title: Směrnice Rady 2011/70/Euratom ze dne 19. července 2011 , kterou se stanoví rámec Společenství pro odpovědné a bezpečné nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem

text:
               2.8.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 199/48

         SMĚRNICE RADY 2011/70/EURATOM
   ze dne 19. července 2011,
   kterou se stanoví rámec Společenství pro odpovědné a bezpečné nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na články 31 a 32 této smlouvy,
   s ohledem na návrh Evropské komise vypracovaný po obdržení stanoviska skupiny osob jmenovaných Výborem pro vědu a techniku z řad vědeckých odborníků členských států,
   s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
   s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (2),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               V čl. 2 písm. b) Smlouvy o založení Evropského společenství pro atomovou energii (dále jen „Smlouva o Euratomu“) se stanoví vypracování jednotných bezpečnostních standardů pro ochranu zdraví pracovníků a obyvatelstva.

               (2)

               Článek 30 Smlouvy o Euratomu uvádí, že se stanoví základní standardy ochrany zdraví obyvatelstva a pracovníků před nebezpečím ionizujícího záření.

               (3)

               Podle článku 37 Smlouvy o Euratomu musí členské státy Komisi poskytnout všeobecné údaje, které se týkají veškerých plánů na zneškodňování radioaktivních odpadů.

               (4)

               Směrnice Rady 96/29/Euratom (3) stanoví základní bezpečnostní standardy na ochranu zdraví pracovníků a obyvatelstva před riziky vyplývajícími z ionizujícího záření. Uvedená směrnice byla doplněna upřesňujícími právními předpisy.

               (5)

               Jak uznal Soudní dvůr Evropské unie ve své judikatuře, ustanovení kapitoly 3 Smlouvy o Euratomu (o ochraně zdraví) tvoří logický celek, který Komisi svěřuje pravomoci značného rozsahu k ochraně obyvatelstva a životního prostředí před riziky jaderného zamoření (4).

               (6)

               Rozhodnutí Rady 87/600/Euratom ze dne 14. prosince 1987 o opatřeních Společenství pro včasnou výměnu informací v případě radiační mimořádné situace (5) stanovilo rámec pro oznamování a poskytování informací, který členské státy použijí pro ochranu obyvatelstva v případě radiační mimořádné situace. Směrnice Rady 89/618/Euratom ze dne 27. listopadu 1989 o informování obyvatelstva o opatřeních na ochranu zdraví, která se mají použít, a o krocích, které je třeba učinit v případě radiační mimořádné situace (6), uložila členským státům povinnost informovat obyvatelstvo v případě radiační mimořádné situace.

               (7)

               Směrnice Rady 2003/122/Euratom (7) stanoví kontrolu vysokoaktivních uzavřených zdrojů záření a opuštěných zdrojů, včetně nepoužívaných zdrojů. V souladu se Společnou úmluvou o bezpečnosti při nakládání s vyhořelým palivem a bezpečnosti při nakládání s radioaktivními odpady (dále jen „společná úmluva“), s Kodexem chování Mezinárodní agentury pro atomovou energii (MAAE) pro bezpečnost a zabezpečení radioaktivních zdrojů a se stávajícími průmyslovými postupy lze nepoužívané uzavřené zdroje opětovně použít, recyklovat nebo uložit. V mnoha případech to vyžaduje navrácení zdroje nebo navrácení vybavení, včetně zdroje, dodavateli nebo výrobci za účelem překvalifikování či zpracování.

               (8)

               Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/21/ES ze dne 15. března 2006 o nakládání s odpady z těžebního průmyslu (8) se týká nakládání s odpady z těžebního průmyslu, které mohou být radioaktivní, avšak nezahrnuje zvláštní aspekty, které se týkají pouze radioaktivity a kterými se zabývá Smlouva o Euratomu.

               (9)

               Směrnice Rady 2006/117/Euratom (9) stanoví systém Evropského společenství pro atomovou energii (dále jen „Společenství“) pro dozor nad přeshraniční přepravou radioaktivního odpadu a vyhořelého paliva a pro její kontrolu. Uvedená směrnice byla doplněna doporučením Komise 2008/956/Euratom ze dne 4. prosince 2008 o kritériích pro vývoz radioaktivního odpadu a vyhořelého paliva do třetích zemí (10).

               (10)

               Směrnice Rady 2009/71/Euratom ze dne 25. června 2009, kterou se stanoví rámec Společenství pro jadernou bezpečnost jaderných zařízení (11), ukládá členským státům povinnost stanovit a udržovat vnitrostátní rámec pro jadernou bezpečnost. Přestože se uvedená směrnice týká především jaderné bezpečnosti jaderných zařízení, uvádí se v ní, že je rovněž důležité zajistit bezpečné nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, mimo jiné ve skladovacích zařízeních a úložištích. Na ta zařízení, kterých se týká směrnice 2009/71/Euratom i tato směrnice, by se proto neměly vztahovat nepřiměřené nebo zbytečné povinnosti, zejména pokud jde o podávání zpráv.

               (11)

               Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/35/ES ze dne 26. května 2003 o účasti veřejnosti na vypracovávání některých plánů a programů týkajících se životního prostředí (12) se vztahuje na některé plány a programy v oblasti působnosti směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/42/ES ze dne 27. června 2001 o posuzování vlivů některých plánů a programů na životní prostředí (13).

               (12)

               Doporučení Komise 2006/851/Euratom ze dne 24. října 2006 o správě finančních zdrojů na vyřazování jaderných zařízení z provozu a nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivními odpady (14) se zaměřuje na přiměřenost finančních prostředků, jejich finanční zajištění a transparentnost s cílem zajistit, aby byly finanční prostředky použity pouze k zamýšleným účelům.

               (13)

               V rámci zvláštních podmínek přistoupení Litvy, Slovenska a Bulharska k Evropské unii, kdy některé jaderné elektrárny musely být předčasně uzavřeny, se Společenství podílí na zvýšení finančních prostředků pro různé projekty týkající se vyřazování z provozu, včetně nakládání s radioaktivním odpadem a vyhořelým palivem, a poskytuje jim za určitých podmínek finanční podporu.

               (14)

               Společná úmluva uzavřená pod záštitou MAAE představuje pobídkový nástroj, jehož cílem je dosažení a udržení celosvětově vysoké úrovně bezpečnosti při nakládání s vyhořelým palivem a s radioaktivním odpadem pomocí zlepšování vnitrostátních opatření a mezinárodní spolupráce.

               (15)

               Některé členské státy se již účastní a nadále se hodlají účastnit programu nazvaného globální iniciativa pro omezení hrozeb, který prosazují USA a Rusko, a to dopravováním vyhořelého paliva z výzkumných reaktorů do Spojených států amerických a do Ruské federace.

               (16)

               V roce 2006 MAAE aktualizovala strukturu standardů a zveřejnila „Základní zásady bezpečnosti“, které byly spolufinancovány Společenstvím, Agenturou pro jadernou energii při Organizaci pro hospodářskou spolupráci a rozvoj a dalšími mezinárodními organizacemi. Uplatňování základních zásad bezpečnosti usnadní uplatňování mezinárodních bezpečnostních standardů a přispěje k lepší soudržnosti ujednání mezi různými státy.

               (17)

               Po výzvě Rady, aby byla na úrovni EU ustavena skupina na vysoké úrovni, jak se uvádí v závěrech Rady o jaderné bezpečnosti a bezpečném nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem ze dne 8. května 2007, byla rozhodnutím Komise 2007/530/Euratom ze dne 17. července 2007 o zřízení Evropské skupiny na vysoké úrovni pro jadernou bezpečnost a nakládání s odpadem (15) ustavena Skupina evropských dozorných orgánů pro jadernou bezpečnost (ENSREG), aby přispěla k dosažení cílů Společenství v oblasti nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem. Závěry a doporučení ENSREG se odrazily v usnesení Rady ze dne 16. prosince 2008 o nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem a v závěrech Rady ze dne 10. listopadu 2009 o zprávě Skupiny evropských dozorných orgánů pro jadernou bezpečnost.

               (18)

               Evropský parlament přijal dne 10. května 2007 usnesení s názvem „Hodnocení Euratomu – 50 let evropské jaderné politiky“, v němž vyjádřil potřebu harmonizovaných standardů pro nakládání s radioaktivním odpadem a vyzval Komisi k přezkoumání příslušných legislativních návrhů a k předložení nového návrhu směrnice o nakládání s radioaktivním odpadem.

               (19)

               Stanovení skladby zdrojů energie je sice na jednotlivých členských státech, radioaktivní odpad však vzniká ve všech členských státech, ať už při výrobě energie, při průmyslových, zemědělských, lékařských nebo výzkumných činnostech nebo prostřednictvím vyřazování jaderných zařízení z provozu a při provádění sanace a intervencí.

               (20)

               Při provozu jaderných reaktorů vzniká vyhořelé palivo. Každý členský stát si může stanovit svou politiku, pokud jde o palivový cyklus. Vyhořelé palivo může být buď považováno za cenný zdroj, který lze přepracovat, nebo je určeno k přímému uložení, pokud je považováno za radioaktivní odpad. Bez ohledu na to, která varianta se zvolí, je nutné zvážit uložení vysoce radioaktivního odpadu odděleného při přepracování nebo vyhořelého paliva považovaného za odpad.

               (21)

               Radioaktivní odpad včetně vyhořelého paliva považovaného za odpad vyžaduje dlouhodobé zadržení a izolaci od osob a životního prostředí. S ohledem na jeho specifickou povahu, totiž obsah radionuklidů, jsou nezbytná opatření na ochranu lidského zdraví a životního prostředí před nebezpečím vyplývajícím z ionizujícího záření, která zahrnují uložení v odpovídajících zařízeních na konečném úložišti. Skladování radioaktivního odpadu, včetně dlouhodobého skladování, je dočasným řešením, nikoli alternativou k jeho uložení.

               (22)

               Uvedená opatření by měla být podpořena vnitrostátními klasifikačními systémy pro radioaktivní odpad, jež plně zohlední specifické typy a vlastnosti radioaktivního odpadu.

               (23)

               Typickým řešením pro ukládání nízkoaktivního a středněaktivního odpadu jsou přípovrchová úložiště. Na technické úrovni je v současnosti obecně uznávaným názorem, že nejbezpečnější a nejudržitelnější alternativou v konečné fázi nakládání s vysokoaktivním odpadem a vyhořelým palivem považovaným za odpad je hloubkové geologické ukládání. Členské státy by při zachování své odpovědnosti za příslušné politiky v oblasti nakládání s vyhořelým palivem a nízko, středně a vysoce aktivním odpadem měly možnosti plánování a provádění jejich ukládání zahrnout do svých vnitrostátních politik. Jelikož realizace úložišť a související vývoj budou probíhat po mnoho desetiletí, mnoho programů uznává nutnost zachování pružnosti a přizpůsobivosti, například za účelem začlenění nových znalostí o podmínkách na daném místě nebo možného vývoje v oblasti daného systému uložení. Činnosti realizované v rámci technologické platformy pro provádění geologického ukládání radioaktivního odpadu by mohly v tomto směru usnadnit přístup k odborným znalostem a technologiím. Za tímto účelem lze jako vodítko při technickém vývoji systému uložení využít hledisko vratnosti a opětovného vyzvednutí odpadu coby operačních a konstrukčních kritérií. Tato kritéria by však neměla nahradit řádně konstruované úložiště mající udržitelný základ pro uzavření. Je nutné nalézt kompromis, neboť nakládání s radioaktivním odpadem a vyhořelým palivem je založeno na nejmodernějších poznatcích v oblasti vědy a technologií.

               (24)

               Každý členský stát by měl mít morální povinnost zabránit nepřiměřenému zatížení budoucích generací spojenému s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, včetně radioaktivního odpadu, který vznikne po vyřazení stávajících jaderných zařízení z provozu. Provedením této směrnice členské státy prokážou, že přijaly přiměřená opatření ke splnění tohoto cíle.

               (25)

               Základní zásadou, znovu potvrzenou ve společné úmluvě, je konečná odpovědnost členských států za bezpečnost při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem. Tato zásada vnitrostátní odpovědnosti spolu se zásadou primární odpovědnosti držitele povolení za bezpečnost při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem pod dohledem příslušného vnitrostátního dozorného orgánu by měla být touto směrnicí podpořena a úloha a nezávislost příslušného dozorného orgánu posílena.

               (26)

               Má se za to, že používání radioaktivních zdrojů ze strany příslušného dozorného orgánu pro účely výkonu jeho úkolů spojených s dozorem neovlivňuje nezávislost tohoto orgánu.

               (27)

               Členské státy by měly zajistit, aby byly k dispozici náležité finanční prostředky pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem.

               (28)

               Členské státy by měly zavést vnitrostátní programy s cílem zajistit převedení politických rozhodnutí do jasných ustanovení pro včasné provádění všech fází nakládání s radioaktivním odpadem a vyhořelým palivem od jejich vzniku po jeho uložení. Tyto vnitrostátní programy by mohly mít formu jediného referenčního dokumentu nebo souboru dokumentů.

               (29)

               Má se za to, že vnitrostátní ujednání pro bezpečné nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem budou uplatňována prostřednictvím určitého právního, regulačního nebo organizačního nástroje, jehož volba spadá do pravomoci členských států.

               (30)

               Jednotlivé kroky při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem spolu úzce souvisí. Rozhodnutí přijatá v jednom kroku mohou ovlivnit krok následující. Proto je třeba při vypracovávání vnitrostátního programu tyto vzájemné vztahy zohlednit.

               (31)

               Transparentnost je při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem. Transparentnost by měla být zaručena tím, že se v souladu s vnitrostátními a mezinárodními závazky zajistí účinná informovanost veřejnosti a možnost zapojení všech zúčastněných stran, včetně místních orgánů a veřejnosti, do procesu rozhodování.

               (32)

               Proces rozhodování by bylo možné usnadnit a urychlit spoluprací mezi členskými státy a na mezinárodní úrovni, a to díky přístupu k odborným znalostem a technologiím.

               (33)

               Některé členské státy považují za potenciálně přínosnou, bezpečnou a nákladově efektivní alternativu sdílení zařízení pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem včetně úložišť, pokud bude založeno na dohodě mezi dotčenými členskými státy.

               (34)

               Dokumentace v rámci procesu rozhodování týkající se bezpečnosti by měla být úměrná úrovním rizika (odstupňovaný přístup) a měla by být základem pro rozhodnutí ohledně nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem. Umožnilo by to určit oblasti nejistoty, na něž je třeba se zaměřit při bezpečnostní analýze. Bezpečnostní rozhodnutí by měla vycházet ze zjištění bezpečnostní analýzy a z informací o důkladnosti a spolehlivosti této analýzy a z předpokladů v ní uvedených. Proces rozhodování by proto měl být založen na souboru argumentů a důkazů, jež mají prokázat, že v případě zařízení nebo činnosti, jež souvisí s nakládáním s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, bylo dosaženo požadovaného standardu bezpečnosti. Pokud jde konkrétně o úložiště, dokumentace by měla napomoci pochopení těch hledisek, která mají vliv na bezpečnost systému úložiště, včetně přírodních (geologických) a inženýrských bariér, a na očekávaný rozvoj systému úložiště.

               (35)

               Povinnost provést a uplatňovat ustanovení této směrnice, pokud jde o vyhořelé palivo, by pro členský stát, který nemá žádné vyhořelé palivo, v nejbližší době je mít nebude, ani neprovádí nebo neplánuje činnosti související s vyhořelým palivem, byla nepřiměřená a zbytečná. Proto by tyto členské státy, dokud nepřijmou rozhodnutí o zahájení jakékoliv činnosti související s jaderným palivem, měly být osvobozeny od povinnosti provést a uplatňovat ustanovení této směrnice týkající se vyhořelého paliva.

               (36)

               Smlouva mezi vládou Republiky Slovinsko a vládou Chorvatské republiky upravující status a další právní vztahy, pokud jde o investování do jaderné elektrárny Krško, její využívání a vyřazování z provozu, upravuje společné vlastnictví jaderné elektrárny. Uvedená smlouva stanoví společnou odpovědnost za nakládání s radioaktivním odpadem a vyhořelým palivem a za jejich ukládání. Je proto třeba stanovit výjimky z určitých ustanovení této směrnice, aby se nebránilo plnému provádění uvedené dvoustranné smlouvy.

               (37)

               Tato směrnice sice uznává, že radiologická a neradiologická rizika spojená s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem by měla být zohledněna ve vnitrostátních rámcích, nezahrnuje však neradiologická rizika, která spadají do působnosti Smlouvy o fungování Evropské unie.

               (38)

               Zachování a další rozvíjení odborné způsobilosti a dovedností v oblasti nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem by jakožto nezbytný prvek zajištění vysoké úrovně bezpečnosti mělo být založeno na získávání poznatků prostřednictvím operačních zkušeností.

               (39)

               Vědecký výzkum a technologický rozvoj podpořené technickou spoluprací mezi zúčastněnými stranami může umožnit zlepšení při bezpečném nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem a může také přispět ke snížení rizika radiotoxicity vysoce radioaktivního odpadu.

               (40)

               Vzájemná hodnocení by mohla sloužit jako vynikající prostředek pro budování důvěry při nakládání s radioaktivním odpadem a vyhořelým palivem v Evropské unii s cílem rozvíjet a vyměňovat si zkušenosti a zajistit vysoké standardy bezpečnosti,

         PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
   KAPITOLA 1

      OBLAST PŮSOBNOSTI, DEFINICE A OBECNÉ ZÁSADY

   Článek 1
   Předmět
   1.   Tato směrnice stanoví rámec Společenství pro zajištění odpovědného a bezpečného nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem s cílem zabránit nepřiměřenému zatížení budoucích generací.
   2.   Zajišťuje, aby členské státy přijaly vhodná vnitrostátní opatření pro zajištění vysoké úrovně bezpečnosti při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem za účelem ochrany pracovníků a obyvatelstva před nebezpečím vyplývajícím z ionizujícího záření.
   3.   Zajišťuje nezbytnou informovanost a účast veřejnosti ve vztahu k nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem a současně řádně zohledňuje otázky bezpečnosti a chráněných obchodních informací.
   4.   Aniž je dotčena směrnice Rady 96/29/Euratom, doplňuje tato směrnice základní standardy, na něž odkazuje článek 30 Smlouvy o Euratomu s ohledem na bezpečnost vyhořelého paliva a radioaktivních odpadů.
   Článek 2
   Oblast působnosti
   1.   Tato směrnice se vztahuje na všechny fáze:

               a)

               nakládání s vyhořelým palivem, pokud toto vyhořelé palivo pochází z civilních činností;

               b)

               nakládání s radioaktivním odpadem od jeho vzniku po uložení, pokud tento radioaktivní odpad pochází z civilních činností.

         2.   Tato směrnice se nevztahuje na:

               a)

               odpad z těžebního průmyslu, který může být radioaktivní a který spadá do oblasti působnosti směrnice 2006/21/ES;

               b)

               povolené uvolňování materiálů do životního prostředí.

         3.   Ustanovení čl. 4 odst. 4 se nevztahuje na:

               a)

               navrácení nepoužívaných uzavřených zdrojů dodavateli nebo výrobci;

               b)

               přepravu vyhořelého paliva z výzkumných reaktorů do země, která paliva pro výzkumné reaktory dodává nebo vyrábí, a to s ohledem na platné mezinárodní dohody;

               c)

               odpad a vyhořelé palivo z jaderné elektrárny Krško, jedná-li se o přepravu mezi Slovinskem a Chorvatskem.

         4.   Touto směrnicí není dotčeno právo členského státu nebo podniku v tomto členském státě vrátit radioaktivní odpad po zpracování do země jeho původu, pokud:

               a)

               má být radioaktivní odpad přepraven do tohoto členského státu nebo podniku za účelem zpracování, nebo

               b)

               má být do tohoto členského státu nebo podniku přepraven jiný materiál za účelem získání radioaktivního odpadu.

         Touto směrnicí není dotčeno právo členského státu nebo podniku v tomto členském státě, do kterého má být za účelem úpravy nebo přepracování přepraveno vyhořelé palivo, vrátit radioaktivní odpad získaný při úpravě nebo přepracování nebo dohodnutou náhradu do země původu.
   Článek 3
   Definice
   Pro účely této směrnice se rozumí:

               1)

               „uzavřením“ dokončení všech činností určitou dobu po umístění vyhořelého paliva nebo radioaktivního odpadu do úložiště, včetně závěrečných technických úprav nebo jiných prací nutných k uvedení zařízení do stavu, který bude dlouhodobě bezpečný;

               2)

               „příslušným dozorným orgánem“ orgán nebo soustava orgánů, které byly v rámci členského státu určeny pro oblast dozoru nad bezpečností při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, jak je uvedeno v článku 6;

               3)

               „uložením“ umístění vyhořelého paliva nebo radioaktivního odpadu v zařízení bez úmyslu je znovu vyzvednout;

               4)

               „úložištěm“ všechna zařízení, jejichž primárním účelem je uložení radioaktivního odpadu;

               5)

               „povolením“ právní akt vydaný na základě pravomoci členského státu s cílem povolit činnosti související s nakládáním s vyhořelým palivem nebo radioaktivním odpadem nebo svěřit odpovědnost za umístění, projekt, výstavbu, uvedení do provozu, provoz, vyřazení z provozu nebo uzavření zařízení pro nakládání s vyhořelým palivem nebo zařízení pro nakládání s radioaktivním odpadem;

               6)

               „držitelem povolení“ právnická nebo fyzická osoba, která nese celkovou odpovědnost za činnosti nebo zařízení související s nakládáním s vyhořelým palivem nebo radioaktivním odpadem uvedené v povolení;

               7)

               „radioaktivním odpadem“ radioaktivní materiál v plynném, kapalném nebo pevném skupenství, jehož další využití členský stát nebo právnická nebo fyzická osoba, jejíž rozhodnutí členský stát schválil, nepředpokládá ani nezvažuje a který jako radioaktivní odpad podléhá dozoru příslušného dozorného orgánu v souladu s právním a regulačním rámcem členského státu;

               8)

               „nakládáním s radioaktivním odpadem“ všechny činnosti, které souvisí se shromažďováním, tříděním, zpracováním, úpravou, skladováním a ukládáním radioaktivních odpadů, s výjimkou přepravy mimo areál zařízení, ve kterém jsou tyto činnosti prováděny;

               9)

               „zařízením pro nakládání s radioaktivním odpadem“ všechna zařízení, jejichž primárním účelem je nakládání s radioaktivním odpadem;

               10)

               „přepracováním“ proces nebo činnost prováděné s cílem získat z vyhořelého paliva štěpný nebo množivý materiál pro další použití;

               11)

               „vyhořelým palivem“ jaderné palivo, které je vyzářené a bylo trvale vyjmuto z jádra reaktoru; vyhořelé palivo může být buď považováno za využitelný zdroj, který lze přepracovat, nebo je určeno k uložení, pokud je považováno za radioaktivní odpad;

               12)

               „nakládáním s vyhořelým palivem“ všechny činnosti, které souvisí se shromažďováním, skladováním, přepracováním nebo uložením vyhořelého paliva, s výjimkou přepravy mimo areál zařízení, ve kterém jsou tyto činnosti prováděny;

               13)

               „zařízením pro nakládání s vyhořelým palivem“ všechna zařízení, jejichž primárním účelem je nakládání s vyhořelým palivem;

               14)

               „skladováním“ přechovávání vyhořelého paliva nebo radioaktivního odpadu v zařízení s úmyslem je znovu vyzvednout.

         Článek 4
   Obecné zásady
   1.   Členské státy stanoví a udržují vnitrostátní politiky pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem. Aniž je dotčen čl. 2 odst. 3, má každý členský stát konečnou odpovědnost za nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, jež v tomto státě vznikly.
   2.   Pokud jsou radioaktivní odpad nebo vyhořelé palivo zasílány do členského státu nebo třetí země ke zpracování nebo přepracování, má konečnou odpovědnost za bezpečné a zodpovědné uložení těchto materiálů, včetně veškerého odpadu vzniklého jako vedlejší produkt, i nadále ten členský stát nebo třetí země, z nichž byl radioaktivní odpad odeslán.
   3.   Vnitrostátní politiky jsou založeny na všech těchto zásadách:

               a)

               vznik radioaktivního odpadu je omezen na nejnižší možnou úroveň, a to ve smyslu jak aktivity, tak i objemu, pomocí vhodných konstrukčních opatření a postupů při provozu zařízení a jeho vyřazování z provozu, včetně recyklace a opětovného použití materiálů;

               b)

               je zohledněna vzájemná provázanost všech kroků během vzniku vyhořelého paliva a radioaktivního odpadu a nakládání s nimi;

               c)

               s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem se nakládá bezpečným způsobem, a to i v dlouhodobém měřítku za pomoci prvků pasivní bezpečnosti;

               d)

               opatření jsou prováděna za použití odstupňovaného přístupu;

               e)

               náklady spojené s nakládáním s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem nesou ti, kteří tyto materiály vytvořili;

               f)

               ve všech fázích nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem se použije proces rozhodování založený na důkazech a dokumentaci.

         4.   Radioaktivní odpad se uloží v tom členském státě, v němž vznikl, pokud v době jeho přepravy nevstoupí v platnost dohoda zohledňující kritéria stanovená Komisí v souladu s čl. 16 odst. 2 směrnice 2006/117/Euratom a uzavřená mezi dotčeným členským státem a jiným členským státem nebo třetí zemí za účelem využívání úložiště v jedné z těchto zemí.
   Před uskutečněním přepravy do třetí země informuje vyvážející členský stát Komisi o obsahu takové dohody a přijme přiměřená opatření, aby zajistil, že:

               a)

               země určení uzavřela dohodu se Společenstvím týkající se nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem nebo je jednou ze stran Společné úmluvy o bezpečnosti při nakládání s vyhořelým palivem a o bezpečnosti při nakládání s radioaktivním odpadem (dále jen „společná úmluva“);

               b)

               země určení má programy pro nakládání s radioaktivním odpadem a jeho ukládání, jejichž cíle představují vysokou úroveň bezpečnosti a jsou rovnocenné cílům této směrnice; a

               c)

               úložiště v zemi určení je schváleným zařízením pro přepravovaný radioaktivní odpad, je v provozu již před uskutečněním přepravy a je řízeno v souladu s požadavky stanovenými programem této země určení pro nakládání s radioaktivním odpadem a jeho ukládání.

         KAPITOLA 2

      POVINNOSTI

   Článek 5
   Vnitrostátní rámec
   1.   Členské státy stanoví a udržují vnitrostátní legislativní, regulační a organizační rámec (dále jen „vnitrostátní rámec“) pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, který vymezuje odpovědnost a zajišťuje koordinaci mezi příslušnými orgány. Vnitrostátní rámec stanoví všechny tyto prvky:

               a)

               vnitrostátní program provádění politiky pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem;

               b)

               vnitrostátní ujednání ohledně bezpečnosti při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem. Stanovení způsobu přijímání těchto opatření a nástrojů pro jejich uplatňování spadá do pravomoci členských států;

               c)

               systém udělování povolení pro činnosti související s nakládáním s vyhořelým palivem nebo radioaktivním odpadem, pro příslušná zařízení nebo pro tyto činnosti i zařízení, včetně zákazu provádění těchto činností nebo provozu zařízení pro nakládání s vyhořelým palivem nebo radioaktivním odpadem bez povolení nebo zákazu provádění činnosti i provozu zařízení, který případně stanoví podmínky pro další řízení dané činnosti, daného zařízení nebo činnosti i zařízení;

               d)

               systém odpovídajících kontrol, systém řízení, dozorové kontroly, dokumentaci a podávání zpráv v souvislosti s činnostmi nebo zařízeními pro nakládání s radioaktivním odpadem a vyhořelým palivem nebo v souvislosti s těmito činnostmi a zařízeními, a to včetně vhodných opatření pro dobu po uzavření úložiště;

               e)

               donucovací opatření, včetně pozastavení činnosti a pozměnění, skončení platnosti nebo zrušení povolení spolu s případnými požadavky na alternativní řešení vedoucí ke zvýšení bezpečnosti;

               f)

               přidělení povinností orgánům zapojeným do jednotlivých fází nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem. Vnitrostátní rámec by měl zejména udělit primární odpovědnost za vyhořelé palivo a radioaktivní odpad těm, kteří toto palivo nebo odpad vytvořili, nebo, ve zvláštních případech, držiteli povolení, kterému byla tato odpovědnost svěřena příslušnými orgány;

               g)

               vnitrostátní požadavky na informovanost a účast veřejnosti;

               h)

               režim nebo režimy financování pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem v souladu s článkem 9.

         2.   Členské státy zajistí, aby byl vnitrostátní rámec případně zdokonalován, a to při zohlednění provozních zkušeností, poznatků získaných během procesu rozhodování uvedeného v čl. 4 odst. 3 písm. f) a vývoje příslušných technologií a výzkumu.
   Článek 6
   Příslušný dozorný orgán
   1.   Každý členský stát zřídí příslušný dozorný orgán v oblasti bezpečnosti při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem a zajistí jeho činnost.
   2.   Členské státy zajistí, aby byl příslušný dozorný orgán funkčně oddělen od jiných subjektů nebo organizací činných v oblasti podpory či využívání jaderné energie nebo radioaktivních materiálů, včetně výroby elektrické energie a využívání radioizotopů, nebo v oblasti nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem s cílem zajistit, aby byl ve své dozorné funkci z hlediska nepřípustného vlivu skutečně nezávislý.
   3.   Členské státy zajistí, aby byly příslušnému dozornému orgánu svěřeny pravomoci a přiděleny lidské a finanční zdroje nezbytné k plnění jeho povinností v souvislosti s vnitrostátním rámcem podle čl. 5 odst. 1 písm. b), c), d) a e).
   Článek 7
   Držitelé povolení
   1.   Členské státy zajistí, aby prvotní odpovědnost za bezpečnost zařízení pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem nebo za bezpečnost souvisejících činností měl držitel povolení. Tato odpovědnost není převoditelná.
   2.   Členské státy zajistí, aby zavedený vnitrostátní rámec od držitelů povolení vyžadoval, aby pod regulační kontrolou příslušného regulačního orgánu pravidelně posuzovali, ověřovali a v přiměřeně dosažitelné míře průběžně zlepšovali bezpečnost jejich zařízení pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem nebo příslušných činností systematickým a ověřitelným způsobem. Tohoto cíle bude dosaženo prostřednictvím vhodné bezpečnostní analýzy a dalších argumentů a důkazů.
   3.   V rámci udělování povolení pro zařízení nebo činnost se prokazování bezpečnosti vztahuje na přípravu a provádění této činnosti a na vývoj, provoz a vyřazení tohoto zařízení z provozu nebo na uzavření úložiště, jakož i na období po uzavření úložiště. Rozsah prokazování bezpečnosti je úměrný složitosti operace a závažnosti nebezpečí, které radioaktivní odpad a vyhořelé palivo, jakož i zařízení nebo činnost představuje. Proces udělování povolení přispěje k bezpečnosti zařízení nebo činnosti za běžných provozních podmínek, při předpokládaných provozních událostech a projektových nehodách. Poskytne požadovanou jistotu ohledně bezpečnosti zařízení nebo činnosti. Jsou zavedena opatření pro předcházení haváriím a zmírňování jejich následků, včetně ověření fyzických bariér a administrativních ochranných postupů ze strany držitele oprávnění, které by musely selhat, aby pracovníci a obyvatelstvo byli významně ohroženi ionizujícím zářením. Tímto přístupem dojde k určení a omezení nejistot.
   4.   Členské státy zajistí, aby vnitrostátní rámec od držitelů povolení vyžadoval zavedení a provádění integrovaných systémů řízení, včetně zabezpečení jakosti, ve kterých je patřičně upřednostněn celý proces nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem a které jsou pravidelně ověřovány příslušným dozorným orgánem.
   5.   Členské státy zajistí, aby vnitrostátní rámec od držitelů povolení vyžadoval, aby pro splnění svých povinností souvisejících s bezpečností při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem stanovených v odstavcích 1 až 4 zajistili a udržovali odpovídající finanční a lidské zdroje.
   Článek 8
   Odborná způsobilost a dovednosti
   Členské státy zajistí, aby vnitrostátní rámec vyžadoval od všech stran ujednání týkající se vzdělávání a odborné přípravy jejich zaměstnanců, jakož i činností v oblasti výzkumu a vývoje, které vyhovují potřebám vnitrostátního programu pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, za účelem získávání, zachovávání a dalšího rozvoje nezbytné odborné způsobilosti a dovedností.
   Článek 9
   Finanční zdroje
   Členské státy zajistí, aby vnitrostátní rámec vyžadoval dostupnost přiměřených finančních zdrojů, budou-li potřeba pro provádění vnitrostátních programů uvedených v článku 11, zejména pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, a to při řádném zohlednění odpovědnosti těch, kteří vyhořelé palivo a radioaktivní odpad vytvořili.
   Článek 10
   Transparentnost
   1.   Členské státy zajistí, aby nezbytné informace týkající se nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem byly dostupné pracovníkům a široké veřejnosti. V rámci této povinnosti musí být zajištěno, aby příslušný dozorný orgán informoval veřejnost v oblasti své působnosti. Informace se veřejnosti zpřístupní v souladu s vnitrostátními právními předpisy a mezinárodními závazky a za podmínky, že to neohrozí jiné zájmy, například bezpečnostní, které byly uznány v rámci vnitrostátních právních předpisů nebo mezinárodních závazků.
   2.   Členské státy zajistí, aby veřejnost měla v souladu s vnitrostátními právními předpisy a mezinárodními závazky potřebnou příležitost účinně se účastnit procesu rozhodování týkajícího se nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem.
   Článek 11
   Vnitrostátní programy
   1.   Každý členský stát zajistí provádění svého vnitrostátního programu pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem (dále jen „vnitrostátní program“), který se vztahuje na všechny druhy vyhořelého paliva a radioaktivního odpadu spadající do jeho pravomoci a na všechny fáze nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem od jejich vzniku po uložení.
   2.   Každý členský stát pravidelně přezkoumává a aktualizuje svůj vnitrostátní program, přičemž náležitě zohledňuje vědeckotechnický pokrok a doporučení, získané zkušenosti a osvědčené postupy vyplývající ze vzájemných hodnocení.
   Článek 12
   Obsah vnitrostátních programů
   1.   Vnitrostátní programy stanoví způsob, jakým členské státy hodlají za účelem splnění cílů této směrnice provádět vnitrostátní politiky podle článku 4 pro odpovědné a bezpečné nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, a zahrnují všechny tyto prvky:

               a)

               celkové cíle vnitrostátní politiky členských států, pokud jde o nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem;

               b)

               významné mezníky a jasné časové harmonogramy pro dosažení těchto mezníků vzhledem k všeobecným cílům vnitrostátních programů;

               c)

               inventář veškerého vyhořelého paliva a radioaktivního odpadu a odhad budoucích množství, včetně odpadu vzniklého při vyřazování zařízení z provozu, který jasně uvádí umístění a množství radioaktivního odpadu a vyhořelého paliva v souladu s odpovídající klasifikací radioaktivního odpadu;

               d)

               koncepce nebo plány a technická řešení pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem od jejich vzniku po uložení;

               e)

               koncepce nebo plány pro fázi životnosti úložiště po jeho uzavření, včetně doby, po kterou budou zachovány odpovídající kontroly, a způsobů dlouhodobého uchování znalostí o úložišti;

               f)

               činnosti výzkumu, vývoje a prokazování, které jsou nutné k provádění řešení pro nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem;

               g)

               povinnost v souvislosti s prováděním vnitrostátního programu a klíčové ukazatele výkonnosti pro sledování pokroku při provádění;

               h)

               posouzení nákladů na vnitrostátní program a podklady a hypotézy pro toto posouzení, které musí obsahovat i časový profil;

               i)

               platný režim či režimy financování;

               j)

               politiku či proces transparentnosti podle článku 10;

               k)

               případnou dohodu či dohody uzavřené s některým členským státem nebo třetí zemí ohledně nakládání s vyhořelým palivem nebo radioaktivním odpadem, včetně využívání úložišť.

         2.   Vnitrostátní program a vnitrostátní politika mohou být obsaženy v jediném dokumentu nebo v souboru dokumentů.
   Článek 13
   Oznámení
   1.   Členské státy oznamují Komisi své vnitrostátní programy a jejich následné významné změny.
   2.   Komise může do šesti měsíců po oznámení požádat o vyjasnění nebo vyjádřit svůj názor na to, zda je obsah vnitrostátních programů v souladu s článkem 12.
   3.   Do šesti měsíců od obdržení reakce Komise poskytnou členské státy požadované vysvětlení nebo Komisi informují o jakékoli revizi vnitrostátního programu.
   4.   Při rozhodování o poskytnutí finanční nebo technické pomoci Společenství pro zařízení nebo činnosti související s nakládáním s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem zohlední Komise vysvětlení poskytnutá členskými státy a pokrok při provádění jejich vnitrostátních programů.
   Článek 14
   Podávání zpráv
   1.   Poprvé do 23. srpna 2015 a poté každé tři roky předkládají členské státy Komisi zprávu o provádění této směrnice, přičemž využívají přezkum a podávání zpráv podle společné úmluvy.
   2.   Komise na základě zpráv členských států předloží Evropskému parlamentu a Radě:

               a)

               zprávu o pokroku v provádění této směrnice a

               b)

               inventář radioaktivního odpadu a vyhořelého paliva, které se nachází na území Společenství, a výhled do budoucna.

         3.   Členské státy pravidelně, a to alespoň jednou za deset let, zajistí provedení vlastního posouzení vnitrostátního rámce, příslušného dozorného orgánu, vnitrostátního programu a jeho provádění a vyzvou k provedení mezinárodního vzájemného hodnocení vnitrostátního rámce, příslušného dozorného orgánu nebo vnitrostátního programu s cílem zajistit, aby při nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem byly zajištěny vysoké standardy bezpečnosti. Výsledky všech vzájemných hodnocení se oznámí Komisi a ostatním členským státům a mohou být zveřejněny, pokud to není v rozporu s bezpečností a chráněnými obchodními informacemi.
   KAPITOLA 3

      ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ

   Článek 15
   Provedení
   1.   Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 23. srpna 2015. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
   Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
   2.   Povinnost provést ustanovení této směrnice týkající se vyhořelého paliva se nevztahuje na Dánsko, Estonsko, Irsko, Lotyšsko, Lucembursko, Kypr a Maltu, pokud se nerozhodnou vyvíjet činnost související s jaderným palivem.
   3.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice, a veškeré jejich následné změny.
   4.   Členské státy oznámí Komisi poprvé obsah svého vnitrostátního programu zahrnujícího všechny body uvedené v článku 12 co nejdříve, nejpozději však do 23. srpna 2015.
   Článek 16
   Vstup v platnost
   Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 17
   Určení
   Tato směrnice je určena členským státům.

      V Bruselu dne 19. července 2011.

            Za Radu

            předseda

         M. SAWICKI

      (1)  Stanovisko ze dne 4. května 2011 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku).

      (2)  Stanovisko ze dne 23. června 2011 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku).

      (3)  Úř. věst. L 159, 29.6.1996, s. 1.

      (4)  C-187/87 (Sb. rozh. 1988, s. 5013) a C-29/99 (Sb. rozh. 2002, s. I-11221).

      (5)  Úř. věst. L 371, 30.12.1987, s. 76.

      (6)  Úř. věst. L 357, 7.12.1989, s. 31.

      (7)  Úř. věst. L 346, 31.12.2003, s. 57.

      (8)  Úř. věst. L 102, 11.4.2006, s. 15.

      (9)  Úř. věst. L 337, 5.12.2006, s. 21.

      (10)  Úř. věst. L 338, 17.12.2008, s. 69.

      (11)  Úř. věst. L 172, 2.7.2009, s. 18.

      (12)  Úř. věst. L 156, 25.6.2003, s. 17.

      (13)  Úř. věst. L 197, 21.7.2001, s. 30.

      (14)  Úř. věst. L 330, 28.11.2006, s. 31.

      (15)  Úř. věst. L 195, 17.7.2007, s. 44.


title: Směrnice Rady ze dne 27. listopadu 1989 o informování obyvatelstva o opatřeních na ochranu zdraví, která se mají použít, a o krocích, které je třeba učinit v případě radiační mimořádné situace

text:
Důležité právní upozornění

|

31989L0618

Úřední věstník L 357 , 07/12/1989 S. 0031 - 0034 Finské zvláštní vydání: Kapitola 15 Svazek 9 S. 0137  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 15 Svazek 9 S. 0137

		Směrnice Radyze dne 27. listopadu 1989o informování obyvatelstva o opatřeních na ochranu zdraví, která se mají použít, a o krocích, které je třeba učinit v případě radiační mimořádné situace(89/618/Euratom)RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na článek 31 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise předložený po konzultaci skupiny osobností jmenovaných Výborem pro vědu a techniku z řad vědeckých odborníků členských států v souladu s uvedeným článkem,s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],vzhledem k tomu, že čl. 2 písm. b) Smlouvy stanoví, že Společenství vypracuje jednotné bezpečnostní standardy na ochranu zdraví obyvatelstva a pracovníků;vzhledem k tomu, že dne 2. února 1959 přijala Rada směrnice, které stanoví základní standardy na ochranu zdraví pracovníků a obyvatelstva před riziky vyplývajícími z ionizujícího záření [3], naposledy pozměněné směrnicemi 80/836/Euratom [4] a 84/467/Euratom [5];vzhledem k tomu, že podle článku 24 směrnice 80/836/Euratom jsou všechny členské státy povinny zajistit, aby pracovníci vystavení záření byli přiměřeně informováni o radiační ochraně;vzhledem k tomu, že podle čl. 45 odst. 4 uvedené směrnice je každý členský stát povinen v případě havárie stanovit zásahové úrovně a opatření, která mají být příslušnými orgány přijata, jakož i nezbytné personální a materiální zdroje umožňující provedení přijatých opatření na ochranu a zachování zdraví obyvatelstva;vzhledem k tomu, že na úrovni Společenství by měly být informace dostupné obyvatelstvu doplněny o další informace a nad rámec oblastí již upravených v čl. 6 odst. 2 směrnice Rady 85/337/EHS ze dne 27. června 1985 o posuzování vlivu některých veřejných a soukromých záměrů na životní prostředí [6] a v čl. 8 odst. 1 směrnice Rady 82/501/EHS ze dne 24. června 1982 o nebezpečí velkých havárií při některých průmyslových činnostech [7] ve znění směrnice 88/610/EHS [8];vzhledem k tomu, že všechny členské státy podepsaly úmluvu Mezinárodní agentury pro atomovou energii (IAEA) o včasném oznamování jaderné havárie;vzhledem k tomu, že rozhodnutí Rady 87/600/Euratom ze dne 14. prosince 1987 o opatřeních Společenství pro včasnou výměnu informací v případě radiační mimořádné situace [9] vyžaduje, aby všechny členské státy, které se rozhodly přijmout havarijní opatření na ochranu obyvatelstva buď po zjištění mimořádně vysokých úrovní radioaktivity v životním prostředí, anebo po havárii, při kterých dojde nebo může dojít k významnému uvolnění radioaktivního materiálu, vyrozuměly Komisi a členské státy, v nichž se projevily nebo by se mohly projevit důsledky havárie, o přijatých nebo plánovaných ochranných opatřeních a rovněž o přijatých nebo plánovaných opatřeních k informování obyvatelstva;vzhledem k tomu že některé členské státy již uzavřely dvoustranné dohody o informování, koordinaci a vzájemné pomoci v případě jaderné havárie;vzhledem k tomu, že v případě havárie v jaderném zařízení v členském státě by mělo být postižené obyvatelstvo vyzváno k tomu, aby učinilo vhodné kroky ke zvýšení účinnosti přijatých nebo plánovaných ochranných opatření;vzhledem k tomu, že části obyvatelstva pravděpodobně postiženého v případě radiační mimořádné situace musí být přiměřeně informovány předem a poté nepřetržitě o plánovaných opatřeních na ochranu zdraví a o krocích, které je třeba v případě radiační mimořádné situace učinit, a že na úrovni Společenství by měly být vypracovány určité společné zásady a zvláštní předpisy o informování těchto částí obyvatelstva;vzhledem k tomu, že by měly být rovněž vypracovány společné zásady a zvláštní předpisy o informování obyvatelstva skutečně postiženého v případě vzniklé radiační mimořádné situace;vzhledem k tomu, že v poskytovaných informacích musí být rovněž zohledněna situace části obyvatelstva žijící v příhraničních oblastech;vzhledem k tomu, že navíc musí být v případě radiační mimořádné situace vyvinuto úsilí k zesílení opatření a postupů k informování obyvatelstva, které již platí na vnitrostátní úrovni,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:HLAVA ICíle a definiceČlánek 1Účelem této směrnice je na úrovni Společenství vymezit obecné cíle, pokud jde o opatření a postupy k informování obyvatelstva pro účely zlepšení ochrany zdraví v případě radiační mimořádné situace.Článek 2Pro účely této směrnice se "radiační mimořádnou situací" rozumí jakákoli situace,1. která následuje poa) havárii na území členského státu v zařízeních nebo při činnostech uvedených v bodě 2, při kterých dojde nebo může dojít k významnému uvolnění radioaktivního materiálu, nebob) zjištění mimořádných úrovní radioaktivity na území členského státu i mimo ně, které mohou způsobit zdravotní újmu obyvatelstvu tohoto členského státu, neboc) haváriích jiných než uvedených v písmenu a) v zařízeních nebo při činnostech uvedených v bodě 2, při kterých dojde nebo může dojít k významnému uvolnění radioaktivního materiálu, nebod) jiných haváriích, při kterých dojde nebo může dojít k významnému uvolnění radioaktivního materiálu;2. která souvisí se zařízeními nebo činnostmi uvedenými v bodě 1 písm. a) a c), jako jsoua) jakýkoli jaderný reaktor bez ohledu na umístění;b) jakékoli jiné zařízení jaderného palivového cyklu;c) jakékoli zařízení pro nakládání s radioaktivními odpady;d) přeprava a skladování jaderného paliva nebo radioaktivních odpadů;e) výroba, použití, skladování, zneškodňování a přeprava radioizotopů pro zemědělské, průmyslové, lékařské nebo související vědeckovýzkumné účely af) použití radioizotopů pro výrobu energie ve vesmírných objektech.Článek 3Pro účely této směrnice se "významným uvolněním radioaktivního materiálu" a "mimořádnými úrovněmi radioaktivity, které by mohly obyvatelstvu způsobit zdravotní újmu" rozumějí situace, v důsledku nichž by jednotlivci z obyvatelstva mohli být ozářeni dávkami překračujícími dávkové limity stanovené ve směrnicích, které upravují bezpečnostní standardy Společenství týkající se radiační ochrany [10].Článek 4Pro účely této směrnice se rozumí:a) "obyvatelstvem pravděpodobně postiženým v případě radiační mimořádné situace":jakákoli skupina obyvatelstva, pro kterou členské státy vypracovaly zásahové plány pro případ radiační mimořádné situace;b) "obyvatelstvem skutečně postiženým vzniklou radiační mimořádnou situací":jakákoli skupina obyvatelstva, pro kterou jsou přijata zvláštní ochranná opatření poté, jakmile vznikne radiační mimořádná situace.HLAVA IIPředběžné informováníČlánek 51. Členské státy zajistí, aby obyvatelstvo pravděpodobně postižené v případě radiační mimořádné situace bylo informováno o opatřeních na ochranu zdraví a o krocích, které je třeba v případě takové situace učinit.2. Poskytnuté informace musí obsahovat alespoň údaje uvedené v příloze I.3. Tyto informace musí být obyvatelstvu uvedenému v odstavci 1 sděleny bez jakéhokoli vyzvání.4. Členské státy budou tyto informace aktualizovat a rozšiřovat pravidelně a dále tehdy, dojde-li k významné změně v situaci, kterou popisují. Tyto informace musí být obyvatelstvu neustále k dispozici.HLAVA IIIInformování v případě radiační mimořádné situaceČlánek 61. Členské státy zajistí, aby bylo v případě vzniku radiační mimořádná situace skutečně postižené obyvatelstvo neprodleně informováno o faktech vzniklé mimořádné situace, o krocích, které mají být podniknuty, a je-li to v daném případě třeba, o opatřeních na ochranu zdraví, která se mají přijmout.2. Poskytnutá informace musí obsahovat body obsažené v příloze II, které jsou pro typ radiační mimořádné situace významné.HLAVA IVInformování osob, které mohou být zapojeny do organizace pomoci v případě radiační mimořádné situaceČlánek 71. Členské státy zajistí, aby jakýmkoli osobám, které nejsou zaměstnanci zařízení nebo se nezabývají činnostmi vymezenými v čl. 2 odst. 2, ale které mohou být zapojeny do organizace pomoci v případě radiační mimořádné situace, byly poskytovány přiměřené a pravidelné aktuální informace o účincích, které jejich zásah může mít pro zdraví, a o ochranných opatřeních, která mají být v takovém případě přijata; tyto informace musí zohlednit rozsah potenciálních radiačních mimořádných situací.2. Jakmile vznikne radiační mimořádná situace, musí být tyto informace, s ohledem na zvláštní okolnosti, odpovídajícím způsobem doplněny.HLAVA VProváděcí postupyČlánek 8Informace uvedené v článcích 5, 6 a 7 musí rovněž uvádět, které orgány jsou příslušné pro provádění opatření uvedených v těchto článcích.Článek 9V každém členském státě budou stanoveny postupy pro šíření informací uvedených ve článcích 5, 6 a 7 a okruh adresátů informací (fyzických a právnických osob).Článek 101. Informace uvedené v článku 5 budou oznámeny Komisi, pokud si je vyžádá, aniž je dotčeno právo členských států oznámit je jiným státům.2. Informace rozšířené členským státem podle článku 6 budou oznámeny Komisi a těm členským státům, v nichž se projevily nebo by se mohly projevit důsledky.3. S ohledem na informace uvedené v článku 7 budou odpovídající údaje o radiační mimořádné situaci oznámeny Komisi na její žádost co nejrychleji a nakolik to okolnosti dovolují.HLAVA VIZávěrečná ustanoveníČlánek 11Touto směrnicí není dotčeno právo členských států uplatňovat nebo přijímat opatření k poskytování doplňujících informací nad rámec informací požadovaných touto směrnicí.Článek 12Členské státy přijmou všechna nezbytná opatření pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 24 měsíců po jejím přijetí. Neprodleně o nich, jakož i o všech pozdějších změnách, uvědomí Komisi.Článek 13Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 27. listopadu 1989.Za RadupředsedaR. Dumas[1] Úř. věst. C 158, 26.6.1989, s. 403.[2] Úř. věst. C 337, 31.12.1988, s. 67.[3] Úř. věst. 11, 20.2.1959, s. 221/59.[4] Úř. věst. L 246, 17.9.1980, s. 1.[5] Úř. věst. L 265, 5.10.1984, s. 4.[6] Úř. věst. L 175, 5.7.1985, s. 40.[7] Úř. věst. L 230, 5.8.1982, s. 1.[8] Úř. věst. L 336, 7.12.1988, s. 14.[9] Úř. věst. L 371, 30.12.1987, s. 76.[10] Viz zejména článek 12 směrnice 80/836/Euratom.--------------------------------------------------PŘÍLOHA IPředběžné informování uvedené v článku 51. Základní fakta o radioaktivitě a jejích účincích na člověka a životní prostředí.2. Různé typy v úvahu připadajících radiačních mimořádných situací a jejich důsledky na veřejnost aživotní prostředí.3. Opatření k varování, ochraně a pomoci obyvatelstvu v případě radiační mimořádné situace.4. Příslušné informace o krocích, jaké má obyvatelstvo učinit, v případě radiační mimořádné situace.--------------------------------------------------PŘÍLOHA IIInformování v případě radiační mimořádné situace podle článku 61. Na základě zásahových plánů předem vypracovaných členskými státy bude obyvatelstvo skutečně postižené v případě radiační mimořádné situace rychle a pravidelně dostávat:a) informaci o typu vzniklé mimořádné situace, a je-li to možné, její charakteristiky (tj. její původ, rozsah a pravděpodobný vývoj);b) pokyny k ochraně, které v závislosti na typu mimořádné situace mohou:- zahrnovat tyto body: omezení spotřeby některých potravin, které mohou být kontaminované, jednoduchá hygienická pravidla a návody pro dekontaminaci, doporučení nevycházet, distribuce a použití ochranných prostředků, pokyny pro evakuaci,- být v případě nutnosti doprovázeny zvláštními výstrahami určenými některým skupinám obyvatelstva;c) oznámení doporučující spolupráci podle pokynů a výzev příslušných orgánů.2. Předchází-li radiační mimořádné situaci fáze předběžného poplachu, mělo by obyvatelstvo pravděpodobně postižené v případě radiační mimořádné situace již v této fázi obdržet informace a pokyny, jako jsou:- výzva, aby dotyčné obyvatelstvo mělo zapnuto rádio nebo televizi,- předběžné pokyny pro podniky se zvláštní kolektivní odpovědností,- doporučení pro zvlášť postižené profesní skupiny.3. Tyto informace a pokyny budou, pokud to dovolí čas, doplněny základními fakty o radioaktivitě a jejích účincích na člověka a životní prostředí.--------------------------------------------------


title: Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/24/ES ze dne 14. dubna 2003, kterou se mění směrnice Rady 98/18/ES o bezpečnostních pravidlech a normách pro osobní lodě

text:
Důležité právní upozornění

|

32003L0024

Úřední věstník L 123 , 17/05/2003 S. 0018 - 0021

		Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/24/ESze dne 14. dubna 2003,kterou se mění směrnice Rady 98/18/ES o bezpečnostních pravidlech a normách pro osobní loděEVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 80 odst. 2 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise [1],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],po konzultaci s Výborem regionů,v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy [3],vzhledem k těmto důvodům:(1) Směrnice Rady 98/18/ES ze dne 17. března 1998 o bezpečnostních pravidlech a normách pro osobní lodě [4] zavádí jednotnou úroveň bezpečnosti lidského života a majetku na nových a stávajících osobních lodích a vysokorychlostních plavidlech pro přepravu osob, pokud kategorie lodí i kategorie plavidel provozují vnitrostátní plavbu, a stanoví postupy pro projednávání harmonizace pravidel pro osobní lodě provozující mezinárodní plavbu na mezinárodní úrovni.(2) Definice námořních oblastí má rozhodující význam pro určení působnosti směrnice 98/18/ES na různé třídy osobních lodí. Uvedná směrnice obsahuje postup pro zveřejňování seznamu námořních oblastí, jehož provedení se ukázalo jako obtížné. Je proto nezbytné stanovit funkční a transparentní postup umožňující účinné sledování provádění uvedené směrnice.(3) S cílem harmonizovat úroveň bezpečnosti vztahující se na osobní lodě v celém Společenství je třeba zrušit odchylku udělenou Řecku, pokud jde o časový rozvrh uplatňování bezpečnostní požadavků.(4) Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/25/ES ze dne 14. dubna 2003 o zvláštních požadavcích na stabilitu osobních lodí typu ro-ro [5] zavádí přísnější požadavky na stabilitu pro osobní plavidla typu ro-ro provozující mezinárodní plavbu do přístavů Společenství a z přístavů Společenství, přičemž toto zpřísněné opatření by mělo být rovněž použito na některé kategorie plavidel tohoto typu provozujících vnitrostátní plavbu za stejných námořních podmínek. Neuplatňování těchto požadavků na stabilitu by mělo být důvodem pro vyřazení lodí typu ro-ro z provozu po určitém počtu let.(5) Z hlediska konstrukčních úprav, kterým mohou být stávající osobní lodě typu ro-ro podrobeny s cílem vyhovět zvláštním požadavkům na stabilitu, mají být tyto požadavky zaváděny po dobu několika let tak, aby byl dotčeným podnikům poskytnut dostatečný čas k jejich splnění. Za tímto účelem má být pro stávající lodě stanoven časový rozvrh zavádění těchto úprav. Tento časový rozvrh zavádění by se neměl dotýkat prosazování zvláštních požadavků na stabilitu v námořních oblastech obsažených v přílohách Stockholmské dohody ze dne 28. února 1996.(6) Je nezbytné zohlednit změny provedené v odpovídajících mezinárodních aktech, jako jsou úmluvy, protokoly, předpisy a rezoluce Mezinárodní námořní organizace (IMO), a to pružným a rychlým způsobem.(7) Na základě směrnice 98/18/ES se Mezinárodní předpis pro bezpečnost vysokorychlostních plavidel obsažený v rezoluci Výboru pro námořní bezpečnost IMO MSC 36 (63) ze dne 20. května 1994 použije na všechna vysokorychlostní plavidla pro přepravu osob provozující vnitrostátní plavbu. IMO přijala nový předpis o vysokorychlostních plavidlech, Mezinárodní předpis o bezpečnosti vysokorychlostních plavidel 2000 (předpis HSC 2000), obsažený v rezoluci Výboru pro námořní bezpečnost IMO MSC 97(73) ze dne 5. prosince 2000, který se vztahuje na všechna vysokorychlostní plavidla postavená od 1. července 2002. Je důležité zajistit možnost aktualizovat pružným způsobem směrnici 98/18/ES, aby výše zmíněná zlepšení na mezinárodní úrovni mohla být uplatněna rovněž na vysokorychlostní plavidla pro přepravu osob provozující vnitrostátní plavbu.(8) Je důležité použít vhodná opatření, která zajistí osobám se sníženou pohyblivostí bezpečný přístup na lodě a vysokorychlostní plavidla pro přepravu osob provozující vnitrostátní plavbu v členských státech.(9) Je proto třeba změnit směrnici 98/18/ES,PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:Článek 1Směrnice 98/18/ES se mění takto:1. V článku 2 se doplňují nová písmena, která znějí:"ea) "loděmi typu ro-ro"; lodě přepravující více než 12 cestujících a mající nákladové prostory s horizontální překládkou nebo prostory zvláštní kategorie definované v pravidle II-2/A/2 obsaženém v příloze I.";"ha) "stářím"; stáří lodě vyjádřené v počtech roků ode dne jejího dodání.";"w) "osobami se sníženou pohyblivostí" osoby, které trpí při používání veřejné dopravy zvláštními obtížemi, včetně starších osob, zdravotně postižených osob, osob se smyslovou poruchou a na kolečkových křeslech, těhotných žen a osob doprovázejících malé děti."2. V článku 4 se odstavec 2 nahrazuje tímto:"2. Každý členský státa) zřídí a podle potřeby aktualizuje seznam námořních oblastí spadající do jejich výsostných vod s vymezením zón, v nichž mohou být lodě jednotlivých tříd provozovat celoročně nebo s omezením na určitou část roku podle kritérií uvedených v odstavci 1;b) zveřejní tento seznam v rámci veřejné databáze přístupné na internetové stránce příslušného námořního orgánu;c) oznámí Komisi umístění těchto informací a případné změny provedené v seznamu."3. Vkládají se nové články, které znějí:"Článek 6aPožadavky na stabilitu a vyřazování osobních lodí typu ro-ro1. Všechny osobní lodě typu ro-ro tříd A, B a C, jejichž kýl byl položen nebo které byly v podobném stádiu stavby ke dni 1. října 2004 nebo po tomto dni, musí vyhovovat článkům 6, 8 a 9 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/25/ES ze dne 14. dubna 2003 o zvláštních požadavcích na stabilitu osobních lodí typu ro-ro [6].2. Všechny osobní lodě typu ro-ro tříd A a B, jejichž kýl byl položen nebo které byly v podobném stádiu stavby před 1. říjnem 2004, musí do 1. října 2010 vyhovovat článkům 6, 8 a 9 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/25/ES, pokud nejsou k tomuto dni nebo k pozdějšímu dni, kdy dosáhnou stáří 30 let, vyřazeny, avšak v každém případě nejpozději do 1. října 2015.Článek 6bBezpečnostní požadavky na osoby se sníženou pohyblivostí1. Členské státy zajistí přijetí vhodných opatření založených, je-li to proveditelné, na obecných zásadách přílohy III s cílem umožnit osobám se sníženou pohyblivostí bezpečný přístup na všechny osobní lodě tříd A, B, C a D a na všechna vysokorychlostní plavidla pro přepravu osob používané ve veřejné dopravě, jejichž kýl byl položen nebo které byly v podobném stádiu stavby ke dni 1. října 2004 nebo po tomto dni.2. Členské státy spolupracují s organizacemi zastupujícími osoby se sníženou pohyblivostí a konzultují s nimi provádění obecných zásad obsažených v příloze III.3. Za účelem úpravy osobních lodí tříd A, B, C a D a vysokorychlostních plavidel používaných ve veřejné dopravě, jejichž kýl byl položen nebo která byla v podobném stádiu stavby před 1. říjnem 2004, uplatňují členské státy obecné zásady v příloze III v míře, ve které je to z hospodářského hlediska přiměřené a proveditelné.Členské státy vypracují svůj akční plán o způsobu, jakým mají být na tyto lodě a plavidla obecné zásady uplatňovány. Sdělí tento plán Komisi nejpozději do 17. května 2005.4. Nejpozději do 17. května 2006 členské státy podají Komisi zprávu o provádění tohoto článku, pokud jde o všechny osobní lodě uvedené v odstavci 1, osobní lodě uvedené v odstavci 3 s osvědčením pro přepravu více než 400 cestujících a všechna vysokorychlostní plavidla pro přepravu osob."4. Vkládá se příloha III obsažená v příloze.Článek 2Ustanovení čl. 6 odst. 3 písm. g) směrnice 98/18/ES se zrušuje s účinkem ode dne 1. ledna 2005.Článek 3Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 17. listopadu 2004. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.Článek 4Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.Článek 5Tato směrnice je určena členským státům.V Lucemburku dne 14. dubna 2003.Za Evropský parlamentpředsedaP. CoxZa RadupředsedaA. Giannitsis[1] Úř. věst. C 20 E, 28.1.2003, s. 51.[2] Stanovisko ze dne 11. prosince 2002 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku).[3] Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 7. listopadu 2002 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku) a rozhodnutí Rady ze dne 17. března 2003.[4] Úř. věst. L 144, 15.5.1998, s. 1. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2002/84/ES (Úř. věst. L 324, 29.11.2002, s. 53).[5] Úř. věst. L 123, 17.5.2003, s. 22.[6] Úř. věst. L 123, 17.5.2003, s. 22.--------------------------------------------------PŘÍLOHA"PŘÍLOHA IIIOBECNÉ ZÁSADY BEZPEČNOSTNÍCH POŽADAVKŮ NA OSOBNÍ LODĚ A VYSOKORYCHLOSTNÍ PLAVIDLA PRO PŘEPRAVU OSOB S OHLEDEM NA OSOBY SE SNÍŽENOU POHYBLIVOSTÍ(podle článku 6b)Při uplatňování obecných zásad této přílohy se členské státy řídí oběžníkem MSC/735 IMO ze dne 24. června 1996 nazvaným "Doporučení ohledně návrhu a provozu osobních lodí se zřetelem k potřebám starších a zdravotně postižených osob".1. Přístup na loďLodě by měly být postavené a vybavené tak, aby osoby se sníženou pohyblivostí mohly snadno a bezpečně nastoupit a vystoupit a aby jim byl zajištěn přístup na jednotlivé paluby buď bez pomoci nebo prostřednictvím ramp, zdvihacích zařízení nebo výtahů. Pokyny pro tento přístup by měly být vyvěšeny na ostatních přístupových cestách na loď a na dalších místech po celé lodi.2. ZnačkyZnačky umístěné na lodi k nápomoci cestujícím by měly být pro osoby se sníženou pohyblivostí (včetně osob se smyslovým postižením) přístupné a snadno čitelné a umístěné na klíčových místech.3. Prostředky sdělování zprávProvozovatel by měl mít na palubě plavidla prostředky, kterými osobám s různými formami snížené pohyblivosti vizuálně a slovně sděluje oznámení týkající se například zpoždění, změn v jízdním řádu a služeb na lodi.4. PoplachPoplachový systém a poplachová tlačítka musí být navržena tak, aby k nim měli přístup a aby jimi byli varováni všichni cestující se sníženou pohyblivostí včetně osob se smyslovým postižením a osob se sníženými poznávacími schopnostmi.5. Dodatečné požadavky zajišťující pohyblivost uvnitř lodiZábradlí, chodby a průchody, vchody a dveře musí být přizpůsobeny pohybu osob v invalidních vozících. Výtahy, paluby pro vozidla, salónky pro cestující, ubytovací prostory a umývárny musí být navrženy tak, aby byly přijatelným a přiměřeným způsobem přístupné osobám se sníženou pohyblivostí."--------------------------------------------------


title: Směrnice Rady ze dne 26. června 1964 o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství

text:
Důležité právní upozornění

|

31964L0433

Úřední věstník 121 , 29/07/1964 S. 2012 - 2032 Finské zvláštní vydání: Kapitola 3 Svazek 1 S. 0089  Dánské zvláštní vydání: Řada I Kapitola 1963-1964 S. 0175  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 3 Svazek 1 S. 0089  Anglické zvláštní vydání: Řada I Kapitola 1963-1964 S. 0185  Řecké zvláštní vydání: Kapitola 03 Svazek 1 S. 0129  Španělské zvláštní vydání: Kapitola 03 Svazek 1 S. 0101  Portugalské zvláštní vydání Kapitola 03 Svazek 1 S. 0101

		Směrnice Radyze dne 26. června 1964o hygienických otázkách obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství(64/433/EHS)RADA EVROPSKÉHO HOSPODÁŘSKÉHO SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 43 a 100 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise,s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],vzhledem k tomu, že nařízení Rady č. 20 o postupném zřízení společné organizace trhu s vepřovým masem [3] se již používá a že nařízení Rady 14/64/EHS o postupném zavádění společné organizace trhu v odvětví hovězího a telecího masa již vstoupilo v platnost;vzhledem k tomu, že nařízení Rady č. 20 nahrazuje četná tradiční ochranná opatření na hranicích jednotným systémem určeným především k usnadnění obchodu uvnitř Společenství; že nařízení Rady 14/64/EHS pro hovězí a telecí maso má rovněž za cíl odstranit překážky tohoto obchodu;vzhledem k tomu, že používání zmíněných nařízení nebude mít očekávaný výsledek, dokud bude obchod uvnitř Společenství bržděn rozdíly v hygienických předpisech členských států v oblasti masa;vzhledem k tomu, že k odstranění těchto rozdílů je nezbytné postupovat souběžně s již přijatými nebo připravovanými nařízeními o postupném zřízení společných organizací trhů směrem ke sblížení předpisů členských států v oblasti hygieny;vzhledem k tomu, že cílem tohoto sblížení by mělo být především sjednotit hygienické podmínky pro maso na jatkách a v bourárnách, jakož i v oblasti skladování a přepravy masa; že se zdá vhodným ponechat příslušným orgánům členských států úlohu schvalovat, pokud se týká obchodu uvnitř Společenství, jatky a bourárny odpovídající hygienickým požadavkům stanoveným touto směrnicí a zajišťovat dodržování podmínek vyžadovaných k tomuto schválení; že je rovněž třeba upravit schvalování chladírenských skladů členskými státy;vzhledem k tomu, že předložení osvědčení o zdravotní nezávadnosti vystaveného úředním veterinárním lékařem odesílající země bylo shledáno nejvhodnějším prostředkem, který příslušným orgánům země určení zajistí, že zásilka masa odpovídá ustanovením této směrnice; že toto osvědčení musí zásilku masa provázet až na místo určení;vzhledem k tomu, že členským státům musí být ponechána možnost zakázat vstup masa na své území, jestliže bylo shledáno nevhodným pro lidskou spotřebu nebo jestliže neodpovídá předpisům Společenství v oblasti hygieny;vzhledem k tomu, že nesvědčí-li proti tomu hygienické důvody, musí být odesílateli nebo jeho zástupci na jeho žádost umožněno vyvézt maso zpět;vzhledem k tomu, že k tomu, aby bylo zúčastněným osobám umožněno zhodnotit důvody, na nichž byl založen zákaz nebo omezení, je třeba o nich uvědomit odesílatele nebo jeho zástupce a příslušný ústřední orgán odesílající země;vzhledem k tomu, že vznikne-li spor o důvodnost zákazu nebo omezení mezi orgánem členského státu určení a odesílatelem, je třeba dát odesílateli možnost požádat o posudek veterinárního znalce uvedeného na seznamu sestaveném Komisí;vzhledem k tomu, že je nicméně vhodné stanovit rychlý postup Společenství s cílem řešit spory vznikající mezi členskými státy týkající se opodstatněnosti schválení určitých jatek nebo bourárny;vzhledem k tomu, že v některých oblastech, v nichž vyvstávají zvláštní obtíže, lze ke sblížení předpisů členských států přistoupit až po hlubším výzkumu;vzhledem k tomu, že veterinární předpisy týkající se obchodu se živými zvířaty a s masem budou předmětem jiných směrnic Společenství; že se zdá nezbytné provést již nyní první sblížení vnitrostátních právních předpisů v těchto oblastech tím, že budou upřesněny některé podmínky, za kterých mohou členské státy zakázat nebo omezit vstup masa na své území z veterinárních důvodů, a upravit pro tyto případy konzultační postup,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 11. Tato směrnice se vztahuje na obchod uvnitř Společenství s čerstvým masem domácích zvířat následujících druhů: skotu, prasat, ovcí, koz a lichokopytníků.2. Za maso se považují všechny díly těchto zvířat vhodné pro lidskou spotřebu.3. Za čerstvé maso se považuje veškeré maso, které neprošlo žádným způsobem konzervace; chlazené a zmrazené maso se nicméně pro účely této směrnice považuje za čerstvé maso.Článek 2Pro účely této směrnice se:a) "jatečným tělem" rozumí celé tělo jatečného zvířete po vykrvení, vykolení, po odříznutí kravského vemene a s výjimkou prasat též po stažení kůže a oddělení hlavy a končetin ve výši zápěstního a hleznového kloubu;b) "droby" rozumí ostatní čerstvé maso, které není jatečným tělem podle písmene a);c) "vnitřnostmi" rozumějí orgány, které jsou součástí dutiny hrudní, břišní a pánevní, včetně průdušnice a jícnu;d) "úředním veterinárním lékařem" rozumí veterinární lékař pověřený příslušným ústředním orgánem členského státu;e) "odesílající zemí" rozumí členský stát, ze kterého je čerstvé maso odesíláno do jiného členského státu;f) "zemí určení" rozumí členský stát, do kterého je odesíláno čerstvé maso pocházející z jiného členského státu.Článek 31. Každý členský stát zajistí, aby bylo z jeho území na území jiného členského státu odesíláno pouze takové čerstvé maso, které splňuje, aniž je dotčen článek 8, tyto požadavky:a) pochází z jatek, které byly schváleny a jsou pod dohledem v souladu s čl. 4 odst. 1;b) v případě dělení na menší kusy než čtvrtě uvedené v čl. 6 odst. 1 části A písm. a) bylo bouráno v bourárně, která byla schválena a je pod dohledem v souladu s čl. 4 odst. 1;c) pochází z poraženého zvířete vyšetřeného před porážkou úředním veterinárním lékařem v souladu s kapitolou IV přílohy I a zvíře bylo shledáno zdravé;d) bylo ošetřeno za vyhovujících hygienických podmínek v souladu s kapitolou V přílohy I;e) bylo vyšetřeno úředním veterinárním lékařem po porážce v souladu s kapitolou VI přílohy I a nevykázalo žádné změny kromě traumatických změn vzniklých těsně před porážkou nebo a některých lokálních malformací či změn, u kterých však musí být prokázáno, v případě potřeby příslušnými laboratorními zkouškami, že jatečné tělo a droby nejsou v jejich důsledku nezpůsobilé k lidské spotřebě nebo nebezpečné lidskému zdraví;f) je orazítkováno v souladu s kapitolou VII přílohy I;g) je během přepravy do země určení provázeno osvědčením o zdravotní nezávadnosti v souladu s kapitolou VIII přílohy I;h) v souladu s kapitolou IX přílohy I je po vyšetření po porážce skladováno za vyhovujících hygienických podmínek na jatkách a v bourárnách schválených a pod dohledem v souladu s čl. 4 odst. 1 nebo ve chladírenských skladech schválených a pod dohledem ve smyslu čl. 4 odst. 4;i) v souladu s kapitolou X přílohy I je přepravováno do země určení za vyhovujících hygienických podmínek.2. Při vyšetření po porážce uvedené v odst. 1 písm. e) mohou úřednímu veterinárnímu lékaři napomáhat ve zcela materiálních záležitostech asistenti vyškolení zvlášť pro tento účel.Komise může po konzultaci s členskými státy stanovit prováděcí pravidla pro tuto pomoc.3. Z obchodu uvnitř Společenství jsou vyloučeny:a) čerstvé maso z kanců a z kryptorchidních prasat;b) čerstvé maso ošetřené přírodními nebo umělými barvivy, s výjimkou barvy pro razítkování uvedené v kapitole VII přílohy I;c) čerstvé maso pocházející ze zvířat, u kterých byla po porážce zjištěna buď jakákoli forma tuberkulózy, nebo přítomnost jednoho nebo více živých nebo mrtvých boubelů;d) části jatečných těl nebo drobů, které vykazují traumatické změny vzniklé těsně před porážkou nebo malformace či změny uvedené v čl. 3 odst. 1 písm. e);e) krev, která byla chemicky upravována za účelem zabránění srážení.Článek 41. Příslušný ústřední orgán členského státu, na jehož území se nacházejí jatky nebo bourárna, zajistí, aby byla schválení uvedená v čl. 3 odst. 1 písm. a) a b) poskytována pouze tehdy, jsou-li dodržována ustanovení kapitol I, II a III přílohy I.Příslušný ústřední orgán zajistí, aby dodržování těchto ustanovení stále kontroloval úřední veterinární lékař; zajistí také odnětí schválení, nejsou-li tato ustanovení dodržována.2. Všechny schválené jatky a bourárny se zapisují na zvláštní seznamy a každým jatkám a bourárně bude přiděleno číslo veterinárního schválení. Každý členský stát předá seznamy schválených jatek a bouráren na svém území a jejich čísla veterinárního schválení ostatním členským státům a Komisi a oznámí jim případné odnětí takového schválení.3. Má-li členský stát za to, že některé jatky nebo bourárna v jiném členském státě nedodržují předpisy, na něž je vázáno schválení, uvědomí o tom příslušný ústřední orgán uvedeného státu. Ten přijme nezbytná opatření a sdělí příslušnému ústřednímu orgánu druhého členského státu své rozhodnutí a důvody, jež k němu vedly.Domnívá-li se tento druhý členský stát, že tato opatření nebyly učiněna nebo nejsou dostatečná, může se obrátit na Komisi, která požádá o posudek jednoho nebo více veterinárních znalců. Shledá-li Komise na základě jejich posudků, že předpisy, na něž je vázáno schválení, nejsou dodržovány, oprávní členské státy k předběžnému zákazu vstupu čerstvého masa pocházejícího z takových jatek nebo bourárny na jejich území.Na žádost členského státu odpovědného za schválení odvolá Komise toto zmocnění poté, co jeden nebo více veterinárních znalců vydají nový posudek a Komise shledá, že schválení je opět oprávněné.Veterinární znalci musejí být příslušníky jiných členských států nežli těch, jichž se spor týká.Komise stanoví po konzultaci s členskými státy obecná prováděcí pravidla k tomuto odstavci, zejména ve věci jmenování veterinárních znalců a postupu pro vypracovávání jejich posudků.4. I chladírenské sklady, které se nacházejí mimo jatky, jsou se zřetelem na skladování čerstvého masa pod dohled úředního veterinárního lékaře.Příslušný ústřední orgán členského státu, na jehož území se chladírenský sklad nachází, odpovídá za schválení tohoto skladu a za případné odnětí tohoto schválení se zřetelem na skladování čerstvého masa.Článek 51. Aniž jsou dotčeny pravomoci vyplývající z čl. 4 odst. 3 druhého pododstavce druhé věty, může členský stát zakázat uvádění čerstvého masa na trh na svém území, pokud:a) hygienická kontrola v zemi určení prokáže, že je nevhodné pro lidskou spotřebu,nebob) nebyl dodržen článek 3.2. Rozhodnutí přijatá na základě odstavce 1 musí na žádost odesílatele nebo jeho zástupce obsahovat oprávnění ke zpětnému vývozu zvířat, není-li to v rozporu se zdravotními hledisky.3. Tato rozhodnutí musí být sdělena odesílateli nebo jeho zástupci a odůvodněna. Odůvodněná rozhodnutí musí být na vyžádání sdělena bezodkladně v písemné podobě s uvedením opravných prostředků na základě platných předpisů a forem a lhůt, v nichž musí být podány.4. Zakládají-li se tato rozhodnutí založena na zjištění infekční choroby, změny nebezpečné pro lidské zdraví nebo na hrubém porušení této směrnice, budou rovněž oznámena i s odůvodněním příslušnému ústřednímu orgánu odesílající země.Článek 61. Aniž je dotčen čl. 3 odst. 3 a až do vstupu v platnost případných předpisů Evropského hospodářského společenství se tato směrnice nedotýká předpisů členských států,A. které zakazují nebo omezují vstup těchto produktů na svá území:a) částí jatečných těl jiných než:1. v případě skotu- jatečných půlí a čtvrtí;2. v případě prasat- jatečných půlí a čtvrtí;- celých kýt na kosti;- celých plecí na kosti;- dorzolumbálních oblastí na kosti;- tuku;- hrudí.Kusy zmíněné v posledních třech odrážkách musí vážit alespoň 3 kg;b) drobů oddělených od jatečného těla;c) čerstvého masa z lichokopytníků;B. které se týkají podmínek pro schvalování chladírenských skladů uvedených v čl. 4 odst. 4 a případného odnětí tohoto schválení;C. které se týkají ošetření porážkových zvířat látkami, jako jsou antibiotika, estrogeny, thyreostatika nebo přípravky k tenderizaci masa, které by mohly zapříčinit, že spotřeba masa bude nebezpečná nebo škodlivá lidskému zdraví;D. které se týkají přidávání cizích látek k čerstvému masu a jeho ošetření ionizací nebo ultrafialovým zářením.2. Tato směrnice se nedotýká právních předpisů členských států týkající se odhalení přítomnosti svalovců v čerstvém vepřovém mase.Článek 71. Tato směrnice se nedotýká opravných prostředků, které poskytují právní předpisy členských států proti rozhodnutím příslušných orgánů na základě této směrnice.2. Každý členský stát poskytne odesílatelům, jejichž čerstvé maso se stalo předmětem opatření podle čl. 5 odst. 1, právo obdržet posudek veterinárního znalce. Každý členský stát zajistí, aby měli veterinární znalci možnost stanovit, zda byly splněny podmínky čl. 5 odst. 1, dříve, než příslušný orgán přijme jiná opatření, například k likvidaci masa.Veterinární znalec musí být státním příslušníkem jiného členského státu, než je odesílající země nebo země určení.Komise sestaví na návrh členských států seznam veterinárních znalců, kteří mohou být pověřeni vypracováním těchto posudků. Po konzultaci s členskými státy Komise stanoví obecná prováděcí pravidla, týkající se zejména postupu pro vypracovávání těchto posudků.Článek 81. Aniž jsou dotčeny odstavce 2 až 4, zůstávají veterinární předpisy členských států týkající se obchodu se živými zvířaty a čerstvým masem účinné až do zahájení používání případných právních předpisů přijatých v této oblasti Evropským hospodářským společenstvím.2. Hrozí-li nebezpečí rozšiřování chorob zvířat v důsledku dovozu čerstvého masa na území některého členského státu pocházejícího z jiného členského státu, může dotyčný členský stát přijmout následující opatření:a) v případě propuknutí nákazy zvířat v tomto jiném členském státě dočasně zakázat nebo omezit dovoz čerstvého masa pocházejícího z napadených oblastí dotyčného členského státu;b) v případě většího rozšíření nákazy zvířat, nebo dojde-li k propuknutí nové vážné a nakažlivé choroby zvířat, dočasně zakázat nebo omezit dovoz tohoto masa z celého území tohoto státu.3. Členský stát musí opatření přijatá na základě odstavce 2 sdělit ostatním členským státům a Komisi ve lhůtě deseti pracovních dnů s podrobným odůvodněním.4. Má-li dotčený členský stát za to, že zákaz nebo omezení podle odstavce 2 není oprávněný, může se obrátit na Komisi, aby neprodleně zahájila porady.Článek 9Nebude-li úprava dovozu čerstvého masa pocházejícího ze třetích zemí přijatá Společenstvím v používání ke dni provedení této směrnice a až do doby, kdy se začne používat, nesmějí být vnitrostátní předpisy týkající se dovozu produktů pocházejících z těchto zemí příznivější, než jsou předpisy o obchodu uvnitř Společenství.Článek 10Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí a jejími přílohami do dvanácti měsíců od oznámení a neprodleně o nich uvědomí Komisi.Článek 11Tato směrnice je určena členským státům.V Lucemburku dne 26. června 1964.Za RadupředsedaC. Heger[1] Úř. věst. 134, 14.12.1962, s. 2871/62.[2] Úř. věst. 2012/64, 29.7.1964, s. 2028/64.[3] Úř. věst. 30, 20.4.1962, s. 945/62.--------------------------------------------------PŘÍLOHA IKAPITOLA I Podmínky pro schválení jatek1. Jatky musí disponovat přinejmenším:a) dostatečně velkými prostorami na ustájení pro zvířata;b) prostorami k porážení, které musí mít takové rozměry, aby umožňovaly uspokojivý průběh porážení a které musí obsahovat zvláštní prostory pro porážení prasat;c) prostorami pro vyprázdnění a čištění žaludků a střev;d) prostorami na zpracování střev a drštěk;e) prostorami na skladování sádla a prostorami na skladování kůží, kožek, rohů a paznehtů;f) uzamykatelnými prostorami pro zvířata nemocná nebo podezřelá z nemoci, pro porážení těchto zvířat a pro uskladňování pozastaveného a zabraného masa.g) dostatečně prostornými chladírnami;h) náležitě vybavenou uzamykatelnou místností určenou výhradně pro orgán veterinární péče; místností speciálně vybavenou k provádění vyšetření na svalovce, je-li povinné;i) šatnami, umyvadly a sprchami, jakož i splachovacími záchody, které se nesmějí otvírat přímo do pracovních prostor; umyvadla musí mít studenou a teplou tekoucí vodu a být vybavena prostředky pro čištění a dezinfekci rukou a ručníky na jedno použití; umyvadla musí být umístěna u toalet;j) vybavením umožňujícím v jakémkoli okamžiku účinně provádět veterinární vyšetření tak, jak stanovuje tato směrnice;k) zařízením umožňujícím kontrolovat všechny vstupy a výstupy z jatek;l) dostatečným oddělením čisté a nečisté části jatek;m) v prostorách, ve kterých probíhá zpracování masa:- nepropustnými podlahami odolnými proti hnilobě, které lze snadno čistit a dezinfikovat a vybavené mírným svahem a odtokovým žlábkem pro odtok kapalin do kanalizační vpusti opatřené mřížkou a sifonáží,- hladkými stěnami, které jsou nejméně do výše 3 metrů chráněny omyvatelným obkladem nebo světlým omyvatelným nátěrem a mají zaoblená spojení mezi stěnami a podlahou;n) dostatečnou ventilací a odvodem par v prostorách, kde se zpracovává maso;o) v týchž prostorách dostatečným osvětlením, přirozeným či umělým, které nezkresluje barvy;p) zařízením zajišťujícím přívod výlučně pitné vody pod tlakem a v dostatečném množství;q) zařízením přivádějícím dostatečné množství teplé vody;r) hygienicky vyhovujícím zařízením pro odvod odpadních vod;s) v pracovních prostorách dostatečným vybavením k umývání a dezinfekci rukou a pracovních pomůcek;t) závěsným zařízením, které umožní provádět pokud možno veškeré pracovní operace po omráčení ve visu; pokud se stahování provádí na kovových stolicích, nesmí být podléhat korozi a musí být dostatečně vysoké, aby tělo zvířete nepřicházelo do styku s podlahou;u) visutou dráhou pro následné zpracování čerstvého masa ve visu;v) vybavením zajišťujícím náležitou ochranu před hmyzem a hlodavci;w) nástroji a pracovním vybavením, především nádobami na bachory, z nekorodujícího materiálu lehce vymyvatelnými a dezinfikovatelnými;x) speciálně vybaveným prostorem pro skladování hnoje;y) prostorami a náležitým vybavením pro čištění a dezinfekci přepravních vozidel.KAPITOLA II Podmínky pro schválení bourárny2. Bourárny musí disponovat přinejmenším:a) prostorami pro bourání masa oddělenými stěnami od jiných prostor;b) dostatečně velkými chladírenskými prostorami;c) náležitě zařízenou uzamykatelnou místností určenou výhradně pro orgán veterinární péče;d) šatnami, umyvadly a sprchami, jakož i splachovacími záchody, které se nesmějí otvírat přímo do pracovních prostor; umyvadla musí mít studenou a teplou tekoucí vodu a být vybavena prostředky pro čištění a dezinfekci rukou a ručníky na jedno použití; umyvadla musí být umístěna u toalet;e) v provozních prostorách:- nepropustnými podlahami odolnými proti hnilobě, které lze snadno čistit a dezinfikovat a vybavené mírným svahem a odtokovým žlábkem pro odtok kapalin do kanalizační vpusti opatřené mřížkou a sifonáží,- hladkými stěnami, které jsou nejméně do výše 2 metrů chráněny omyvatelným obkladem nebo světlým omyvatelným nátěrem a mají zaoblená spojení mezi stěnami a podlahou;f) chladícím zařízením v provozních prostorách, aby bylo maso udržováno při stálé vnitřní teplotě nejvýše +7 °C;g) dostatečnou ventilací v provozních prostorách;h) v týchž prostorách dostatečným osvětlením, přirozeným či umělým, které nezkresluje barvy;i) zařízením zajišťujícím přívod výlučně pitné vody pod tlakem a v dostatečném množství;j) zařízením přivádějícím dostatečné množství teplé vody;k) hygienicky vyhovujícím zařízením pro odvod odpadních vod;l) v provozních prostorách dostatečným vybavením k umývání a dezinfekci rukou a pracovních pomůcek;m) vybavením na ochranu před hmyzem a hlodavci;n) nástroji a pracovní zařízením, jako např. bourárenskými stoly s vyměnitelnými deskami, nádobami, přepravními pásy a pilami z nekorodujícího materiálu, které lze snadno čistit a dezinfikovat.KAPITOLA III Hygiena personálu, prostor a pracovních pomůcek v jatkách a bourárnách3. Na čistotu zaměstnanců, prostor a pracovních pomůcek jsou kladeny nejnáročnější požadavky:a) zaměstnanci jsou zejména povinni nosit čistý pracovní oděv, pokrývku hlavy a v nutném případě i pokrývku týla. Osoby, které přišly do styku s nemocnými zvířaty nebo s infikovaným masem, si musí ihned poté pečlivě umýt ruce a předloktí teplou vodou a následně vydezinfikovat. V pracovních a skladovacích prostorách je zakázáno kouření;b) do jatek a bouráren nesmí vstoupit žádný pes, kočka ani jiná drobná domácí zvířata. Systematicky je třeba hubit hlodavce, hmyz a všechny ostatní škůdce;c) pomůcky a nástroje určené ke zpracování masa musí být udržovány v náležitém stavu a čistotě. Jsou několikrát čištěny a dezinfikovány v průběhu pracovního dne, po jeho skončení, a zejména pokud přišly do styku s choroboplodnými mikroorganismy.4. Pracovní prostory, nástroje a pomůcky je nutno používat výlučně ke zpracování masa. Nástroje na bourání masa je nutno používat výlučně k tomuto účelu.5. Maso nesmí přijít do styku s podlahou.6. Použití čistících, dezinfekčních, dezinsekčních a deratizačních prostředků se nesmí dotknout zdravotní nezávadnosti masa.7. Zpracování masa a manipulace s ním je zakázána osobám, které by mohly maso kontaminovat, a zejména:a) osobám nakaženým nebo osobám podezřelým z nákazy břišním tyfem, paratyfem A a B, infekční enteritidou (salmonelózou), dyzentérií, infekční hepatitidou, spálou, nebo osobám, které jsou přenašeči původců těchto chorob;b) osobám nakaženým nebo podezřelým z nákazy nakažlivou tuberkulózou;c) osobám nakaženým nebo podezřelým z nákazy některou z nakažlivých chorob kůže;d) osobám vykonávajícím současně činnost, která může vést k přenosu mikrobů na maso;e) osobám s obvázanýma rukama, s výjimkou plastické náplasti na čerstvém a neinfikovaném zranění prstu.8. Každá osoba pracující s masem musí mít zdravotní průkaz. Průkaz potvrdí, že se nevyskytují žádné skutečnosti, které by dané osobě tuto práci znemožňovaly; je jej nutno obnovovat každý rok a rovněž pokaždé, když si to vyžádá úřední veterinární lékař, který má též právo vyžádat si jeho předložení.KAPITOLA IV Veterinární vyšetření před porážkou9. Zvířata musí být vyšetřena před porážkou v den jejich příjezdu na jatky. Je-li zvíře na jatkách ustájeno déle než 24 hodin, je vyšetření nutno provést ještě jednou bezprostředně před porážkou.10. Úřední veterinární lékař musí při provádění vyšetření před porážkou postupovat podle stavovských předpisů a za dostatečného osvětlení.11. Vyšetření musí upřesnit:a) jsou-li zvířata nakažena nějakou chorobou přenosnou na člověka nebo na zvířata či mají-li příznaky nebo nacházejí-li se ve stavu, který vyvolává opodstatněné obavy z výskytu takové choroby;b) mají-li zvířata příznaky choroby nebo vykazuje-li jejich obecný stav odchylky od normálu, které by mohly učinit maso nevhodným pro lidskou spotřebu;c) jsou-li zvířata unavená nebo podrážděná.12. Za účelem obchodu s čerstvým masem uvnitř Společenství nemohou být poražena zvířata:a) která mají některý z příznaků uvedený v bodu 11 písm. a) nebo b);b) kterým nebyl dopřán odpočinek po dostatečně dlouhou dobu, která u zvířat unavených a podrážděných nesmí být kratší než 24 hodin;c) u kterých byla zjištěna jakákoli forma tuberkulózy nebo která byla označena za tuberkulózní v důsledku pozitivní tuberkulínové zkoušky.KAPITOLA V Hygiena při porážení a bourání13. Jatečná zvířata musí být po příchodu do jatek neprodleně poražena.14. Vykrvení musí být úplné. Krev určená k lidské spotřebě musí být odchycena do naprosto čistých nádob. Vyšlehání krve nelze provádět rukou, ale pouze nástroji, které vyhovují hygienickým požadavkům.15. S výjimkou prasat je nutno okamžitě přikročit ke stažení poražených zvířat. Pokud nejsou prasata stažena, musí být neprodleně odštětinována.16. Vykolení je nutno provést bezodkladně a musí být dokončeno nejpozději do půl hodiny po vykrvení. Plíce, srdce, játra, slezinu a mezihrudí lze buď vyjmout, nebo nechat přirozeně upevněné na těle zvířete. Jsou-li tyto orgány vyňaty, musí být očíslovány nebo jinak označeny, aby bylo zřejmé, ke kterému tělu patří; to se vztahuje i na hlavu, jazyk, trávicím ústrojí a ostatní části zvířete, které je nutno vyšetřit. Uvedené části musí zůstat až do skončení vyšetření v blízkosti těla zvířete. Ledviny musí zůstat u všech druhů zvířat přirozeně připevněné k jejich tělu, avšak vyloupnuty z vnitřního tuku.17. Čištění čerstvého masa suchými utěrkami a nafukování není dovoleno.18. Těla lichokopytníků, prasat a skotu s výjimkou telat musí být k hygienickému vyšetření předkládána rozřezána podélným řezem středem páteře na půlky. Podélně rozříznuta musí být též hlava prasat a lichokopytníků. Úřední veterinární lékař je pro potřeby vyšetření oprávněn vyžadovat podélné rozříznutí těla jakéhokoli zvířete.19. Před skončením vyšetření nelze přistoupit k bourání těla ani k vyjmutí či zpracování žádné části poraženého zvířete.20. Čerstvé pozastavené a zabrané maso, žaludky, střeva, kůže, kožky, rohy a paznehty je nutno hned, jak je to možné, převézt do zvláštních prostor.21. Je-li krev více zvířat sbírána do téže nádoby, jsou všechny nádoby vyloučeny z obchodu uvnitř Společenství, bylo-li maso některého ze zvířat v dodávce prohlášeno za nevhodné pro lidskou spotřebu.22. Bourání na kusy menší než půle nebo čtvrtě je povoleno pouze v bourárnách.KAPITOLA VI Zdravotní vyšetření po porážce23. Všechny části těla zvířete včetně krve musí být okamžitě po porážce vyšetřeny.24. Vyšetřením po porážce se rozumí:a) zevní prohlídka poraženého zvířete;b) prohmatávání určitých orgánů, především plic, jater, sleziny, dělohy, vemene a jazyka;c) naříznutí orgánů a uzlin;d) vyhledání nepravidelností ve stavbě, barvě, zápachu a případně chuti;e) v případě potřeby laboratorní testy.25. Úřední veterinární lékař musí vyšetřit především:a) barvu krve, její srážlivost a případně přítomnost některých cizích tělísek v ní;b) hlavu, hrtan, mízní uzliny zahltanové, podčelistní a příušní (Lnn. retropharyngiales, mandibulares et parotidei), mandle a jazyk, který musí být uvolněn tak, aby mohla být podrobně prozkoumána tlama a hltan. Mandle je nutno po vyšetření odstranit;c) plíce, průdušnici, průdušky, jícen, mízní uzliny plicního kořene a mízní uzliny kraniální průdušky a středohrudí (Lnn. bifurcationes, eperteriales et mediastinales); průdušnice a obě průdušky se rozřezávají podélným řezem a plíce řezem vedoucím na rozhraní střední a dolní třetiny kolmo na hlavní osu;d) osrdečník a srdce, které je nutno rozříznout podélným řezem, otevřít tak obě komory a protnout srdeční přepážku;e) bránici;f) játra, žlučník, žlučovody, mízní uzliny jaterní a slinivky břišní (Lnn. portales);g) gastrointestinální trakt, okruží, mízní uzliny žaludeční a mezenterické (Lnn. gastrici, mesenterici, cranialeset caudales);h) slezinu;i) ledviny a jejich mízní uzliny (Lnn. renales), močový měchýř;j) pohrudnici a pobřišnici;k) pohlavní orgány; kravská děloha se rozdělí podélným řezem;l) vemeno a vemenní mízní uzliny (Lnn. supramammarii); kravské vemeno se rozdělí dlouhým a hlubokým řezem otevírajícím oba mlékojemy (sinus lactiferes);m) krajinu pupeční a u mladých zvířat klouby; v případě pochybností je krajinou pupeční nutno vést řez a naříznout i klouby;Uvedené mízní uzliny musí být systematicky vyňaty a rozřezány podél hlavní osy na co možno nejtenčí plátky.V případě pochybností je stejným způsobem nutno nařezat i následující mízní uzliny: vlastní podpažní mízní uzliny a podpažní mízní uzliny prvního žebra (Lnn. axillaire proprii et primae costae), povrchové krční mízní uzliny (Lnn. cerviales superficiales), hluboké krční mízní uzliny (Lnn. cervicales profundi), žeberněkrční mízní uzliny (Lnn. costocervicales), kyčelní a bederní mízní uzliny (Lnn. Iliaci et lumbales), sedací mízní uzliny (Lnn. ischiatici), podkolenní mízní uzliny (Lnn. poplitei), kraniální sternální mízní uzliny (Lnn. sternales craniales) a podkyčelní mízní uzliny (Lnn. subiliaci).U ovcí a koz se provádí řez srdcem a mízními uzlinami pouze v případě pochybností.26. Dále je úřední veterinární lékař povinen provést:A. Vyšetření na cystercikózu:a) u skotu staršího šesti týdnů se vyšetřuje:- jazyk: svalovinou se vede podélný řez po spodní straně, aniž by došlo k jeho přílišnému poškození,- jícen: je nutno jej oddělit od průdušnice,- srdce: kromě řezu popsaného v bodu 25 písm. d) je nutno vést řez od ouška předsíně srdeční ke hrotu a otevřít tak obě komory,- žvýkací svaly povrchové a hluboké: je nutno vést dva řezy rovnoběžné s dolní čelistí - řezy začínají na spodním okraji této čelisti a vedou až k hornímu svalovému úponu,- bránice: z její svalové části je nutno odstranit serózní blánu,b) přímo viditelná svalová hmota jatečného těla;- u prasat se vyšetřuje: přímo viditelná svalová hmota, a to především stehenní svalovina, svalovina břišní stěny, z tukové tkáně vyjmuté bedrostehenní svaly, brániční pilíře, mezižeberní svaly, srdce, jazyk a hrtan.B. Vyšetření na distomatózu u skotu, ovcí a koz. Řezy se vedou na žaludeční straně jater s cílem prozkoumat žlučovody a dále pak se vede hluboký řez pod ocasatým lalokem.C. Vyšetření na vozhřivku u lichokopytníků se provádí podrobnou prohlídkou sliznice průdušnice, hrtanu, nosních dutin, čelních dutin a jejich větvení po rozříznutí hlavy ve střední části a po odstranění nosní přepážky.KAPITOLA VII Razítkování27. Za razítkování je odpovědný úřední veterinární lékař.28. Používá se oválné razítko široké 6,5 cm a vysoké 4,5 cm. Musí na něm být naprosto čitelně uvedeny tyto údaje:- v horní části velkými písmeny název odesílající země,- uprostřed číslo veterinárního schválení daných jatek,- ve spodní části jedna z následujících zkratek: CEE, EEG nebo EWG.Písmena musí mít výšku 0,8 cm a číslice výšku 1 cm.29. Jatečná těla se označují inkoustovým razítkem v souladu s bodem 28.- těla s hmotností vyšší než 60 kg musí být orazítkována na každé půlce alespoň na těchto místech: vnější straně kýty, na bedrech, na zádech, na hrudí, na pleci a na pohrudnici ve hřbetní oblasti,- ostatní musejí být orazítkována nejméně na čtyřech místech na pleci a na vnějším straně kýty.30. Hlava, jazyk, srdce, plíce a játra se označují inkoustovým nebo vypáleným razítkem v souladu s bodem 28. U ovcí a koz však není razítkování jazyka a srdce povinné.31. Maso získané v bourárnách z řádně orazítkovaného jatečného těla musí být, není-li orazítkováno, označeno inkoustovým nebo vypáleným razítkem v souladu s bodem 28, v jehož středu je číslo veterinárního schválení bourárny namísto čísla veterinárního schválení jatek.32. Jsou-li části jatečných těl nebo droby expedovány v obalech, musí být razítko ve smyslu bodů 28 a 31 otištěno na zřetelně viditelném štítku připevněném k obalu.Na tomto štítku jsou dále vyznačeny tyto údaje:- číslo série,- anatomický popis dílů masa nebo drobů,- vyznačení druhu zvířete, z něhož pochází díly masa nebo droby,- čistá hmotnost jednotlivého balení.Duplikát tohoto štítku musí být umístěn uvnitř každého balení.33. Pro razítkování čerstvého masa lze použít pouze methylvioleť.KAPITOLA VIII Osvědčení o zdravotní nezávadnosti34. Osvědčení o zdravotní nezávadnosti provázející maso během přepravy do země určení musí být vystaveno úředním veterinárním lékařem v době nakládky. Musí být vystaveno alespoň v jazyku země určení a musí obsahovat údaje stanovené ve vzoru v příloze II.KAPITOLA IX Uskladňování35. Čerstvé maso určené pro obchod uvnitř Společenství musí být chlazené ihned po vyšetření po porážce a musí být udržováno při stálé teplotě do +7 °C pro jatečná těla jejich části a +3 °C pro droby.KAPITOLA X Přeprava36. Čerstvé maso je nutno přepravovat v zapečetěných vozidlech a nádržích k tomuto účelu určených a vybavených tak, aby po celou dobu přepravy byly dodrženy teploty uvedené v kapitole IX.37. Vozidla nebo nádrže pro přepravu čerstvého masa musí splňovat následující požadavky:a) jejich vnitřní stěny nebo každá jiná část, s níž může maso přijít do styku, musí být vyrobeny z materiálů odolných proti korozi, které nemohou mít vliv na organoleptické vlastnosti masa nebo je učinit škodlivým pro lidské zdraví; stěny musí být hladké, snadno omyvatelné a dezinfikovatelné;b) musí být vybaveny účinným zařízením chránícím maso proti hmyzu a prachu a musí být vodotěsné, aby nedošlo k odtékání tekutin;c) pro přepravu těl, půlek a čtvrtí musí být vybaveny nekorodujícím zařízením na přepravu masa ve visu umístěným tak, aby se maso nemohlo dotýkat podlahy; to se nevztahuje na mrazené maso v hygienickém balení.38. Vozidla či nádrže určené k přepravě masa nesmějí být v žádném případě používány k přepravě živých zvířat nebo jakéhokoli produktu, který by mohl přepravované maso poškodit nebo kontaminovat.39. Ve stejném vozidle či nádrži nelze zároveň s masem přepravovat žádný jiný výrobek. Žaludky lze přepravovat pouze po oprání, hlavy a nožky pouze po stažení kůže, napaření a odstranění štětin.40. Vozidla nebo nádrže používané k přepravě masa musí být ihned po vykládce vyčištěny a vydezinfikovány.41. Těla, půlky a čtvrti, s výjimkou hygienicky baleného mrazeného masa, je nutno přepravovat vždy ve visu. Ostatní díly a droby musí být přepravovány ve visu nebo na podpěrách, nejsou-li zabaleny nebo uloženy v nádobách odolných proti korozi. Podpěry, obalový materiál a nádoby musí být v souladu s hygienickými požadavky. Vnitřnosti musí být přepravovány vždy v odolných obalech, které nepropouštějí tekutiny a tuk. Nádoby a podpěry je možno opětovně použít teprve po vyčištění a vydezinfikování.42. Úřední veterinární lékař se musí před odesláním ujistit, že vozidla a nádrže a podmínky nakládky odpovídají hygienickým požadavkům podle této kapitoly.--------------------------------------------------PŘÍLOHA II+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++--------------------------------------------------