title: Směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/44/ES ze dne 6. července 1998 o právní ochraně biotechnologických vynálezů

text:
Důležité právní upozornění

|

31998L0044

Úřední věstník L 213 , 30/07/1998 S. 0013 - 0021

		Směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/44/ESze dne 6. července 1998o právní ochraně biotechnologických vynálezůEVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,s ohledem na návrh Komise [1],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],v souladu s postupem uvedeným v článku 189b Smlouvy [3],(1) vzhledem k tomu, že biotechnologie a genetické inženýrství hrají stále důležitější úlohu v mnoha odvětvích průmyslu a že ochrana biotechnologických vynálezů bude mít jistě zásadní význam pro průmyslový rozvoj ve Společenství;(2) vzhledem k tomu, že nezbytné investice do výzkumu a vývoje, zejména v oblasti genetického inženýrství, jsou zvláště vysoké a zvláště riskantní a že možnost návratnosti těchto investic lze účinně zaručit jen prostřednictvím odpovídající právní ochrany;(3) vzhledem k tomu, že účinná a harmonizovaná ochrana ve všech členských státech je pro udržení a podporu investic do oblasti biotechnologie nezbytná;(4) vzhledem k tomu, že poté, co Evropský parlament zamítl společné znění směrnice Evropského parlamentu a Rady o právní ochraně biotechnologických vynálezů [4] schválené dohodovacím výborem, zjistil Evropský parlament a Rada, že právní ochrana biotechnologických vynálezů vyžaduje objasnění;(5) vzhledem k tomu, že právní ochrana biotechnologických vynálezů podle právních předpisů a praxe členských států je rozdílná; že tyto rozdíly by mohly tvořit překážky obchodu i vytváření a náležitého fungování vnitřního trhu;(6) vzhledem k tomu, že tyto rozdíly v právní ochraně by se mohly zvětšovat s tím, jak by členské státy přijímaly nové a odlišné právní předpisy a zaváděly novou správní praxi nebo jak by se odlišně vyvíjela vnitrostátní judikatura, která tyto předpisy vykládá;(7) vzhledem k tomu, že nekoordinovaný vývoj vnitrostátních právních předpisů o právní ochraně biotechnologických vynálezů ve Společenství by mohl vést k vytvoření nových překážek obchodu na úkor průmyslového rozvoje těchto vynálezů a na úkor hladkého fungování vnitřního trhu;(8) vzhledem k tomu, že právní ochrana biotechnologických vynálezů nevyžaduje vytvoření samostatného práva, které by nahradilo předpisy vnitrostátních právních předpisů o patentech; že vnitrostátní právní předpisy o patentech zůstávají nezbytnou základnou pro právní ochranu biotechnologických vynálezů; musí však být v určitých ohledech přizpůsobeny nebo doplněny, aby plně braly v úvahu vývoj technologií obsahujících biologický materiál, který rovněž splňuje podmínky patentovatelnosti;(9) vzhledem k tomu, že v určitých případech, pokud jde o vyloučení odrůd rostlin, plemen zvířat a převážně biologických způsobů pro pěstování rostlin a chov zvířat z patentovatelnosti, vedly určité pojmy ve vnitrostátních právních předpisech opírající se o mezinárodní smlouvy o patentech a odrůdách rostlin k nejistotě ohledně ochrany biotechnologických a některých mikrobiologických vynálezů; že je v zájmu objasnění této nejistoty nezbytná harmonizace;(10) vzhledem k potenciálu rozvoje biotechnologie pro životní prostředí a zejména k užitečnosti této technologie pro rozvoj kultivačních metod, které by méně znečišťovaly a byly by hospodárnější při užívání půdy; že na podporu výzkumu těchto postupů a jejich využívání by měl sloužit i patentový systém;(11) vzhledem k významu rozvoje biotechnologie pro rozvojové země, a to jak v oblasti zdraví a boje proti největším epidemiím a endemickým chorobám, tak i v boji proti hladu ve světě; že k podpoře výzkumu v těchto oblastech by měl být užíván i patentový systém; že by se měly podporovat mezinárodní postupy šíření těchto technologií ve třetím světě ve prospěch dotyčného obyvatelstva;(12) vzhledem k tomu, že vstoupila v platnost dohoda o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví (TRIPs) [5] podepsaná Evropským společenstvím a jeho členskými státy, která stanoví, že by měla být zaručena patentová ochrana pro výrobky a postupy ve všech oblastech technologií;(13) vzhledem k tomu, že právní rámec ochrany biotechnologických vynálezů ve Společenství může být omezen na stanovení určitých zásad pro patentovatelnost biologického materiálu jako takového, přičemž tyto zásady by měly zejména určit rozdíly mezi vynálezy a objevy s ohledem na patentovatelnost některých prvků lidského původu, na vymezení rozsahu ochrany vyplývající z patentu na biotechnologický vynález, na právo využívat ukládací systém spolu s písemnými popisy a konečně na možnost získat nevýlučnou nucenou licenci v souvislosti se vzájemnou závislostí mezi odrůdami rostlin a vynálezy;(14) vzhledem k tomu, že patent na vynález neopravňuje majitele k využívání tohoto vynálezu, nýbrž jej pouze opravňuje zakázat třetím osobám, aby jej využívaly pro průmyslové a obchodní účely; že v důsledku toho hmotné patentové právo nemůže sloužit k tomu, aby nahrazovalo nebo činilo nadbytečným vnitrostátní, evropské nebo mezinárodní právo, které může ukládat omezení a zákazy nebo které se týká kontroly výzkumu a využití nebo uvádění na trh jeho výsledků, zejména z hlediska požadavků na veřejné zdraví, bezpečnost, ochranu zvířat, zachování genetické různorodosti a zachovávání určitých etických norem;(15) vzhledem k tomu, že ve vnitrostátním ani v evropském patentovém právu (Mnichovská úmluva) neexistuje žádný zákaz nebo výjimka bránící ze zásady patentovatelnosti biologického předmětu;(16) vzhledem k tomu, že patentové právo musí být uplatňováno tak, aby byly dodržovány základní zásady zachování důstojnosti a nedotknutelnosti osoby; že je důležité prosazovat zásadu, že lidské tělo v jakémkoli stadiu vzniku či vývoje včetně zárodečných buněk ani pouhý objev některého z jeho prvků nebo jeho produktů včetně sekvence nebo dílčí sekvence lidského genu, nelze patentovat; že tyto zásady jsou v souladu s kritérii patentovatelnosti vlastními patentovém právu, podle nichž pouhý objev nelze patentovat;(17) vzhledem k tomu, že při léčení nemocí již bylo díky léčivům odvozeným z prvků izolovaných z lidského těla a/nebo jinak vyrobeným dosaženo významného pokroku, tato léčiva, která jsou výsledkem technických procesů směřujících k získání prvků s podobnou strukturou jako prvky přirozeně existující v lidském těle, a že v důsledku toho by měl patentový systém podporovat výzkum směřující k získávání a izolaci takových prvků vhodných pro výrobu léčiv;(18) vzhledem k tomu, že patentový systém není dostatečný pro podporu výzkumu a výroby biotechnologických léků, které jsou nezbytné pro boj se vzácnými chorobami, a proto má Společenství a členské státy povinnost reagovat odpovídajícím způsobem na tento problém;(19) vzhledem k tomu, že bylo přihlédnuto ke stanovisku č. 8 skupiny poradců o etických dopadech biotechnologií vydanému Evropské komisi;(20) vzhledem k tomu by tedy mělo být poukázáno na to, že vynález spočívající v prvku izolovaném z lidského těla nebo jinak získaném technickým postupem, který je průmyslově využitelný, není vyloučen z patentovatelnosti, i když struktura tohoto prvku je totožná se strukturou prvku přírodního, přičemž práva vyplývající z patentu se netýkají lidského těla a jeho prvků v jejich přirozeném prostředí;(21) vzhledem k tomu, že takový prvek izolovaný z lidského těla nebo jinak získaný není vyloučen z patentovatelnosti, protože je například výsledkem technického postupu použitého k jeho identifikaci, čištění, určení a reprodukci mimo lidské tělo, což jsou postupy, jejichž uskutečnění je schopna pouze lidská bytost a příroda sama je provést nemůže;(22) vzhledem k tomu, že diskuse o patentovatelnosti sekvencí nebo dílčích sekvencí genů je sporná; že podle této směrnice by udělení patentu na vynálezy, které se týkají těchto sekvencí nebo dílčích sekvencí, mělo vyžadovat použití stejných kritérií, jako ve všech ostatních odvětvích technologie: novosti, vynálezecké činnosti a průmyslové využitelnosti; že průmyslová využitelnost sekvence nebo dílčí sekvence musí být popsána v patentové přihlášce při podání;(23) vzhledem k tomu, že pouhá sekvence DNA bez uvedení funkce neobsahuje technickou informaci a není tedy patentovatelným vynálezem;(24) vzhledem k tomu, že aby bylo splněno kritérium průmyslové využitelnosti, musí se v případech, kde je sekvence nebo dílčí sekvence genu použita k výrobě proteinu nebo části proteinu, určit, jaký protein nebo část proteinu se vyrábí nebo jakou funkci plní;(25) vzhledem k tomu, že pro účely výkladu práv vyplývajících z patentu se tam, kde se sekvence překrývají jen v částech, které nejsou pro vynález podstatné, každá sekvence bude z hlediska patentového práva považovat za nezávislou sekvenci;(26) vzhledem k tomu, že je-li vynález založen na biologickém materiálu lidského původu a je-li podána patentová přihláška, pak osoba, z jejíhož těla je materiál získán, musí mít příležitost vyjádřit s tím podle vnitrostátních právních předpisů svobodný a vědomý souhlas;(27) vzhledem k tomu, že je-li vynález založen na biologickém materiálu rostlinného nebo zvířecího původu nebo používá-li se takový materiál, měla by patentová přihláška popřípadě obsahovat informaci o zeměpisném původu takového materiálu, je-li znám; že tím není dotčeno projednávání patentových přihlášek nebo platnost práv vyplývajících z udělených patentů;(28) vzhledem k tomu, že touto směrnicí není dotčena podstata platného patentového práva, podle něhož lze udělit patent na každé nové použití patentovaného výrobku;(29) vzhledem k tomu, že touto směrnicí není dotčeno vyloučení odrůd rostlin a plemen zvířat z patentovatelnosti; že na druhé straně vynálezy, které se týkají rostlin nebo zvířat, jsou obecně vzato patentovatelné, pokud využití vynálezu není technicky omezeno na jedinou odrůdu rostlin nebo plemeno zvířat;(30) vzhledem k tomu, že pojem "odrůda rostlin" je vymezen v právních předpisech chránících nové odrůdy, podle kterých je odrůda vymezena celým genomem a vyznačuje se tedy individualitou a lze ji jasně odlišit od jiných odrůd;(31) vzhledem k tomu, že skupina rostlin, která je charakterizována určitým genem (a ne celým svým genomem) nespadá do ochrany nových odrůd rostlin, a není tedy vyloučena z patentovatelnosti, i když obsahuje nové odrůdy rostlin;(32) vzhledem k tomu, že pokud však vynález spočívá pouze v genetické úpravě určité odrůdy rostlin a je-li vypěstována nová odrůda rostlin, je stále vyloučen z patentovatelnosti, i když je genetická úprava výsledkem nikoli v podstatě biologického postupu, nýbrž biotechnologického postupu;(33) vzhledem k tomu, že je nutné vymezit pro účely této směrnice, kdy je postup při šlechtění zvířat a rostlin v podstatě biologický;(34) vzhledem k tomu, že touto směrnicí nejsou dotčeny pojmy vynález a objev vymezené vnitrostátním, evropským nebo mezinárodním patentovým právem;(35) vzhledem k tomu, že touto směrnicí nejsou dotčeny vnitrostátní právní předpisy upravující patenty, podle kterých jsou způsoby chirurgického a terapeutického léčení lidského nebo zvířecího těla a diagnostické metody používané na lidském nebo zvířecím těle vyloučeny z patentovatelnosti;(36) vzhledem k tomu, že dohoda TRIPs stanoví možnost, aby členové Světové obchodní organizace vyloučili z patentovatelnosti vynálezy, jejichž obchodní využití na jejich území musí být zakázáno v zájmu ochrany veřejného pořádku nebo morálky, včetně ochrany života a zdraví lidí, zvířat nebo rostlin, nebo k zabránění vážnému poškození životního prostředí, pokud toto vyloučení není stanoveno pouze proto, že jejich právní předpisy toto využití zakazují;(37) vzhledem k tomu, že zásada, podle které musí být vynálezy vyloučeny z patentovatelnosti, pokud je jejich obchodní využití v rozporu s veřejným pořádkem nebo morálkou, musí být zdůrazněna i v této směrnici;(38) vzhledem k tomu, že hlavní část této směrnice by měla také obsahovat nevyčerpávající výčet vynálezů, které jsou vyloučeny z patentovatelnosti, aby se poskytlo vnitrostátním soudům a patentovým úřadům vodítko k výkladu odkazu na veřejný pořádek a morálku; že tento výčet nemůže být vyčerpávající; že postupy, jejichž užití je v rozporu s lidskou důstojností, jakým je například postup při výrobě hybridních bytostí ze zárodečných buněk a totipotentních buněk lidských či zvířecích, jsou také vyloučeny z patentovatelnosti;(39) vzhledem k tomu, že morálka odpovídá zejména etickým či morálním zásadám obecně uznávaným v členském státě a že je zvláště důležité, aby byly tyto zásady dodržovány v oblasti biotechnologie z hlediska možného rozsahu vynálezů v této oblasti a jejich neodmyslitelného vztahu k živé hmotě; že tyto etické a morální zásady doplňují obvyklou právní kontrolu v patentovém právu bez ohledu na technickou oblast vynálezu;(40) vzhledem k tomu, že Společenství je jednotné v názoru, že zásahy do lidské zárodečné linie a klonování lidských bytostí je v rozporu s veřejným pořádkem a morálkou; že je proto důležité vyloučit jednoznačně z patentovatelnosti způsoby zásahu do zárodečných linií lidských bytostí a způsoby klonování lidských bytostí;(41) vzhledem k tomu, že způsob klonování lidských bytostí lze vymezit jako způsob určený k vytvoření lidské bytosti se stejnou jadernou genetickou informací, jakou má jiná živá či mrtvá lidská bytost, včetně postupu ke štěpení embrya;(42) vzhledem k tomu, že kromě toho musí být vyloučeno z patentovatelnosti také použití lidských embryí pro průmyslové či obchodní účely; že se toto vyloučení v žádném případě nedotýká vynálezů k terapeutickému či diagnostickému účelu, které jsou používány na lidském embryu a jsou pro ně prospěšné;(43) vzhledem k tomu, že podle čl. F odst. 2 Smlouvy o Evropské unii uznává Unie základní práva tak, jak jsou zaručena Evropskou úmluvou o ochraně základních lidských práv a svobod podepsanou v Římě dne 4. listopadu 1950 a jak vyplývají z ústavních tradic společných členským státům, jakožto základní zásady práva Společenství;(44) vzhledem k tomu, že Komisí vytvořená Evropská skupina pro etiku ve vědě a nových technologiích hodnotí všechny etické aspekty biotechnologie; že je třeba v této souvislosti zdůraznit, že tato skupina může být konzultována pouze tehdy, má-li být biotechnologie hodnocena na úrovni základních zásad etiky včetně případů, kdy je konzultována z hlediska patentového práva;(45) vzhledem k tomu, že způsoby modifikace genetické identity zvířat, které jim mohou způsobit utrpení, aniž by to přinášelo podstatný prospěch pro lékařství z hlediska výzkumu, prevence, diagnostiky nebo terapie člověku či zvířeti, a také zvířata, která jsou výsledkem takových způsobů, musí být vyloučena z patentovatelnosti;(46) vzhledem k tomu, že z hlediska skutečnosti, že funkcí patentu je odměnit vynálezce za jeho tvořivé úsilí udělením výlučného, ale časově omezeného práva, a tím způsobem podporovat vynálezecké činnosti, měl by být majitel patentu oprávněn zakázat využití patentovaného samoreprodukovatelného materiálu v situacích podobných těm, kde by mu bylo umožněno zakázat takové užití patentovaných, samonereprodukovatelných výrobků, zejména ve vztahu k výrobě samotného patentovaného výrobku;(47) vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit první výjimku z práv majitele patentu tam, kde je reproduktovatelný materiál obsahující chráněný vynález prodán majitelem patentu nebo s jeho souhlasem zemědělci pro potřeby pěstování; že tato první výjimka musí opravňovat zemědělce, aby používal výrobek své sklizně pro další reprodukci nebo rozmnožování na svém vlastním hospodářství; že rozsah a podmínky této výjimky musí být omezeny v souladu s rozsahem a podmínkami stanovenými v nařízení rady (ES) č. 2100/94 ze dne 24. července o odrůdových právech Společenství [6];(48) vzhledem k tomu, že od zemědělce lze požadovat jen poplatek, který je stanoven podle práva Společenství jako podmínka pro použití výjimky z ochrany odrůd rostlin ve Společenství;(49) vzhledem k tomu, že však majitel patentu může bránit svá práva proti zemědělci, který výjimku zneužívá, nebo proti šlechtiteli, který vyvinul odrůdu rostlin zahrnující chráněný vynález, pokud tento šlechtitel neplní své povinnosti;(50) vzhledem k tomu, že druhá výjimka z práv majitele patentu musí poskytnout zemědělci oprávnění používat chráněný živý inventář pro zemědělské účely;(51) vzhledem k tomu, že rozsah a podmínky této druhé výjimky musí být stanoveny vnitrostátními právními a správními předpisy, neboť neexistují předpisy Společenství o právech ke plemenům zvířat;(52) vzhledem k tomu, že v oblasti využívání nových vlastností rostlin vyplývajících z genetického inženýrství, musí být v členském státě po zaplacení poplatku zaručen přístup formou nucené licence tam, kde s ohledem na příslušný druh nebo rod představuje odrůda rostlin významný technický pokrok značného hospodářského zájmu ve srovnání s vynálezem chráněným patentem;(53) vzhledem k tomu, že v oblasti využívání nových vlastností rostlin vyplývajících z nových odrůd rostlin v genetickém inženýrství, musí být zaručen přístup za poplatek ve formě nucené licence tam, kde vynález představuje významný technický pokrok značného hospodářského zájmu;(54) vzhledem k tomu, že článek 34 dohody TRIPs obsahuje podrobná ustanovení o důkazním břemenu, které zavazuje všechny členské státy; že tedy takové ustanovení v této směrnici není nezbytné;(55) vzhledem k tomu, že podle rozhodnutí 93/626/EHS [7] je Společenství smluvní stranou Úmluvy o biologické rozmanitosti ze dne 5. června 1992; že proto členské státy musí při uvádění právních a správních předpisů nezbytných k provedení této směrnice v platnost, přikládat zvláštní váhu článku 3, čl. 8 písm. j), čl. 16 odst. 2 druhé větě a čl. 16 odst. 5 výše uvedené úmluvy;(56) vzhledem k tomu, že Třetí konference smluvních států Úmluvy o biologické rozmanitosti, která se konala v listopadu roku 1996, konstatovala v rozhodnutí III/17, že je nezbytná další práce, která by pomohla rozvíjet obecné uznání vztahu mezi právy k duševnímu vlastnictví a příslušnými ustanoveními dohody TRIPs a Úmluvou o biologické rozmanitosti, zejména v otázkách týkajících se převodu technologií a zachování a udržitelného využívání biologické rozmanitosti, spravedlivého podílu na užitcích plynoucích z užívání genetických zdrojů, včetně ochrany poznatků, inovací i praxe domorodých a místních společenství ztělesňujících tradiční životní styl významný pro zachování a udržitelné využívání biologické rozmanitosti,PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:KAPITOLA IPatentovatelnostČlánek 11. Členské státy chrání biotechnologické vynálezy podle vnitrostátního patentového práva. Členské státy upraví v případě nutnosti vnitrostátní patentové právo tak, aby přihlíželo k ustanovením této směrnice.2. Touto směrnicí nejsou dotčeny povinnosti členských států vyplývající z mezinárodních smluv, zejména dohody TRIPs a Úmluvy o biologické rozmanitosti.Článek 21. Pro účely této směrnice se rozumí:a) "biologickým materiálem" jakýkoli materiál obsahující genetickou informaci a schopný samoreprodukce nebo reprodukce v biologickém systému;b) "mikrobiologickým postupem" jakýkoli postup, při kterém je použit mikrobiologický materiál nebo prováděný na mikrobiologickém materiálu nebo jehož výsledkem je mikrobiologický materiál.2. Způsob pěstování rostlin nebo chovu zvířat je vymezen jako v podstatě biologický, je-li zcela založen na přírodním úkazu, jako je křížení a selekce.3. Pojem "odrůda rostlin" je vymezen v článku 5 nařízení (ES) č. 2100/94.Článek 31. Pro účely této směrnice vynálezy, které jsou nové, zahrnují vynálezeckou činnost a jsou průmyslově využitelné, jsou patentovatelné, i když se týkají výrobku, který se skládá z biologického materiálu nebo obsahuje biologický materiál nebo se týkají způsobu, kterým se vyrábí, zpracovává nebo využívá biologický materiál.2. Biologický materiál, který je izolován ze svého přirozeného prostředí nebo vyráběn technickým způsobem, může být předmětem vynálezu, i když se již v přírodě vyskytl.Článek 41. Patentovatelné nejsou:a) odrůdy rostlin a plemena zvířatb) v podstatě biologické způsoby pěstování rostlin a chovu zvířat.2. Vynálezy, které se týkají rostlin nebo zvířat, jsou patentovatelné, není-li technická proveditelnost vynálezu omezena na určitou odrůdu rostliny nebo plemeno zvířete.3. Odst. 1 písm. b) není dotčena patentovatelnost vynálezů, které se týkají mikrobiologického nebo jiného technického způsobu nebo výrobku získaného tímto způsobem.Článek 51. Lidské tělo, v různých stadiích vzniku či vývoje a pouhé objevení některého z jeho prvků včetně sekvence nebo dílčí sekvence genu, nemohou být patentovatelnými vynálezy.2. Prvek izolovaný z lidského těla nebo jinak vyrobený technickým způsobem včetně sekvence nebo dílčí sekvence genu může být patentovatelným vynálezem, i když struktura tohoto prvku je totožná se strukturou přírodního prvku.3. Průmyslová využitelnost sekvence nebo dílčí sekvence genu musí být v patentové přihlášce objasněna.Článek 61. Vynálezy se považují za nepatentovatelné, pokud by jejich obchodní využití bylo v rozporu s veřejným pořádkem nebo morálkou; využití se však za takové nepovažuje jen proto, že je zakázáno právním nebo správním předpisem.2. Podle odstavce 1 se za nepatentovatelné považují zejména:a) postupy pro klonování lidských bytostí;b) způsoby modifikace zárodečné linie genetické identity lidských bytostí;c) použití lidských embryí pro průmyslové nebo obchodní účely;d) postupy pro úpravy genetické identity zvířat, které jim mohou způsobit utrpení bez podstatného lékařského užitku pro člověka nebo zvíře, a také zvířata, která jsou výsledkem takových způsobů.Článek 7Komisí zřízená Evropská skupina pro etiku ve vědě a nových technologiích hodnotí všechny etické aspekty biotechnologie.KAPITOLA IIRozsah ochranyČlánek 81. Ochrana vyplývající z patentu na biologický materiál, který má v důsledku vynálezu určité vlastnosti, se vztahuje i na každý biologický materiál odvozený z tohoto biologického materiálu reprodukcí nebo rozmnožováním v totožné nebo odchylné formě a mající stejné vlastnosti.2. Ochrana vyplývající z patentu pro postup, který umožňuje výrobu biologického materiálu majícího v důsledku vynálezu určité vlastnosti, se vztahuje i na biologický materiál přímo získaný tímto způsobem i na každý jiný biologický materiál odvozený z biologického materiálu přímo získaného reprodukcí nebo rozmnožováním v totožné nebo odchylné formě a mající stejné vlastnosti.Článek 9Ochrana vyplývající z patentu na výrobek obsahující genetickou informaci nebo spočívající v genetické informaci se vztahuje s výhradou čl. 5 odst. 1 i na veškerý materiál, ve kterém je výrobek zahrnut a ve kterém je obsažena a plní svou funkci genetická informace.Článek 10Ochrana uvedená v článcích 8 a 9 se nevztahuje na biologický materiál získaný reprodukcí nebo rozmnožováním biologického materiálu uváděného na trh na území členského státu majitelem patentu nebo s jeho souhlasem, vyplývá-li reprodukce nebo rozmnožování nezbytně z použití, ke kterému byl biologický materiál uváděn na trh, pokud získaný materiál není následně používán pro další reprodukci nebo rozmnožování.Článek 111. Odchylně od článků 8 a 9, prodej nebo jiná forma uvádění reprodukčního materiálu na trh majitelem patentu nebo s jeho souhlasem zemědělci pro zemědělské použití zahrnuje i oprávnění pro zemědělce, aby on sám na své farmě užíval produkt své sklizně pro reprodukci nebo rozmnožování, přičemž rozsah a postup této odchylky odpovídají článku 14 nařízení (ES) č. 2100/94.2. Odchylně od článků 8 a 9, prodej nebo jiná forma uvádění chovných zvířat nebo jiného reprodukčního materiálu na trh majitelem patentu nebo s jeho souhlasem zemědělci zahrnuje i oprávnění pro zemědělce, aby užíval chráněný materiál pro zemědělské účely. To znamená i zpřístupnění zvířete nebo jiného zvířecího reprodukčního materiálu za účelem provádění zemědělské činnosti, ale nikoli prodej v rámci nebo za účelem obchodní reprodukční činnosti.3. Rozsah a podmínky odchylky uvedené v odstavci 3 stanoví vnitrostátní právní a správní předpisy a praxe.KAPITOLA IIINucená křížová licenceČlánek 121. Nemůže-li šlechtitel získat nebo využívat právo k odrůdě rostlin, aniž by porušoval starší patent, může požádat o nucenou licenci na nevýlučné užívání vynálezu chráněného patentem s podmínkou placení odpovídajícího poplatku, pokud je licence nezbytná k využívání odrůdy rostlin, která má být chráněna. Členské státy stanoví, že v případě udělení takové licence má majitel patentu právo na křížovou licenci za přijatelných podmínek užívat chráněnou odrůdu.2. Nemůže-li majitel patentu na biotechnologický vynález tento patent využívat, aniž by porušoval starší právo k odrůdě rostlin, může požádat o nucenou licenci na nevýlučné využívání odrůdy rostlin chráněné tímto právem, s podmínkou placení odpovídajícího poplatku. Členské státy stanoví, že v případě udělení licence má majitel práva k odrůdě právo na křížovou licenci užívat za přijatelných podmínek chráněný vynález.3. Žadatelé o licence uvedené v odstavcích 1 a 2 musí prokázat, žea) neúspěšně žádali majitele patentu nebo práva k odrůdě rostlin o poskytnutí smluvní licence;b) odrůda rostlin nebo vynález představuje významný technický pokrok značného hospodářského významu ve srovnání s vynálezem chráněným patentem nebo s chráněnou odrůdou rostlin.4. Každý členský stát určí orgán nebo orgány příslušné k udělování licence. Může-li licenci na odrůdu rostlin udělit pouze Odrůdový úřad Společenství, použije se článek 29 nařízení (ES) č. 2100/94.KAPITOLA IVUložení biologického materiálu, přístup k němu a nové uložení biologického materiáluČlánek 131. Obsahuje-li vynález použití biologického materiálu nebo týká-li se biologického materiálu, který není přístupný veřejnosti a který nelze popsat v patentové přihlášce tak, aby odborník mohl vynález uskutečnit, považuje se popis pro potřeby patentového práva za dostatečný pouze tehdy, pokud:a) nejpozději ke dni podání přihlášky byl uložen biologický materiál u uznávané ukládací instituce. Uznány jsou přinejmenším ty mezinárodní ukládací instituce, které získaly toto postavení podle článku 7 Budapešťské smlouvy ze dne 28. dubna 1977 o mezinárodním uznávání uložení mikroorganismů k účelům patentového řízení, dále jen "Budapešťská smlouva";b) přihláška v tom znění, jak byla podána, obsahuje příslušné informace o vlastnostech uloženého biologického materiálu, které měl přihlašovatel k dispozici;c) patentová přihláška uvádí jméno ukládací instituce a pořadové číslo.2. Přístup k uloženému biologickému materiálu se uskuteční v podobě poskytnutí vzorku:a) až do prvního zveřejnění patentové přihlášky jen těm osobám, které jsou k tomu oprávněny podle vnitrostátního patentového práva;b) mezi prvním zveřejněním přihlášky a udělením patentu komukoli, kdo o to požádá, nebo na žádost přihlašovatele pouze nezávislému odborníkovi;c) po udělení patentu a bez ohledu na pozdější zrušení patentu nebo jeho prohlášení za neplatný, každému, kdo o to požádá.3. Vzorek se poskytne jen tehdy, pokud se žadatel zaváže, že po dobu platnosti patentu:a) vzorek ani jakýkoli materiál z něj odvozený nezpřístupní třetí osobě ab) vzorek nebo jakýkoli z něj odvozený materiál bude užívat pouze pro účely pokusu, ledaže jej majitel patentu nebo popřípadě přihlašovatel výslovně tohoto závazku zprostí.4. Na žádost přihlašovatele v případě zamítnutí nebo vzetí zpět přihlášky bude přístup k uloženému materiálu omezen po dobu dvaceti let ode dne podání patentové přihlášky pouze na nezávislého odborníka. V tomto případě se použije odstavec 3.5. Přihlašovatel může podat žádost uvedenou v odst. 2 písm. b) a v odstavci 4 pouze do dne, ke kterému se technické přípravy ke zveřejnění patentové přihlášky považují za dokončené.Článek 141. Pokud biologický materiál uložený podle článku 15 přestane být dostupným u uznávané ukládací instituce, je přípustné nové uložení tohoto materiálu za podmínek stanovených v Budapešťské smlouvě.2. Každé nové uložení se doloží prohlášením podepsaným ukladatelem a osvědčujícím, že nově uložený biologický materiál, je stejný jako materiál, který byl uložen původně.KAPITOLA VZávěrečná ustanoveníČlánek 151. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. července 2000. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Přijímají-li členské státy tato opatření, musí v nich být učiněn odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.Článek 16Komise zašle Evropskému parlamentu a Radě:a) každých pět let ode dne uvedeného v čl. 15 odst. 1 zprávu o případných problémech, které se vyskytnou ve vztahu mezi touto směrnicí a mezinárodními smlouvami na ochranu lidských práv, ke kterým členské státy přistoupily nebo na kterých se podílely;b) do dvou let od vstupu této směrnice v platnost zprávu hodnotící dopady nezveřejnění nebo pozdního zveřejnění pojednání o předmětech, které by mohly být patentovatelné;c) každoročně ode dne uvedeného v čl. 15 odst. 1 zprávu o vývoji a dopadech patentového práva v oblasti biotechnologie a genetického inženýrství.Článek 17Tato směrnice vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.Článek 18Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 6. července 1998.Za Evropský parlamentpředsedaJ. M. Gil-roblesZa RadupředsedaR. Edlinger[1] Úř. věst. C 296, 8.10.1996, s. 4 a Úř. věst. C 311, 11.10.1997 s. 12.[2] Úř. věst. C 295, 7.10.1996, s. 11.[3] Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 16. července 1997 (Úř. věst. C 286, 22.9.1997, s. 87). Společný postoj Rady ze dne 26. února 1998 (Úř. věst. C 110, 8.4.1998, s. 17) a rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 12. května 1998 (Úř. věst. C 167, 1.6.1998). Rozhodnutí rady ze dne 16. června 1998.[4] Úř. věst. C 68, 20.3.1995, s. 26.[5] Úř. věst. L 336, 23.12.1994, s. 213.[6] Úř. věst. L 227, 1.9.1994 s. 1. Nařízení pozměněné nařízením (ES) č. 2506/95 (Úř. věst. L 258, 28.10.1995, s. 3).[7] Úř. věst. L 309, 31.12.1993, s. 1.--------------------------------------------------


title: Směrnice Rady ze dne 23. listopadu 1988 o jednotném postupu pro používání nařízení (EHS) č. 3820/85 o harmonizaci určitých sociálních právních předpisů v silniční dopravě a nařízení (EHS) č. 3821/85 o záznamovém zařízení v silniční dopravě

text:
Důležité právní upozornění

|

31988L0599

Úřední věstník L 325 , 29/11/1988 S. 0055 - 0057 Finské zvláštní vydání: Kapitola 5 Svazek 4 S. 0135  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 5 Svazek 4 S. 0135

		Směrnice Radyze dne 23. listopadu 1988o jednotném postupu pro používání nařízení (EHS) č. 3820/85 o harmonizaci určitých sociálních právních předpisů v silniční dopravě a nařízení (EHS) č. 3821/85 o záznamovém zařízení v silniční dopravě(88/599/EHS)RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise [1],s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],s ohledem na usnesení ze dne 20. prosince 1985 přijaté Radou a zástupci vlád členských států, zasedajícími v Radě, ke zlepšení používání sociálních nařízení v silniční dopravě [4],vzhledem k tomu, že nařízení (EHS) č. 3820/85 [5] a (EHS) č. 3821/85 [6] jsou důležitá pro vytvoření společného trhu pozemní dopravy;vzhledem k tomu, že řádné používání sociálních nařízení v silniční dopravě vyžaduje jednotnou a efektivní kontrolu členskými státy;vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit minimální podmínky, jež musí splňovat kontrola dodržování jejich ustanovení, aby se omezilo jejich porušování a předcházelo mu;vzhledem k tomu, že Portugalská republika zavedla teprve nedávno kontrolní postupy v silniční dopravě, a měla by mít proto možnost odložit použitelnost této směrnice;vzhledem k tomu, že účinná kontrola ve Společenství vyžaduje vzájemnou výměnu informací a spolupráci při používání nařízení v členských státech;vzhledem k tomu, že výměna informací je nezbytná a měla by probíhat v pravidelných intervalech;vzhledem k tomu, že jednotné používání sociálních nařízení v silniční dopravě je nezbytné pro zabránění narušení hospodářské soutěže mezi dopravci a pro podporu bezpečnosti silničního provozu a sociálního pokroku,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1KontrolyCílem této směrnice je stanovit minimální podmínky pro kontrolu řádného a jednotného používání nařízení (EHS) č. 3820/85 a (EHS) č. 3821/85.Článek 2Systémy kontrol1. Členské státy organizují systém přiměřených a pravidelných kontrol na silnicích a v provozovnách podniků, který bude každoročně zahrnovat významnou a reprezentativní část řidičů, podniků a vozidel všech druhů dopravy, na něž se vztahují nařízení (EHS) č. 3820/85 a (EHS) č. 3821/85.2. Každý členský stát pořádá kontroly tak, aby- každoročně zahrnovaly nejméně 1 % pracovních dnů řidičů vozidel, na něž se vztahují nařízení (EHS) č. 3820/85 a (EHS) č. 3821/85,- nejméně v 15 % ze všech kontrolních pracovních dnů proběhly kontroly na silnici a nejméně v 25 % ze všech kontrolních pracovních dnů proběhly kontroly v provozovnách podniků.3. Počet řidičů kontrolovaných při silničních kontrolách, počet kontrol v provozovnách podniků, počet kontrolních pracovních dnů a počet zaznamenaných porušení se mimo jiné zahrne do informací, které se sdělují v souladu s čl. 16 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3820/85 Komisi.Článek 3Silniční kontroly1. Silniční kontroly jsou pořádány v jakoukoli dobu na různých místech pokrývajících dostatečně rozsáhlou část silniční sítě, aby bylo obtížné se kontrolním bodům vyhnout.2. Předmětem silničních kontrol jsou:- denní doby řízení, přestávky a denní doby odpočinku, a v případě zřetelných náznaků nesprávností se kontrolují rovněž záznamové listy předchozích dnů, které se mají v souladu s čl. 15 odst. 7 nařízení (EHS) č. 3821/85 nacházet ve vozidle,- v případě potřeby poslední týdenní doba odpočinku,- řádné fungování záznamového zařízení (určení možného zneužití zařízení nebo záznamových listů), nebo případně předložení dokladů uvedených v čl. 14 odst. 5 nařízení (EHS) č. 3820/85.3. Silniční kontroly se provádějí bez jakékoli diskriminace vozidel a řidičů na základě toho, zda jsou rezidenty.4. K usnadnění úkolu mají pověření kontrolní pracovníci k dispozici:- seznam hlavních bodů, které se kontrolují,- vícejazyčný souhrn běžných výrazů vztahujících se k silničnímu provozu. Komise tento souhrn poskytne členským státům.5. Jestliže silniční kontrola řidiče vozidla registrovaného v jiném členském státě vede k podezření, že došlo k protiprávnímu jednání, které nelze při silniční kontrole odhalit, protože chybějí nezbytné údaje, poskytnou si příslušné orgány členských států při objasňování situace vzájemnou pomoc. Provede-li příslušný členský stát za tím účelem kontrolu v provozovně podniku, sdělí výsledky druhému dotčenému členskému státu.Článek 4Kontroly v provozovnách podniků1. Kontroly v provozovnách uvedené v čl. 2 odst. 1 se plánují s přihlédnutím ke zkušenostem s různými druhy dopravy.Kontroly se provádějí rovněž v provozovnách podniků, u nichž se při silniční kontrole zjistila vážná porušení nařízení (EHS) č. 3820/85 a (EHS) č. 3821/85.2. Kontroly v provozovnách podniků se kromě bodů kontrolovaných při silničních kontrolách zaměřují na:- týdenní doby odpočinku a doby řízení mezi dobami odpočinku,- čtrnáctidenní omezení dob řízení,- náhrady za zkrácené denní nebo týdenní doby odpočinku,- používání záznamových listů nebo záznamů organizace pracovní doby řidičů.3. Pro účely tohoto článku jsou kontroly, které provádějí příslušné orgány na základě souvisejících dokladů předložených na jejich žádost podniky, považovány za rovnocenné kontrolám prováděným v provozovnách podniků.Článek 5Koordinované kontroly1. Členské státy provedou nejméně dvakrát ročně vzájemně koordinované silniční kontroly řidičů a vozidel v oblasti působnosti nařízení (EHS) č. 3820/85 a (EHS) č. 3821/85.2. Kontrolní orgány členských států provádějí tyto kontroly na svých územích pokud možno současně.Článek 6Výměna informací1. K vzájemné výměně informací, které mají být sděleny podle čl. 17 odst. 3 nařízení (EHS) č. 3820/85 a čl. 19 odst. 3 nařízení (EHS) č. 3821/85, dochází každých 12 měsíců, poprvé po uplynutí šesti měsíců po oznámení této směrnice [7], a v jednotlivých případech na zvláštní žádost členského státu.2. Pro tento účel používají příslušné orgány v každém členském státě jednotný formulář zprávy stanovený Komisí po dohodě s členskými státy.Článek 71. S výjimkou Portugalské republiky uvedou členské státy v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1989.Portugalská republika uvede tyto právní a správní předpisy v účinnost nejpozději do 1. ledna 1990.2. Členské státy sdělí Komisi své vnitrostátní právní a správní předpisy týkající se provedení této směrnice.Článek 8Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 23. listopadu 1988.Za RadupředsedaTh. Pangalos[1] Úř. věst. C 116, 3.5.1988, s. 17.[2] Stanovisko ze dne 17. listopadu 1988 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku).[3] Úř. věst. C 208, 8.8.1988, s. 26.[4] Úř. věst. C 348, 31.12.1985, s. 1.[5] Úř. věst. L 370, 31.12.1985, s. 1.[6] Úř. věst. L 370, 31.12.1985, s. 8.[7] Tato směrnice byla členským státům oznámena dne 24. listopadu 1988.--------------------------------------------------


title: Druhá Směrnice Rady ze dne 30. prosince 1983 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel

text:
Důležité právní upozornění

|

31984L0005

Úřední věstník L 008 , 11/01/1984 S. 0017 - 0020 Finské zvláštní vydání: Kapitola 6 Svazek 2 S. 0090  Španělské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 15 S. 0244  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 6 Svazek 2 S. 0090  Portugalské zvláštní vydání Kapitola 13 Svazek 15 S. 0244

		Druhá Směrnice Radyze dne 30. prosince 1983o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel(84/5/EHS)RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise [1],s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],vzhledem k tomu, že směrnicí Rady 72/166/EHS [4] ve znění směrnice 72/430/EHS [5] Rada sblížila právní předpisy členských států týkající se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontroly povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění;vzhledem k tomu, že článek 3 směrnice 72/166/EHS ukládá každému členskému státu, aby přijal veškerá nezbytná opatření k zajištění toho, aby občanskoprávní odpovědnost z provozu vozidel, která mají obvyklé stanoviště na jeho území, byla kryta pojištěním; že rozsah pojistné ochrany a její podmínky se určují v rámci těchto opatření;vzhledem k tomu, že však i nadále existují výrazné rozdíly mezi právními předpisy různých členských států, pokud jde o rozsah této povinnosti uzavřít pojištění; že tyto rozdíly přímo ovlivňují vytváření a fungování společného trhu;vzhledem k tomu, že je zejména opodstatněné rozšířit povinnost uzavřít pojištění tak, aby pojistné krytí zahrnovalo odpovědnost vyplývající z věcných škod;vzhledem k tomu, že částky, do nichž je pojištění povinné, musejí v každém případě zajišťovat poškozeným náležitou náhradu škody bez ohledu na to, ve kterém členském státě k nehodě dojde;vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit subjekt, který zaručí, že poškozený nezůstane neodškodněn v případě, kdy vozidlo, které nehodu způsobilo, není pojištěno či zjištěno; že je důležité stanovit, aniž by se tím měnily předpisy uplatňované členskými státy, pokud jde o subsidiární nebo nesubsidiární povahu náhrad škody vyplácených tímto subjektem, a pravidla platná pro subrogaci a regres, že poškozený z takové nehody by měl u takového subjektu jakožto prvního kontaktního místa moci uplatnit svůj nárok; že členským státům by se však mělo umožnit použít určitá omezená vyloučení odpovědnosti, pokud jde o výplatu náhrady škody tímto subjektem, a stanovit, že náhrada věcné škody způsobené nezjištěným vozidlem může být vzhledem k nebezpečí podvodného jednání omezena nebo vyloučena;vzhledem k tomu, že je v zájmu poškozených, aby se účinky určitých ustanovení o vyloučení odpovědnosti omezovaly na vztah mezi pojistitelem a osobou, která za nehodu odpovídá; že však členské státy mohou v případě odcizených nebo násilím získaných vozidel stanovit, že náhradu škody zaplatí uvedený subjekt;vzhledem k tomu, že ve snaze zmenšit finanční zatížení tohoto subjektu mohou členské státy stanovit určitou spoluúčast, když tento subjekt poskytuje náhradu věcných škod způsobených nepojištěnými vozidly nebo případně vozidly odcizenými nebo získanými násilím;vzhledem k tomu, že rodinným příslušníkům pojištěné osoby, řidiče nebo kterékoli jiné odpovídající osoby by se měla poskytnout ochrana srovnatelná s ochranou kterýchkoli jiných třetích osob, v každém případě u škody na zdraví;vzhledem k tomu, že odstranění kontrol pojištění je podmíněno tím, že národní kancelář pojistitelů hostitelské země kryje škody způsobené vozidly, která mají obvyklé stanoviště v jiném členském státě; že nejvhodnějším kritériem k určení toho, zda má vozidlo v daném členské státu obvyklé stanoviště, je, že má poznávací značku tohoto státu; že první odrážka čl. 1 odst. 4 směrnice 72/166/EHS by se měla v tomto směru pozměnit;vzhledem k tomu, že s přihlédnutím k výchozí situaci v některých členských státech, pokud jde na jedné straně o minimální částky a na druhé straně o krytí a spoluúčasti, které používá výše uvedený subjekt při věcné škodě, by se mělo přijmout ustanovení o přechodných opatřeních k postupnému provádění ustanovení směrnice o minimálních částkách a náhradě věcné škody tímto subjektem v těchto členských státech,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 11. Pojištění uvedené v článku 3 odst. 1 směrnice 72/166/EHS musí zahrnovat jak věcné škody, tak škody na zdraví.2. Aniž jsou dotčeny případné vyšší částky kryté pojištěním, které členský stát může stanovit, vyžaduje každý členský stát, aby částky, na něž je pojištění povinné, činily alespoň:- u škody na zdraví 350000 ECU, je-li pouze jeden poškozený; jestliže je u jedné nehody více než jeden poškozený, násobí se tato částka počtem poškozených,- při věcné škodě 100000 ECU na nehodu bez ohledu na počet poškozených.Místo uvedených minimálních částek mohou členské státy stanovit minimální částku 500000 ECU při škodě na zdraví, kde jde v rámci jedné nehody o víc než jednoho poškozeného, nebo jde-li o škodu na zdraví a o věcnou škodu, minimální celkovou částku 600000 ECU na nehodu, ať jsou počet poškozených či povaha škody jakékoli.3. Pro účely této směrnice se "ECU" rozumí zúčtovací jednotka, jak ji definuje článek 1 nařízení (EHS) č. 3180/78 [6]. Převodní hodnota v národní měně, která se bere v úvahu pro jednotlivá po sobě jdoucí čtyřletá období počínaje 1. lednem prvního roku každého období, se rovná převodním hodnotám ECU k poslednímu dni září předchozího roku, za který jsou k dispozici ve všech měnách Společenství. První období začíná 1. ledna 1984.4. Každý členský stát zřídí nebo pověří subjekt, jehož úkolem je poskytovat náhradu škody minimálně do výše povinného pojištění pro případ věcných škod nebo škod na zdraví způsobených nezjištěným vozidlem nebo vozidlem, u něhož nebyla splněna pojistná povinnost stanovená v odstavci 1. Tímto ustanovením není dotčeno právo členského státu považovat náhradu škody tímto subjektem za subsidiární či nikoliv a právo stanovit, jak se mají řešit nároky mezi tímto subjektem a osobou či osobami odpovědnými za nehodu a ostatními pojistiteli či orgány sociálního zabezpečení, po nichž se požaduje, aby odškodnily poškozeného z téže nehody.Poškozený může v každém případě uplatnit svůj nárok přímo vůči subjektu, který je na základě informace, již mu na jeho žádost poškozený poskytne, povinen dát zdůvodněnou odpověď, pokud jde o výplatu případné náhrady škody.Členské státy však mohou výplatu náhrady škody uvedeným subjektem vyloučit u osob, které do vozidla, jež věcnou škodu nebo škodu na zdraví způsobilo, dobrovolně nastoupily, jestliže tento subjekt může prokázat, že věděly, že vozidlo není pojištěné.Členské státy mohou výplatu náhrady škody tímto subjektem omezit nebo vyloučit v případě věcné škody způsobené nezjištěným vozidlem.Pro případ věcné škody způsobené nepojištěným vozidlem mohou rovněž stanovit spoluúčast poškozeného do výše 500 ECU.Každý členský stát dále při výplatě náhrady škody tímto subjektem použije své právní a správní předpisy, aniž je tím dotčen jakýkoli jiný postup příznivější pro poškozené.Článek 21. Každý členský stát přijme potřebná opatření k zabezpečení toho, aby pro účely čl. 3 odst. 1 směrnice 72/166/EHS bylo ve vztahu k nárokům třetích osob poškozených nehodou považováno za neplatné jakékoli zákonné ustanovení či smluvní ujednání obsažené v pojistce vydané podle čl. 3 odst. 1 směrnice 72/166/EHS, které z pojištění vylučuje užívání či řízení vozidel- osobami, které k tomu nejsou výslovně či nepřímo oprávněny, nebo- osobami bez řidičského průkazu, který by jim dovoloval řídit dotyčné vozidlo, nebo- osobami porušujícími zákonem stanovené technické podmínky týkající se stavu a bezpečnosti dotyčného vozidla.Ustanovení či ujednání uvedená v první odrážce však lze uplatnit vůči osobám, které do vozidla, jež věcnou škodu nebo škodu na zdraví způsobilo, dobrovolně nastoupily, může-li pojistitel prokázat, že věděly o tom, že vozidlo bylo odcizeno.Členské státy nemusí v případě nehod, k nimž dojde na jejich území, první pododstavec použít, nakolik může poškozený obdržet náhradu škody od orgánu sociálního zabezpečení.2. V případě vozidel odcizených nebo získaných násilím mohou členské státy stanovit, že subjekt uvedený v čl. 1 odst. 4 vyplatí za podmínek stanovených v odstavci 1 tohoto článku náhradu škody místo pojistitele; má-li vozidlo obvyklé stanoviště v jiném členském státě, nemůže tento subjekt uplatňovat žádný regresní nárok proti jakémukoli subjektu v uvedeném členském státě.Členské státy, které v případě odcizených nebo násilím získaných vozidel stanoví, že subjekt uvedený v čl. 1 odst. 4 vyplatí náhradu škody, mohou u věcných škod stanovit spoluúčast poškozeného do výše 250 ECU.Článek 3Rodinní příslušníci pojištěného, řidiče či kterékoli jiné osoby, která podle občanského práva v případě nehody nese odpovědnost a jejíž odpovědnost je kryta pojištěním uvedeným v čl. 1 odst. 1, nesmějí být v důsledku tohoto příbuzenského vztahu vyloučeni z pojištění u škod na zdraví, které sami utrpěli.Článek 4V čl. 1 bodě 4 směrnice 72/166/EHS se první odrážka nahrazuje tímto:"— území státu, jehož poznávací značku vozidlo nese, nebo."Článek 51. Členské státy změní své vnitrostátní předpisy tak, aby byly v souladu s touto směrnicí, nejpozději do 31. prosince 1987. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.2. Takto pozměněné právní předpisy se použijí nejpozději ode dne 31. prosince 1988.3. Odchylně od odstavce 2a) se Řecké republice poskytuje lhůta do 31. prosince 1995, aby zvýšila částky kryté pojištěním na úrovně požadované čl. 1 odst. 2. Jestliže této možnosti využije, musí částka krytá pojištěním v poměru k částkám stanoveným tímto článkem dosáhnout:- více než 16 % nejpozději 31. prosince 1988,- 31 % nejpozději 31. prosince 1992;b) ostatním členským státům se poskytuje lhůta do 31. prosince 1990, aby zvýšily částky kryté pojištěním na úrovně požadované v čl. 1 odst. 2. Členské státy, které této možnosti využijí, musí k datu uvedenému v odstavci 1 zvýšit částky kryté pojištěním minimálně o polovinu rozdílu mezi částkou krytou pojištěním platnou dne 1. ledna 1984 a částkami stanovenými v čl. 1 odst. 2.4. Odchylně od odstavce 2a) může Italská republika stanovit, že spoluúčast stanovená čl. 1 odst. 4 pátým pododstavcem činí do 31. prosince 1990 1000 ECU;b) Řecká republika a Irsko mohou stanovit, že- náhrada věcné škody poskytovaná subjektem uvedeným v čl. 1 odst. 4 je do 31. prosince 1992 vyloučena,- spoluúčast stanovená v čl. 1 odst. 4 pátém pododstavci a spoluúčast uvedená v čl. 2 odst. 2 druhém pododstavci činí do 31. prosince 1995 1500 ECU.Článek 61. Komise podá nejpozději do 31. prosince 1989 Radě zprávu o situaci v členských státech, které využily přechodných opatření stanovených v čl. 5 odst. 3 písm. a) a odst. 4 písm. b), a případně jí podá návrhy, aby s přihlédnutím k vývoji situace tato opatření přezkoumala.2. Komise podá nejpozději do 31. prosince 1993 Radě zprávu o stavu uplatňování této směrnice a případně jí podá návrhy, zejména pokud jde o úpravu částek stanovených v čl. 1 odst. 2 a 4.Článek 7Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 30. prosince 1983.Za RadupředsedaG. Varfis[1] Úř. věst. C 214, 21.8.1980, s. 9 a Úř. věst. C 78, 30.3.1982, s. 17.[2] Úř. věst. C 287, 9.11.1981, s. 44.[3] Úř. věst. C 138, 9.6.1981, s. 15.[4] Úř. věst. L 103, 2.5.1972, s. 2.[5] Úř. věst. L 291, 28.12.1972, s. 162.[6] Úř. věst. L 379, 30.12.1978, s. 1.--------------------------------------------------


title: Směrnice Komise 2008/49/ES ze dne 16. dubna 2008 , kterou se mění příloha II směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/36/ES, pokud jde o provádění prohlídek na odbavovací ploše u letadel, která používají letiště Společenství (Text s významem pro EHP)

text:
               19.4.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 109/17

      SMĚRNICE KOMISE 2008/49/ES
   ze dne 16. dubna 2008,
   kterou se mění příloha II směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/36/ES, pokud jde o provádění prohlídek na odbavovací ploše u letadel, která používají letiště Společenství
   (Text s významem pro EHP)
   KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
   s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2004/36/ES ze dne 21. dubna 2004 o bezpečnosti letadel třetích zemí, která používají letiště Společenství (1), a zejména na článek 12 uvedené směrnice,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Směrnice 2004/36/ES zavádí harmonizovaný přístup k účinnému prosazování mezinárodních bezpečnostních norem ve Společenství, a to prostřednictvím harmonizace pravidel a postupů uplatňovaných při prohlídkách na odbavovací ploše u letadel třetích zemí, která přistávají na letištích v členských státech. Požaduje, aby členské státy prováděly u letadel třetí země, která přistávají na kterémkoli jejich letišti sloužícím pro mezinárodní leteckou dopravu, harmonizované prohlídky na odbavovací ploše a aby se podílely na sběru a výměně informací o provedených prohlídkách.

               (2)

               Závazky Společenství, které vyplývají ze směrnice 2004/36/ES, mohly dříve členské státy do velké míry plnit dobrovolnou účastí na programu Posuzování bezpečnosti zahraničních letadel (SAFA), který v roce 1996 zahájila Evropská konference o civilním letectví (ECAC) a jehož řízení bylo přeneseno na Sdružené letecké úřady (JAA).

               (3)

               Od 1. ledna 2007 spadá program SAFA výlučně pod pravomoc Společenství a v současnosti je řízen Komisí, které je nápomocna Evropská agentura pro bezpečnost letectví (EASA), jak stanoví nařízení Komise (ES) č. 768/2006 ze dne 19. května 2006, kterým se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/36/ES, pokud jde o shromažďování a výměnu informací o bezpečnosti letadel, která používají letiště Společenství, a správu informačního systému (2).

               (4)

               Program SAFA by měl být doplněn vhodnými opatřeními, kterými se zaručí, že jsou při provádění prohlídek na odbavovací ploše uplatňovány společné normy, např. příručkou pro prohlídky na odbavovací ploše.

               (5)

               Příloha II směrnice 2004/36/ES obsahuje pouze velmi obecná kritéria, jelikož v době přijetí uvedené směrnice byly podrobné technické pokyny a postupy pravidelně zveřejňovány a aktualizovány Sdruženými leteckými úřady (JAA), a poté byly dobrovolně prováděny státy Evropské konference o civilním letectví (ECAC), které se programu SAFA účastní.

               (6)

               Vzhledem k tomu, že byl program SAFA převeden pod pravomoc Společenství a že Komise klade při rozhodování o tom, zda určitého dopravce zahrne do seznamu Společenství zakázaných leteckých dopravců zřízeného podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2111/2005 ze dne 14. prosince 2005 o vytvoření seznamu Společenství uvádějícího letecké dopravce, kteří podléhají zákazu provozování letecké dopravy ve Společenství, o informování cestujících v letecké dopravě o totožnosti provozujícího leteckého dopravce a o zrušení článku 9 směrnice 2004/36/ES, zvýšený důraz na výsledky prohlídek na odbavovací ploše prováděných v rámci programu SAFA, je důležité stanovit základní prvky příručky pro provádění prohlídek na odbavovací ploše.

               (7)

               Základní prvky příručky představují důležité normy pro účinné provádění prohlídek na odbavovací ploše, a proto by měly být co nejdříve začleněny do přílohy II směrnice 2004/36/ES, která stanoví postup provádění prohlídek na odbavovací ploše, a to zejména poté, co byl program SAFA převeden pod pravomoc Společenství.

               (8)

               V souladu s čl. 4 odst. 1 nařízení Komise (ES) č. 768/2006 předložila Evropská agentura pro bezpečnost letectví návrh změny přílohy II směrnice 2004/36/ES.

               (9)

               Směrnice 2004/36/ES by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna.

               (10)

               Opatření stanovená touto směrnicí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného na základě článku 12 nařízení Rady (EHS) č. 3922/91 (3),

         PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   Změna směrnice 2004/36/ES
   Příloha II směrnice 2004/36/ES se nahrazuje zněním obsaženým v příloze této směrnice.
   Článek 2
   Pokyny
   Při přípravě pokynů, jimiž se mají členské státy uvedené v příloze této směrnice řídit, vypracuje Evropská agentura pro bezpečnost letectví transparentní postup pro konzultování členských států vycházející z dostupných odborných zkušeností leteckých regulačních orgánů členských států a podle potřeby zapoji do přípravy vhodné odborníky dotčených zúčastněných stran. Za tímto účelem může zřídit pracovní skupinu.
   Článek 3
   Provedení
   Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do šesti měsíců po jejím vstupu v platnost.
   Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
   Článek 4
   Vstup v platnost
   Tato směrnice vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 5
   Tato směrnice je určena členským státům.

      V Bruselu dne 16. dubna 2008.

            Za Komisi

         Jacques BARROT

            místopředseda

      (1)  Úř. věst. L 143, 30.4.2004, s. 76. Směrnice ve znění nařízení č. 2111/2005 (Úř. věst. L 344, 27.12.2005, s. 15).

      (2)  Úř. věst. L 134, 20.5.2006, s. 16.

      (3)  Úř. věst. L 373, 31.12.1991, s. 4. Nařízení naposledy pozměněné nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 216/2008 (Úř. věst. L 79, 19.3.2008, s. 1).

      PŘÍLOHA
      „
            PŘÍLOHA II
            Příručka pro postupy při prohlídkách letadel na odbavovací ploše v rámci programu ES SAFA — základní prvky
            1.   OBECNÉ POKYNY
            1.1   Prohlídky na odbavovací ploše v rámci programu SAFA provádějí inspektoři, kteří mají nezbytné znalosti v oblasti, jež se prohlídky týkají, a při ověření všech položek v seznamu musejí prokázat technické a provozní znalosti a znalosti v oblasti letové způsobilosti. Pokud je prohlídka na odbavovací ploše prováděna dvěma či více inspektory, lze hlavní prvky prohlídky – vizuální prohlídku vnějšku letadla, prohlídku pilotního prostoru a prohlídku kabiny pro cestující a/nebo nákladového prostoru – mezi inspektory rozdělit.
            1.2   Než inspektoři v rámci prohlídky na odbavovací ploše zahájí prohlídku na palubě, musejí velícímu pilotovi nebo, není-li přítomen, členovi posádky či nejvyššímu zástupci provozovatele prokázat svou totožnost. Pokud není možné zástupce provozovatele informovat nebo pokud není takový zástupce v letadle či v jeho blízkosti přítomen, je obecným pravidlem, že se prohlídka na odbavovací ploše v rámci programu SAFA neprovádí. Za zvláštních okolností lze rozhodnout, že prohlídka na odbavovací ploše v rámci programu SAFA provedena bude, omezí se však na vizuální kontrolu vnějšku letadla.
            1.3   Prohlídka bude v rámci lhůt a zdrojů, které jsou k dispozici, co nejucelenější. To znamená, že jsou-li k dispozici pouze omezený čas a zdroje, je možné namísto všech bodů prohlídky ověřit pouze některé z nich. V závislosti na čase a zdrojích, které jsou pro prohlídku na odbavovací ploše v rámci programu SAFA k dispozici, budou položky, jež budou podrobeny prohlídce, zvoleny v souladu s cíli programu ES SAFA.
            1.4   Prohlídka na odbavovací ploše nezpůsobí nepřiměřené zpoždění odletu letadla, které je prohlídce podrobeno. Případné příčiny zpoždění se mohou, avšak nemusí omezovat na pochybnosti o správnosti předletové přípravy, letové způsobilosti letadla či jakýchkoli skutečnostech, které se přímo týkají bezpečnosti letadla a osob na jeho palubě.
            2.   KVALIFIKACE INSPEKTORŮ
            2.1   Členské státy zaručí, že od 1. ledna 2009 jsou veškeré prohlídky na odbavovací ploše v rámci programu SAFA na jejich území prováděny kvalifikovanými inspektory.
            2.2   Členské státy zaručí, že jejich inspektoři vyhovují níže stanoveným kritériím týkajícím se kvalifikace.
            2.3   Kritéria týkající se kvalifikace
            2.3.1   Kritéria způsobilosti
            Jakožto základní předpoklad způsobilosti ke kvalifikaci musí členský stát zaručit, že uchazeči o kvalifikaci inspektora programu SAFA mají nezbytné letecké vzdělání a/nebo praktické znalosti v oblastech, jichž se prohlídka týká, konkrétně se jedná o tyto oblasti:

                        a)

                        provoz letadla;

                        b)

                        udělování povolení pracovníkům;

                        c)

                        letová způsobilost letadla;

                        d)

                        nebezpečné věci.

                  2.3.2   Požadavky na odbornou přípravu
            Před udělením kvalifikace musejí uchazeči úspěšně dokončit odbornou přípravu, která sestává z:

                        —

                        teoretické odborné přípravy zajišťované organizacemi SAFA pro odbornou přípravu popsanými v bodě 2.4,

                        —

                        praktické odborné přípravy zajišťované organizacemi SAFA pro odbornou přípravu popsanými v bodě 2.4 nebo vedoucím inspektorem jmenovaným členským státem, jak stanoví bod 2.5, který jedná nezávisle na organizaci SAFA pro odbornou přípravu,

                        —

                        odborné praxe: je získána během řady prohlídek provedených vedoucím inspektorem jmenovaným členským státem v souladu s bodem 2.5.

                  2.3.3   Požadavky na udržení platnosti kvalifikace
            Členské státy zaručí, že si kvalifikovaní inspektoři udržují platnost kvalifikace, a to zejména:

                        a)

                        průběžnou odbornou přípravou, která sestává z odborné teoretické přípravy zajišťované organizacemi SAFA pro odbornou přípravu definovanými v bodě 2.4;

                        b)

                        tím, že v každém dvanáctiměsíčním období, které uplyne od odborné přípravy SAFA, vykonají určitý minimální počet prohlídek, pokud ovšem daní inspektoři nejsou zároveň inspektory letového provozu či letové způsobilosti z vnitrostátního leteckého orgánu členského státu a pravidelně nevykonávají prohlídky letadel domácích provozovatelů.

                  2.3.4   Pokyny
            Nejpozději do 30. září 2008 agentura EASA vypracuje a zveřejní podrobné pokyny, aby členským státům usnadnila provádění bodů 2.3.1, 2.3.2 a 2.3.3.
            2.4   Organizace SAFA pro odbornou přípravu
            2.4.1   Organizace SAFA pro odbornou přípravu může být součást příslušného orgánu členského státu nebo organizace třetí strany.
            Organizace třetí strany může být:

                        —

                        součást příslušného orgánu jiného členského státu,

                        —

                        nezávislý subjekt.

                  2.4.2   Členské státy zaručí, že odborná příprava uvedená v bodě 2.3.2 a bodě 2.3.3 písm. a), kterou provádí jejich příslušný vnitrostátní orgán, probíhá přinejmenším v souladu s patřičnými osnovami sestavenými a zveřejněnými agenturou EASA.
            2.4.3   Členské státy, které pro odbornou přípravu v rámci programu SAFA využijí organizaci třetí strany, zavedou systém hodnocení takovéto organizace. Tento systém je jednoduchý, transparentní a přiměřený a zohlední veškeré pokyny sestavené a zveřejněné agenturou EASA. Může rovněž zohlednit hodnocení provedená jinými členskými státy.
            2.4.4   Organizaci třetí strany, která provádí odbornou přípravu, lze využít pouze tehdy, pokud z hodnocení vyplývá, že odborná příprava bude zajištěna v souladu s příslušnými osnovami sestavenými a zveřejněnými agenturou EASA.
            2.4.5   Členské státy zaručí, že programy odborné přípravy, které poskytují jejich příslušné orgány, a/nebo jejich systémy hodnocení organizací třetích stran, které provádějí odbornou přípravu, jsou odpovídajícím způsobem upravovány, aby odrážely veškerá doporučení vyplývající z normalizačních auditů, které provádí agentura EASA v souladu s pracovními postupy stanovenými v nařízení Komise č. 736/2006/ES (1).
            2.4.6   Členský stát může agenturu EASA požádat, aby provedla hodnocení organizace pro odbornou přípravu a poskytla poradenství, z něhož by členský stát mohl vycházet při provádění vlastního hodnocení.
            2.4.7   Nejpozději do 30. září 2008 agentura EASA vypracuje a zveřejní podrobné pokyny, aby členským státům usnadnila provádění tohoto bodu.
            2.5   Vedoucí inspektoři
            2.5.1   Členský stát smí vedoucí inspektory jmenovat za předpokladu, že splňují příslušná kritéria pro kvalifikaci, která daný členský stát stanoví.
            2.5.2   Členské státy zaručí, že kritéria uvedená v bodě 2.5.1 obsahují alespoň následující požadavky, podle nichž nominovaný uchazeč:

                        —

                        byl během posledních tří let před jmenováním kvalifikován jako inspektor SAFA,

                        —

                        vykonal během posledních tří let před jmenováním alespoň 36 prohlídek v rámci programu SAFA.

                  2.5.3   Členské státy zaručí, že praktická odborná příprava a/nebo odborná praxe pod vedením vedoucího inspektora vycházejí z patřičných osnov sestavených a zveřejněných agenturou EASA.
            2.5.4   Členské státy mohou rovněž jmenovat vedoucí inspektory, aby vedli praktickou odbornou přípravu a/nebo odbornou praxi uchazečů z jiných členských států.
            Nejpozději do 30. září 2008 agentura EASA vypracuje a zveřejní podrobné pokyny, aby členským státům usnadnila provádění tohoto bodu.
            2.6   Přechodná opatření
            2.6.1   Má se za to, že inspektoři SAFA, kteří k datu stanovenému podle článku 3 směrnice Komise 2008/49/ES splňují kritéria způsobilosti uvedená v bodě 2.3.1 a kritéria vyžadující nejnovější praktické zkušenosti uvedená v bodě 2.3.3 písm. b), jsou kvalifikováni jako inspektoři v souladu s požadavky stanovenými v této kapitole.
            2.6.2   Bez ohledu na ustanovení bodu 2.3.3 písm. a) se inspektoři, kteří jsou v souladu s bodem 2.6.1 považováni za kvalifikované, účastní průběžné odborné přípravy, kterou postupně zajišťuje organizace SAFA pro odbornou přípravu, a to nejpozději do 1. července 2010, a následně jak se stanoví v bodě 2.3.3 písm. a).
            3.   NORMY
            3.1   Normy ICAO a evropské oblastní doplňkové postupy ICAO představují základní měřítko, které se použije při prohlídkách letadel a prohlídkách u provozovatelů v rámci programu ES SAFA. Kromě toho se v případě, že je kontrolován technický stav letadla, ověří dodržení norem výrobce letadla.
            4.   POSTUP PŘI PROHLÍDCE
            Kontrolní seznam položek
            4.1   Položky, které mají být podrobeny prohlídce, budou vybrány z položek uvedených v kontrolním seznamu ve zprávě o prohlídce na odbavovací ploše v rámci programu SAFA, která celkem obsahuje 54 položek (viz dodatek 1).
            4.2   Prohlídka a z ní plynoucí zjištění, pokud nějaká existují, se musejí po dokončení prohlídky odrazit ve zprávě o prohlídce na odbavovací ploše v rámci programu SAFA.
            Podrobné pokyny SAFA
            4.3   Každá položka prohlídky uvedená v kontrolním seznamu ve zprávě o prohlídce na odbavovací ploše v rámci programu SAFA bude podrobně popsána a budou upřesněny rozsah a metoda prohlídky. Kromě toho bude učiněn odkaz na příslušné požadavky příloh úmluvy ICAO. Popisy a odkazy budou vypracovány a zveřejněny agenturou EASA jako podrobné pokyny a budou podle potřeby upravovány, aby odrážely nejnovější platné normy.
            Zařazení zpráv do centrální databáze programu SAFA
            4.4   Zpráva o prohlídce se co nejdříve, avšak nejpozději do 15 pracovních dnů po datu prohlídky uloží do centrální databáze programu SAFA, a to i v případě, že z prohlídky nevyplynula žádná zjištění.
            5.   KATEGORIE ZJIŠTĚNÍ
            5.1   U každé položky prohlídky jsou jako zjištění definovány tři kategorie možných odchylek od příslušných norem stanovených podle bodu 3.1. Tato zjištění lze rozdělit do následujících kategorií:

                        —

                        zjištění kategorie 1 je zjištění, které má zanedbatelný vliv na bezpečnost,

                        —

                        zjištění kategorie 2 může mít značný dopad na bezpečnost a

                        —

                        zjištění kategorie 3 může mít velmi závažný dopad na bezpečnost.

                  5.2   Pokyny k rozdělení zjištění do kategorií budou vypracovány a zveřejněny agenturou EASA jako podrobné pokyny a budou podle potřeby upravovány, aby odrážely nejnovější vědecko-technický pokrok.
            6.   NÁVAZNÁ OPATŘENÍ, KTERÁ JE TŘEBA UČINIT
            6.1   Aniž je dotčen bod 1.2, musí být po dokončení prohlídky v rámci programu SAFA vyplněn doklad o prohlídce, který obsahuje alespoň položky stanovené v dodatku 2, a jeho kopie musí být předána velícímu pilotovi nebo, není-li přítomen, členovi posádky či nejvyššímu zástupci provozovatele, který je přítomen v letadle nebo v jeho blízkosti. Od příjemce bude vyžadováno podepsané potvrzení o přijetí dokladu o prohlídce, které si inspektor ponechá v držení. Pokud příjemce odmítne potvrzení podepsat, bude tato skutečnost v dokladu zaznamenána. Příslušné podrobné pokyny vypracuje a zveřejní agentura EASA jakožto podrobné pokyny.
            6.2   Na základě rozdělení zjištění do kategorií byla vymezena určitá navazující opatření. Vztahy mezi kategorií zjištění a vyplývajícími opatřeními, která mají být přijata, jsou popsány v třídách jednotlivých opatření a budou vypracovány a zveřejněny agenturou EASA jako podrobné pokyny.
            6.3   Opatření třídy 1: V rámci tohoto opatření jsou velícímu pilotovi nebo, není-li přítomen, jinému členovi posádky či nejvyššímu zástupci provozovatele, který je přítomen, poskytnuty informace o výsledcích prohlídky na odbavovací ploše v rámci programu SAFA. Opatření sestává z ústního poučení a z poskytnutí dokladu o prohlídce. Opatření třídy 1 bude učiněno po každé prohlídce bez ohledu na to, zda z ní vzešla určitá zjištění, či nikoli.
            6.4   Opatření třídy 2: Toto opatření sestává z:

                        1)

                        písemné komunikace s příslušným provozovatelem a obsahuje žádost o důkaz o přijetí nápravného opatření a

                        2)

                        písemné komunikace s odpovědným státem (státem provozovatele a/nebo rejstříku), která pojednává o výsledcích prohlídek letadel provozovaných pod bezpečnostním dozorem příslušného státu. Komunikace případně obsahuje žádost o potvrzení, že jsou státy spokojeny s nápravnými opatřeními přijatými na základě bodu 1.

                  Členské státy poskytnou agentuře EASA měsíční zprávy o stavu návazných opatření, která na základě prohlídek na odbavovací ploše přijaly.
            Opatření třídy 2 se učiní po každé prohlídce, ze které vzešla zjištění kategorie 2 nebo 3.
            Příslušné podrobné pokyny vypracuje a zveřejní agentura EASA jakožto podrobné pokyny.
            6.5   Opatření třídy 3: Opatření třídy 3 se učiní po každé prohlídce, ze které vzešla zjištění kategorie 3. Vzhledem k závažnosti zjištění kategorie 3 z hlediska jejich možného vlivu na bezpečnost letadla a osob na jeho palubě byla tato třída rozdělena do následujících podtříd.

                        1)

                        Podtřída 3a — omezení letového provozu letadla: příslušný orgán, který provádí prohlídku na odbavovací ploše, dojde k závěru, že vzhledem k nedostatkům zjištěným během prohlídky může letadlo vzlétnout pouze za určitých omezení.

                        2)

                        Podtřída 3b — nápravná opatření před letem: při prohlídce na odbavovací ploše byly zjištěny nedostatky, které vyžadují, aby bylo před plánovaným letem provedeno nápravné opatření.

                        3)

                        Podtřída 3c — příslušný vnitrostátní letecký orgán uloží danému letadlu zákaz letů: letadlu je uložen zákaz letů v situaci, kdy z prohlídky vzešla (velmi závažná) zjištění kategorie 3 a příslušný orgán, který provádí prohlídku na odbavovací ploše, není uspokojivě přesvědčen, že provozovatel letadla přijme před odletem nápravná opatření k odstranění zjištěných nedostatků, čímž by bezprostředně ohrozil bezpečnost letadla a osob na jeho palubě. V takových případech vnitrostátní letecký orgán, který provádí prohlídku na odbavovací ploše, uloží letadlu zákaz letů, dokud není riziko odstraněno, a neprodleně informuje příslušné orgány dotčeného provozovatele a státu, v němž je letadlo zapsáno do rejstříku.

                  Opatření podle bodů 2 a 3 mohou zahrnovat neobchodní přistavovací let, kdy je letadlo posláno na údržbu.

                        4)

                        Podtřída 3d — okamžitý zákaz provozu: členský stát může na bezprostřední a zjevné ohrožení bezpečnosti reagovat tím, že v souladu s platnými vnitrostátními právními předpisy a právními předpisy Společenství uloží okamžitý zákaz provozu letadla.

            Dodatek 1
            Zpráva o prohlídce na odbavovací ploše v rámci programu SAFA

            Dodatek 2
            Doklad o prohlídce

         “

         (1)  Úř. věst. L 129, 17.5.2006, s. 10.


title: Třetí směrnice Rady ze dne 14. května 1990 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel

text:
Důležité právní upozornění

|

31990L0232

Úřední věstník L 129 , 19/05/1990 S. 0033 - 0035 Finské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 19 S. 0189  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 19 S. 0189

		Třetí směrnice Radyze dne 14. května 1990o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel(90/232/EHS)RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,s ohledem na návrh Komise [1],ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],vzhledem k tomu, že ve směrnici 72/166/EHS [4] naposledy pozměněné směrnicí 84/5/EHS [5] přijala Rada ustanovení o sbližování právních předpisů členských států týkajících se pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel a kontroly povinnosti uzavřít pro případ takové odpovědnosti pojištění;vzhledem k tomu, že článek 3 směrnice 72/166/EHS ukládá každému členskému státu přijmout veškerá nezbytná opatření, aby zajistil, že občanskoprávní odpovědnost z provozu vozidel, která mají obvyklé stanoviště na jeho území, je kryta pojištěním; že rozsah pojištěné odpovědnosti a podmínky pojistného krytí mají být určeny na základě těchto opatření;vzhledem k tomu, že směrnicí 84/5/EHS ve znění aktu o přistoupení Španělska a Portugalska se rozdíly v úrovni a obsahu povinného pojištění občanskoprávní odpovědnosti v jednotlivých členských státech značně zmenšily; že však u odpovídajícího pojistného krytí ještě stále existují významné rozdíly;vzhledem k tomu, že poškozeným z nehod motorových vozidel by mělo být zaručeno srovnatelné zacházení nezávisle na tom, ve které oblasti Společenství k nehodám dojde;vzhledem k tomu, že v některých členských státech existují mezery, zejména pokud jde o povinnou pojistnou ochranu přepravovaných osob; že by se tyto mezery měly odstranit, aby byla chráněna tato zvláště zranitelná kategorie potenciálních poškozených;vzhledem k tomu, že je třeba odstranit veškerou nejistotu při uplatňování čl. 3 odst. 2 první odrážky směrnice 72/166/EHS; že všechny pojistky týkající se povinného pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel musí pokrývat celé území Společenství;vzhledem k tomu, že v zájmu pojištěného by každá pojistka měla navíc za jediné pojistné zaručovat krytí v každém členském státě předepsané jeho právními předpisy nebo krytí předepsané právními předpisy členského státu, ve kterém má vozidlo obvyklé stanoviště, je-li vyšší;vzhledem k tomu, že čl. 1 odst. 4 směrnice 84/5/EHS zavazuje každý členský stát zřídit nebo pověřit subjekt, jehož úkolem je odškodňovat poškozené z nehod způsobených nezjištěným nebo nepojištěným vozidlem; že však tímto ustanovením zůstává nedotčeno právo členských států považovat zásah ze strany tohoto subjektu za subsidiární či nikoli;vzhledem k tomu, že však v případě nehody způsobené nepojištěným vozidlem musí v některých členských státech poškozený dříve, než uplatní nárok u tohoto subjektu, dokázat, že osoba, která za škodu odpovídá, není schopna nebo odmítá zaplatit náhradu škody; že však pro uvedený subjekt je snadnější než pro poškozeného podniknout právní kroky proti osobě, která za nehodu odpovídá; že by tento subjekt tudíž neměl mít možnost vázat vyplacení náhrady škody na důkaz poškozeného o tom, že osoba, která nehodu způsobila, není schopna nebo odmítá zaplatit náhradu škody;vzhledem k tomu, že pokud se výše uvedený subjekt a pojistitel občanskoprávní odpovědnosti za škodu neshodnou, kdo má nehodou poškozenému zaplatit náhradu škody, mají členské státy, aby zabránily průtahům při výplatě náhrady škody poškozenému, zařídit určení jedné z těchto stran za předběžně povinnou vyplatit náhradu škody do rozhodnutí sporu;vzhledem k tomu, že pro poškozené dopravní nehodou bývá někdy obtížné zjistit jméno pojišťovny kryjící odpovědnost z provozu vozidla, které se na nehodě podílelo; že vzhledem k zájmu těchto poškozených by měly členské státy přijmout potřebná opatření k zabezpečení toho, aby tato informace byla co nejdříve k dispozici;vzhledem k tomu, že obě dosavadní směrnice o pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu motorových vozidel by se měly s ohledem na výše uvedené úvahy jednotným způsobem doplnit;vzhledem k tomu, že tato doplnění, jímž se zlepší ochrana pojištěných a poškozených dopravními nehodami, dále usnadní překračování vnitřních hranic Společenství, a tím i vytváření a fungování vnitřního trhu; že je tudíž třeba nadále vycházet z požadavku vysoké úrovně ochrany spotřebitele;vzhledem k tomu, že podle článku 8c Smlouvy je třeba vzít v úvahu úsilí, jež budou muset vynaložit některá hospodářství, která se liší stupněm vývoje; že by se tudíž určitým členských státům měla poskytnout přechodná úprava, která by umožnila postupné uplatňování některých ustanovení této směrnice,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Aniž je dotčen čl. 2 odst. 1 druhý pododstavec směrnice 84/5/EHS, kryje pojištění uvedené v čl. 3 odst. 1 směrnice 72/166/EHS odpovědnost za škody na zdraví všech osob cestujících ve vozidle, s výjimkou řidiče, vyplývající z provozu vozidla.Pro účely této směrnice se "vozidlem" rozumí vozidlo, jak je vymezeno v článku 1 směrnice 72/166/EHS.Článek 2Členské státy přijmou opatření nezbytná, aby všechny pojistky povinného pojištění občanskoprávní odpovědnosti z provozu vozidel- pokrývaly na základě jediného pojistného celé území Společenství a- na základě tohoto jediného pojistného zaručovaly pojistnou ochranu předepsanou právními předpisy v každém členském státě, popřípadě pojistnou ochranu předepsanou právními předpisy v členském státě, ve kterém má vozidlo své obvyklé stanoviště, pokud je tato druhá uvedená pojistná ochrana vyšší.Článek 3"Členské státy však nesmí tomuto subjektu dovolit vázat vyplacení náhrady škody na to, aby poškozený nějakou formou prokázal, že osoba, která je za škodu odpovědná, není schopna nebo odmítá zaplatit náhradu škody."Článek 4Pro případ sporu mezi subjektem uvedeným v čl. 1 odst. 4 směrnice 84/5/EHS a pojistitelem občanskoprávní odpovědnosti o tom, kdo má poškozeného odškodnit, přijmou členské státy odpovídající opatření k určení jedné z těchto stran jako strany, jež je předběžně povinna poškozenému neprodleně vyplatit náhradu škody.Pokud se nakonec rozhodne, že náhradu škody měla zcela nebo částečně zaplatit druhá strana, nahradí uvedená druhá strana straně, která zaplatila, vyplacenou částku.Článek 51. Členské státy přijmou opatření nezbytná, aby osoby zúčastněné na dopravní nehodě mohly co nejdříve zjistit totožnost pojišťovny kryjící občanskoprávní odpovědnost z provozu vozidla zúčastněného na nehodě.2. Komise podá Evropskému parlamentu a Radě nejpozději do 31. prosince 1995 zprávu o uplatňování odstavce 1 tohoto článku.V případě potřeby podá Komise Radě vhodné návrhy.Článek 61. Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1992. Neprodleně o tom uvědomí Komisi.2. Odchylně od odstavce 1- mají Řecká republika, Španělské království a Portugalská republika lhůtu do 31. prosince 1995 pro dosažení souladu s články 1 a 2,- má Irsko lhůtu do 31. prosince 1998 pro dosažení souladu s článkem 1 ohledně spolujezdců na motocyklech a lhůtu do 31. prosince 1995 k dosažení souladu s článkem 1 ohledně ostatních vozidel a k dosažení souladu s článkem 2.Článek 7Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 14. května 1990.Za RadupředsedaD. J. O'Malley[1] Úř. věst. C 16, 20.1.1989, s. 12.[2] Úř. věst. 304, 4.12.1989, s. 41 a Úř. věst. C 113, 7.5.1990.[3] Úř. věst. C 159, 26.6.1989, s. 7.[4] Úř. věst. L 103, 2.5.1972, s. 1.[5] Úř. věst. L 8, 11.1.1984, s. 17.--------------------------------------------------