title: Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/39/ES ze dne 10. června 2002, kterou se mění směrnice 97/67/ES s ohledem na další otevření hospodářské soutěže poštovních služeb Společenství

text:
Důležité právní upozornění

|

32002L0039

Úřední věstník L 176 , 05/07/2002 S. 0021 - 0025

		Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/39/ESze dne 10. června 2002,kterou se mění směrnice 97/67/ES s ohledem na další otevření hospodářské soutěže poštovních služeb SpolečenstvíEVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 47 odst. 2, článek 55 a článek 95 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise [1],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [4],vzhledem k těmto důvodům:(1) Rada v usnesení ze dne 7. února 1994 o rozvoji poštovních služeb Společenství [5] určila jako jeden z hlavních cílů poštovní politiky Společenství zavedení další postupné řízené liberalizace poštovního trhu do souladu se zaručením trvalého poskytování všeobecné poštovní služby.(2) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/67/ES ze dne 15. prosince 1997 o společných pravidlech pro rozvoj vnitřního trhu poštovních služeb Společenství a zvyšování kvality služby [6] stanovila zákonný rámec pro poštovní odvětví ve Společenství včetně opatření k zaručení všeobecných poštovních služeb a stanovení maximálních limitů vyhrazených poštovních služeb, které členské státy mohou pro své poskytovatele všeobecných poštovních služeb stanovit s ohledem na zachování všeobecné poštovní služby, a časový plán pro přijímání rozhodnutí o dalším otevírání trhu pro hospodářskou soutěž za účelem vytváření jednotného trhu poštovních služeb.(3) Článek 16 Smlouvy zdůrazňuje místo, které služby obecného hospodářského zájmu zaujímají mezi společnými hodnotami Unie, jakož i jejich význam při podpoře sociální a územní soudržnosti. Dále článek uvádí potřebu zajistit, aby zásady a podmínky pro fungování těchto služeb umožňovaly naplnění jejich úkolů.(4) Usnesení Evropského parlamentu ze dne 14. ledna 1999 [7] a ze dne 18. února 2000 [8] o evropských poštovních službách zdůrazňují sociální a hospodářskou důležitost poštovních služeb a potřebu zachovat vysokou kvalitu všeobecné poštovní služby.(5) Opatření v této oblasti mají být určena takovým způsobem, aby sociální úkoly Společenství ve shodě s článkem 2 Smlouvy, totiž vysoká úroveň zaměstnanosti a sociální ochrany, byly rovněž považovány za cíle.(6) Poštovní síť na venkově, zejména v horských a ostrovních oblastech, hraje významnou úlohu při začleňování podniků do národního nebo mezinárodního hospodářství a při zachovávání sociální a zaměstnanostní soudržnosti v horských a ostrovních oblastech venkova. Kromě toho mohou venkovské poštovní úřady v horských a ostrovních oblastech zajišťovat zásadní infrastrukturní síť umožňující univerzální přístup k novým telekomunikačním technologiím.(7) Evropská rada na zasedání 23. a 24. března 2000 v Lisabonu uvedla v závěrech předsednictví dvě rozhodnutí vztahující se k poštovním službám, jimiž jsou Komise, Rada a členské státy vyzývány k akcím v souladu s jejich příslušnými pravomocemi. Jde o tato opatření: za prvé do konce roku 2000 stanovit strategii k odstranění překážek provozování poštovních služeb a za druhé urychlit liberalizaci v oblastech, jako jsou poštovní služby, přičemž stanoveným cílem je dosáhnout plně fungujícího trhu těchto služeb.(8) Evropská rada na zasedání v Lisabonu rovněž považovala za zásadní, aby v rámci vnitřního trhu a hospodářství založeného na znalostech byly plně brány v úvahu ustanovení Smlouvy vztahující se k službám v obecném hospodářském zájmu a k podnikům pověřeným provozováním těchto služeb.(9) Komise vypracovala důkladný přehled o poštovním odvětví Společenství, zadala studie o hospodářském, sociálním a technologickém pokroku v něm a rovněž uskutečnila rozsáhlé konzultace se zúčastněnými stranami.(10) Poštovní odvětví Společenství vyžaduje moderní zákonný rámec, který směřuje zejména k posílení vnitřního trhu poštovních služeb. Rostoucí konkurenceschopnost by měla poštovnímu odvětví umožnit začlenit se do alternativních metod komunikace a umožnit, aby kvalita poskytovaných služeb byla zdokonalována v souladu se stále se zvyšujícími požadavky uživatelů.(11) Základní cíl důsledně v celém Společenství zabezpečovat trvalé poskytování všeobecných poštovních služeb odpovídající požadavkům kvality definovaným členskými státy v souladu článkem 3 směrnice 97/67/ES lze zabezpečit, jestliže je v této oblasti zachována možnost vyhrazovat určité služby a zároveň dostatečná svoboda poskytovat služby zajišťuje jejich vysokou efektivnost.(12) Nárůst poptávky v rámci poštovního odvětví jako celku předvídaný pro střednědobý časový horizont by mohl vyrovnat ztrátu tržního podílu, který poskytovatelé všeobecné poštovní služby mohou utrpět v důsledku dalšího otevření trhu, a tudíž dále zabezpečovat všeobecnou poštovní službu.(13) K nejdůležitějším faktorům, které vyvolávají změnu postihující zaměstnanost v poštovním odvětví, patří technický rozvoj a tlak trhu na zvyšování efektivnosti; samotné otevření trhu hraje méně výraznou roli. Otevření trhu pomůže rozšířit celkový rozsah poštovních trhů a veškeré snížení úrovně zaměstnanosti u poskytovatelů všeobecné poštovní služby v důsledku těchto opatření (nebo v důsledku jejich očekávání) bude patrně vyrovnáno výsledným nárůstem zaměstnanosti u soukromých provozovatelů a u nových příchozích na trh.(14) Je účelné zřídit na úrovni Společenství časový plán pro postupné a řízené otevření trhu listovních zásilek hospodářské soutěži, což poskytne všem poskytovatelům všeobecné poštovní služby čas zavést další opatření k modernizaci a restrukturalizaci, která jsou nutná k zajištění dlouhodobé životaschopnosti v nových tržních podmínkách. Vhodná lhůta je rovněž potřebná, aby členské státy mohly otevřenějšímu prostředí přizpůsobit svou právní úpravu. Pro další otevření trhu je proto vhodné stanovit postupný přístup spočívající v přechodných fázích, které představují zásadní, ale řízené otevření trhu, následovaný přezkumem a návrhem, který případně potvrdí rok 2009 jako termín dosažení vnitřního trhu poštovních služeb nebo na základě výsledků přezkumu určí jiný vhodný postup k dosažení tohoto cíle.(15) Je vhodné zajistit, aby nové fáze otevření trhu přinesly členským státům podstatný pokrok a zároveň pro ně byly uskutečnitelné a rovněž aby zajišťovaly zachování všeobecné poštovní služby.(16) Všeobecné snížení hmotnostního limitu na 100 gramů v roce 2003 a 50 gramů v roce 2006 u služeb, které lze vyhradit pro poskytovatele všeobecné poštovní služby, v kombinaci s úplnou liberalizací trhu pro odchozí přeshraniční zásilky s možnými výjimkami v míře nezbytné k zajištění poskytování všeobecné poštovní služby, představují poměrně jednoduché a kontrolovatelné, nicméně významné fáze.(17) Obyčejné listovní zásilky vážící 50 až 350 gramů se na celkových poštovních příjmech poskytovatelů všeobecné poštovní služby ve Společenství v průměru podílí přibližně 16 %, z čehož 9 % odpovídá obyčejným listovním zásilkám vážícím 100 až 350 gramů. Odchozí přeshraniční listovní zásilky vážící méně než 50 gramů činí v průměru přibližně další 3 % z celkových poštovních příjmů poskytovatelů všeobecné poštovní služby.(18) Pro služby, které lze vyhradit, jsou stanoveny cenové limity od roku 2003 ve výši trojnásobku a od roku 2006 ve výši dvouapůlnásobku veřejné sazby za listovní zásilku prvního stupně hmotnosti nejrychlejší kategorie obyčejných listovních zásilek, případně v kombinaci se 100gramovými a 50gramovými hmotnostními limity.(19) Adresné reklamní zásilky již představují ve většině členských států dynamický a rostoucí trh s podstatnými vyhlídkami na růst, přičemž i ve zbývajících členských státech je značný růstový potenciál. Trh adresných reklamních zásilek v šesti členských státech je hospodářské soutěži již velmi otevřen. Zlepšení pružnosti služeb a cenové politiky následkem hospodářské soutěže by zlepšilo postavení adresných reklamních zásilek vůči jiným komunikačním mediím, což by jako vedlejší produkt mohlo vést ke zvýšení počtu poštovních zásilek a posílit postavení poštovního odvětví jako celek. Nicméně v míře, která je pro poskytování všeobecné poštovní služby nezbytná, je třeba zajistit, aby adresné reklamní zásilky mohly být nadále vyhrazenou poštovnou službou v rámci výše uvedených hmotnostních a cenových limitů.(20) Odchozí přeshraniční zásilky představují v průměru 3 % z celkových poštovních příjmů. Otevření této části trhu ve všech členských státech, s výjimkami nezbytnými k zajištění poskytování všeobecné poštovní služby, by umožnilo různým poštovním provozovatelům sběr, třídění a přepravu veškerých odchozích přeshraničních zásilek.(21) Otevření příchozích přeshraničních zásilek hospodářské soutěži by umožnilo obcházení limitů 100 gramů v roce 2003 a 50 gramů v roce 2006 přemístěním místa podání určitého podílu hromadné domácí pošty, což by znemožnilo předvídat účinky tohoto otevření. Určení původu listovních zásilek by představovalo dodatečné obtíže při prosazování předpisů. Hmotnostní limity 100 gramů a 50 gramů pro obyčejné příchozí přeshraniční listovní zásilky a pro adresné reklamní zásilky, stejně jako pro domácí obyčejné listovní zásilky jsou účelné, protože nepředstavují riziko obcházení předpisů pomocí popsaného způsobu ani prostřednictvím umělého zvýšení hmotnosti jednotlivých listovních zásilek.(22) Stanovit nyní časový plán dalších kroků směrem k úplnému dosažení vnitřního trhu poštovních služeb je důležité jak pro dlouhodobou životaschopnost všeobecné poštovní služby, tak pro pokračující rozvoj moderních a účinných poštovních služeb.(23) Je přiměřené nadále členským státům povolit vyhrazení určitých poštovních služeb vlastním poskytovatelům všeobecné poštovní služby. Tato opatření umožní poskytovatelům všeobecné poštovní služby dokončit proces přizpůsobení jejich činností a lidských zdrojů podmínkám větší hospodářské soutěže bez narušení jejich finanční rovnováhy a tím bez ohrožení zabezpečování všeobecné poštovní služby.(24) Je účelné definovat nové hmotnostní a cenové limity a související služby a zajistit další přezkum a rozhodnutí potvrzující případně rok 2009 jako datum dosažení vnitřního trhu poštovních služeb nebo určit jiný vhodný postup k dosažení tohoto cíle na základě výsledků přezkumu.(25) Opatření přijatá členskými státy včetně zřízení vyrovnávacího fondu nebo jakékoliv změny v jeho fungování nebo jakékoliv jeho realizace nebo jakékoliv platby z tohoto fondu mohou zahrnovat pomoc poskytnutou členským státem nebo prostřednictvím státních zdrojů v jakékoliv formě ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy, přičemž je třeba tato opatření předem oznámit Komisi ve shodě s čl. 88 odst. 3 uvedené smlouvy.(26) Postup udělování licencí soutěžitelům v oblasti všeobecné poštovní služby lze vázat na požadavky zavazující nabyvatele licencí přispívat k zajišťování všeobecné poštovní služby.(27) Směrnice 97/67/ES stanoví, že členské státy mají pro poštovní odvětví určit jeden nebo více národních regulačních orgánů právně oddělených od poštovních provozovatelů a provozně na nich nezávislých. S ohledem na dynamiku evropských poštovních trhů má být uznávána a podporována důležitost úlohy národních regulačních orgánů, zejména jejich úkolů zajišťujících respektování vyhrazených služeb, s výjimkou členských států, ve kterých nejsou žádné služby vyhrazeny. Článek 9 směrnice 97/67/ES umožňuje členským státům jít dále, než určují cíle této směrnice.(28) Pro národní regulační orgány může být účelné spojit zavádění licencí s požadavky, aby držitelé licencí měli k dispozici průhledné, jednoduché a nenákladné postupy pro projednávání stížností svých zákazníků bez ohledu na to, zda se tyto stížnosti vztahují na služby poskytovatele všeobecné poštovní služby nebo na ty provozovatele, kteří jsou držiteli oprávnění, včetně jednotlivých držitelů licencí. Dále by mohlo být účelné, aby tyto postupy byly k dispozici uživatelům poštovních služeb, ať již jde o všeobecné poštovní služby či nikoliv. Tyto postupy mají zahrnovat postupy pro určování odpovědnosti v případech ztráty nebo poškození poštovních zásilek.(29) Poskytovatelé všeobecné poštovní služby obvykle poskytují služby, jako například služby obchodním zákazníkům, sjednocování pošty pro různé zákazníky a odesílatele hromadných zásilek, čímž se umožňuje těmto klientům vstupovat do hlavního poštovního proudu na různých místech a za různých podmínek oproti službě pro obyčejné listovní zásilky. Poskytovatelé všeobecné poštovní služby by při tom měli dodržovat zásady průhlednosti a nediskriminace jak ve vztahu k různým třetím osobám, tak mezi třetími osobami a poskytovateli všeobecné poštovní služby poskytujícími rovnocenné služby. Rovněž je nezbytné dát tyto služby k dispozici soukromým zákazníkům, kteří posílají poštu za srovnatelných podmínek, aby při poskytování služeb nedocházelo k diskriminaci.(30) V zájmu informovanosti Evropského parlamentu a Rady o vývoji na vnitřním trhu poštovních služeb by měla Komise těmto institucím pravidelně podávat zprávu o uplatňování této směrnice.(31) Je účelné prodloužit použitelnost směrnice 97/67/ES do 31. prosince 2008. Schvalovací postupy stanovené v členských státech v souladu se směrnicí 97/67/ES by tímto termínem neměly být dotčeny.(32) Je proto třeba změnit směrnici 97/67/ES.(33) Touto směrnicí není dotčeno uplatňování pravidel uvedených ve Smlouvě týkajících se hospodářské soutěže a volného poskytování služeb, jak je vysvětleno zejména ve sdělení Komise o uplatňování pravidel hospodářské soutěže v odvětví poštovních služeb a o posuzování určitých státních opatření vztahujících se k poštovním službám [9],PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:Článek 1Směrnice 97/67/ES se mění takto:1. Článek 7 se nahrazuje tímto:"Článek 71. V míře nutné pro zajištění zachování všeobecných služeb mohou členské státy nadále vyhrazovat služby poskytovateli (poskytovatelům) všeobecných služeb. Tyto služby jsou omezeny na výběr, třídění, přepravu a dodání vnitrostátních listovních zásilek a příchozích přeshraničních listovních zásilek, ať s urychleným dodáním či nikoli, a to v rámci následujících hmotnostních a cenových limitů.Od 1. ledna 2003 je hmotnostní limit 100 gramů a od 1. ledna 2006 je hmotnostní limit 50 gramů. Hmotnostní limit stanovený od 1. ledna 2003 se nepoužije, je-li cena stejná nebo vyšší než trojnásobek veřejné sazby za listovní zásilku prvního stupně hmotnosti nejrychlejší kategorie, a hmotnostní limit stanovený od 1. ledna 2006 se nepoužije, je-li cena stejná nebo vyšší než dvouapůlnásobek této sazby.V případě bezplatné poštovní služby pro nevidomé a částečně vidoucí osoby mohou být povoleny výjimky v omezeních hmotnosti a ceny.V míře nutné pro zajištění poskytování všeobecné poštovní služby mohou být adresné reklamní zásilky nadále vyhrazené v rámci stejných hmotnostních a cenových limitů.V míře nezbytné pro zajištění poskytování všeobecné poštovní služby, například pokud již byly určité úseky poštovní činnosti liberalizovány nebo vzhledem k určitým charakteristikám specifickým pro poštovní služby v členském státě, mohou být odchozí přeshraniční zásilky nadále vyhrazené v rámci stejných hmotnostních a cenových limitů.2. Výměnu dokumentů nelze vyhradit.3. Komise dokončí výhledovou studii, která pro každý členský stát zhodnotí vliv úplného dosažení vnitřního trhu poštovních služeb v roce 2009 na všeobecnou poštovní službu. Na základě závěrů studie předloží Komise do 31. prosince 2006 Evropskému parlamentu a Radě zprávu doprovázenou návrhem na případné potvrzení roku 2009 jako termínu dosažení vnitřního trhu poštovních služeb nebo určujícím jiný vhodný postup na základě závěrů studie."2. V článku 12 se doplňují nové odrážky, které znějí:"— kdykoliv poskytovatelé všeobecné poštovní služby použijí zvláštní sazby, například ve službách pro podniky, odesílatele hromadné pošty nebo sjednocování pošty od různých zákazníků, uplatňují zásady průhlednosti a nediskriminace jak s ohledem na sazby, tak na související podmínky. Tyto sazby zohledňují náklady, kterým se lze vyhnout ve srovnání s obyčejnou službou nabízející celý rozsah činností zahrnujících výběr, přepravu, třídění a dodání jednotlivých poštovních zásilek, a spolu se souvisejícími podmínkami platí sazby stejně ve vztahu k různým třetím osobám, tak i mezi třetími osobami a poskytovateli všeobecné poštovní služby poskytujícími rovnocenné služby. Všechny sazby tohoto typu jsou k dispozici soukromým zákazníkům, kteří posílají poštu za srovnatelných podmínek,— křížové dotace všeobecné poštovní služby nespadající do vyhrazené oblasti z příjmů služeb spadajících do vyhrazené oblasti jsou zakázány, kromě případů, kde je to nezbytné ke splnění specifických povinností všeobecné poštovní služby uložených v oblasti hospodářské soutěže; kromě členských států, kde neexistují vyhrazené služby, přijmou národní regulační orgány opatření k tomuto účelu a informují o nich Komisi."3. V článku 19 se první a druhý pododstavec nahrazují tímto:"Členské státy zajistí stanovení transparentních, jednoduchých a nenákladných postupů pro projednávání reklamací uživatelů pro případ ztráty, poškození, úbytku obsahu nebo nesouladu s normami kvality (včetně postupů určování odpovědnosti v případech, na kterých se podílí více než jeden provozovatel).Členské státy mohou zajistit, aby tato zásada byla rovněž uplatňována na příjemce služeb, kteří jsou- mimo oblast působnosti všeobecné poštovní služby definované v článku 3 a- v oblasti působnosti všeobecné poštovní služby definované v článku 3, ale nezajišťované poskytovatelem všeobecné poštovní služby.Členské státy přijmou opatření k zajištění, aby tyto postupy umožňovaly spravedlivé a rychlé řešení sporů s poskytnutím odškodnění nebo náhrady v oprávněných případech."4. V článku 22 se třetí pododstavec nahrazuje tímto:"Zvláštním úkolem národních regulačních orgánů je zajišťovat soulad s povinnostmi plynoucími z této směrnice a v případě potřeby zřídit kontroly a specifické postupy zajišťující respektování vyhrazených služeb. Mohou být rovněž pověřeny zajišťováním souladu s pravidly hospodářské soutěže v poštovním odvětví."5. Článek 23 se nahrazuje tímto:"Článek 23Aniž je dotčen článek 7, podá Komise každé dva roky, přičemž poprvé nejpozději do 31. prosince 2004, Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování této směrnice, včetně souvisejících informací o vývoji v odvětví, zejména z hospodářských, sociálních, pracovních a technologických hledisek, jakož i o kvalitě služby. Zprávu v případě potřeby doplní návrhy Evropskému parlamentu a Radě."6. Článek 27 se nahrazuje tímto:"Článek 27Ustanovení této směrnice s výjimkou článku 26 se použijí do 31. prosince 2008, nebude-li rozhodnuto jinak v souladu s čl. 7 odst. 3. Schvalovací postupy popsané v článku 9 nejsou tímto termínem dotčeny."Článek 21. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 2002. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.Článek 3Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.Článek 4Tato směrnice je určena členským státům.V Lucemburku dne 10. června 2002.Za Evropský parlamentpředsedaP. CoxZa RadupředsedaJ. Piqué I Camps[1] Úř. věst. C 337 E, 28.11.2000, s. 220 aÚř. věst. C 180 E, 26.6.2001, s. 291.[2] Úř. věst. C 116, 20.4.2001, s. 99.[3] Úř. věst. C 144, 16.5.2001, s. 20.[4] Stanovisko Evropského parlamentu a Rady ze dne 14. prosince 2000 (Úř. věst. C 232, 17.8.2001, s. 287), společný postoj Rady ze dne 6. prosince 2001 (Úř. věst. C 110 E, 7.5.2002, s. 37) a rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 13. března 2002 (dosud nezveřejněno v Úředním věstníku). Rozhodnutí Rady ze dne 7. května 2002.[5] Úř. věst. C 48, 16.2.1994, s. 3.[6] Úř. věst. L 15, 21.1.1998, s. 14.[7] Úř. věst. C 104, 14.4.1999, s. 134.[8] Úř. věst. C 339, 29.11.2000, s. 297.[9] Úř. věst. C 39, 6.2.1998, s. 2.--------------------------------------------------


title: Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/59/ES ze dne 27. listopadu 2000 o přístavních zařízeních pro příjem lodního odpadu a zbytků lodního nákladu

text:
Důležité právní upozornění

|

32000L0059

Úřední věstník L 332 , 28/12/2000 S. 0081 - 0090

		Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/59/ESze dne 27. listopadu 2000o přístavních zařízeních pro příjem lodního odpadu a zbytků lodního nákladuEVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 80 odst. 2 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise [1],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],s ohledem na stanovisko Výboru regionů [3],jednajíc v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [4] a ve světle společného znění schváleného dohodovacím výborem ze dne 18. července 2000,vzhledem k těmto důvodům:(1) Politika Společenství v oblasti životního prostředí směřuje k dosažení vysokého stupně jeho ochrany. Je založena na zásadě prevence a zásadě "znečišťovatel platí", a dále na nutnosti přijímat preventivní opatření.(2) Jedna z důležitých oblastí politiky Společenství v oblasti námořní dopravy se týká snížení znečištění moří. Tohoto cíle lze dosáhnout dodržováním mezinárodních smluv, kodexů a usnesení za současného zachování svobody plavby, jak je stanovena Úmluvou Organizace spojených národů o mořském právu, a svobody poskytování služeb podle právních předpisů Společenství.(3) Společenství je vážně znepokojeno znečištěním moří a pobřeží členských států způsobeným vypouštěním odpadu a zbytků lodního nákladu, a zejména uplatňováním Mezinárodní úmluvy o prevenci znečištění z lodí z roku 1973, pozměněné protokolem z roku 1978 (Marpol 73/78), která upravuje, jaké odpady lze z lodí do mořského životního prostředí vypouštět, a požaduje, aby strany úmluvy v přístavech zajistily odpovídající zařízení pro příjem odpadu. Všechny členské státy Marpol 73/78 ratifikovaly.(4) Ochranu mořského prostředí lze zvýšit omezením vypouštění lodního odpadu a zbytků lodního nákladu do moře. Toho lze dosáhnout zvýšením dostupnosti a využíváním přístavních zařízení a zdokonalením režimu prosazování. Rada v usnesení ze dne 8. června 1993 o společné politice bezpečnosti na moři [5] zařadila mezi své prioritní činnosti rozvoj dostupnosti a využívání zařízení pro příjem odpadu ve Společenství.(5) Směrnice Rady 95/21/ES ze dne 19. června 1995 o uplatňování mezinárodních norem pro bezpečnost lodí, zabránění znečištění a životní a pracovní podmínky na lodích, které využívají přístavy Společenství a plují ve výsostných vodách členských států (státní přístavní inspekce) [6] stanoví, že lodě nadměrně hrozící poškozením mořského prostředí nesmějí vyplout na moře.(6) Znečištění moří překračuje svou povahou hranice států. S ohledem na zásadu subsidiarity je nejúčinnějším způsobem zajištění společných norem v oblasti ochrany životního prostředí platných pro lodě a přístavy v rámci Společenství společná akce na úrovni Společenství.(7) S ohledem na zásadu proporcionality je odpovídajícím právním nástrojem směrnice, neboť stanoví rámec pro jednotné a povinné uplatňování norem v oblasti životního prostředí členských států při současném zachování volnosti členského státu rozhodnout, které prováděcí nástroje nejlépe vyhovují jeho vnitřnímu systému.(8) Měl by být zajištěn soulad se stávajícími regionálními dohodami, jako je Úmluva o ochraně mořského prostředí v oblasti Baltského moře z roku 1974, revidovaná roku 1992.(9) V zájmu zlepšení prevence znečištění a v zájmu zamezení narušení hospodářské soutěže by požadavky na životní prostředí měly platit pro všechny lodě nezávisle na tom, pod jakou vlajkou plují, a ve všech přístavech Společenství by měla být zpřístupněna odpovídající zařízení pro příjem odpadu.(10) Odpovídající přístavní zařízení pro příjem odpadu by měla splňovat požadavky uživatelů, od velkých obchodních lodí po nejmenší rekreační lodě, a požadavky životního prostředí, aniž by způsobovala lodím, které tato zařízení používají, nepřiměřené zdržení. Povinnost zajistit dostupnost odpovídajících přístavních zařízení pro příjem odpadu ponechává členským státům vysoký stupeň svobody uspořádat příjem odpadu tím nejvhodnějším způsobem a povoluje mimo jiné vytvářet pevné zařízení pro příjem nebo určit poskytovatele služeb, kteří v případě potřeby přivezou do přístavu mobilní jednotky pro příjem odpadu. Tato povinnost rovněž zahrnuje povinnost poskytnout všechny služby nebo jinak zajistit vše potřebné k řádnému a odpovídajícímu využití těchto zařízení.(11) Přiměřenost zařízení může být zlepšena moderními plány pro příjem odpadu a manipulaci s ním, vytvořených po projednání s příslušnými stranami.(12) Efektivitu přístavních zařízení pro příjem odpadu lze zvýšit tím, že by lodě svou potřebu použít tato zařízení oznamovaly předem. Takové oznámení by rovněž poskytlo důležité informace pro účinné plánování odpadového hospodářství. Odpad z rybářských a rekreačních lodí s maximální kapacitou 12 osob by mohl být přijímán přístavními zařízeními bez předchozího ohlášení.(13) Vypouštění lodního odpadu do moře lze snížit stanovením požadavku, aby všechny lodě předaly svůj odpad do přístavních zařízení na příjem odpadu dříve, než opustí přístav. Za účelem sladění hladkého provozu námořní dopravy s ochranou životního prostředí by měly být umožněny odchylky od tohoto požadavku, podmíněné dostatečnou skladovací kapacitou lodě, možností předat odpad v jiném přístavu, aniž by hrozilo nebezpečí jeho vypuštění do moře, a přísnějšími požadavky na předání přijatými v souladu s mezinárodními právními předpisy.(14) V souladu se zásadou "znečišťovatel platí" by náklady na zařízení pro příjem odpadu včetně jeho úpravy a odstranění měly být hrazeny loďmi. V zájmu ochrany životního prostředí by měl systém poplatků zvýhodňovat vykládku odpadu do přístavních zařízení před vypouštěním do moře. Toho lze dosáhnout nejsnadněji tak, že všechny lodě přispívají na náklady na příjem a zpracování lodního odpadu, aby se snížily ekonomické výhody vypouštění odpadu do moře. S ohledem na zásadu subsidiarity by si členské státy měly v souladu se svými vnitrostátními právními předpisy a běžnou praxí zachovat pravomoc stanovit, zda a v jaké míře budou poplatky závislé na množství skutečně vyloženého odpadu zahrnuty do systému úhrady nákladů za použití přístavních zařízení pro příjem odpadu. Poplatky za použití těchto zařízení by měly být spravedlivé, nediskriminační a průhledné.(15) Lodě vytvářející omezené množství lodního odpadu by měly mít v systému úhrady nákladů výhodnější podmínky. Výběr těchto lodí by byl prováděn na základě společných kritérií.(16) Za účelem zmírnění nadměrné zátěže zúčastněných osob by lodě zajišťující pravidelnou dopravu s častými a pravidelnými zastávkami v přístavech mohly být osvobozeny od určitých povinností vyplývajících z této směrnice, existuje-li dostatek důkazů, že stávající ujednání zajišťují předání odpadu a platbu poplatků.(17) Zbytky lodního nákladu by měly být předávány do přístavních zařízení pro příjem odpadu v souladu s úmluvou Marpol 73/78. Marpol 73/78 požaduje, aby zbytky z nákladů byly předávány do přístavních zařízení pro příjem odpadu v rozsahu nutném k dodržení podmínek čištění cisteren. Jakýkoliv poplatek za takové předání by měl být hrazen uživatelem přijímacího zařízení; uživatel je většinou určen ve smluvním ujednání mezi zúčastněnými stranami nebo jinými místními ujednáními.(18) Je nutné provádět cílené kontroly dodržování této směrnice. Počet takovýchto kontrol a uložených pokut by měl být dostatečný k tomu, aby odradil od nedodržování této směrnice. Z důvodů zajištění účinnosti a účelného vynaložení nákladů by tyto kontroly mohly být prováděny v rámci směrnice 95/21/ES, pokud je uplatňována.(19) Členské státy by měly zajistit vhodný správní rámec fungování přístavních zařízení pro příjem odpadu. Podle úmluvy Marpol 73/78 by zprávy o nedostatečnosti přístavních zařízení pro příjem odpadu měly být zasílány Mezinárodní námořní organizaci (IMO). Tytéž informace by z informačních důvodů měly být zároveň zaslány Komisi.(20) Provádění této směrnice by usnadnil informační systém pro identifikaci znečišťujících nebo potenciálně znečišťujících lodí, který by pomohl při hodnocení jejího provádění. Informační systém SIRENAC, zřízený na základě Pařížského memoranda o státní přístavní inspekci, poskytuje velké množství dodatečných informací potřebných k tomuto účelu.(21) Je nezbytné, aby byl Komisi při účinném uplatňování této směrnice nápomocen výbor složený ze zástupců členských zemí. Jelikož opatření nutná k provádění této směrnice jsou opatřeními obecného významu ve smyslu článku 2 rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [7], měla by být tato opatření přijata regulativním postupem stanoveným v článku 5 uvedeného rozhodnutí.(22) Některá ustanovení této směrnice lze tímto postupem a bez rozšíření její oblasti působnosti změnit, aby bylo možno vzít v úvahu opatření Společenství nebo IMO, které vstoupí v platnost, s cílem zajistit její harmonizované provádění,PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:Článek 1ÚčelÚčelem této směrnice je omezit vypouštění lodního odpadu a zbytků lodního nákladu do moře, zejména pak nedovolené vypouštění odpadu z lodí používajících přístavy Společenství, zlepšením dostupnosti a využívání přístavních zařízení pro příjem lodního odpadu a zbytků lodního nákladu, což také posílí ochranu mořského prostředí.Článek 2DefinicePro účely této směrnice se:a) "lodí" rozumí námořní plavidlo jakéhokoliv typu působící na moři, včetně křídlových člunů, vznášedel, ponorek a plovoucích lodí;b) "Marpol 73/78" rozumí Mezinárodní úmluva o prevenci znečištění z lodí z roku 1973, pozměněná protokolem z roku 1978, ve znění platném ke dni přijetí této směrnice;c) "lodním odpadem" rozumí veškerý odpad včetně splašků a zbytků jiných než zbytků lodního nákladu, který se vytváří během provozu lodi a spadá do působnosti příloh I, IV a V Marpol 73/78, a odpad zbylý po vyložení lodního nákladu, jak ho definují směrnice pro provádění přílohy V Marpol 73/78;d) "zbytky lodního nákladu" rozumí zbytky jakéhokoliv materiálu v podpalubí lodi nebo v cisternách, které zůstanou po dokončení vykládky a čištění a zahrnují přebytky z nakládky/vykládky a rozlití;e) "přístavním zařízením pro příjem odpadu" rozumí jakékoliv pevné, plovoucí nebo pohyblivé zařízení, které je schopné přijímat lodní odpad nebo zbytky lodního nákladu;f) "rybářskou lodí" rozumí jakákoliv loď vybavená nebo využívaná k lovu ryb nebo jiných mořských živočichů pro obchodní účely;g) "rekreační lodí" rozumí loď jakéhokoliv typu bez ohledu na způsob pohonu, určená pro sportovní nebo rekreační účely;h) "přístavem" rozumí místo nebo zeměpisná oblast vybavená takovými úpravami nebo zařízeními, která umožňují přistání lodí včetně rybářských a rekreačních lodí.Aniž jsou dotčeny definice v písmenech c) a d), jsou "lodní odpad" a "zbytky lodního nákladu" považovány za odpad ve smyslu čl. 1 písm. a) směrnice Rady 75/442/EHS ze dne 15. července 1975 o odpadech [8].Článek 3Oblast působnostiTato směrnice se vztahuje na:a) všechny lodě včetně rybářských a rekreačních lodí bez ohledu na to, pod jakou vlajkou plují, směřující do přístavu členského státu nebo působící v něm, s výjimkou všech válečných lodí, pomocných válečných plavidel nebo jiných lodí v majetku státu nebo jím provozovaných a využívaných dočasně pouze pro vládní neobchodní účely ab) všechny přístavy členských států, které běžně využívají lodě spadající pod písmeno a).Členské státy přijmou taková opatření, která zajistí, aby lodě vyloučené z oblasti působnosti této směrnice podle písmene a) předchozího pododstavce, předávaly svůj lodní odpad a zbytky lodního nákladu způsobem v rozumné a proveditelné míře odpovídajícím této směrnici.Článek 4Přístavní zařízení pro příjem odpadu1. Členské státy zajistí dostupnost přístavních zařízení pro příjem odpadu, které splňují potřeby lodí běžně využívajících přístav, aniž by docházelo k jejich nepřiměřenému zpožďování.2. Aby zařízení pro příjem odpadu splňovalo svůj účel, musí být schopno přijímat všechny druhy a množství lodního odpadu a zbytků lodního nákladu lodí běžně využívajících přístav s ohledem na provozní potřeby uživatelů přístavu, velikost a zeměpisnou polohu přístavu, typ lodí připlouvajících do přístavu a výjimky uvedené v článku 9.3. Členské státy vytvoří v souladu s postupy dohodnutými Mezinárodní námořní organizací (IMO) postupy hlášení nedostatků zařízení pro příjem odpadu státu přístavu.Článek 5Plány pro příjem a zpracování odpadu1. Po konzultacích se zúčastněnými osobami, zejména s uživateli přístavu nebo jejich zástupci, je vypracován odpovídající plán pro příjem a zpracování odpadu s ohledem na požadavky článků 4, 6, 7, 10 a 12. Podrobné požadavky na vytvoření takových plánů jsou stanoveny v příloze 1.2. Plány pro příjem a zpracování odpadu podle odstavce 1 lze z důvodů efektivity vypracovat na regionální úrovni s vhodným zapojením přístavu, jsou-li určeny potřeby a dostupnost zařízení pro příjem odpadu pro každý přístav.3. Členské státy vyhodnotí a schválí plán pro příjem a zpracování odpadu, sledují jeho provádění a podrobují jej opětovnému schválení nejméně každé tři roky a vždy po provedení významnějších změn v provozu přístavu.Článek 6Oznámení1. Velitel lodi jiné než rybářské nebo rekreační s kapacitou více než 12 osob směřující do přístavu Společenství pravdivě a přesně vyplní formulář v příloze II a oznámí tyto informace orgánu nebo subjektu určenému k tomuto účelu členským státem, ve kterém se přístav nachází,a) nejméně 24 hodin před příjezdem, je-li znám přístav určení, nebob) jakmile je znám přístav určení, je-li tato informace známa méně než 24 hodin před příjezdem, neboc) nejpozději při vyplutí z předchozího přístavu, je-li délka cesty kratší než 24 hodin.Členské státy mohou rozhodnout, že tyto informace budou oznámeny provozovateli přístavního zařízení pro příjem odpadu, který je předá příslušnému orgánu.2. Informace podle odstavce 1 se uchovávají na palubě přinejmenším do dalšího přístavu určení a na žádost jsou poskytovány orgánům členských států.Článek 7Předání lodního odpadu1. Velitel lodí využívající přístav Společenství předá před opuštěním tohoto přístavu veškerý lodní odpad přístavnímu zařízení pro příjem odpadu.2. Bez ohledu na odstavec 1 může loď pokračovat do následujícího přístavu, aniž by předala lodní odpad, pokud z informací podaných v souladu s článkem 6 a přílohou II vyplývá, že je na lodi dostatek skladovacího prostoru pro veškerý lodní odpad, který byl a bude vytvořen během plánované cesty do přístavu určení.Existují-li důvody k domněnce, že v zamýšleném přístavu určení nejsou k dispozici dostatečné prostory pro uskladnění odpadu, nebo není-li tento přístav znám, a tudíž existuje riziko, že odpad bude vypuštěn na moři, přijmou členské státy odpovídající opatření, aby zabránily znečištění prostředí, a je-li to nutné, požádají loď o předání odpadu před odplutím z přístavu.3. Odstavec 2 se použije, aniž jsou dotčeny přísnější požadavky na předávání odpadu pro lodě přijaté v souladu s mezinárodními právními předpisy.Článek 8Poplatky za lodní odpad1. Členské státy dbají na uhrazení nákladů na přístavní zařízení pro příjem odpadu, včetně zpracování a odstranění odpadu, z poplatků vybíraných od lodí.2. Systém úhrady nákladů na použití zařízení pro příjem odpadu nesmí žádným způsobem být podnětem k tomu, aby lodě vypouštěly odpad na moři. Proto platí pro lodě jiné než rybářské a rekreační s kapacitou více než 12 osob tyto zásady:a) všechny lodě připlouvající do přístavu členského státu výrazně přispívají na náklady podle odstavce 1, bez ohledu na skutečné využívání těchto zařízení. Za tímto účelem lze poplatek zahrnout do poplatku za použití přístavu nebo lze uložit samostatný poplatek za odpad. Poplatky lze rozlišovat mimo jiné podle kategorie, typu a velikosti lodě;b) pokud existuje část nákladů neuhrazená z poplatku podle písmen a), je hrazena podle typu a množství lodního odpadu, který loď skutečně předá;c) poplatky lze snížit, je-li vliv lodi na životní prostředí, její konstrukce, vybavení a provoz takové, že velitel lodi může prokázat, že tato loď vytváří snížené množství lodního odpadu.3. Za účelem zajištění spravedlivých, transparentních a nediskriminačních poplatků odrážejících náklady na zařízení a nabízené, popřípadě využité služby, by všichni uživatelé přístavu měli být informováni o výši poplatků a základu, podle kterého se poplatky vypočítávají.4. Komise do tří let ode dne uvedeného v čl. 16 odst. 1 předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu hodnotící dopad různých systémů úhrady nákladů přijatých v souladu s odstavcem 2 na mořské prostředí a strukturu toku odpadu. Tato zpráva bude vypracována ve spolupráci s příslušnými orgány členských států a zástupci přístavů.Bude-li to třeba, předloží Komise na základě hodnocení návrh na změnu této směrnice zavedením systému týkajícího se plateb přiměřeného procentního podílu, nejméně však jedné třetiny nákladů podle odstavce 1, který se týká všech lodí kotvících v přístavu členského státu bez ohledu na skutečné využití zařízení, nebo zavedením systému s rovnocennými účinky.Článek 9Výjimky1. Provozují-li lodě pravidelnou dopravu s častými a pravidelnými zastávkami v přístavech a je-li dostatečně prokázáno, že je zajištěno předání lodního odpadu a placení poplatků v přístavech na trase lodi, mohou členské státy, ve kterých dané přístavy leží, tyto lodě osvobodit od povinností podle článku 6, čl. 7 odst. 1 a článku 8.2. Členské státy informují Komisi o výjimkách udělených v souladu s odstavcem 1 pravidelně nejméně jednou ročně.Článek 10Předání zbytků lodního nákladuVelitel lodi využívající přístav Společenství zajistí předání zbytků lodního nákladu přístavnímu zařízení pro příjem odpadu v souladu s ustanoveními Marpol 73/78. Veškeré poplatky za předání zbytků lodního nákladu hradí uživatel tohoto zařízení.Článek 11Prosazování1. Členské státy zajistí, aby jakákoliv loď mohla být podrobena prohlídce za účelem ověření, zda dodržuje články 7 a 10, a provedení dostatečného počtu takových prohlídek.2. Při prohlídkách lodí jiných než rybářských a rekreačních s kapacitou vyšší než 12 cestujícícha) věnují členské státy při výběru lodi k prohlídce zvláštní pozornost- lodím, které nesplnily ohlašovací povinnost podle článku 6,- lodím, u kterých kontrola informací poskytnutých velitelem lodi v souladu s článkem 6 odhalila jiné důvody se domnívat, že se loď neřídí touto směrnicí;b) takovou prohlídku lze případně provést v rámci směrnice 95/21/ES, pokud se používá; nezávisle na použitém rámci prohlídek se uplatní požadavek 25 % prohlídek stanovený v této směrnici;c) není-li příslušný orgán spokojený s výsledky prohlídky, zajistí, aby loď neopustila přístav, dokud nepředá lodní odpad a zbytky lodního nákladu zařízení na příjem odpadu v souladu s články 7 a 10;d) je-li jasně prokázáno, že loď vyplula na moře, aniž by splnila články 7 a 10, je o tom informován příslušný orgán následujícího přístavu a této lodi, aniž je dotčeno uplatňování sankcí podle článku 13, není povoleno opustit přístav, dokud nebude provedeno podrobné vyhodnocení otázek souladu s touto směrnicí, jako je například přesnost veškerých informací poskytnutých v souladu s článkem 6.3. Členské státy vytvoří pro rybářské a rekreační lodě s kapacitou menší než 12 osob kontrolní postupy v požadovaném rozsahu k zajištění dodržování požadavků této směrnice, které se na ně vztahují.Článek 12Doplňující opatření1. Členské státya) přijmou veškerá nezbytná opatření k zajištění, aby velitelé lodí, provozovatelé zařízení pro příjem odpadu a další zúčastněné osoby byly řádně informováni o požadavcích, které se na ně podle této směrnice vztahují, a aby je dodržovali;b) jmenují pro výkon funkcí obsažených v této směrnici vhodné orgány nebo subjekty;c) přijmou opatření pro zajištění spolupráce příslušných orgánů a obchodních organizací k zajištění účinného uplatňování této směrnice;d) zajistí řádné prověření informací oznámených veliteli lodí podle článku 6;e) zajistí, aby formality týkající se použití přístavních zařízení pro příjem odpadu byly jednoduché a rychlé, aby podněcovaly velitele k použití těchto zařízení a aby nedocházelo k nepřiměřenému zpožďování lodí;f) zajistí poskytnutí kopie zprávy o nedostatcích přístavních zařízení pro příjem odpadu podle čl. 4 odst. 3 Komisi;g) zajistí, aby zacházení, zpracování nebo odstranění odpadu a zbytků lodního nákladu bylo prováděno v souladu se směrnicí 75/442/EHS a dalšími příslušnými právními předpisy Společenství o odpadech, zejména směrnicí Rady 75/439/EHS ze dne 16. června 1975 o nakládání s odpadními oleji [9] a směrnicí Rady 91/689/EHS ze dne 12. prosince 1991 o nebezpečných odpadech [10].h) zajistí v souladu se svými vnitrostátními právními předpisy, aby kterákoliv osoba zapojená do předávání nebo příjmu lodního odpadu nebo zbytků lodního nákladu mohla požadovat náhradu škody způsobené nadměrným zpožděním.2. Předání lodního odpadu nebo zbytků lodního nákladu je ve smyslu článku 79 nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství [11], považováno za propuštění do volného oběhu. Celní orgány v souladu s článkem 45 celního kodexu Společenství nevyžadují podání hromadného celního prohlášení.3. Členské státy a Komise spolupracují na vytvoření vhodného informačního a kontrolního systému, který zahrnuje minimálně celé Společenství, aby- se zlepšila identifikace lodí, které nepředaly svůj lodní odpad a zbytky lodního nákladu v souladu s touto směrnicí,- se ujistily o dosažení cílů stanovených v článku 1 směrnice.4. Členské státy a Komise spolupracují na vytvoření společných kritérií pro identifikaci lodí uvedených v čl. 8 odst. 2 písm. c).Článek 13SankceČlenské státy vytvoří systém sankcí za porušení vnitrostátních předpisů přijatých na základě této směrnice a přijmou všechna opatření nezbytná k zajištění uplatňování těchto sankcí. Takto stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující.Článek 14Regulativní výbor1. Komisi je nápomocen výbor zřízený čl. 12 odst. 1 směrnice 93/75/EHS [12] (dále jen "výbor").2. Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 uvedeného rozhodnutí.Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.3. Výbor přijme svůj jednací řád.Článek 15Pozměňovací postupPřílohy této směrnice, definice v čl. 2 písm. b), odkazy na nástroje Společenství a odkazy na nástroje IMO lze změnit postupem podle čl. 14 odst. 2, za účelem uvedení do souladu s opatřeními Společenství nebo IMO, které vstoupí v platnost, pokud tyto změny nerozšiřují oblast působnosti této směrnice.Dále lze tímto postupem měnit přílohy této směrnice, je-li nezbytné zdokonalit režim vytvořený touto směrnicí, pokud tyto změny nerozšiřují oblast působnosti této směrnice.Článek 16Provedení1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 28. prosince 2002. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Pokud jde o splašky uvedené v čl. 2 písm. c), odkládá se provedení této směrnice o 12 měsíců po vstupu přílohy IV úmluvy Marpol 73/78 v platnost, přičemž se v této úmluvě rozlišuje mezi novými a stávajícími loděmi.2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.Článek 17Hodnocení1. Členské státy předloží každé tři roky Komisi zprávu o stavu provádění této směrnice.2. Komise předloží Evropskému parlamentu a Radě hodnotící zprávu o fungování systému, jak stanoví tato směrnice, vypracovanou na základě zpráv členských států uvedených v odstavci 1, podle potřeby spolu s návrhy na provádění této směrnice.Článek 18Vstup v platnostTato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.Článek 19UrčeníTato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 27. listopadu 2000.Za Evropský parlamentpředsedkyněN. FontaineZa RadupředsedaL. Fabius[1] Úř. věst. C 271, 31.8.1998, s. 79 a Úř. věst. C 148, 28.5.1999, s. 7.[2] Úř. věst. C 138, 18.5.1999, s. 12.[3] Úř. věst. C 198, 14.7.1999, s. 27.[4] Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 11. února 1999 (Úř. věst. C 150, 28.5.1999, s. 432) potvrzené dne 16. září 1999, společný postoj Rady ze dne 8. listopadu 1999 (Úř. věst. C 10, 13.1.2000, s. 14) a rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 14. března 2000 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku). Rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 6. září 2000 a rozhodnutí Rady ze dne 14. září 2000.[5] Úř. věst. C 271, 7.10.1993, s. 1.[6] Úř. věst. L 157, 7.7.1995, s. 1. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 98/42/ES (Úř. věst. L 184, 27.6.1998, s. 40).[7] Úř. věst. L 184, 17.7.1999, s. 23.[8] Úř. věst. L 194, 25.7.1975, s. 39. Směrnice naposledy pozměněná rozhodnutím Komise 96/350/ES (Úř. věst. L 135, 6.6.1996, s. 32).[9] Úř. věst. L 194, 25.7.1975, s. 23. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 91/692/EHS (Úř. věst. L 377, 31.12.1991, s. 48).[10] Úř. věst. L 377, 31.12.1991, s. 20. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 94/31/EHS (Úř. věst. L 168, 2.7.1994, s. 28).[11] Úř. věst. L 302, 19.10.1992, s. 1. Nařízení naposledy pozměněné nařízením (ES) č. 955/1999 (Úř. věst. L 119, 7.5.1999, s. 1).[12] Úř. věst. L 247, 5.10.1993, s. 19. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 98/74/ES (Úř. věst. L 276, 13.10.1998, s. 7).--------------------------------------------------PŘÍLOHA IPOŽADAVKY NA TVORBU PLÁNŮ NA PŘÍJEM ODPADU A ZACHÁZENÍ S ODPADEM V PŘÍSTAVECH(podle článku 5)Plány zahrnují všechny druhy lodních odpadů a zbytků lodního nákladu z lodí běžně připlouvajících do přístavu a jsou vypracovány v závislosti na velikosti přístavu a druhu lodí, které do něj připlouvají.Plány řeší tyto otázky:- hodnocení potřeby přístavních zařízení pro příjem odpadu s ohledem na potřeby lodí běžně připlouvající do přístavu,- popis druhu a kapacity přístavního zařízení pro příjem odpadu,- detailní popis postupů pro příjem a sběr lodního odpadu a zbytků lodního nákladu,- popis systému poplatků,- postupy hlášení nedostatků přístavních zařízení pro příjem odpadu,- postupy konzultací s uživateli přístavu, smluvními stranami v odvětví odpadu, provozovateli terminálu a dalšími zúčastněnými stranami a- druhy a množství přijatého a zpracovaného lodního odpadu a zbytků lodního nákladu.Dále by plány měly obsahovat:- přehled platných právních předpisů a formalit uplatňovaných při předávání odpadu,- stanovení osoby nebo osob odpovědných za provádění plánu,- popis zařízení a procesu předběžného zpracování, pokud existují,- popis metod záznamu skutečného využití přístavních zařízení pro příjem odpadu,- popis metod záznamu množství přijatého lodního odpadu a zbytků lodního nákladu a- popis odstranění lodního odpadu a zbytků lodního nákladu.Postupy příjmu, sběru, skladování, zpracovávání a odstraňování mají ve všech směrech odpovídat systému řízení životního prostředí, který je zaměřen na postupné snižování dopadu těchto činností na životní prostředí. Tato shoda se předpokládá, jsou-li postupy ve shodě s nařízením Rady (EHS) č. 1836/93 ze dne 29. června 1993 o dobrovolné účasti průmyslových podniků v systému řízení podniků a auditu z hlediska ochrany životního prostředí [1].Informace dostupné všem uživatelům přístavu:- krátké vysvětlení důležitosti řádného předávání odpadu z lodí a zbytků lodního nákladu,- umístění přístavního zařízení pro příjem odpadu pro každé přístaviště, včetně nákresu/mapy,- seznam běžně přijímaného lodního odpadu a zbytků lodního nákladu,- seznam kontaktních míst, provozovatelů a nabízených služeb,- popis postupu předávání,- popis systému poplatků a- postup hlášení údajných nedostatků přístavního zařízení pro příjem odpadu.[1] Úř. věst. L 168, 10.7.1993, s. 1.--------------------------------------------------PŘÍLOHA II+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++--------------------------------------------------


title: Směrnice Komise 2004/94/ES ze dne 15. září 2004, kterou se mění směrnice Rady 76/768/EHS, pokud jde o přílohu IX(Text s významem pro EHP)

text:
               17.9.2004

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 294/28

      SMĚRNICE KOMISE 2004/94/ES
   ze dne 15. září 2004,
   kterou se mění směrnice Rady 76/768/EHS, pokud jde o přílohu IX
   (Text s významem pro EHP)
   KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
   s ohledem na směrnici Rady 76/768/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků (1), a zejména na druhý pododstavec čl. 4 písm. a) bodu 1 uvedené směrnice,
   po konzultaci s Vědeckým výborem pro kosmetické prostředky a nepotravinářské výrobky určené spotřebitelům,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Měl by se stanovit obsah přílohy IX směrnice 76/768/EHS, který by zahrnoval seznam alternativních metod nahrazujících zkoušení na zvířatech, které byly validovány Evropským střediskem pro validaci alternativních metod (ECVAM) Společného výzkumného střediska a které nejsou uvedeny v příloze V směrnice Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek (2).

               (2)

               Protože zkoušení na zvířatech nemůže být alternativními metodami zcela nahrazeno, mělo by být v příloze IX uvedeno, zda alternativní metoda nahrazuje zkoušení na zvířatech zcela nebo částečně.

               (3)

               Směrnice 76/768/EHS by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna.

               (4)

               Kromě metod, které jsou uvedeny v příloze V směrnice Rady 67/548/EHS, neexistují v současné době žádné alternativní metody validované ECVAM.

               (5)

               Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro kosmetické prostředky,

         PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   Znění přílohy této směrnice se vkládá do přílohy IX směrnice 76/768/EHS.
   Článek 2
   1.   Nejpozději do 21. září 2004 přijmou členské státy právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí. Neprodleně sdělí Komisi znění těchto předpisů a srovnávací tabulku mezi ustanoveními těchto předpisů a této směrnice.
   2.   Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si určí členské státy.
   3.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátního práva, která přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
   Článek 3
   Tato směrnice vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 4
   Tato směrnice je určena členským státům.

      V Bruselu dne 15. září 2004.

            Za Komisi

         Olli REHN

            člen Komise

      (1)  Úř. věst. L 262, 27.9.1976, s. 169. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Komise 2004/88/ES (Úř. věst. L 287, 8.9.2004, s. 5).

      (2)  Úř. věst. 196, 16.8.1967, s. 1. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 2004/73/ES (Úř. věst. L 152, 30.4.2004, s. 1).

      PŘÍLOHA
      Následující znění se vkládá do přílohy IX směrnice 76/768/EHS:

            „PŘÍLOHA IX
            SEZNAM VALIDOVANÝCH ALTERNATIVNÍCH METOD NAHRAZUJÍCÍCH ZKOUŠENÍ NA ZVÍŘATECH
            Tato příloha uvádí alternativní metody validované Evropským střediskem pro validaci alternativních metod (ECVAM) Společného výzkumného střediska, které splňují požadavky této směrnice a které nejsou uvedeny v příloze V směrnice Rady 67/548/EHS o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek. Protože zkoušení na zvířatech nemůže být alternativními metodami zcela nahrazeno, mělo by být v příloze IX uvedeno, zda konkrétní alternativní metoda nahrazuje zkoušení na zvířatech zcela nebo částečně.

                        Referenční číslo

                        Validované alternativní metody

                        Rozsah nahrazení zcela nebo částečně

                        A

                        B

                        C“


title: Směrnice Komise 1999/15/ES ze dne 16. března 1999, kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 76/759/EHS o směrových svítilnách motorových vozidel a jejich přípojných vozidelText s významem pro EHP.

text:
Důležité právní upozornění

|

31999L0015

Úřední věstník L 097 , 12/04/1999 S. 0014 - 0032

		Směrnice Komise 1999/15/ESze dne 16. března 1999,kterou se přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 76/759/EHS o směrových svítilnách motorových vozidel a jejich přípojných vozidel(Text s významem pro EHP)KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na smlouvu o založení Evropského společenství,s ohledem na směrnici Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [1], naposledy pozměněnou směrnicí Evropského parlamentu a Rady 98/91/ES [2], a zejména na čl. 13 odst. 2 uvedené směrnice,s ohledem na směrnici Rady 76/759/EHS ze dne 27. června 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se směrových svítilen motorových vozidel a jejich přípojných vozidel [3], naposledy pozměněnou aktem o přistoupení Rakouska, Finska a Švédska, a zejména na článek 10 uvedené směrnice,(1) vzhledem k tomu, že směrnice 76/759/EHS je jednou ze zvláštních směrnic týkajících se postupu ES schvalování typu zavedeného směrnicí 70/156/EHS; že se proto ustanovení směrnice 70/156/EHS týkající se systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků vozidel vztahují i na směrnici 76/759/EHS;(2) vzhledem k tomu, že podle čl. 3 odst. 4 a čl. 4 odst. 3 směrnice 70/156/EHS je zejména nutné, aby byl ke každé zvláštní směrnici připojen informační dokument a certifikát schválení typu podle přílohy VI uvedené směrnice, aby schválení typu mohlo být zpracováno výpočetní technikou; že je proto třeba certifikát schválení typu uvedený ve směrnici 76/759/EHS změnit;(3) vzhledem k tomu, že je třeba při změně předpisů zjednodušit postupy pro zachování rovnocennosti některých zvláštních směrnic s jim odpovídajícími předpisy Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů, stanovené v čl. 9 odst. 2 směrnice 70/156/EHS; že nejprve je třeba nahradit technické požadavky směrnice 76/759/EHS odkazy na požadavky obsažené v předpisu EHK č. 6;(4) vzhledem k tomu, že je nutné zajistit, aby byly splněny požadavky směrnice Rady 76/756/EHS [4] naposledy pozměněné směrnicí Komise 97/28/ES [5] a směrnice Rady 76/761/EHS [6] naposledy pozměněné směrnicí Komise 1999/17/ES [7];(5) vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování technickému pokroku, zřízeného směrnicí 70/156/EHS,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Směrnice 76/759/EHS se mění takto:1. V článku 1 se odstavec 1 nahrazuje tímto:"1. Každý členský stát udělí ES schválení typu konstrukční části pro každý typ směrové svítilny, který splňuje požadavky na konstrukci a zkoušení stanovené v odpovídajících přílohách."2. V článku 2 se první pododstavec nahrazuje tímto:"Pro každý typ směrové svítilny, který schválí podle článku 1, přidělí členské státy výrobci značku ES schválení typu konstrukční části podle vzoru uvedeného v dodatku 3 přílohy I."3. Článek 4 se nahrazuje tímto:"Článek 4Příslušné orgány členských států se postupem podle čl. 4 odst. 6 směrnice 70/156/EHS vzájemně informují o každém schválení typu, které udělily, odmítly udělit nebo odejmuly v souladu s touto směrnicí."4. Článek 9 se nahrazuje tímto:"Článek 9Pro účely této směrnice se, "vozidlem" rozumí každé motorové vozidlo určené k provozu na pozemních komunikacích, s karoserií nebo bez karoserie, které má nejméně čtyři kola a maximální konstrukční rychlost vyšší než 25 km/h, s výjimkou kolejových vozidel, zemědělských a lesnických traktorů a všech pojízdných strojů."5. Přílohy se nahrazují přílohou této směrnice.Článek 21. Od 1. října 1999, nebo pokud by byly texty uvedené v článku 3 zveřejněny až po 1. dubnu 1999, po uplynutí šesti měsíců od skutečného dne zveřejnění těchto textů nesmějí členské státy z důvodů týkajících se směrových svítilen- odmítnout udělit ES schválení typu nebo vnitrostátní schválení typu pro typ vozidla nebo směrové svítilny, ani- zakázat registraci, prodej nebo uvedení do provozu vozidla nebo prodej nebo uvedení do provozu směrových svítilen,pokud tyto směrové svítilny splňují požadavky směrnice 76/759/EHS ve znění této směrnice a pokud jsou na dané vozidlo namontovány v souladu s požadavky směrnice 76/756/EHS.2. Od 1. dubna 2000 členské státy- nesmějí již udělit ES schválení typu a- mohou odmítnout udělit vnitrostátní schválení typupro typ vozidla z důvodů týkajících se směrových svítilen a pro typ směrové svítilny, pokud nejsou splněny požadavky směrnice 76/759/EHS ve znění této směrnice.3. Od 1. dubna 2001 se pro účely čl. 7 odst. 2 směrnice 70/156/EHS použijí požadavky směrnice 76/759/EHS ve znění této směrnice, které se týkají směrových svítilen jako konstrukčních částí.4. Aniž jsou dotčeny odstavce 2 a 3, udělují členské státy nadále ES schválení typu pro směrové svítilny určené jako náhradní díly a povolují jejich prodej a uvádění do provozu podle předchozích znění směrnice 76/759/EHS, pokud tyto směrové svítilny- jsou určeny k montáži na vozidla, která jsou již v provozu, a- splňují požadavky uvedené směrnice použitelné v době, kdy byla vozidla poprvé registrována.Článek 3Odstavce a přílohy předpisu Evropské hospodářské komise Organizace spojených národů č. 6, na něž odkazuje bod 1 přílohy II, budou zveřejněny v Úředním věstníku Evropských společenství do 1. dubna 1999.Článek 41. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. října 1999. Budou-li však texty uvedené v článku 3 zveřejněny po 1. dubnu 1999, splní členské státy tuto povinnost šestměsíců po skutečném dni zveřejnění těchto textů. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Použijí tyto předpisy ode dne 1. října 1999, nebo budou-li texty uvedené v článku 3 zveřejněny po 1. dubnu 1999, od uplynutí šesti měsíců po skutečném dni zveřejnění těchto textů.Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.Článek 5Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.Článek 6Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 16. března 1999.Za KomisiMartin Bangemannčlen Komise[1] Úř. věst. L 42, 23.2.1970, s. 1.[2] Úř. věst. L 11, 16.1.1999, s. 25.[3] Úř. věst. L 262, 27.9.1976, s. 71.[4] Úř. věst. L 262, 27.9.1976, s.1.[5] Úř. věst. L 171, 30.6.1997, s. 1.[6] Úř. věst. L 262, 27.9.1976, s. 96.[7] Úř. věst. L 97, 12.4.1999, s. 45.--------------------------------------------------PŘÍLOHA"SEZNAM PŘÍLOHPŘÍLOHA I | SPRÁVNÍ USTANOVENÍ PRO SCHVALOVÁNÍ TYPU |Dodatek 1: | Informační dokument |Dodatek 2: | Certifikát schválení typu |Dodatek 3: | Příklady značky ES schválení typu konstrukční části |PŘÍLOHA II | Technické požadavky |PŘÍLOHA ISPRÁVNÍ USTANOVENÍ PRO SCHVALOVÁNÍ TYPU1. ŽÁDOST O ES SCHVÁLENÍ TYPU KONSTRUKČNÍ ČÁSTI1.1 Žádost o ES schválení typu konstrukční části podle čl. 3 odst. 4 směrnice 70/156/EHS pro typ směrové svítilny podává výrobce.1.2 Vzor informačního dokumentu je uveden v dodatku 1.1.3 Technické zkušebně provádějící zkoušky pro schválení typu musí být předloženy:1.3.1 dva vzorky s předepsanou svítilnou nebo svítilnami; pokud se žádá o schválení typu zařízení, která nejsou identická, ale jsou symetrická a vhodná k montáži jedno na levou stranu a jedno na pravou stranu vozidla, mohou být oba dodané vzorky totožné a určené k montáži jen na pravou nebo jen na levou stranu vozidla; pro směrovou svítilnu kategorie 2b musí být k žádosti přiloženy dva vzorky konstrukčních částí tvořících systém, který zajistí dvě úrovně svítivosti.2. OZNAČENÍ2.1 Zařízení dodaná k ES schválení typu konstrukční části musí být označena:2.1.1 výrobní nebo obchodní značkou výrobce;2.1.2 u svítilen s výměnnými zdroji světla: typy předepsaných žárovek;2.1.3 u svítilen s nevýměnnými zdroji světla: jmenovitým napětím a příkonem.2.2 Tato označení musí být zřetelně čitelná a nesmazatelná a musí být na svítící ploše nebo na jedné ze svítících ploch zařízení. Označení musí být z vnějšku viditelná i na zařízeních namontovaných na vozidle.2.3 Na každém zařízení musí být dostatečné místo pro značku schválení typu konstrukční části. Toto místo musí být vyznačeno na výkresech podle dodatku 1.3. ES SCHVÁLENÍ TYPU KONSTRUKČNÍ ČÁSTI3.1 Jsou-li splněny všechny odpovídající požadavky, udělí se ES schválení typu podle čl. 4 odst. 3 a popřípadě podle čl. 4 odst. 4 směrnice 70/156/EHS.3.2 Vzor certifikátu ES schválení typu je uveden v dodatku 2.3.3 Pro každý schválený typ směrové svítilny se přidělí číslo schválení typu podle přílohy VII směrnice 70/156/EHS. Stejný členský stát nesmí přidělit stejné číslo jinému typu směrové svítilny.3.4 Pokud se požaduje ES schválení typu konstrukční části pro typ zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci, které obsahuje směrovou svítilnu a jiné svítilny nebo světlomety, může být přiděleno jediné číslo ES schválení typu konstrukční části za předpokladu, že dotyčná směrová svítilna splňuje požadavky této směrnice a že každá z ostatních svítilen nebo světlometů, které tvoří konstrukční část zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci, pro něž je podána žádost o ES schválení typu konstrukční části, splňuje požadavky zvláštní směrnice, která se na ně vztahuje.4. ZNAČKA ES SCHVÁLENÍ TYPU KONSTRUKČNÍ ČÁSTI4.1 Každá směrová svítilna odpovídající typu schválenému podle této směrnice musí být kromě označení uvedeného v bodu 2.1 opatřena značkou ES schválení typu konstrukční části.4.2 Tuto značku tvoří:4.2.1 obdélník, ve kterém je vepsáno malé písmeno e a rozlišovací písmena nebo číslo členského státu, který udělil schválení typu:1  pro Německo2  pro Francii3  pro Itálii4  pro Nizozemsko5  pro Švédsko6  pro Belgii9  pro ŠpanělskoI11  pro Spojené království12  pro Rakousko13  pro Lucembursko17  pro Finsko18  pro Dánsko21  pro Portugalsko23  pro ŘeckoIRL  pro Irsko;4.2.2 v blízkosti obdélníku "základní číslo schválení typu" obsažené v části 4 čísla schválení typu podle přílohy VII směrnice 70/156/EHS; před tímto číslem jsou dvě číslice, které udávají pořadové číslo přidělené poslední technické změně směrnice 76/759/EHS ke dni udělení EHS schválení typu. Pro tuto směrnici platí pořadové číslo 01;4.2.3 doplňkové znaky:4.2.3.1 jeden nebo dva znaky: 1, 1a, 1b, 2a, 2b, 3, 4, 5 nebo 6, podle toho, zda zařízení odpovídá jedné nebo více kategoriím 1, 1a, 1b, 2a, 2b, 3, 4, 5 nebo 6;4.2.3.2 u zařízení, která nemohou být namontována neomezeně na kterékoliv straně vozidla, šipka udávající polohu, v níž má být zařízení namontováno (šipka směřuje ven od vozidla u zařízení kategorií 1, 1a, 1b, 2a a 2b a směrem k předku vozidla u zařízení kategorií 3, 4, 5 a 6). U zařízení kategorie 6 je třeba ještě vyznačit písmeno R nebo L udávající určení pro pravou nebo levou stranu vozidla;4.2.3.3 doplňkové písmeno D umístěné vpravo od znaků uvedených v bodu 4.2.3.1 na zařízeních, která mohou být užita jako jednotlivé svítilny i v soustavě dvou svítilen;4.3 Značka ES schválení typu konstrukční části musí být umístěna na rozptylovém skle světlometu nebo na jednom z rozptylových skel tak, aby byla nesmazatelná a zřetelně čitelná i po namontování svítilny na vozidlo.4.4 Uspořádání značky schválení typu4.4.1 Samostatné svítilny:Příklady značky ES schválení typu konstrukční části jsou znázorněny na obrázku 1 v dodatku 3.4.4.2 Skupinové, sdružené nebo sloučené svítilny:4.4.2.1 Pokud je zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci, které zahrnuje směrovou svítilnu a jiné svítilny, přiděleno jediné číslo ES schválení typu konstrukční části podle výše uvedeného bodu 3.4, lze umístit jedinou značku ES schválení typu konstrukční části; značku tvoří:4.4.2.1.1 obdélník, ve kterém je vepsáno malé písmeno e a rozlišovací písmena nebo číslo členského státu, který udělil schválení typu (viz bod 4.2.1);4.4.2.1.2 základní číslo schválení typu (viz bod 4.2.2, první polovina věty);4.4.2.1.3 v případě potřeby požadovaná šipka, tak jak je třeba pro soustavu svítilen nebo světlometů jako celek.4.4.2.2 Tato značka může být umístěna kdekoliv na skupinových, sdružených nebo sloučených svítilnách nebo světlometech za předpokladu, že:4.4.2.2.1 je viditelná po montáži svítilen nebo světlometů;4.4.2.2.2 žádná ze součástí, které přenášejí světlo skupinových, sdružených nebo sloučených svítilen nebo světlometů, nemůže být odstraněna, aniž by se současně odstranila značka schválení typu.4.4.2.3 Identifikační značka každé svítilny nebo světlometu podle směrnice, podle které bylo uděleno ES schválení typu konstrukční části, spolu s pořadovým číslem (viz bod 4.2.2, druhá polovina věty), popřípadě písmeno D a požadovaná šipka se vyznačí:4.4.2.3.1 buď na odpovídající ploše výstupu světla;4.4.2.3.2 nebo, jde-li o skupinovou, sdruženou nebo sloučenou svítilnu nebo světlomet, tak, aby bylo možno každou svítilnu nebo světlomet jasně rozpoznat.4.4.2.4 Rozměry různých částí této značky nesmějí být menší, než jsou minimální rozměry stanovené pro jednotlivé značky podle směrnic, podle kterých bylo ES schválení typu konstrukční části uděleno.4.4.2.5 Příklady značky ES schválení typu svítilny, která je skupinová, sdružená nebo sloučená s jinými svítilnami nebo světlomety, jsou znázorněny na obrázku 2 v dodatku 3.4.4.3 Svítilny nebo světlomety sloučené s ostatními svítilnami, jejichž rozptylové sklo může být užito pro jiné typy světlometů:4.4.3.1 použijí se požadavky bodu 4.4.2;4.4.3.2 pokud pro různé typy světlometů nebo soustavy svítilen je užito totéž rozptylové sklo, musí být toto sklo opatřeno různými pro tyto svítilny nebo světlomety odpovídajícími značkami schválení typu za předpokladu, že hlavní pouzdro světlometu, i když je neoddělitelné od rozptylového skla, má také místo zmíněné v bodě 2.3 a je opatřeno značkami schválení typu pro zajišťované funkce;4.4.3.3 pokud různé typy světlometů mají totéž pouzdro, může být toto pouzdro opatřeno různými značkami schválení typu.4.4.3.4 Příklady značek ES schválení typu konstrukční části pro svítilny sloučené se světlometem jsou znázorněny na obrázku 3 v dodatku 3.5. ÚPRAVY TYPU A ZMĚNY SCHVÁLENÍ TYPU5.1 V případě úpravy typu schváleného podle této směrnice se použije článek 5 směrnice 70/156/EHS.6. SHODNOST VÝROBY6.1 Opatření k zajištění shodnosti výroby jsou obecně přijímána v souladu s článkem 10 směrnice 70/156/EHS.6.2 Každá směrová svítilna musí splňovat fotometrické a kolorimetrické podmínky stanovené v odstavcích 6 a 8 [1]. U zařízení náhodně vybraného ze sériové výroby se však požadavky na minimální svítivost vyzařovaného světla (měřeno se zkušební žárovkou podle odstavce 7 [2] omezují v daném směru na 80 % minimálních hodnot předepsaných v odstavcích 6.1 a 6.2 [3].Dodatek 1+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++Dodatek 2+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++Dodatek 3PŘÍKLADY ZNAČKY ES SCHVÁLENÍ TYPU KONSTRUKČNÍ ČÁSTI+++++ TIFF +++++Obrázek 1Zařízení opatřené touto značkou ES schválení typu konstrukční části je směrová svítilna kategorie 4, která může bý užita také v soustavě dvou svítilen, schválená jako typ v Německu (e1) podle této směrnice (01) pod základním číslem schválení typu 1471. Šipka směřuje k předku vozidla.Směry šipek ve značce schválení typu konstrukční části pro jednotlivé kategorie zařízení je na dolní části obrázku:+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++Obrázek 2aZjednodušené označení skupinových, sdružených nebo sloučených svítilen, jsou-li součástí téže soustavy dvě svítilny nebo více svítilen(Svislé a vodorovné čáry vyznačují tvar zařízení pro světelnou signalizaci. Čáry nejsou součástí značky schválení typu.)VZOR A+++++ TIFF +++++VZOR B+++++ TIFF +++++VZOR CPoznámka:Uvedené tři příklady značek schválení typu, vzor A, vzor B a vzor C, představují tři možné varianty označení zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci v případě, že součástí skupinových, sdružených nebo sloučených svítilen jsou dvě svítilny nebo více svítilen. Tato značka schválení typu udává, že zařízení bylo schváleno jako typ v Německu (e1) pod základním číslem schválení typu 1712 a že sestává z (ze):odrazky třídy IA schválené jako typ podle směrnice 76/757/EHS, pořadové č. 02;zadní směrové svítilny kategorie 2a schválené jako typ podle směrnice 76/759/EHS, pořadové č. 01;červené zadní obrysové svítilny (R) schválené jako typ podle směrnice 76/758/EHS, pořadové č. 02;zadní mlhové svítilny (F) schválené jako typ podle směrnice 77/538/EHS, pořadové č. 00;zpětného světlometu (AR) schváleného jako typ podle směrnice 77/539/EHS, pořadové č. 00;brzdové svítilny se dvěma úrovněmi svítivosti (S2) schválené jako typ podle přílohy II směrnice 76/758/EHS, pořadové č. 02;svítilny zadní registrační tabulky (L) schválené jako typ podle směrnice 76/760/EHS, pořadové č. 00.+++++ TIFF +++++Obrázek 2bZjednodušené označení skupinových, sdružených nebo sloučených svítilen, jsou-li součástí téže soustavy dvě svítilny nebo více svítilen(Svislé a vodorovné čáry vyznačují tvar zařízení pro světelnou signalizaci. Čáry nejsou součástí značky schválení typu.)VZOR A+++++ TIFF +++++VZOR B+++++ TIFF +++++VZOR C+++++ TIFF +++++VZOR DPoznámka:Uvedené čtyři příklady značek schválení typu, vzor A, vzor B, vzor C a vzor D, představují čtyři možné varianty označení zařízení pro osvětlení a světelnou signalizaci v případě, že součástí skupinových, sdružených nebo sloučených svítilen jsou dvě svítilny nebo více svítilen. Tato značka schválení typu udává, že zařízení bylo schváleno jako typ v Německu (e1) pod základním číslem schválení typu 7120 a že sestává z (ze):přední obrysové svítilny (A) schválené jako typ podle přílohy II směrnice 76/758/EHS, pořadové č. 02;světlometu (HCR) s potkávacím světlem pro pravostranný i levostranný provoz a s dálkovým světlem s maximální svítivostí od 86250 cd do 101250 cd (udáno číslem 30) schváleného jako typ podle přílohy V směrnice 76/761/EHS, pořadové č.02; světlomet má rozptylové sklo z plastového materiálu (PL);předního mlhového světlometu (B) schváleného jako typ podle směrnice 76/762/EHS, pořadové č. 02; světlomet má rozptylové sklo z plastového materiálu (PL);přední směrové svítilny kategorie 1a schválené jako typ podle směrnice 76/759/EHS, pořadové č. 01.+++++ TIFF +++++Obrázek 3Svítilna skupinová nebo sloučená se světlometemTento příklad se vztahuje na označení rozptylového skla určeného k užití na různých druzích světlometů, jmenovitě:buďsvětlometu s potkávacím světlem konstruovaného pro oba druhy dopravního provozu a s dálkovým světlem, s maximální svítivostí od 86250 cd do 101250 cd (udáno číslem 30), schváleného jako typ v Německu (e1) pod základním číslem schválení typu 7120 podle požadavků přílohy IV směrnice 76/761/EHS, pořadové č. 04, který je sloučen s přední směrovou svítilnou schválenou jako typ podle směrnice 76/759/EHS, pořadové č. 01,nebosvětlometu s potkávacím i dálkovým světlem konstruovaného pro oba druhy dopravního provozu, schváleného jako typ v Německu (e1) pod základním číslem schválení typu 7122 podle požadavků přílohy II směrnice 76/761/EHS, pořadové č. 01, který je sloučen s přední směrovou svítilnou, jak je uvedeno výše,nebokteréhokoliv výše uvedeného světlometu schváleného jako typ jako samostatný světlomet.Pouzdro světlometu musí být označeno pouze platným číslem schválení typu, jako např.:+++++ TIFF +++++nebo+++++ TIFF +++++nebo+++++ TIFF +++++nebo+++++ TIFF +++++PŘÍLOHA IITECHNICKÉ POŽADAVKY1. Technickými požadavky jsou požadavky uvedené v odstavcích 1 a 5 až 8 a v přílohách 1, 4 a 5 předpisu EHK OSN č. 6, který tvoří v úplném znění tyto dokumenty:- série změn 01, včetně doplňků 1 až 5 k sérii změn 01 a různé opravy [1],- doplněk 6 k sérii změn 01 [2],- doplněk 7 k sérii změn 01 [3],s těmito výjimkami:1.1 odkazy na předpis č. 48 se považují za odkazy na směrnici 76/756/EHS;1.2 odkazy na předpis č. 37 se považují za odkazy na přílohu VII směrnice 76/761/EHS."[1] Dokumentu podle bodu 1 přílohy II této směrnice.[2] Dokumentu podle bodu 1 přílohy II této směrnice.[3] Dokumentu podle bodu 1 přílohy II této směrnice.[1] [2] [3] TRANS/WP. 29/518.--------------------------------------------------


title: Devatenáctá směrnice Komise 96/41/ES ze dne 25. června 1996, kterou se přizpůsobují technickému pokroku přílohy II, III, VI a VII směrnice Rady 76/768/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků

text:
Důležité právní upozornění

|

31996L0041

Úřední věstník L 198 , 08/08/1996 S. 0036 - 0039

		Devatenáctá směrnice Komise 96/41/ESze dne 25. června 1996,kterou se přizpůsobují technickému pokroku přílohy II, III, VI a VII směrnice Rady 76/768/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků(Text s významem pro EHP)KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,s ohledem na směrnici Rady 76/768/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 95/34/ES [2], a zejména na čl. 8 odst. 2 uvedené směrnice,po konzultaci s Vědeckým výborem pro kosmetologii,vzhledem k tomu, že z dostupných vědeckých údajů se ukazuje, že kyselina urokanová v přítomnosti ultrafialového záření narušuje imunitní proces a její použití by tedy mělo být zakázáno;vzhledem k tomu, že hydroxid vápenatý v kombinaci se solí guanidinu a s hydroxidem lithným používané jako prostředky pro rovnání vlasů mohou mít nežádoucí účinky, dostanouli se do styku s očima; že by tedy jejich použití mělo podléhat určitým omezením a podmínkám;vzhledem k tomu, že na základě nejnovějšího vědeckého a technického výzkumu mohou být látky chlorfenesin, natriumN(hydroxymethyl)glycinát a chlorid stříbrný zakotvený na oxidu titaničitém používány jako konzervační přísady v kosmetických prostředcích;vzhledem k tomu, že na základě nejnovějšího vědeckého výzkumu může být poly(N{2(4)[(4,7,7trimethyl3oxobicyklo[2.2.1]heptan-2yliden)methyl]benzyl}akrylamid) používán jako filtr ultrafialového záření v kosmetických prostředcích;vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic týkajících se odstranění technických překážek obchodu v sektoru kosmetických prostředků technickému pokroku,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Směrnice 76/768/EHS se mění způsobem uvedeným v příloze.Článek 21. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření, aby zajistily, že od 1. července 1997 v případě látek uvedených v příloze nebudou výrobci ani dovozci usazení ve Společenství uvádět na trh výrobky, které nesplňují požadavky této směrnice.2. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že od 30. června 1998 nebudou konečnému spotřebiteli prodávány ani jinak přenechávány výrobky uvedené v odstavci 1 obsahující látky uvedené v příloze, pokud nesplňují požadavky této směrnice.Článek 31. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 30. června 1997. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí takový odkaz být učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.2. Členské státy sdělí Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.Článek 4Tato směrnice vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.Článek 5Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 25. června 1996.Za KomisiEmma boninočlenka Komise[1] Úř. věst. L 262, 27.9.1976, s. 169.[2] Úř. věst. L 167, 18.7.1995, s. 19.--------------------------------------------------PŘÍLOHAPřílohy ke směrnici 76/768/EHS se mění takto:1. V příloze II se doplňuje referenční číslo 418, které zní:"418. Kyselina 3-(imidazol-4-yl)akrylová (kyselina urokanová) a její ethylester".2. V příloze III se referenční číslo 15 nahrazuje tímto:"(a) | (b) | (c) | (d) | (e) | (f) |15a | Hydroxid draselný nebo hydroxid sodný | a)Odstraňovač nehtové kůžičky | a)5 % (hmot.) | | a)Obsahuje žíravinu. Zamezte styku s očima. Může způsobit oslepnutí. Uchovávejte mimo dosah dětí. || b)Prostředek pro rovnání vlasů | b) | | b) || 1.Obecné použití | 1.2 % (hmot.) | | 1.Obsahuje žíravinu. Zamezte styku s očima. Může způsobit oslepnutí. Uchovávejte mimo dosah dětí. || 2.Profesionální použití | 2.4,5 % (hmot.) | | 2.Jen pro profesionální použití. Zamezte styku s očima. Může způsobit oslepnutí. || c)Prostředek pro úpravu pH | c)pH až 12,7 | | c)Uchovávejte mimo dosah dětí. Zamezte styku s očima. || —depilační prostředky | | | || d)Jiná použití jako prostředek pro úpravu pH | d)pH až 11 | | |15b | Hydroxid lithný | a)Prostředek pro rovnání vlasů | | | || 1.Obecné použití | 1.2 % (hmot.) | | 1.Obsahuje žíravinu. Zamezte styku s očima. Může způsobit oslepnutí. Uchovávejte mimo dosah dětí. || 2.Profesionální použití | 2.4,5 % (hmot.) | | 2.Jen pro profesionální použití. Zamezte styku s očima. Může způsobit oslepnutí. || b)Jiná použití | | | |15c | Hydroxid vápenatý | a)Prostředky pro rovnání vlasů obsahující dvě složky: hydroxid sodný a sůl guanidinu | 7 % váhově v přepočtu na hydroxid vápenatý | | Obsahuje žíravinu. Zamezte styku s očima. Může způsobit oslepnutí. Uchovávejte mimo dosah dětí. || b)Jiná použití | | | |3. V příloze VIa) části 1 sedoplňují nová referenční čísla, která znějí:"(a) | (b) | (c) | (d) | (e) |50 | 3(4Chlorfenoxy)propan1,2diol (chlorfenesin) | 0,3 % | | |51 | Natrium[(hydroxymethyl)amino]acetát (natriumN(hydroxymethyl)glycinát) | 0,5 % | | |52 | Chlorid stříbrný zakotvený na oxidu titaničitém | 0,004 % v přepočtu na AgCl | 20 % (hmot.) AgCl na TiO2. Zakázáno v prostředcích pro děti do tří let, v prostředcích pro ústní hygienu a v prostředcích určených pro aplikaci v okolí očí a rtů." | |b) části 2 sezrušují referenční čísla 2 a 30;datum "30. 6. 1996" u referenčních čísel 16, 21 a 29 nahrazuje datem "30. 6. 1997".4. V příloze VIIa) části 1 sedoplňuje nové referenční číslo, které zní:"(a) | (b) | (c) | (d) | (e) |11 | Poly(N{2(4)[(4,7,7trimethyl3oxobicyklo[2.2.1]heptan2yliden)methyl]benzyl}akrylamid) | 6 %" | | |b) části 2 sezrušují referenční čísla 33 a 34;datum "30. 6. 1996" u referenčních čísel 2, 5, 6, 12, 13, 17, 25, 26, 29 a 32 nahrazuje datem "30. 6. 1997".--------------------------------------------------


title: Třetí směrnice Komise ze dne 29. června 1983, kterou se přizpůsobují technickému pokroku přílohy II, III a V směrnice Rady 76/768/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků

text:
Důležité právní upozornění

|

31983L0341

Úřední věstník L 188 , 13/07/1983 S. 0015 - 0015 Španělské zvláštní vydání: Kapitola 15 Svazek 4 S. 0128  Portugalské zvláštní vydání Kapitola 15 Svazek 4 S. 0128  Finské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 12 S. 0192  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 12 S. 0192

		Třetí směrnice Komiseze dne 29. června 1983,kterou se přizpůsobují technickému pokroku přílohy II, III a V směrnice Rady 76/768/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků(83/341/EHS)KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,s ohledem na směrnici Rady 76/768/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kosmetických prostředků [1], naposledy pozměněnou směrnicí 83/191/EHS [2], a zejména na čl. 8 odst. 2 uvedené směrnice,vzhledem k tomu, že pro ochranu zdraví by mělo být zakázáno použití určitých látek jako barev na vlasy;vzhledem k tomu, že látka p-diaminobenzen by měla být přesunuta z přílohy V do přílohy III;vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobení směrnic týkajících se odstranění technických překážek obchodu v sektoru kosmetických prostředků technickému pokroku,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Směrnice 76/768/EHS se mění takto:1. K seznamu v příloze II se doplňují nové položky, které znějí:"363. 1,2-Fenylendiamin a jeho soli364. 4-Methyl-1,3-fenylendiamin a jeho soli".2. V příloze III části 1 sloupci b se znění referenčního č. 8 nahrazuje tímto:"1,3 a 1,4 Fenylendiaminy, jejich N-substituované deriváty a jejich soli; N-substituované deriváty 1,2fenylendiaminů [3]3. V příloze III části 1 sloupci b se znění referenčního č. 9 nahrazuje tímto:"Methylfenylendiaminy, jejich N-substituované deriváty a jejich soli [4], s výjimkou látky č. 364 v příloze II".4. V příloze V se zrušuje položka:"4. 1,4-Fenylendiamin a jeho soli".Článek 2Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1984. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Článek 3Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 29. června 1983.Za KomisiKarl-Heinz Narjesčlen Komise[1] Úř. věst. L 262, 27.9.1976, s. 169.[2] Úř. věst. L 109, 26.4.1983, s. 25.[3] Úř. věst. L 262, 27.9.1976, s. 169.".[4] Úř. věst. L 262, 27.9.1976, s. 169.--------------------------------------------------


title: Směrnice Rady ze dne 25. června 1991, kterou se doplňují opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci zaměstnanců v pracovním poměru na dobu určitou nebo v dočasném pracovním poměru

text:
Důležité právní upozornění

|

31991L0383

Úřední věstník L 206 , 29/07/1991 S. 0019 - 0021 Finské zvláštní vydání: Kapitola 5 Svazek 5 S. 0063  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 5 Svazek 5 S. 0063

		Směrnice Radyze dne 25. června 1991,kterou se doplňují opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví při práci zaměstnanců v pracovním poměru na dobu určitou nebo v dočasném pracovním poměru(91/383/EHS)RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 118a této smlouvy,s ohledem na návrh Komise [1],ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],vzhledem k tomu, že článek 118a Smlouvy stanoví, že Rada přijímá směrnice určující minimální požadavky na podporu zlepšování zejména pracovního prostředí a k zabezpečení vyšší úrovně ochrany bezpečnosti a zdraví pracovníků;vzhledem k tomu, že podle uvedeného článku by tyto směrnice neměly ukládat žádná správní, finanční ani právní omezení bránící zakládání a rozvoji malých a středních podniků;vzhledem k tomu, že se značně zvýšilo využívání takových forem zaměstnání, jako je zaměstnání na dobu určitou a dočasný pracovní poměr;vzhledem k tomu, že z provedených výzkumů obecně vyplývá, že zaměstnanci v pracovním poměru na dobu určitou a v dočasném pracovním poměru jsou v některých odvětvích více než jiní zaměstnanci vystaveni riziku pracovních úrazů a nemocí z povolání;vzhledem k tomu, že tato zvýšená rizika, která vznikají v některých odvětvích, jsou částečně spojena s některými zvláštními způsoby zařazování do podniku; že tato rizika lze snížit odpovídajícím informováním a školením od začátku pracovního poměru;vzhledem k tomu, že směrnice týkající se zdraví a bezpečnosti při práci, zejména směrnice Rady 89/391/EHS ze dne 12. června 1989 o zavádění opatření pro zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců při práci [4], obsahují ustanovení zaměřená na zlepšení bezpečnosti a ochrany zdraví zaměstnanců obecně;vzhledem k tomu, že zvláštní postavení zaměstnanců v pracovním poměru na dobu určitou nebo v dočasném pracovním poměru a zvláštní povaha rizik, se kterými se v některých odvětvích setkávají, vyžadují zvláštní dodatečnou úpravu, zejména pokud jde o informování a školení dotčených zaměstnanců a lékařský dohled nad nimi;vzhledem k tomu, že tato směrnice představuje konkrétní příspěvek k vytvoření sociálního rozměru vnitřního trhu,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:ODDÍL IOBLAST PŮSOBNOSTI A ÚČELČlánek 1Oblast působnostiTato směrnice se vztahuje na:1. pracovní poměry upravené pracovní smlouvou na dobu určitou uzavřenou přímo mezi zaměstnavatelem a zaměstnancem, kde je skončení smlouvy určeno objektivními podmínkami, jako je dosažení určitého dne, dokončení určeného úkolu nebo vznik určité události;2. dočasné pracovní poměry mezi podnikem pro dočasnou práci, který je zaměstnavatelem, a zaměstnancem, který je přidělen k výkonu práce pro podnik nebo závod využívající služeb podniku pro dočasnou práci a který podléhá jejich kontrole.Článek 2Účel1. Účelem této směrnice je zajistit, aby zaměstnanci v pracovním poměru podle článku 1 požívali stejnou úroveň ochrany v oblasti bezpečnosti a zdraví při práci, jakou požívají ostatní zaměstnanci v podniku nebo závodu využívajících služeb.2. Existence pracovního poměru podle článku 1 nesmí být důvodem různého zacházení, pokud jde o pracovní podmínky v oblasti bezpečnosti a ochrany zdraví při práci, a zejména pokud jde o přístup k osobním ochranným prostředkům.3. Směrnice 89/391/EHS a samostatné směrnice ve smyslu čl. 16 odst. 1 směrnice 89/391/EHS se vztahují v plném rozsahu na všechny zaměstnance v pracovním poměru podle článku 1, aniž jsou dotčena přísnější nebo zvláštní ustanovení této směrnice.ODDÍL IIOBECNÁ USTANOVENÍČlánek 3Informování zaměstnancůAniž je dotčen článek 10 směrnice 89/391/EHS, přijmou členské státy nezbytná opatření, aby:1. zaměstnanec v pracovním poměru podle článku 1 byl před zahájením jakékoli činnosti informován podnikem nebo závodem využívajícími služeb o rizicích, kterým je vystaven;2. tyto informace:- zahrnovaly zejména požadavek zvláštní odborné způsobilosti nebo schopnosti nebo zvláštního lékařského dohledu stanoveného vnitrostátními právními předpisy a- upřesňovaly případná zvýšená zvláštní rizika související s obsazovaným pracovním místem tak, jak jsou vymezena vnitrostátními právními předpisy.Článek 4Školení zaměstnancůAniž je dotčen článek 12 směrnice 89/391/EHS, přijmou členské státy nezbytná opatření, aby zaměstnanec v případech uvedených v článku 3 získal dostatečné školení odpovídající povaze pracovního místa, s přihlédnutím k jeho způsobilosti a zkušenostem.Článek 5Využívání služeb zaměstnanců a lékařský dohled1. Členské státy mohou zakázat využívání zaměstnanců v pracovním poměru podle článku 1 na některé práce zvlášť nebezpečné pro jejich bezpečnost a zdraví, které jsou vymezené ve vnitrostátních právních předpisech, a zejména na některé práce, které vyžadují zvláštní lékařský dohled vymezený ve vnitrostátních právních předpisech.2. Pokud členské státy nevyužijí možnost uvedenou v odstavci 1, přijmou, aniž je dotčen článek 14 směrnice 89/391/EHS, nezbytná opatření, aby zaměstnanci v pracovním poměru podle článku 1, kteří mají vykonávat práce vyžadující zvláštní lékařský dohled vymezený vnitrostátními právními předpisy, měli nárok na odpovídající zvláštní lékařský dohled.3. Členské státy mohou stanovit, že tento odpovídající zvláštní lékařský dohled uvedený v odstavci 2 bude pokračovat i po skončení pracovního poměru dotyčného zaměstnance.Článek 6Služby pro ochranu a prevenciČlenské státy přijmou nezbytná opatření, aby zaměstnanci, služby nebo osoby určené podle článku 7 směrnice 89/391/EHS k provádění činností týkajících se ochrany a prevenci pracovních rizik byli informováni o umísťování zaměstnanců v pracovním poměru podle článku 1 v nezbytné míře, která umožní těmto zaměstnancům, službám nebo určeným osobám řádně provádět činnosti týkající se ochrany a prevence pro všechny zaměstnance v podniku nebo závodě.ODDÍL IIIZVLÁŠTNÍ USTANOVENÍČlánek 7Dočasné pracovní poměry: informováníAniž je dotčen článek 3, přijmou členské státy nezbytná opatření, aby,1. podnik nebo závod využívající služeb před přidělením zaměstnance v pracovním poměru podle čl. 1 bodu 2) upřesnily podniku pro dočasnou práci zejména požadovanou odbornou způsobilost a povahu pracovního místa, které má být obsazeno;2. podnik pro dočasnou práci seznámil dotyčné zaměstnance s veškerými těmito údaji.Členské státy mohou stanovit, že údaje, které má poskytnout podnik nebo závod využívající služby podniku pro dočasnou práci v souladu s prvním pododstavcem bodem 1), musí být uvedeny ve smlouvě o přidělení.Článek 8Dočasné pracovní poměry: odpovědnostČlenské státy přijmou nezbytná opatření, aby:1. aniž je tím dotčena odpovědnost podniku pro dočasnou práci stanovená vnitrostátními právními předpisy, odpovídá podnik nebo závod využívající služby po celou dobu přidělení za podmínky pro výkon práce;2. pro účely bodu 1) zahrnovaly podmínky pro výkon práce pouze podmínky spojené s bezpečností, hygienou a zdravím při práci.ODDÍL IVRŮZNÁ USTANOVENÍČlánek 9Příznivější ustanoveníTato směrnice se nedotýká stávajících nebo budoucích vnitrostátních ustanovení nebo ustanovení Společenství, která jsou příznivější pro bezpečnost a ochranu zdraví zaměstnanců v pracovním poměru podle článku 1.Článek 10Závěrečná ustanovení1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1992. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.3. Každých pět let předají členské státy Komisi zprávu o praktickém provádění této směrnice a uvedou stanoviska sociálních partnerů.Komise o nich uvědomí Evropský parlament, Radu, Hospodářský a sociální výbor a Poradní výbor pro bezpečnost, hygienu a ochranu zdraví při práci.4. Komise podává pravidelně Evropskému parlamentu, Radě a Hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o provádění této směrnice s ohledem na odstavce 1, 2 a 3.Článek 11Tato směrnice je určena členským státům.V Lucemburku dne 25. června 1991.Za RadupředsedaJ.-C. Juncker[1] Úř. věst. C 224, 8.9.1990, s. 4.[2] Stanovisko ze dne 20. listopadu 1990 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku) a Úř. věst. C 158, 17.6.1991.[3] Úř. věst. C 332, 31.12.1990, s. 167.[4] Úř. věst. L 183, 29.6.1989, s. 1.--------------------------------------------------