title: Směrnice Rady 95/59/ES ze dne 27. listopadu 1995 o daních jiných než daních z obratu, které ovlivňují spotřebu tabákových výrobků

text:
Důležité právní upozornění

|

31995L0059

Úřední věstník L 291 , 06/12/1995 S. 0040 - 0045

		Směrnice Rady 95/59/ESze dne 27. listopadu 1995o daních jiných než daních z obratu, které ovlivňují spotřebu tabákových výrobkůRADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 99 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise,s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],(1) vzhledem k tomu, že směrnice Rady 72/464/EHS ze dne 19. prosince 1972 o daních jiných než daních z obratu, které ovlivňují spotřebu tabákových výrobků [3] a druhá směrnice Rady 79/32/EHS ze dne 18. prosince 1978 o daních jiných než daních z obratu, které ovlivňují spotřebu tabákových výrobků [4], byly mnohokrát a podstatně změněny; že z důvodu přehlednosti a účelnosti by měly být uvedené směrnice kodifikovány do jediného znění;(2) vzhledem k tomu, že cílem Smlouvy je vytvořit hospodářskou unii, v jejímž rámci existuje poctivá hospodářská soutěž a jejíž vlastnosti se podobají vlastnostem vnitřního trhu; že pokud se jedná o tabákové výrobky, je předpokladem dosažení tohoto cíle, že v členských zemích nebudou daně ovlivňující spotřebu výrobků tohoto odvětví narušovat podmínky hospodářské soutěže a nebudou omezovat jejich volný pohyb ve Společenství;(3) vzhledem k tomu, že pokud se jedná o spotřební daně, musí mít zejména harmonizace jejich struktury za následek takový stav, kdy hospodářská soutěž různých kategorií tabákových výrobků náležejících k téže skupině nebude narušována důsledky zdaňování, a následně otevření vnitrostátních trhů členských zemí;(4) vzhledem k tomu, že struktura spotřební daně z cigaret musí kromě specifické složky vypočtené na jednotku výrobku zahrnovat i poměrnou složku, která vychází z maloobchodní prodejní ceny včetně všech daní; že daň z obratu z cigaret má stejný dopad jako poměrná spotřební daň a tuto skutečnost je třeba vzít v úvahu při určování poměru mezi specifickou složkou spotřební daně a celkovým daňovým zatížením;(5) vzhledem k tomu, že pokud se jedná o cigarety, lze výše uvedeného cíle nejlépe dosáhne pomocí systému, který umožní snížení daňového zatížení, a že by se pro tento účel měla daň ukládaná na tyto výrobky skládat z poměrné spotřební daně v kombinaci se specifickou spotřební daní, jejíž velikost určí každý členský stát podle kritérií Společenství;(6) vzhledem k tomu, že struktura spotřebních daní z tabákových výrobků by měla být harmonizována postupně;(7) vzhledem k tomu, že zásadní potřeba hospodářské soutěže vyžaduje systém volné tvorby cen pro všechny skupiny tabákových výrobků;(8) vzhledem k tomu, že existuje několik druhů tabákových výrobků, lišící se od sebe vlastnostmi a způsobem použití;(9) vzhledem k tomu, že je třeba vymezit tyto rozdílné druhy tabákových výrobků;(10) vzhledem k tomu, že by z hospodářských důvodů měly být určitým členským státům povoleny dočasné odchylky;(11) vzhledem k tomu, že je nutno rozlišovat mezi jemně řezaným tabákem k ruční výrobě cigaret a ostatními druhy tabáku ke kouření;(12) vzhledem k tomu, že je nutno vymezit výrobce jako fyzickou nebo právnickou osobu, která vyrábí tabákové výrobky a určuje maximální maloobchodní prodejní cenu pro každý členský stát, ve kterém jsou dotyčné výrobky určeny ke spotřebě;(13) vzhledem k tomu, že většina členských zemí poskytuje osvobození od spotřební daně nebo vrací spotřební daň u určitých tabákových výrobků v závislosti na tom, k čemu se používají; že takové osvobození nebo vrácení v případě zvláštního užití je třeba blíže určit v této směrnici;(14) vzhledem k tomu, že tabákové smotky, které lze po prosté ruční manipulaci kouřit v daném stavu, je pro účely jednotného zdanění těchto výrobků třeba rovněž považovat za cigarety;(15) vzhledem k tomu, že Spolková republika Německo by měla být oprávněna zdaňovat zmíněné smotky nejméně sazbou nebo pevnou částkou uplatňovanou na jemně řezaný tabák k ruční výrobě cigaret, a to nejpozději do 31. prosince 1998;(16) vzhledem k tomu, že tato směrnice nesmí ovlivnit povinnosti členských zemí týkající se lhůt pro provedení směrnic uvedených v příloze I části B,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:HLAVA IObecné zásadyČlánek 11. Struktura spotřební daně, kterou členské země uvalují na tabákové výrobky, se harmonizuje v několika etapách.2. Tato směrnice stanoví obecné zásady této harmonizace, jakož i zvláštní kritéria platná v jednotlivých etapách harmonizace.3. O přechodu z jedné etapy harmonizace k následující rozhoduje Rada na návrh Komise s ohledem na výsledky dosažené v probíhající etapě opatřeními, které členské státy zavedly do svých systémů spotřebních daní, aby dosáhly souladu s předpisy platnými pro uvedenou etapu. Přechod z jedné etapy k následující lze odložit zejména tehdy, mohl-li by některému členskému státu způsobit nepřiměřené ztráty příjmů.Článek 21. Za tabákové výrobky se považujía) cigarety;b) doutníky a doutníčky (doutníky o hmotnosti nejvýše 3 g na kus);c) tabák ke kouření:- jemně řezaný tabák k ruční výrobě cigaret,- ostatní tabák ke kouření,jak jsou vymezeny v článcích 3 až 7.2. Rada přijme na návrh Komise předpisy nezbytné k určení způsobu, kterým se mají tabákové výrobky vymezit a dělit do skupin.3. Aniž jsou dotčeny stávající předpisy Společenství, nepředjímají definice uvedené v článcích 3 až 7 výběr systémů nebo úrovní zdanění pro různé skupiny výrobků, na něž se odkazuje v těchto článcích.Článek 3Za doutníky nebo doutníčky, jsou-li určeny ke kouření v daném stavu, se považují1. tabákové smotky tvořené zcela ze surového tabáku;2. tabákové smotky s krycím listem ze surového tabáku;3. tabákové smotky s krycím listem v obvyklé barvě doutníku z obnoveného tabáku a s obalovým listem z obnoveného tabáku, je-li nejméně 60 % váhy tabákových částic alespoň 1,75 mm širokých i dlouhých a je-li obal přiložen ve tvaru šroubovice pod ostrým úhlem nejméně 30o k podélné ose doutníku;4. tabákové smotky s krycím listem v obvyklé barvě doutníku z obnoveného tabáku, činí-li jejich jednotková váha bez filtru nebo náustku nejméně 2,3 g, je-li nejméně 60 % váhy tabákových částic alespoň 1,75 mm širokých i dlouhých a je-li obvod nejméně jedné třetiny délky alespoň 34 mm.Článek 41. Za cigarety se považujía) tabákové smotky, jsou-li určeny ke kouření v daném stavu a které se nepovažují za doutníky nebo doutníčky ve smyslu článku 3;b) tabákové smotky, které se jednoduchým neprůmyslovým postupem vkládají do dutinek z cigaretového papíru;c) tabákové smotky, které se jednoduchým neprůmyslovým postupem balí do cigaretového papíru.Do 31. prosince 1998 je Spolková republika Německo oprávněna zdaňovat tabákové smotky podle písmene b) spotřební daní, jejíž sazba nebo pevná částka je nejméně rovna sazbě nebo pevné částce daně uplatňované na jemně řezaný tabák k ruční výrobě cigaret.2. Tabákový smotek podle odstavce 1 se pro účely spotřebních daní považuje za dvě cigarety, je-li bez filtru nebo náustku delší než 9 cm, ne však delší než 18 cm, jako tři cigarety, je-li bez filtru nebo náustku delší než 18 cm, ne však delší než 27 cm, atd.Článek 5Za tabák ke kouření se považují:1. řezaný nebo jinak dělený tabák, kroucený nebo lisovaný do desek a vhodný ke kouření bez dalšího průmyslového zpracování;2. tabákový odpad dodaný k maloobchodnímu prodeji, na který se nevztahují články 3 a 4 a který je určen ke kouření.Článek 6Tabák ke kouření, jak je vymezen v článku 5, v němž je více než 25 % váhy tabákových částic užších než 1 mm, se považuje za jemně řezaný tabák k ruční výrobě cigaret. Členské země, které k 1. lednu 1993 neuplatňují tuto šířku řezu 1 mm, dosáhnou souladu s tímto ustanovením do 31. prosince 1997.Členské země mohou dále považovat za jemně řezaný tabák k ruční výrobě cigaret tabák ke kouření, v němž je více než 25 % váhy tabákových částic širších než 1 mm a který se prodával nebo byl určen k prodeji pro ruční výrobu cigaret.Článek 71. Za doutníky a doutníčky se považují rovněž výrobky skládající se částečně z jiných látek než z tabáku, které jinak splňují kritéria uvedená v článku 3, mají-li- krycí list ze surového tabáku nebo- krycí a obalový list z obnoveného tabáku nebo- krycí list z obnoveného tabáku.2. Za cigarety a tabák ke kouření se považují výrobky skládající se zcela nebo částečně z jiných látek než z tabáku, které jinak splňují kritéria uvedená v článcích 4 a 5.Odchylně od prvního pododstavce se výrobky, které neobsahují žádný tabák, nepovažují za tabákové výrobky, jsou-li používány výhradně k lékařským účelům.Článek 81. Cigarety vyráběné ve Společenství i dovážené z třetích zemí podléhají poměrné spotřební dani, která se vypočítává z nejvyšší maloobchodní prodejní ceny včetně cla, a dále specifické spotřební dani, která se vypočítává na jednotku výrobku.2. Sazba poměrné spotřební daně a pevná částka specifické spotřební daně musí být stejná pro všechny cigarety.3. V konečné etapě harmonizace struktury se ve všech členských zemích určí pro cigarety stejný poměr mezi specifickou spotřební daní a součtem poměrné spotřební daně a daně z obratu tak, aby rozpětí maloobchodních prodejních cen spravedlivě odráželo rozdíly v dodacích cenách výrobců.4. Je-li toho třeba, může spotřební daň z cigaret zahrnovat minimální daňovou složku, jejíž strop určí pro každou etapu Rada na návrh Komise.Článek 91. Za výrobce se považuje fyzická nebo právnická osoba podnikající ve Společenství, která zpracovává tabák na tabákové výrobky určené k maloobchodnímu prodeji.Výrobci, popřípadě jejich zástupci nebo zmocněnci ve Společenství, a dovozci tabáku z třetích zemí mají právo určit nejvyšší maloobchodní prodejní cenu každého svého výrobku pro každou členskou zemi, ve kterých jsou příslušné výrobky určeny k propuštění pro domácí spotřebu.Ustanovení druhého pododstavce však nemůže být překážkou použití vnitrostátních předpisů o kontrole cenové hladiny nebo dodržování stanovených cen, jsou-li v souladu s přepisy Společenství.2. Pro zjednodušení vybírání spotřební daně mohou členské země pro každou skupinu tabákových výrobků určit rozpětí maloobchodních prodejních cen za podmínky, že každé takové rozpětí je dostatečně široké a rozlišené, aby odpovídalo různorodosti výrobků ve Společenství. Každé rozpětí se vztahuje na všechny výrobky náležející do skupiny tabákových výrobků, jíž se týká, bez ohledu na jakost, vnější úpravu, původ výrobků nebo použitý materiál, vlastnosti podniků nebo jiná kritéria.Článek 101. Nejpozději v konečné etapě se harmonizují pravidla pro vybírání spotřební daně. Během předchozích etap se spotřební daň vybírá v zásadě prostřednictvím daňového značení. Vybírají-li členské země spotřební daň prostřednictvím daňového značení, jsou povinny zpřístupnit toto značení výrobcům a obchodníkům v ostatních členských zemích. Vybírají-li spotřební daň jiným způsobem, dbají členské státy na to, aby žádné administrativní ani technické překážky, které z toho vyplývají, neomezovaly vzájemný obchod mezi členskými zeměmi.2. Pokud se jedná o podrobná pravidla pro vybírání a placení spotřební daně, podléhají dovozci a výrobci tabákových výrobků režimu uvedenému v odstavci 1.Článek 11Od spotřební daně mohou být osvobozeny tabákové výrobky, popřípadě daň z těchto výrobků vybraná může být vrácena, jedná-li se oa) denaturované tabákové výrobky používané pro průmyslové nebo zahradnické účely;b) tabákové výrobky zničené pod úředním dohledem;c) tabákové výrobky určené výhradně pro vědecké zkoušky a pro zkoušky týkající se jakosti výrobku;d) tabákové výrobky, které výrobce znovu zpracovává.Členské státy určí podmínky a formality, na jejichž splnění váží poskytnutí uvedeného osvobození od daně nebo vrácení daně.HLAVA IIZvláštní ustanovení pro první etapu harmonizaceČlánek 121. V souladu s čl. 1 odst. 3 pokrývá první etapa harmonizace struktury spotřební daně z tabákových výrobků období 60 měsíců od 1. července 1973.2. Během první etapy harmonizace se použijí články 13 a 14.Článek 131. Výše specifické spotřební daně z cigaret se určuje poprvé podle cigaret nejžádanější cenové kategorie podle údajů, které jsou k dispozici k 1. lednu 1973.2. Bez ohledu na řešení, které bude v konečné etapě přijato pro poměr mezi specifickou a poměrnou složkou, nesmí být částka uvedená v odstavci 1 nižší než 5 % nebo vyšší než 75 % souhrnné výše poměrné spotřební daně a specifické spotřební daně ukládané na tyto cigarety.3. Pokud bude spotřební daň ukládaná na cenovou kategorii uvedenou v odstavci 1 po 1. lednu 1973 změněna, určí se výše specifické spotřební daně s ohledem na nové daňové zatížení cigaret uvedených v odstavci 1.Článek 14Odchylně od čl. 8 odst. 1 může každý členský stát z vyměřovacího základu poměrné spotřební daně z cigaret vyloučit clo.HLAVA IIIZvláštní ustanovení platná v druhé etapě harmonizaceČlánek 151. Druhá etapa harmonizace struktury spotřební daně z tabákových výrobků začíná 1. července 1978.2. Během druhé etapy harmonizace se použije článek 16.Článek 161. Výše specifické spotřební daně z cigaret se určuje podle cigaret nejžádanější cenové kategorie podle údajů, které budou k dispozici k 1. lednu každého roku počínaje 1. lednem 1978.2. Specifická složka spotřební daně nesmí být nižší než 5 % a vyšší než 55 % celkového daňového zatížení, které vychází ze souhrnu poměrné spotřební daně, specifické spotřební daně a daně z obratu ukládané na tyto cigarety.3. Pokud bude spotřební daň nebo daň z obratu ukládaná na cenovou kategorii uvedenou v odstavci 1 po 1. lednu 1978 změněna, určí se výše specifické spotřební daně s ohledem na nové celkové daňové zatížení cigaret uvedených v odstavci 1.4. Odchylně od čl. 8 odst. 1 může každý členský stát z vyměřovacího základu poměrné spotřební daně z cigaret vyloučit clo.5. Členské státy mohou uvalit na cigarety a jemně řezaný tabák k balení cigaret minimální spotřební daň, pokud to nepovede ke zvýšení celkové daně na více než 90 % celkové daně z nejžádanější cenové kategorie cigaret, popřípadě nejžádanější cenové kategorie jemně řezaného tabáku k balení cigaret.HLAVA IVZávěrečná ustanoveníČlánek 17Bude-li toho třeba, přijme Rada na návrh Komise prováděcí předpisy k této směrnici.Článek 18Členské země sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.Článek 191. Zrušují se směrnice uvedené v příloze I části A, aniž jsou dotčeny povinnosti členských zemí týkající se lhůt k provedení uvedených v příloze I části B.2. Odkazy na zrušené směrnice se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze II.Článek 20Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.Článek 21Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 27. listopadu 1995.Za RadupředsedaP. Solbes Mira[1] Úř. věst. C 56, 6.3.1995, s. 164.[2] Úř. věst. C 133, 31.5.1995, s. 1.[3] Úř. věst. L 303, 31.12.1972, s. 1. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 92/78/EHS (Úř. věst. L 316, 31.10.1992, s. 5).[4] Úř. věst. L 10, 16.1.1979, s. 8. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 92/78/EHS.--------------------------------------------------PŘÍLOHA IČÁST AZRUŠENÉ SMĚRNICE(uvedené v článku 19)1. směrnice 72/464/EHS2. směrnice 79/32/EHSa jejich následné změny:- směrnice 74/318/EHS- směrnice 75/786/EHS- směrnice 76/911/EHS- směrnice 77/805/EHS- směrnice 80/369/EHS- směrnice 80/1275/EHS- směrnice 81/463/EHS- směrnice 82/2/EHS- směrnice 82/877/EHS- směrnice 84/217/EHS- směrnice 86/246/EHS- směrnice 92/78/EHS.ČÁST BSměrnice | Lhůta k provedení |- 72/464/EHS | 1. 7. [1] 1973 |- 79/32/EHS | 1. 1. 1980 |- 74/318/EHS | |- 75/786/EHS | |- 76/911/EHS | |- 77/805/EHS | |- 80/369/EHS | |- 80/1275/EHS | |- 81/463/EHS | |- 82/2/EHS | |- 82/877/EHS | |- 84/217/EHS | |- 86/246/EHS | 1. 1. 1986 |- 92/78/EHS | 31. 12. 1992 |[1] Spojené království a Irsko mohou tuto lhůtu prodloužit do 31. prosince 1977.--------------------------------------------------PŘÍLOHA IISROVNÁVACÍ TABULKATato směrnice | Směrnice 72/464/EHS | Směrnice 79/32/EHS |Hlava I | Hlava I | |Článek 1 odstavce 1 a 2 | Článek 1 odstavce 1 a 2 | |Článek 1 odstavec 3 | Článek 1 odstavec 4 | |Článek 2 odstavce 1 a 2 | Článek 3 odstavce 1 a 2 | Článek 1 odstavec 1 |Článek 2 odstavec 3 | | Článek 1 odstavec 2 |Článek 3 | | Článek 2 |Článek 4 | | Článek 3 |Článek 5 | | Článek 4 |Článek 6 | | Článek 4a |Článek 7 | | Článek 7 |Článek 8 | Článek 4 | |Článek 9 | Článek 5 | |Článek 10 | Článek 6 | |Článek 11 | Článek 6a | |Hlava II | Hlava II | |Článek 12 | Článek 7 | |Článek 13 | Článek 8 | |Článek 14 | Článek 9 | |Hlava III | Hlava IIA | |Článek 15 | Článek 10a | |Článek 16 | Článek 10b | |Hlava IV | Hlava III | |Článek 17 | Článek 11 | |Článek 18 | Článek 12 odstavec 2 | |Článek 19 | -- | -- |Článek 20 | -- | -- |Článek 21 | Článek 13 | Článek 10 |--------------------------------------------------


title: Směrnice Komise ze dne 25. března 1982, kterou se počtvrté přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 67/548/EHS o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek

text:
Důležité právní upozornění

|

31982L0232

Úřední věstník L 106 , 21/04/1982 S. 0018 - 0019 Finské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 12 S. 0003  Španělské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 12 S. 0116  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 12 S. 0003  Portugalské zvláštní vydání Kapitola 13 Svazek 12 S. 0116

		Směrnice Komiseze dne 25. března 1982,kterou se počtvrté přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 67/548/EHS o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek(82/232/EHS)KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,s ohledem na směrnici Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek [1], naposledy pozměněnou směrnicí 79/831/EHS [2], a zejména na články 19, 20 a 21 uvedené směrnice,vzhledem k tomu, že Dánsko požádalo o změnu v označování roztoků hydrazinu a uvědomilo o tom Komisi podle článku 23 směrnice 67/548/EHS;vzhledem k tomu, že Výbor pro přizpůsobení technickému pokroku dospěl na základě existujících dostupných údajů ke stanovisku, že některé změny v klasifikaci a označování jsou odůvodněné;vzhledem k tomu, že uvedený Výbor dospěl k názoru, že po dokončení probíhajících studií karcinogenity je nezbytné znovu přezkoumat opatření této směrnice;vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení technickému pokroku směrnic pro odstranění technických překážek obchodu na úseku nebezpečných látek a přípravků,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Příloha I směrnice 67/548/EHS (seznam nebezpečných látek) se mění takto:Indexové číslo 007-008-01-0: | Název a klasifikace látky se nahrazují tímto: |+++++ TIFF +++++Hydrazinopløsning…%Hydrazinlösung…%Διάλυμα ύδραζίνης…%Hydrazine solution…%Hydrazine en solution…%Idrazina soluzione…%Hydrazine oplossing…%+++++ TIFF +++++Článek 2Členské státy přijmou a zveřejní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1982 a neprodleně o nich uvědomí Komisi. Použijí tyto předpisy ode dne 1. července 1983.Článek 3Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 25. března 1982.Za KomisiKarl-Heinz Narjesčlen Komise[1] Úř. věst. 196, 16.8.1967, s. 1.[2] Úř. věst. L 259, 15.10.1979, s. 10.--------------------------------------------------


title: Směrnice Rady 2004/114/ES ze dne 13. prosince 2004 o podmínkách přijímání státních příslušníků třetích zemí za účelem studia, výměnných pobytů žáků, neplacené odborné přípravy nebo dobrovolné služby

text:
               23.12.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 375/12

      SMĚRNICE RADY 2004/114/ES
   ze dne 13. prosince 2004
   o podmínkách přijímání státních příslušníků třetích zemí za účelem studia, výměnných pobytů žáků, neplacené odborné přípravy nebo dobrovolné služby
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 63 odst. 3 písm. a) a odst. 4 první pododstavec této smlouvy,
   s ohledem na návrh Komise,
   s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
   s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
   s ohledem na stanovisko Výboru regionů (3),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Za účelem postupného vytváření prostoru svobody, bezpečnosti a práva stanoví Smlouva opatření, která mají být přijata v oblasti azylu, přistěhovalectví a ochrany práv státních příslušníků třetích zemí.

               (2)

               Smlouva stanoví, že Rada přijme opatření v oblasti přistěhovalecké politiky týkající se podmínek vstupu a pobytu a pravidla, podle nichž členské státy udělují dlouhodobá víza a vydávají povolení k pobytu.

               (3)

               Evropská rada na svém zvláštním zasedání v Tampere ve dnech 15. a 16. října 1999 potvrdila potřebu sbližování vnitrostátních právních předpisů týkajících se podmínek přijímání a pobytu státních příslušníků třetích zemí a požádala Radu o urychlené přijetí rozhodnutí na základě návrhů Komise.

               (4)

               Tato směrnice ctí základní práva a dodržuje zásady uznané Listinou základních práv Evropské unie.

               (5)

               Členské státy by měly provést ustanovení této směrnice bez diskriminace na základě pohlaví, rasy, barvy pleti, etnického nebo sociálního původu, genetických rysů, jazyka, náboženského vyznání nebo přesvědčení, politických názorů či jakýchkoli jiných názorů, příslušnosti k národnostní menšině, majetku, narození, zdravotního postižení, věku nebo sexuální orientace.

               (6)

               Jedním z cílů činnosti Společenství v oblasti vzdělávání je podporovat celou Evropu, aby byla význačným světovým centrem pro studium a odborné vzdělávání. Podpora mobility státních příslušníků třetích zemí do Společenství za účelem studií je klíčovým faktorem této strategie. Jeho součástí je sbližování vnitrostátních právních předpisů členských států o podmínkách vstupu a pobytu.

               (7)

               Migrace, pro účely stanovené v této směrnici, která je dočasná a nezávisí na situaci trhu práce v hostitelském členském státu, představuje způsob vzájemného obohacení pro dotčené migrující osoby, jejich země původu a hostitelský členský stát a přispívá k podpoře většího vzájemného porozumění kultur.

               (8)

               Pojem přijímání se vztahuje na vstup a pobyt státních příslušníků třetích zemí pro účely stanovené v této směrnici.

               (9)

               Nová pravidla Společenství jsou založena na definicích studenta, stážisty, vzdělávací instituce a dobrovolníka, které se již v právu Společenství používají, zejména v různých programech Společenství na podporu mobility příslušných osob (Socrates, Evropská dobrovolná služba atd.).

               (10)

               Délku a jiné podmínky přípravných kurzů pro studenty, na které se vztahuje tato směrnice, stanoví členské státy v souladu se svými vnitrostátními právními předpisy.

               (11)

               Na státní příslušníky třetích zemí, kteří náležejí do kategorie neplacených stážistů a dobrovolníků a kteří jsou považováni z důvodu svých činností nebo druhu přijímané náhrady nebo odměny za pracovníky podle vnitrostátních právních předpisů, se působnost této směrnice nevztahuje. Přijímání státních příslušníků třetích zemí, kteří se hodlají věnovat specializovanému studiu v lékařském oboru, by mělo být stanoveno členskými státy.

               (12)

               Důkazem o přijetí studenta vysokoškolskou institucí může být mimo jiné dopis nebo potvrzení o zápisu.

               (13)

               Stipendia se mohou vzít v úvahu při posouzení dostupnosti dostatečných finančních prostředků.

               (14)

               Přijetí pro účely stanovené v této směrnici může být odmítnuto v řádně odůvodněných případech. Zejména může být přijetí odmítnuto, pokud se členský stát domnívá na základě zhodnocení skutečností, že dotčený státní příslušník třetí země představuje možné ohrožení veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti. Pojem veřejného pořádku se může vztahovat na odsouzení za spáchání závažného trestného činu. V této souvislosti je třeba poznamenat, že veřejný pořádek a veřejná bezpečnost se vztahují rovněž na případy, ve kterých státní příslušník třetí země náleží nebo náležel k uskupení, které podporuje terorismus, podporuje nebo podporoval takové uskupení nebo má či měl extremistické postoje.

               (15)

               V případě pochybností, které se týkají důvodů žádosti o přijetí, by členské státy měly mít možnost požadovat veškeré důkazy nezbytné k vyhodnocení žádosti jako celku, zejména na základě žadatelem navrhovaného studia, za účelem boje proti zneužívání nebo nesprávnému využívání řízení, které stanovuje tato směrnice.

               (16)

               Mobilita studentů, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí a studují v několika členských státech, musí být usnadněna, stejně jako přijímání státních příslušníků třetích zemí účastnících se programů Společenství na podporu mobility v rámci Společenství a do Společenství pro účely stanovené v této směrnici.

               (17)

               Aby umožnily první vstup na své území, měly by mít členské státy možnost bez zbytečných průtahů vydat povolení k pobytu, nebo pokud takové povolení k pobytu vydávají výlučně na svém území, vízum.

               (18)

               Studenti, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí, by měli mít přístup na trh práce za podmínek stanovených v této směrnici, aby mohli hradit část nákladů na svá studia. Zásada přístupu studentů na trh práce za podmínek uvedených v této směrnici by měla být pravidlem; avšak za výjimečných okolností by členské státy měly mít možnost zohlednit situaci na svém vnitrostátním trhu práce.

               (19)

               Pojem předběžného povolení zahrnuje rovněž udělování pracovních povolení studentům, kteří chtějí vykonávat výdělečnou činnost.

               (20)

               Tato směrnice se nedotýká vnitrostátních právních předpisů v oblasti práce se zkrácenou pracovní dobou.

               (21)

               Měla by být přijata opatření, která stanoví zkrácená řízení o přijetí za účelem studia nebo pro programy výměnných pobytů žáků, které jsou provozovány organizacemi uznanými v členských státech.

               (22)

               Každý členský stát zajistí, aby co nejúplnější pravidelně aktualizované informace o institucích definovaných v této směrnici, studijních programech, na které mohou být přijati státní příslušníci třetí země, a o podmínkách a řízeních pro vstup a pobyt na území členského státu pro tyto účely, byly zveřejněny, zejména na internetu.

               (23)

               Touto směrnicí není v žádném případě dotčeno provádění nařízení Rady (ES) č. 1030/2002 ze dne 13. června 2002, kterým se stanoví jednotný vzor povolení k pobytu pro státní příslušníky třetích zemí (4).

               (24)

               Jelikož cílů této směrnice, totiž stanovení podmínek přijímání příslušníků třetích zemí za účelem studia, výměnných pobytů žáků, neplacené odborné přípravy nebo dobrovolné služby nemůže být dosaženo uspokojivě na úrovni členských států, a může jich být proto, z důvodu jejich rozsahu a účinků, lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení výše uvedeného cíle.

               (25)

               V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, a aniž je dotčen článek 4 uvedeného protokolu, se tyto členské státy nepodílejí na přijímání této směrnice, a proto pro ně není závazná ani použitelná.

               (26)

               V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, se Dánsko nepodílí na přijímání této směrnice, a proto pro něj není závazná ani použitelná,

         PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
   KAPITOLA I
   OBECNÁ USTANOVENÍ
   Článek 1
   Předmět
   Účelem této směrnice je stanovit:

               a)

               podmínky přijímání státních příslušníků třetích zemí na území členských států na dobu delší než tři měsíce za účelem studia, výměnných pobytů žáků, neplacené odborné přípravy nebo dobrovolné služby;

               b)

               pravidla, která upravují řízení o přijímání státních příslušníků třetích zemí na území členských států za uvedenými účely.

         Článek 2
   Definice
   Pro účely této směrnice se rozumí:

               a)

               „státním příslušníkem třetí země“ každá osoba, která není občanem Evropské unie ve smyslu čl. 17 odst. 1 Smlouvy;

               b)

               „studentem“ státní příslušník třetí země přijatý na vysokoškolskou instituci a přijatý na území členského státu za účelem řádného studia vedoucího k dosažení vysokoškolské kvalifikace uznané členským státem, včetně diplomů, vysvědčení nebo doktorandských titulů získaných na vysokoškolské instituci, což může zahrnovat přípravné kurzy předcházející takovému vzdělávání v souladu s jeho vnitrostátními právními předpisy;

               c)

               „žákem“ státní příslušník třetí země přijatý na území členského státu za účelem účasti v uznaném programu středoškolského vzdělávání v rámci výměnného programu provozovaného organizací uznanou za tímto účelem členským státem v souladu s jeho vnitrostátními právními předpisy nebo správní praxí;

               d)

               „neplaceným stážistou“ státní příslušník třetí země přijatý na území členského státu na dobu neplacené odborné přípravy v souladu s jeho vnitrostátními právními předpisy;

               e)

               „institucí“ veřejná nebo soukromá instituce, která je uznaná hostitelským členským státem nebo jejíž studijní programy jsou uznány v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo správní praxí tohoto hostitelského členského státu pro účely stanovené v této směrnici;

               f)

               „programem dobrovolné služby“ program činností solidarity založený na státním programu nebo programu Společenství, který sleduje cíle obecného zájmu;

               g)

               „povolením k pobytu“ jakékoli povolení vydané orgány členského státu v souladu s čl. 1 odst. 2 písm. a) nařízení (ES) č. 1030/2002 umožňující státnímu příslušníku třetí země oprávněně pobývat na jeho území.

         Článek 3
   Oblast působnosti
   1.   Tato směrnice se vztahuje na státní příslušníky třetích zemí, kteří žádají o přijetí na území členského státu za účelem studia.
   Členské státy mohou také rozhodnout o uplatnění této směrnice na státní příslušníky třetích zemí, kteří žádají o přijetí za účelem výměnných pobytů žáků, neplacené odborné přípravy nebo dobrovolné služby.
   2.   Tato směrnice se nevztahuje na:

               a)

               státní příslušníky třetích zemí, kteří pobývají ve členském státě jako žadatelé o azyl nebo v rámci podpůrných forem ochrany nebo programů dočasné ochrany;

               b)

               státní příslušníky třetích zemí, jejichž vyhoštění je odloženo z faktických nebo právních důvodů;

               c)

               státní příslušníky třetích zemí, kteří jsou rodinnými příslušníky občanů Evropské unie a kteří uplatnili své právo volného pohybu v rámci Společenství;

               d)

               státní příslušníky třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími residenty členského státu v souladu se směrnicí Rady 2003/109/ES ze dne 25. listopadu 2003 o právním postavení státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími residenty (5) a kteří uplatnili své právo pobývat v jiném členském státě za účelem studia nebo odborného vzdělávání;

               e)

               státní příslušníky třetích zemí považované podle vnitrostátních právních předpisů členského státu za pracovníky nebo osoby samostatně výdělečně činné.

         Článek 4
   Příznivější ustanovení
   1.   Touto směrnicí nejsou dotčena příznivější ustanovení:

               a)

               dvoustranných nebo mnohostranných dohod mezi Společenstvím nebo Společenstvím a jeho členskými státy a třetí zemí nebo více třetími zeměmi; nebo

               b)

               dvoustranných nebo mnohostranných dohod mezi jedním členským státem nebo více členskými státy a třetí zemí nebo více třetími zeměmi.

         2.   Touto směrnicí není dotčeno právo členských států přijmout nebo zachovat ustanovení, která jsou příznivější pro osoby, na které se směrnice vztahuje.
   KAPITOLA II
   PODMÍNKY PŘIJÍMÁNÍ
   Článek 5
   Zásada
   Přijímání státních příslušníků třetích zemí na základě této směrnice je podmíněno ověřením dokladů prokazujících, že žadatel splňuje podmínky stanovené v článku 6 a v kterémkoliv z článků 7 až 11 které se vztahují na příslušnou kategorii.
   Článek 6
   Obecné podmínky
   1.   Státní příslušník třetí země žádající o přijetí pro účely stanovené v článcích 7 až 11:

               a)

               předloží platný cestovní doklad určený vnitrostátními právními předpisy. Členské státy mohou požadovat, aby byl cestovní doklad platný alespoň po dobu plánovaného pobytu;

               b)

               předloží souhlas zákonných zástupců s plánovaným pobytem, je-li nezletilý podle vnitrostátních právních předpisů hostitelského členského státu;

               c)

               má sjednáno zdravotní pojištění proti všem rizikům běžně krytým v případě státních příslušníků dotčeného členského státu;

               d)

               není považován za hrozbu pro veřejný pořádek, veřejnou bezpečnost nebo veřejné zdraví;

               e)

               pokud to požaduje členský stát, předloží důkaz o zaplacení poplatku za zpracování žádosti podle článku 20 této směrnice.

         2.   Členské státy usnadní řízení o přijímání státních příslušníků třetích zemí, na něž se vztahují články 7 až 11 a kteří se účastní programů Společenství na podporu mobility do Společenství nebo v jeho rámci.
   Článek 7
   Zvláštní podmínky pro studenty
   1.   Kromě obecných podmínek stanovených v článku 6, státní příslušník třetí země žádající o přijetí za účelem studia:

               a)

               je přijat vysokoškolskou institucí ke studiu;

               b)

               předloží důkaz požadovaný členským státem, že během svého pobytu bude mít dostatečné prostředky k úhradě nákladů na pobyt, studium a zpáteční cestu. Členské státy zveřejní výši minimálních měsíčních prostředků požadovaných pro účely tohoto ustanovení, aniž je dotčeno individuální přezkoumání jednotlivých případů;

               c)

               pokud to členský stát požaduje, předloží důkaz o dostatečné jazykové znalosti pro příslušný studijní program;

               d)

               pokud to členský stát požaduje, předloží důkaz o zaplacení poplatků požadovaných institucí.

         2.   Studenti, kteří na základě zápisu do instituce automaticky získávají zdravotní pojištění proti všem rizikům běžně krytým v případě státních příslušníků dotčeného členského státu, se považují za osoby, které splňují podmínku čl. 6 odst. 1 písm. c).
   Článek 8
   Mobilita studentů
   1.   Aniž jsou dotčeny čl. 12 odst. 2, článek 16 a čl. 18 odst. 2, státní příslušník třetí země, který již byl přijat jako student a který žádá o pokračování již zahájeného studia v jiném členském státě nebo o doplnění studia studiem příbuzného oboru v jiném členském státě, je přijat daným členským státem během období, které nebrání pokračování ve studiu příslušného studijního oboru, přičemž se příslušným orgánům členského státu ponechá dostatečná doba na zpracování žádosti, pokud:

               a)

               splňuje podmínky stanovené v článcích 6 a 7 ve vztahu k uvedenému členskému státu; a

               b)

               poslal svoji žádost o přijetí, veškeré doklady o dosavadním průběhu vysokoškolského studia a doklad, že obor, který si přeje studovat, skutečně navazuje na obor, který dokončil; a

               c)

               účastní se výměnného programu Společenství nebo dvoustranného výměnného programu nebo byl přijat jako student ve členském státu na dobu nejméně dvou let.

         2.   Požadavky uvedené v odst. 1 písm. c) se nepoužijí, pokud student v rámci svého studijního programu musí povinně vykonat část studia na instituci v jiném členském státě.
   3.   Příslušné orgány prvního členského státu na žádost příslušných orgánů druhého členského státu poskytnou příslušné informace o pobytu studenta na území prvního členského státu.
   Článek 9
   Zvláštní podmínky pro žáky
   1.   S výhradou článku 3, státní příslušník třetí země žádající o přijetí do programu výměnného pobytu žáků kromě obecných podmínek stanovených v článku 6:

               a)

               nepřesahuje minimální ani maximální věkovou hranici stanovenou dotčeným členským státem;

               b)

               předloží důkaz, že byl přijat ke studiu středoškolskou institucí;

               c)

               předloží důkaz o účasti v uznaném programu výměnného pobytu žáků, který je provozován organizací uznanou pro tento účel dotčeným členským státem v souladu s jeho právními předpisy nebo správní praxí;

               d)

               předloží důkaz, že organizace pořádající výměnné pobyty žáků za něj přijímá odpovědnost po celou dobu jeho přítomnosti na území dotčeného členského státu, zejména pokud jde o náklady na pobyt, studium, zdravotní péči a zpáteční cestu;

               e)

               je po celou dobu svého pobytu ubytován u rodiny, která splňuje podmínky stanovené dotčeným členským státem a která je vybrána v souladu s pravidly programu výměnných pobytů žáků, jehož se účastní.

         2.   Členské státy mohou omezit přijímání žáků účastnících se výměnného programu na státní příslušníky třetích zemí, které nabízejí stejnou možnost jejich vlastním státním příslušníkům.
   Článek 10
   Zvláštní podmínky pro neplacené stážisty
   S výhradou článku 3, státní příslušník třetí země žádající o přijetí jako neplacený stážista kromě obecných podmínek stanovených v článku 6:

               a)

               podepsal smlouvu o odborné přípravě, schválenou, je-li to požadováno, příslušným orgánem dotčeného členského státu, v souladu s jeho vnitrostátními právními předpisy nebo správní praxí, jejímž předmětem je neplacená stáž v podniku veřejného nebo soukromého sektoru nebo v instituci odborného vzdělávání uznané členským státem v souladu s jeho vnitrostátními právními předpisy nebo správní praxí;

               b)

               předloží důkaz požadovaný členským státem, že během svého pobytu bude mít dostatečné prostředky k úhradě nákladů na pobyt, vzdělávání a zpáteční cestu. Členské státy zveřejní výši minimálních měsíčních prostředků požadovaných pro účely tohoto ustanovení, aniž je dotčeno individuální přezkoumání jednotlivých případů;

               c)

               pokud to členský stát požaduje, projde základní jazykovou přípravou k získání znalostí nezbytných pro účely jeho stáže.

         Článek 11
   Zvláštní podmínky pro dobrovolníky
   S výhradou článku 3, státní příslušník třetí země žádající o přijetí do programu dobrovolné služby kromě obecných podmínek stanovených v článku 6:

               a)

               nepřesahuje minimální ani maximální věkovou hranici stanovenou dotčeným členským státem;

               b)

               předloží dohodu s organizací odpovědnou v dotčeném členském státě za program dobrovolné služby, kterého se účastní, s popisem úkolů, podmínek dozoru při plnění těchto úkolů, pracovní doby, prostředků dostupných k úhradě nákladů na cestu, obživu, ubytování a kapesné po celou dobu jeho pobytu, a případně i školení, které mu pomůže při plnění jeho služby;

               c)

               předloží důkaz, že organizace odpovědná za program dobrovolné služby, kterého se účastní, sjednala pojištění odpovědnosti za škodu vůči třetím stranám a přijímá za něj plnou odpovědnost po celou dobu jeho pobytu, zejména pokud jde o náklady na jeho obživu, zdravotní péči a zpáteční cestu;

               d)

               pokud to hostitelský členský stát výslovně požaduje, získá základní znalosti o jazyku, historii a politické a společenské struktuře dotčeného členského státu.

         KAPITOLA III
   POVOLENÍ K POBYTU
   Článek 12
   Povolení k pobytu vydávaná studentům
   1.   Povolení k pobytu se studentovi vydává na dobu nejméně jednoho roku a lze je prodloužit, pokud jeho držitel nadále splňuje podmínky článků 6 a 7. Pokud je doba trvání studia méně než jeden rok, je povolení platné po dobu trvání studia.
   2.   Aniž je dotčen článek 16, lze prodloužení povolení k pobytu odmítnout, nebo lze povolení odejmout, pokud držitel:

               a)

               nedodržuje omezení ohledně přístupu k výdělečné činnosti podle článku 17;

               b)

               nečiní dostatečný pokrok ve studiu v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo správní praxí.

         Článek 13
   Povolení k pobytu vydávané žákům
   Povolení k pobytu se žákům vydává na dobu ne delší než jeden rok.
   Článek 14
   Povolení k pobytu vydávané neplaceným stážistům
   Doba platnosti povolení k pobytu vydávaného neplaceným stážistům odpovídá délce stáže nebo činí nejvýše jeden rok. Ve výjimečných případech ji lze prodloužit, pouze jednou a pouze na dobu potřebnou k získání odborné kvalifikace uznané členským státem v souladu s jeho vnitrostátními právními předpisy nebo správní praxí, pokud držitel nadále splňuje podmínky stanovené v článcích 6 a 10.
   Článek 15
   Povolení k pobytu vydávaná dobrovolníkům
   Povolení k pobytu se dobrovolníkům vydává pouze na dobu ne delší než jeden rok. Ve výjimečných případech, pokud daný program trvá déle než jeden rok, může doba platnosti povolení k pobytu odpovídat délce daného programu.
   Článek 16
   Odnětí nebo odmítnutí prodloužení povolení k pobytu
   1.   Členské státy mohou odejmout nebo odmítnout prodloužit povolení k pobytu vydané na základě této směrnice, pokud bylo získáno podvodem nebo pokud vyjde najevo, že držitel nesplňoval nebo nadále nesplňuje podmínky pro vstup a pobyt stanovené v článku 6 a v kterémkoli z článků 7 až 11, který se vztahuje na příslušnou kategorii.
   2.   Členské státy mohou odejmout nebo odmítnout prodloužit povolení k pobytu z důvodu veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti nebo veřejného zdraví.
   KAPITOLA IV
   ZACHÁZENÍ S DOTČENÝMI STÁTNÍMI PŘÍSLUŠNÍKY TŘETÍCH ZEMÍ
   Článek 17
   Výdělečná činnost studentů
   1.   Mimo dobu svého studia a s výhradou pravidel a podmínek použitelných na danou činnost v hostitelském členském státě jsou studenti oprávněni být zaměstnáni a mohou být oprávněni k výkonu samostatné výdělečné činnosti. Lze přihlédnout k situaci na trhu práce hostitelského členského státu.
   Je-li to nutné, členské státy studentům nebo zaměstnavatelům udělí předběžné povolení v souladu s vnitrostátními právními předpisy.
   2.   Každý členský stát určí maximální počet hodin týdně nebo dnů nebo měsíců ročně, kdy lze tuto činnost vykonávat, což nebude méně než 10 hodin týdně nebo odpovídající dobu ve dnech nebo měsících ročně.
   3.   Přístup k výdělečné činnosti může být během prvního roku pobytu hostitelským členským státem omezen.
   4.   Členské státy mohou požadovat, aby studenti v předstihu nebo jiným způsobem hlásili určeným orgánům, že vykonávají výdělečnou činnost. Jejich zaměstnavatelé mohou také podléhat předchozí nebo jiné ohlašovací povinnosti.
   KAPITOLA V
   ŘÍZENÍ A PRŮHLEDNOST
   Článek 18
   Procesní záruky a průhlednost
   1.   Rozhodnutí o žádosti o získání nebo prodloužení povolení k pobytu se přijme a žadateli oznámí ve lhůtě, která nebrání v pokračování příslušného studia, přičemž je příslušným orgánům ponechána dostatečná doba na zpracování žádosti.
   2.   Jsou-li informace poskytnuté na podporu žádosti nedostatečné, může být zpracování žádosti pozastaveno a příslušné orgány informují žadatele o jakýchkoli dalších informacích, které potřebují.
   3.   Jakékoli rozhodnutí o zamítnutí žádosti je dotčenému státnímu příslušníku třetí země oznámeno v souladu s oznamovacím postupem stanoveným příslušnými vnitrostátními právními předpisy. Oznámení uvádí možnosti opravných řízení a lhůty pro podání opravného prostředku.
   4.   Pokud je žádost zamítnuta nebo povolení k pobytu vydané v souladu s touto směrnicí odňato, má dotčená osoba právo podat opravný prostředek k příslušným orgánům dotčeného členského státu.
   Článek 19
   Zkrácené řízení o vydání povolení k pobytu nebo víz studentům a žákům
   Dohoda o zavedení zkráceného řízení o přijetí, které umožní vydávání povolení k pobytu nebo víz ve prospěch státního příslušníka třetí země, může být uzavřena mezi orgánem členského státu odpovědným za vstup a pobyt studentů nebo žáků, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí a vysokoškolskou institucí nebo organizací provozující programy výměnných pobytů žáků uznanou pro tento účel dotčeným členským státem v souladu s jeho vnitrostátními právními předpisy nebo správní praxí.
   Článek 20
   Poplatky
   Členské státy mohou od žadatelů požadovat zaplacení poplatků za zpracování žádosti v souladu s touto směrnicí.
   KAPITOLA VI
   ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
   Článek 21
   Podávání zpráv
   Komise podává pravidelně, a poprvé do 12. ledna 2010, Evropskému parlamentu a Radě zprávy o uplatňování této směrnice ve členských státech a navrhne případné změny.
   Článek 22
   Provedení
   Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 12. ledna 2007. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
   Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
   Článek 23
   Přechodná ustanovení
   Odchylně od ustanovení kapitoly III a po dobu do dvou let po dni uvedeném v článku 22 nemají členské státy povinnost vydávat povolení v souladu s touto směrnicí ve formě povolení k pobytu.
   Článek 24
   Lhůty
   Aniž je dotčen čl. 4 odst. 2 druhý pododstavec směrnice 2003/109/ES, nejsou členské státy povinny zohlednit dobu, během které student, žák na výměnném pobytu, neplacený stážista nebo dobrovolník pobýval jako takový na jejich území, za účelem udělení dalších práv podle vnitrostátních právních předpisů dotčeným státním příslušníkům třetích zemí.
   Článek 25
   Vstup v platnost
   Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 26
   Určení
   Tato směrnice je určena členským státům v souladu se Smlouvou o založení Evropského společenství.

      V Bruselu dne 13. prosince 2004.

            Za Radu

         B. R. BOT

            předseda

      (1)  Úř. věst. C 68E, 18.3.2004, s. 107.

      (2)  Úř. věst. C 133, 6.6.2003, s. 29.

      (3)  Úř. věst. C 244, 10.10.2003, s. 5.

      (4)  Úř. věst. L 157, 15.6.2002, s. 1.

      (5)  Úř. věst. L 16, 23.1.2004, s. 44.


title: Směrnice Rady ze dne 10. února 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se uplatňování zásady stejné odměny za práci pro muže a ženy

text:
Důležité právní upozornění

|

31975L0117

Úřední věstník L 045 , 19/02/1975 S. 0019 - 0020 Finské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 4 S. 0078  Řecké zvláštní vydání: Kapitola 05 Svazek 2 S. 0042  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 4 S. 0078  Španělské zvláštní vydání: Kapitola 05 Svazek 2 S. 0052  Portugalské zvláštní vydání Kapitola 05 Svazek 2 S. 0052

		Směrnice Radyze dne 10. února 1975o sbližování právních předpisů členských států týkajících se uplatňování zásady stejné odměny za práci pro muže a ženy(75/117/EHS)RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise,s ohledem na stanovisko Shromáždění [1],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],vzhledem k tomu, že uplatnění zásady stejné odměny za práci pro muže a ženy, která je uvedena v článku 119 Smlouvy, je nedílnou součástí vytvoření a fungování společného trhu;vzhledem k tomu, že je především úkolem členských států, aby zajistily uplatňování této zásady prostřednictvím odpovídajících právních a správních předpisů;vzhledem k tomu, že usnesení Rady ze dne 21. ledna 1974 o sociálním akčním programu [3] s cílem umožnit vyrovnání životních a pracovních podmínek a vyrovnaný hospodářský a sociální rozvoj a sociální rovnováhu Společenství uznalo přednostní povahu akcí, které mají být provedeny ve prospěch žen, pokud jde o přístup k zaměstnání, odbornému vzdělání a zvyšování odborné kvalifikace a o pracovní podmínky včetně odměny za práci;vzhledem k tomu, že je žádoucí posílit základní právní předpisy ustanoveními zaměřenými na usnadnění praktického uplatňování zásady rovnosti tak, aby všichni zaměstnanci ve Společenství mohli požívat ochrany v této oblasti;vzhledem k tomu, že i přes úsilí směřující k provedení usnesení konference členských států o vyrovnání mezd pro muže a ženy, konané dne 30. prosince 1961, přetrvávají v členských státech rozdíly; že je tedy nutné sblížit vnitrostátní právní předpisy týkající se uplatňování zásady stejné odměny za práci,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Zásadou stejné odměny za práci pro muže a ženy uvedenou v článku 119 Smlouvy (dále jen "zásada stejné odměny") se rozumí pro stejnou práci nebo pro práci, které je přiznána stejná hodnota, odstranění veškeré diskriminace na základě pohlaví ve všech hlediscích a podmínkách odměňování.Zejména pokud se pro stanovení odměny používá systém klasifikace prací, musí být založen na stejných kritériích pro muže i pro ženy a musí být sestaven tak, aby vyloučil diskriminaci na základě pohlaví.Článek 2Členské státy zavedou do svých vnitrostátních právních řádů nezbytná opatření, která umožní všem zaměstnancům, kteří se cítí poškozeni v důsledku neuplatnění zásady stejné odměny, domáhat se svých práv soudní cestou, případně po využití opravných prostředků u jiných příslušných orgánů.Článek 3Členské státy odstraní diskriminaci mezi muži a ženami vyplývající z právních a správních předpisů, které odporují zásadě stejné odměny.Článek 4Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby ustanovení kolektivních smluv, mzdových tarifů, dohod o mzdě nebo individuálních pracovních smluv, která jsou v rozporu se zásadou stejné odměny, byla neplatná, mohla být prohlášena za neplatná nebo mohla být změněna.Článek 5Členské státy přijmou opatření nezbytná na ochranu zaměstnanců proti propouštění, které by bylo reakcí zaměstnavatele na stížnost podanou v podniku nebo na jakékoli soudní řízení zaměřené na dodržování zásady stejné odměny.Článek 6Členské státy přijmou v souladu se svými vnitrostátními podmínkami a právními řády opatření nezbytná k zajištění uplatňování zásady stejné odměny. Ujistí se o existenci účinných prostředků, které umožňují dbát na dodržování této zásady.Článek 7Členské státy zajistí, aby opatření přijatá k provedení této směrnice i předpisy již v této oblasti platné byly oznámeny zaměstnancům všemi vhodnými prostředky, například oznámením na jejich pracovišti.Článek 81. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do jednoho roku od oznámení této směrnice a neprodleně o nich uvědomí Komisi.2. Členské státy sdělí Komisi znění právních a správních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.Článek 9Do dvou let po uplynutí období jednoho roku podle článku 8 předají členské státy Komisi veškeré potřebné údaje, které jí umožní sestavit zprávu o uplatňování této směrnice, kterou předloží Radě.Článek 10Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 10. února 1975.Za RadupředsedaG. Fitzgerald[1] Úř. věst. C 55, 13.5.1974, s. 43.[2] Úř. věst. C 88, 26.7.1974, s. 7.[3] Úř. věst. C 13, 12.2.1974, s. 1.--------------------------------------------------


title: Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/4/ES ze dne 28. ledna 2003 o přístupu veřejnosti k informacím o životním prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/313/EHS

text:
Důležité právní upozornění

|

32003L0004

Úřední věstník L 041 , 14/02/2003 S. 0026 - 0032

		Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/4/ESze dne 28. ledna 2003o přístupu veřejnosti k informacím o životním prostředí a o zrušení směrnice Rady 90/313/EHSEVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 175 odst. 1 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise [1],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [4] s ohledem na společný návrh schválený dohodovacím výborem dne 8. listopadu 2002,vzhledem k těmto důvodům:(1) Lepší přístup veřejnosti k informacím o životním prostředí a šíření těchto informací přispívají k větší osvětě v otázkách životního prostředí, k volné výměně názorů, k účinnější účasti veřejnosti při rozhodování o otázkách životního prostředí a ve svém výsledku k lepšímu životnímu prostředí.(2) Směrnice Rady 90/313/EHS ze dne 7. července 1990 o svobodě přístupu k informacím o životním prostředí [5] zahájila proces změn způsobem, v němž orgány veřejné správy přistupují k řešení otázek otevřenosti a transparentnosti, přičemž zavádějí opatření k výkonu práva přístupu veřejnosti k informacím o životním prostředí, a tento proces je nezbytné dále rozvíjet a pokračovat v něm. Tato směrnice rozšiřuje stávající přístup stanovený směrnicí 90/313/EHS.(3) Článek 8 uvedené směrnice požaduje, aby členské státy informovaly Komisi o získaných zkušenostech, na jejichž základě má Komise vypracovat zprávu pro Evropský parlament a Radu spolu s návrhem na úpravu směrnice, kterou může považovat za vhodnou.(4) Zpráva vypracovaná podle článku 8 uvedené směrnice identifikuje konkrétní problémy, které se vyskytují při praktickém uplatňování směrnice.(5) Dne 25. června 1998 podepsalo Evropské společenství Úmluvu o přístupu k informacím, účasti veřejnosti na rozhodování a přístupu k právní ochraně v záležitostech životního prostředí ("Aarhuskou úmluvu"). Ustanovení právních předpisů Společenství musí být v souladu s uvedenou úmluvou vzhledem k jejímu závěru přijatému Evropským společenstvím.(6) V zájmu zvýšené transparentnosti je vhodné směrnici 90/313/EHS spíše nahradit, než ji měnit, a poskytnout tak zúčastněným stranám jednoduchý, jasný a logicky skloubený legislativní text.(7) Rozdíly mezi právními předpisy členských států, které se týkají přístupu k informacím o životním prostředí, jež jsou v držení orgánů veřejné správy, mohou v rámci Společenství vést k rozdílnému přístupu k těmto informacím nebo k rozdílným podmínkám hospodářské soutěže.(8) Je nezbytné zajistit, aby fyzické a právnické osoby měly stejné právo přístupu k informacím o životním prostředí v držení orgánů veřejné správy nebo orgánům veřejné správy určených, aniž by tyto osoby musely prokazovat svůj oprávněný zájem.(9) Je rovněž nezbytné, aby orgány veřejné správy zpřístupnily široké veřejnosti informace o životním prostředí a šířily je v co největší možné míře, zejména prostřednictvím informačních a komunikačních technologií. Při podávání zpráv a přezkumu této směrnice je potřebné k budoucímu rozvoji těchto technologií přihlížet.(10) Definice informací o životním prostředí by měla být vyjasněna tak, aby v jakékoli formě obsahovala informace o stavu životního prostředí, o faktorech, opatřeních nebo činnostech ovlivňujících nebo pravděpodobně ovlivňujících životní prostředí nebo určených k jeho ochraně, o analýzách užitku a nákladů a ekonomických analýzách použitých v rámci těchto opatření nebo činností a také informace o stavu lidského zdraví a bezpečnosti, včetně kontaminace potravinového řetězce, podmínkách lidského života, kulturních lokalitách a stavebních objektech, pokud jsou nebo mohou být ovlivněny kterýmkoli z těchto aspektů.(11) K zohlednění zásad uvedených v článku 6 Smlouvy, že požadavky na ochranu životního prostředí by měly být zahrnuty do vymezení a provádění politik a činností Společenství, je nezbytné rozšířit definici orgánů veřejné správy o vládu nebo jiné orgány veřejné správy na vnitrostátní, regionální nebo místní úrovni bez ohledu na to, zda nese konkrétní odpovědnost za životní prostředí nebo ne. Definici je potřebné obdobně rozšířit o jiné osoby nebo subjekty vykonávající funkce veřejné správy ve vztahu k životnímu prostředí podle vnitrostátních právních předpisů a osoby nebo subjekty jimi řízené, které jsou veřejně odpovědné nebo zastávají funkce ve vztahu k životnímu prostředí.(12) Do oblasti působnosti této směrnice by měly rovněž spadat informace o životním prostředí ve fyzickém držení jiných subjektů v zastoupení orgánů veřejné správy.(13) Informace o životním prostředí je nezbytné zpřístupňovat žadatelům co nejdříve, v přiměřené době a s ohledem na časový rozvrh určený žadatelem.(14) Orgány veřejné správy by měly zpřístupňovat informace o životním prostředí ve formě nebo formátu požadovaném žadatelem, pokud nejsou tyto informace již veřejně dostupné v jiné formě nebo formátu nebo není rozumné je v jiné formě nebo formátu poskytovat. Kromě toho by se mělo od orgánů veřejné správy požadovat, aby vynakládaly veškeré nezbytné úsilí pro vedení informací o životním prostředí v držení orgánů veřejné správy nebo pro orgány veřejné správy ve formách nebo formátech snadno reprodukovatelných a přístupných elektronickými prostředky.(15) Členské státy by měly určit praktická opatření pro účinné zpřístupňování těchto informací. Tato opatření musí zaručovat, že informace budou účinně, snadno a postupně dostupné veřejnosti přes veřejné telekomunikační sítě, včetně veřejně přístupných seznamů orgánů veřejné správy a registrů nebo seznamů informací o životním prostředí v držení orgánů veřejné správy nebo pro orgány veřejné správy.(16) Právem na informace se rozumí, že poskytování informací by mělo být obecným pravidlem a že orgánům veřejné správy by se mělo umožnit odmítnout žádost o informace v určitých a jasně vymezených případech. Důvody pro odmítnutí je nezbytné vykládat restriktivním způsobem, v němž je potřebné zvážit veřejný zájem, kterému poskytnutí slouží, proti zájmu, kterému slouží odmítnutí. Důvody pro odmítnutí je třeba sdělit žadateli v časové lhůtě stanovené v této směrnici.(17) Pokud je možné oddělit informace spadající do oblasti působnosti výjimek od zbývajících požadovaných informací, měly by orgány veřejné správy zpřístupňovat informace o životním prostředí po částech.(18) Orgány veřejné správy by měly mít možnost žádat za poskytnutí informací o životním prostředí poplatek, který by však měl být přiměřený. Jako obecné pravidlo to znamená, že poplatky nepřesáhnou skutečné náklady na tvorbu daného materiálu. Případy, kdy by se požadovalo placení záloh, by měly být omezeny. V konkrétních případech, kdy orgány veřejné správy poskytují informace o životním prostředí na obchodním základě a kdy je to nezbytné k zajištění pokračování sběru a zveřejnění těchto informací, se tržní poplatek považuje za rozumný; lze požadovat platbu zálohy. Rozpis poplatků by měl být zveřejněn a dán k dispozici žadatelům spolu s informací o podmínkách, za kterých je možné poplatky vybírat nebo od nich upustit.(19) Žadatelé by měli mít možnost dožadovat se správního nebo soudního přezkoumání jednání nebo nečinnosti orgánu veřejné správy ve vztahu k žádosti.(20) Orgány veřejné správy by měly zaručovat úplnost, přesnost a srovnatelnost informací o životním prostředí jimi nebo v jejich zastoupení sestavovaných. Protože metoda použitá při sestavování informací je důležitým faktorem při hodnocení kvality dodávaných informací, měla by být na požádání také zveřejněna.(21) Aby se zvýšila osvěta veřejnosti o otázkách životního prostředí a zlepšila ochrana životního prostředí, měly by orgány veřejné správy zpřístupňovat a šířit informace o životním prostředí odpovídající jejich funkcím, zejména prostřednictvím počítačové telekomunikační nebo elektronické technologie.(22) Tato směrnice by se měla posoudit a měla by být podrobena revizi jednou za čtyři roky od vstupu v platnost, a to na základě zkušeností a po předložení příslušných zpráv členskými státy. Komise by měla předkládat hodnotící zprávu Evropskému parlamentu a Radě.(23) Protože členské státy nemohou uspokojivě splnit cíle navržené směrnice a tyto cíle je tudíž lépe dosáhnout na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření podle zásady subsidiarity stanovené v článku 5 Smlouvy. Podle zásady proporcionality stanovené v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice, co je k dosažení těchto cílů nezbytné.(24) Ustanovení této směrnice nemají vliv na právo členského státu zachovávat nebo zavádět opatření týkající se širšího přístupu k informacím, než vyžaduje tato směrnice,PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:Článek 1CíleCíle této směrnice jsou:a) zaručit právo přístupu k informacím o životním prostředí v držení orgánů veřejné správy nebo pro orgány veřejné správy a stanovit základní podmínky a praktická opatření pro výkon tohoto práva ab) zajistit jako samozřejmost, že informace o životním prostředí budou postupně zpřístupňovány veřejnosti a veřejně šířeny s cílem zajistit co nejširší systematickou veřejnou dostupnost a šíření informací o životním prostředí. Pro tento účel bude podporováno používání počítačové telekomunikační nebo elektronické technologie.Článek 2DefinicePro účely této směrnice:1. "informacemi o životním prostředí" se rozumějí informace v písemné, obrazové, zvukové, elektronické nebo jiné formě o:a) stavu složek životního prostředí, jako jsou ovzduší a atmosféra, voda, půda, území, krajina a přírodní stanoviště zahrnující mokřady, pobřežní a mořské oblasti, biologická rozmanitost a její součásti, včetně geneticky modifikovaných organismů, a o vzájemném působení těchto složek;b) faktorech, jako jsou látky, energie, hluk, záření nebo odpad, včetně radioaktivního odpadu, emise, vypouštění a jiné úniky do životního prostředí, které ovlivňují nebo mohou ovlivnit složky životního prostředí uvedené v písmenu a);c) opatřeních (včetně správních opatření), jako jsou politiky, právní předpisy, plány, programy, dohody o životním prostředí, a o činnostech, které ovlivňují nebo mohou ovlivnit složky a faktory uvedené v písmenech a) a b), jakož i o opatřeních nebo činnostech určených k ochraně těchto složek;d) zprávách o provádění právních předpisů o životním prostředí;e) analýzách nákladů a přínosů a jiných ekonomických analýzách a předpokladech použitých v rámci opatření a činností uvedených v písmenu c) af) stavu lidského zdraví a bezpečnosti, včetně kontaminace potravinového řetězce, podmínkách lidského života, kulturních lokalitách a stavebních objektech, pokud jsou nebo mohou být ovlivněny stavem složek životního prostředí uvedených v písmenu a) nebo prostřednictvím těchto složek kterýmkoli aspektem uvedeným v písmenech b) a c);2. "orgánem veřejné správy" se rozumí:a) vláda nebo jiný orgán veřejné správy, včetně veřejných poradních subjektů, na vnitrostátní, regionální nebo místní úrovni;b) každá fyzická nebo právnická osoba vykonávající funkce veřejné správy podle vnitrostátních právních předpisů, včetně zvláštních povinností, činností nebo služeb, které se vztahující k životnímu prostředí ac) každá fyzická nebo právnická osoba, která je veřejně odpovědná nebo vykonává funkci nebo poskytuje veřejné služby ve vztahu k životnímu prostředí, řízená subjektem nebo osobou spadající pod písmena a) nebo b).Členské státy mohou stanovit, že tato definice nezahrne instituce nebo subjekty působící v soudní nebo zákonodárné funkci. Členské státy mohou tyto instituce nebo subjekty z uvedené definice vyloučit, pokud jejich statuty ke dni přijetí této směrnice nestanoví postup přezkoumání ve smyslu článku 6;3. "informacemi v držení orgánu veřejné správy" se rozumějí informace o životním prostředí ve vlastnictví orgánu veřejné správy, které daný orgán vytvořil nebo obdržel;4. "informacemi v držení pro orgán veřejné správy" se rozumějí informace o životním prostředí ve fyzickém držení fyzické nebo právnické osoby v zastoupení orgánu veřejné správy;5. "žadatelem" se rozumí každá fyzická nebo právnická osoba požadující informace o životním prostředí;6. "veřejností" se rozumí jedna nebo více fyzických nebo právnických osob a jejich sdružení, organizace nebo skupiny v souladu s vnitrostátními právními předpisy nebo zvyklostmi.Článek 3Přístup k informacím o životním prostředí na požádání1. Členské státy zajistí, aby orgány veřejné správy měly povinnost, v souladu s ustanoveními této směrnice, poskytovat informace o životním prostředí v jejich držení nebo pro ně držené každému žadateli na jeho žádost, aniž by žadatel musel prokazovat svůj oprávněný zájem.2. S výhradou článku 4 a s ohledem na časový rozvrh určený žadatelem se informace o životním prostředí poskytují žadateli:a) co nejdříve nebo alespoň během jednoho měsíce poté, co orgán veřejné správy uvedený v odstavci 1 obdržel od žadatele žádost nebob) během dvou měsíců poté, co orgán veřejné správy obdržel žádost, pokud jsou informace natolik objemné a složité, že nelze splnit lhůtu jednoho měsíce uvedenou v písmenu a). V takových případech je nezbytné žadatele informovat co nejdříve a v každém případě před koncem uvedené jednoměsíční lhůty o každém takovém prodloužení a důvodech, které k němu vedou.3. Pokud je žádost formulována příliš obecně, orgán veřejné správy co nejdříve a nejpozději v časové lhůtě stanovené v odst. 2 písm. a) požádá žadatele, aby svoji žádost blíže určil, přičemž mu bude pomáhat např. poskytnutím informací o používání veřejných registrů uvedených v odst. 5 písm. c). Na základě čl. 4 odst. 1 písm. c) mohou orgány veřejné správy zamítnout žádost v případech, které budou považovat za správné.4. Pokud žadatel požaduje, aby orgán veřejné správy poskytnul informace o životním prostředí v určité formě nebo formátu (včetně ve formě kopií), orgán veřejné správy vyhoví, pokud:a) informace již nejsou veřejně dostupné v jiné formě nebo formátu, zejména podle článku 7, ke kterým má žadatel snadný přístup nebob) není pro orgán veřejné správy přijatelnější, aby poskytnul informace v jiné formě nebo formátu, přičemž v takovém případě uvede důvody pro poskytnutí informací v jiné formě nebo formátu.Pro účely tohoto odstavce vynaloží orgány veřejné správy veškeré přiměřené úsilí, aby udržovaly informace o životním prostředí v jejich držení nebo pro ně držené ve formách nebo formátech, které jsou snadno reprodukovatelné a přístupné prostředky počítačové telekomunikace nebo jinými elektronickými prostředky.Důvody odmítnutí poskytnout informace v celém nebo částečném rozsahu v požadované formě nebo formátu je nutné sdělit žadateli v časové lhůtě uvedené v odst. 2 písm. a).5. Pro účely tohoto článku členské státy zajistí, aby:a) úředníci podporovali úsilí veřejnosti o přístup k informacím;b) seznamy orgánů veřejné správy byly veřejně přístupné ac) byla stanovena praktická opatření zajišťující účinný výkon práva přístupu k informacím o životním prostředí, jako jsou:- určení informačních pracovníků,- pořízení a údržba zařízení pro kontrolu požadovaných informací,- registry nebo seznamy informací o životním prostředí v držení orgánů veřejné správy nebo informačních míst s jasným uvedením, kde lze tyto informace najít.Členské státy zajistí, aby orgány veřejné správy dostatečně informovaly veřejnost o jejích právech vyplývajících z této směrnice a za tímto účelem ji v dostatečné míře poskytovaly informace, poučení a rady.Článek 4Výjimky1. Členské státy mohou rozhodnout o odmítnutí žádosti o informace o životním prostředí, jestliže:a) požadované informace nejsou v držení orgánu veřejné správy nebo v držení pro orgán veřejné správy, kterému byla žádost určena. V takovém případě, pokud si je orgán veřejné správy vědom, že informace jsou v držení jiného orgánu veřejné správy nebo v držení pro jiný orgán veřejné správy, předá co nejdříve žádost zmíněnému jinému orgánu a uvědomí o tom žadatele, nebo uvědomí žadatele o orgánu veřejné správy, u kterého je podle jeho názoru možné o tyto informace požádat;b) žádost je zjevně nepřiměřená;c) žádost je formulována příliš obecně, přičemž se bere v úvahu čl. 3 odst. 3;d) žádost se týká materiálu ve fázi dokončování nebo rozpracovaných dokumentů nebo údajů;e) žádost se týká vnitřní komunikace, přičemž se bere v úvahu veřejný zájem, kterému slouží zveřejnění.Pokud je žádost odmítnuta, protože se týká materiálu ve fázi dokončování, orgán veřejné správy uvede jméno orgánu, který materiál připravuje, a odhad doby potřebné na dokončení.2. Členské státy mohou rozhodnout o odmítnutí žádosti o informace o životním prostředí, pokud by zveřejnění informací mělo nepříznivý vliv na:a) důvěrnost řízení u orgánů veřejné správy v zákonem stanovených případech;b) mezinárodní vztahy, veřejnou bezpečnost a národní obranu;c) průběh spravedlnosti, schopnost kterékoli osoby domoci se spravedlivého soudního řízení a schopnost orgánu veřejné správy provádět vyšetřování trestné nebo disciplinární povahy;d) důvěrnost obchodních a průmyslových informací, pokud ji stanovují vnitrostátní právní předpisy nebo právní předpisy Společenství pro ochranu oprávněných hospodářských zájmů, včetně veřejného zájmu zachovat statistickou důvěrnost a daňové tajemství;e) práva k duševnímu vlastnictví;f) důvěrnost osobních údajů nebo spisů týkajících se fyzické osoby v případech, kdy taková osoba nedala souhlas se zveřejněním informací pro veřejnost, pokud tuto důvěrnost stanovují vnitrostátní právní předpisy nebo předpisy Společenství;g) zájmy nebo ochranu jakékoli osoby, která poskytla požadované informace dobrovolně, aniž byla nebo mohla být k tomu právně vázána, pokud tato osoba nedala souhlas ke zveřejnění dotčených informací;h) ochranu životního prostředí, ke kterému se tyto informace vztahují, jako jsou např. místa výskytu vzácných druhů.Důvody odmítnutí uvedené v odstavcích 1 a 2 je nezbytné vykládat restriktivním způsobem, přičemž se u konkrétního případu bere v úvahu prospěšnost zveřejnění z hlediska veřejného zájmu. V každém konkrétním případě se zvažuje veřejný zájem, kterému zveřejnění slouží, proti zájmu, kterému slouží odmítnutí. Na základě ustanovení odst. 2 písm. a), d), f), g) a h) nemohou členské státy rozhodnout o odmítnutí žádosti, pokud se žádost týká informací o emisích do životního prostředí.V tomto rámci a pro účely použití písmena f) členské státy zajistí, aby byly splněny požadavky směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1955 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů [6].3. Pokud členský stát stanovuje výjimky, může sestavit veřejně přístupný seznam kritérií, na jejichž základě dotčený orgán může rozhodnout, jak se žádostmi zacházet.4. Informace o životním prostředí v držení orgánu veřejné správy nebo v držení pro tento orgán, o které žadatel požádal, se poskytují zčásti, pokud je možné oddělit informace spadající do oblasti působnosti odst. 1 písm. d) a e) nebo odstavce 2 od ostatních požadovaných informací.5. Odmítnutí poskytnout všechny požadované informace nebo jejich část se oznamuje žadateli písemně nebo elektronicky, pokud byla žádost podána písemně nebo o to žadatel požádal, v časových lhůtách uvedených v čl. 3 odst. 2 písm. a) nebo případně b). V oznámení se uvedou důvody odmítnutí a informace o postupu přezkoumání podle článku 6.Článek 5Poplatky1. Přístup k veřejným registrům nebo seznamům zavedeným a vedeným podle čl. 3 odst. 5 a prohlížení požadovaných informací na místě jsou bezplatné.2. Orgány veřejné správy mohou účtovat poplatek za poskytnutí jakýchkoli informací o životním prostředí, který ale nesmí přesáhnout přiměřenou částku.3. Pokud je poplatek účtován, orgány veřejné správy zveřejní a žadatelům poskytnou seznam těchto poplatků a informace o okolnostech, za kterých je možné poplatky vybírat nebo od nich upustit.Článek 6Přístup k právní ochraně1. Členské státy zajistí, aby každý žadatel, který má za to, že jeho žádost byla opomenuta, nesprávně odmítnuta (zcela nebo zčásti), nepřiměřeně zodpovězena nebo jinak nevyřízena podle ustanovení článků 3, 4 nebo 5, měl přístup k řízení, v němž je možné znovu zvážit jednání nebo nečinnost dotčeného orgánu veřejné správy stejným nebo jiným orgánem veřejné správy, nebo ze správního hlediska přezkoumat nezávislým a nestranným subjektem ustaveným podle zákona. Každé takové řízení je urychlené a je buď bezplatné, nebo nepříliš nákladné.2. Kromě postupu přezkoumání uvedeného v odstavci 1 členské státy zajistí, aby žadatel měl přístup k postupu přezkoumání před soudem nebo jiným nezávislým a nestranným subjektem ustaveným podle zákona, u kterého je možné přezkoumat jednání nebo nečinnost dotčeného orgánu veřejné správy a jehož rozhodnutí se mohou být konečná. Členské státy mohou dále rozhodnout, že přístup k právnímu přezkoumání mohou mít rovněž třetí strany odpovědné za zveřejnění informací.3. Konečné rozhodnutí podle odstavce 2 je pro orgán veřejné správy, jenž má informace v držení, závazné. Důvody se uvádějí písemně, alespoň v případech, kdy je přístup k informacím podle tohoto článku odmítnut.Článek 7Šíření informací o životním prostředí1. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že orgány veřejné správy budou zpracovávat informace o životním prostředí, které souvisejí s jejich funkcí a jsou v jejich držení nebo jim určeny, s ohledem na jejich aktivní a systematické veřejné šíření, a to zejména pomocí počítačové telekomunikační nebo elektronické technologie.Informace poskytované pomocí počítačové telekomunikační nebo elektronické technologie nemusí zahrnovat informace získané před vstupem této směrnice v platnost, pokud již nejsou k dispozici v elektronické formě.Členské státy zajistí, aby se informace o životním prostředí stávaly stále více dosažitelnými v elektronických databázích, ke kterým má veřejnost snadný přístup přes veřejné telekomunikační sítě.2. Poskytované a rozšiřované informace se aktualizují podle potřeby a zahrnují alespoň:a) znění mezinárodních smluv, úmluv nebo dohod, znění právních předpisů Společenství a znění vnitrostátních, regionálních nebo místních právních předpisů o životním prostředí nebo ve vztahu k němu;b) politiky, plány a programy vztahující se k životnímu prostředí;c) zprávy o postupu provádění jednotlivých bodů uvedených v písmenech a) a b), jsou-li připravované nebo uchovávané orgány veřejné správy v elektronické formě;d) zprávy o stavu životního prostředí uvedené v odstavci 3;e) údaje nebo souhrny údajů odvozených z monitorování činností, které ovlivňují nebo mohou ovlivnit životní prostředí;f) povolení s významným dopadem na životní prostředí a dohody o životním prostředí nebo odkaz na místo, kde je možné takové informace vyžádat nebo najít podle článku 3;g) studie dopadu na životní prostředí a posouzení rizik týkající se složek životního prostředí podle čl. 2 odst. 1 písm. a) nebo odkaz na místo, kde je možné takové informace vyžádat nebo najít podle článku 3.3. Aniž je dotčen jakýkoli určitý závazek týkající se vykazování podle právních předpisů Společenství, členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily zveřejňování vnitrostátních případně regionálních nebo místních zpráv o stavu životního prostředí v pravidelných intervalech nepřesahujících čtyři roky; tyto zprávy budou zahrnovat informace o kvalitě životního prostředí a tlacích, které na životní prostředí působí.4. Aniž je dotčen jakýkoli konkrétní závazek stanovený právními předpisy Společenství, členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že v případě bezprostředního ohrožení lidského zdraví nebo životního prostředí lidskými činnostmi nebo přírodními jevy budou okamžitě a bez prodlení poskytnuty všechny informace v držení orgánů veřejné správy nebo pro ně držené, které by mohly umožnit, aby veřejnost, která by mohla být postižena, přijala opatření k zabránění nebo zmírnění újmy z takového ohrožení.5. Výjimky v čl. 4 odst. 1 a 2 se mohou použít ve vztahu k povinnostem uloženým tímto článkem.6. Členské státy mohou splnit požadavky tohoto článku vytvořením odkazů na internetové stránky, kde je možné tyto informace najít.Článek 8Kvalita informací o životním prostředí1. Pokud to bude v jejich moci, zajistí členské státy, aby informace sestavované jimi nebo v jejich zastoupení byly aktuální, přesné a srovnatelné.2. Povinností orgánů veřejné správy je na požádání reagovat na žádosti o informace podle čl. 2 odst. 1 písm. b) a informovat žadatele o místech, kde lze získat informace, jsou-li k dispozici, o postupech zjišťování, včetně metod analýzy, výběru a předběžného zpracování výběrových souborů, které se používají pro tvorbu informací, nebo o používaných standardních postupech.Článek 9Postup přezkumu1. Členské státy podají zprávu o zkušenostech získaných při provádění této směrnice nejpozději do 14. února 2009.Komisi zprávu sdělí nejpozději do 14. srpna 2009.Nejpozději do 14. února 2004 předloží Komise členským státům dokument s pokyny, který jasně stanoví představu Komise, jakým způsobem se mají zprávy podávat.2. Na základě zkušeností a s přihlédnutím k vývoji počítačové telekomunikační nebo elektronické technologie vypracuje Komise zprávu pro Evropský parlament a Radu spolu s návrhem na revizi směrnice považovaný Komisí za vhodný.Článek 10ProváděníČlenské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 14. února 2005. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.Článek 11ZrušeníZrušuje se směrnice 90/313/EHS s účinkem ode dne 14. února 2005.Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze.Článek 12Vstup v platnostTato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.Článek 13UrčeníTato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 28. ledna 2003.Za Evropský parlamentpředsedaP. CoxZa RadupředsedaG. Papandreou[1] Úř. věst. C 337 E, 28.11.2000, s.156 a Úř. věst. C 240 E, 28.8.2001, s. 289.[2] Úř. věst. C 116, 20.4.2001, s. 43.[3] Úř. věst. C 148, 18.5.2001, s. 9.[4] Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 14. března 2001 (Úř. věst. C 343, 5.12.2001, s. 165), společný postoj Rady ze dne 28. ledna 2002 (Úř. věst. C 113 E, 14. 5. 2002, s. 1) a rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 30. května 2002 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku). Rozhodnutí Rady ze dne 16. prosince 2002 a rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 18. prosince 2002.[5] Úř. věst. L 158, 23.6.1990, s. 56.[6] Úř. věst. L 281, 23.11.1995, s. 31.--------------------------------------------------PŘÍLOHASROVNÁVACÍ TABULKASměrnice 90/313/EHS | Tato směrnice |Článek. 1 | Článek. 1 písm. a) |Článek. 1 písm. b) |Článek. 2 písm. a) | Článek. 2 odst. 1 |Článek. 2 písm. b) | Článek. 2 odst. 2 |– | Článek. 2 odst. 3 |– | Článek. 2 odst. 4 |– | Článek. 2 odst. 5 |– | Článek. 2 odst. 6 |Článek. 3 odst. 1 | Článek. 3 odst. 1 a čl. 3 odst. 5 |Článek. 3 odst. 2 | Článek. 4 odst. 2 a čl. 4 odst. 4 |Článek. 3 odst. 3 | Článek. 4 odst. 1 písm. b), c), d) a e) |Článek. 3 odst. 4 | Článek. 3 odst. 2 a čl. 4 odst. 5 |– | Článek. 4 odst. 1 písm. a) |– | Článek. 3 odst. 3 |– | Článek. 3 odst. 4 |Článek 4 | Článek. 6 odst. 1 a čl. 6 odst. 2 |– | Článek. 6 odst. 3 |Článek 5 | Článek. 5 odst. 1 |– | Článek. 5 odst. 2 |– | Článek. 5 odst. 3 |Článek 6 | Článek. 2 odst. 2 písm. c, čl. 3 odst. 1 |Článek 7 | Článek. 7 odst. 1, 2 a 3 |– | Článek. 7 odst. 4 |– | Článek. 7 odst. 5 |– | Článek. 7 odst. 6 |– | Článek 8 |Článek 8 | Článek 9 |Článek 9 | Článek 10 |Článek 10 | Článek 13 |– | Článek 11 |– | Článek 12 |--------------------------------------------------