se stanoví zvážením pipety nebo baňky po každém přidání.Relativní koncentrace (% m/m): | Methanol (μl) | Ethanol nebo propan2ol (ml) | Doplněno vodou na objem |Přibližně 2,5 % | 50 | 2 | 100 ml |Přibližně 5,0 % | 100 | 2 | 100 ml |Přibližně 7,5 % | 150 | 2 | 100 ml |Přibližně 10,0 % | 200 | 2 | 100 ml |Do chromatografu se nastřikují 2 až 3 μl za podmínek uvedených v bodu 6.2.2.Pro každou kalibrační směs se vypočtou poměry ploch píků (methanol/ethanol) nebo (methanol/propan2ol) a sestrojí se kalibrační graf vynesením:na osu x: | množství methanolu vzhledem k ethanolu nebo propan-2-olu v % |na osu y: | poměr ploch píku (methanol/ethanol) nebo (methanol/propan-2-ol). |7.3 Kalibrační graf musí být přímkový.8. OPAKOVATELNOST [7]Při relativním obsahu 5 % methanolu vzhledem k ethanolu nebo propan2olu by neměl rozdíl dvou stanovení provedených současně se stejným vzorkem překročit 0,25 %.[1] Viz norma ISO 5725.[2] Viz norma ISO 5725.[3] Viz norma ISO 5725.[4] Viz norma ISO 5725.[5] Úř. věst. L 383, 31.12.1980, s. 27.[6] Úř. věst. L 383, 31.12.1980, s. 27.[7] Viz norma ISO 5725.--------------------------------------------------