title: Směrnice Rady 2003/109/ES ze dne 25. listopadu 2003 o právním postavení státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty

text:
Důležité právní upozornění

|

32003L0109

Úřední věstník L 016 , 23/01/2004 S. 0044 - 0053

		Směrnice Rady 2003/109/ESze dne 25. listopadu 2003o právním postavení státních příslušníků třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidentyRADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 63 odst. 3 a 4 uvedené smlouvy,s ohledem na návrh Komise [1],s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru [3],s ohledem na stanovisko Výboru regionů [4],vzhledem k těmto důvodům:(1) Za účelem postupného vytvoření prostoru svobody, bezpečnosti a práva Smlouva o založení Evropského společenství stanoví jednak přijetí opatření, jejichž cílem je zajistit volný pohyb osob, ve spojení s doprovodnými opatřeními týkajícími se kontrol na vnějších hranicích, azylu a přistěhovalectví, jednak přijetí opatření týkajících se azylu a přistěhovalectví a ochrany práv státních příslušníků třetích zemí.(2) Evropská rada na svém zvláštním zasedání v Tampere ve dnech 15. a 16. října 1999 prohlásila, že právní postavení státních příslušníků třetích zemí by se mělo sbližovat s právním postavením státních příslušníků členských států a že by osobě, která pobývala oprávněně v členském státě po dobu, kterou je třeba stanovit, a je držitelem povolení k dlouhodobému pobytu, měl být v uvedeném členském státě přiznán soubor jednotných práv, která se co nejvíce přibližují právům přiznávaných občanům Evropské unie.(3) Tato směrnice ctí základní práva a zachovává zásady uznané zejména Evropskou úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod a Listinou základních práv Evropské unie.(4) Integrace státních příslušníků třetích zemí, kteří dlouhodobě pobývají v členských státech, je rozhodující pro podporu hospodářské a sociální soudržnosti, základního cíle Společenství stanoveného Smlouvou.(5) Členské státy by měly provádět tuto směrnici bez diskriminace na základě pohlaví, rasy, barvy pleti, etnického nebo sociálního původu, genetických vlastností, jazyka, náboženského vyznání nebo světového názoru, politických nebo jiných názorů, příslušnosti k národnostní menšině, majetku, rodu, zdravotního postižení, věku nebo sexuální orientace.(6) Hlavním kritériem pro získání právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta by měla být délka pobytu na území členského státu. Pobyt by měl být oprávněný a nepřetržitý, aby bylo možno prokázat, že se dotyčná osoba se v zemi usídlila. Zajištěna by měla být také určitá pružnost s ohledem na okolnosti, za nichž může být osoba nucena území dočasně opustit.(7) K získání právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta by měli státní příslušníci třetích zemí prokázat, že mají přiměřené příjmy a zdravotní pojištění, aby pro členský stát nepředstavovali zatížení. Při posuzování stálosti a pravidelnosti příjmů mohou členské státy přihlížet k takovým faktorům, jako je přispívání do systému důchodového zabezpečení a plnění daňových povinností.(8) Kromě toho by státní příslušníci třetích zemí, kteří si přejí získat a udržet právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta, neměli představovat ohrožení veřejného pořádku a veřejné bezpečnosti. Pojem veřejný pořádek může zahrnovat odsouzení za spáchání závažného trestného činu.(9) Ekonomické důvody by neměly být důvodem pro nepřiznání právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta a nesmějí být chápány jako nesplnění příslušných podmínek.(10) Je třeba stanovit procesní pravidla pro posuzování žádostí o přiznání právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta. Tyto postupy by měly být s ohledem na běžné pracovní zatížení správních orgánů členských států účinné a snadno zvládnutelné, jakož i průhledné a spravedlivé, aby dotyčným osobám nabízely dostatečnou právní jistotu. Neměly by se stát prostředkem k omezování výkonu práva pobytu.(11) Získání právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta by mělo být potvrzeno vydáním povolení k pobytu, které dotyčným osobám umožní snadno a neprodleně prokázat jejich právní postavení. Uvedené povolení k pobytu by také mělo splňovat náročné technické normy, zejména pokud jde o ochranu proti pozměňování a padělání, aby nedocházelo ke zneužívání v členském státě, v němž je právní postavení získáno, a v členských státech, v nichž je právo pobytu vykonáváno.(12) K vytvoření skutečného nástroje integrace dlouhodobě pobývajících rezidentů do společnosti, ve které žijí, je důležité, aby s dlouhodobě pobývajícími rezidenty bylo v široké řadě hospodářských a sociálních oblastí zacházeno stejně jako s občany členského státu za podmínek stanovených touto směrnicí.(13) V oblasti sociální podpory je třeba možnost omezení dávek pro dlouhodobě pobývající rezidenty na dávky základní chápat v tom smyslu, že tento pojem zahrnuje alespoň podporu ve formě životního minima, podporu v případě nemoci, těhotenství, rodičovskou podporu a podporu v rámci dlouhodobé péče. Způsob poskytování uvedených dávek by měl být stanoven vnitrostátními právními předpisy.(14) Členské státy by měly i nadále dodržovat závazek zajištění přístupu nezletilých ke vzdělání za podobných podmínek, jaké jsou stanoveny pro jejich státní příslušníky.(15) Pojem stipendií v oblasti odborného vzdělávání nezahrnuje opatření financovaná v rámci programů sociální podpory. Přístup ke stipendiím může být kromě toho podmíněn skutečností, že osoba, která o stipendium žádá, musí sama splňovat podmínky pro získání právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta. Při poskytování stipendií mohou členské státy vzít v úvahu skutečnost, že občané Unie mohou využít stejné výhody v zemi původu.(16) Dlouhodobě pobývajícím rezidentům by měla být přiznána zesílená ochrana proti vyhoštění. Tato ochrana je založena na kritériích stanovených rozhodnutími Evropského soudního dvora pro lidská práva. K zajištění ochrany proti vyhoštění by členské státy měly stanovit účinné postupy pro zjednávání soudní nápravy.(17) Harmonizace podmínek pro získání právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta podporuje vzájemnou důvěru mezi členskými státy. Některé členské státy vydávají povolení s trvalou nebo neomezenou platností za výhodnějších podmínek, než jsou podmínky stanovené touto směrnicí. Smlouva nevylučuje možnost uplatňování výhodnějších vnitrostátních předpisů. Pro účely této směrnice by však mělo být stanoveno, že povolení vydaná na základě výhodnějších podmínek nezakládají právo pobytu v jiných členských státech.(18) Vytvoření podmínek, na jejichž základě mohou státní příslušníci třetích zemí, kteří jsou dlouhodobě pobývajícími rezidenty, získat právo pobytu v jiném členském státě by mělo přispět k účinnému dosažení vnitřního trhu jako oblasti, ve které je zajištěn volný pohyb osob. Mohl by se také stát hlavním faktorem mobility, zejména na trhu práce Unie.(19) Mělo by být stanoveno, že právo pobytu v jiném členském státě může být vykonáváno za účelem výkonu zaměstnání nebo samostatné výdělečné činnosti, studia nebo i pouhého usídlení bez výkonu jakékoli hospodářské činnosti.(20) Také rodinní příslušníci by měli mít možnost usídlit se s dlouhodobě pobývajícím rezidentem v jiném členském státě, aby byla zachována celistvost rodiny a aby nedocházelo k omezování výkonu práva pobytu dlouhodobě pobývajícího rezidenta. Pokud jde o rodinné příslušníky, kteří mohou mít povolení doprovázet dlouhodobě pobývající rezidenty nebo se k nim připojit, měly by členské státy věnovat zvláštní pozornost situaci zdravotně postižených zletilých dětí a vyživovaných osob v nejbližším přímém příbuzenském vztahu po vzestupné linii.(21) Členský stát, v němž dlouhodobě pobývající rezident zamýšlí vykonávat své právo pobytu, by měl být schopen prověřit, zda dotyčná osoba splňuje podmínky pro pobyt na jeho území. Měl by být rovněž schopen prověřit, zda dotyčná osoba nepředstavuje ohrožení veřejného pořádku, veřejné bezpečnosti a veřejného zdraví.(22) Aby právo pobytu nezůstalo bez účinku, mělo by být dlouhodobě pobývajícím rezidentům přiznáno podle podmínek této směrnice ve druhém členském státě stejné zacházení jako v členském státě, v němž získali právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta. Poskytování dávek sociální podpory je stanoveno, aniž je dotčena možnost členských států zrušit povolení k pobytu, přestane-li dotyčná osoba plnit požadavky stanovené touto směrnicí.(23) Státním příslušníkům třetích zemí by měla být dána možnost získat právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta v členském státě, do něhož se přestěhovali a v němž se rozhodli usadit, za srovnatelných podmínek, jaké je třeba splnit k získání uvedeného právního postavení v prvním členském státě.(24) Protože cíle navrhované akce, totiž stanovení podmínek pro přiznání a odejmutí právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta a souvisejících práv a podmínek pro výkon práva pobytu dlouhodobě pobývajících rezidentů v jiných členských státech, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a může jej být proto, z důvodu rozsahu a účinků navrhované činnosti, lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení výše uvedeného cíle.(25) V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, a aniž je dotčen článek 4 uvedeného protokolu se tyto členské státy nepodílejí na přijímání této směrnice, a proto pro ně není závazná ani použitelná.(26) V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o založení Evropského společenství, se Dánsko nepodílí na na přijímání této směrnice, a proto pro ně není závazná ani použitelná,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:KAPITOLA IOBECNÁ USTANOVENÍČlánek 1PředmětTato směrnice stanovía) podmínky, za kterých členský stát přiznává a odnímá právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta a související práva státním příslušníkům třetích zemí oprávněně pobývajícím na jeho území ab) podmínky pobytu státních příslušníků třetích zemí, kterým bylo přiznáno právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta, v jiných členských státech, než je členský stát, který jim uvedené právní postavení přiznal.Článek 2DefinicePro účely této směrnice se rozumí:a) "státním příslušníkem třetí země" osoba, která není občanem Unie ve smyslu čl. 17 odst. 1 Smlouvy;b) "dlouhodobě pobývajícím rezidentem" státní příslušník třetí země, kterému bylo přiznáno právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta stanovené v článcích 4 až 7;c) "prvním členským státem" členský stát, který poprvé přiznal státnímu příslušníkovi třetí země právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta;d) "druhým členským státem" každý jiný členský stát než ten, který poprvé přiznal státnímu příslušníkovi třetí země právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta a v němž uvedený dlouhodobě pobývající rezident vykonává právo pobytu;e) "rodinnými příslušníky" státní příslušníci třetích zemí, kteří pobývají v dotyčném členském státě v souladu se směrnicí Rady 2003/86/ES ze dne 22. září 2003 o právu na sloučení rodiny [5];f) "uprchlíkem" státní příslušník třetí země požívající právní postavení uprchlíka ve smyslu Ženevské úmluvy o právním postavení uprchlíků ze dne 28. července 1951, ve znění protokolu podepsaného v New Yorku dne 31. ledna 1967;g) "povolením k pobytu pro dlouhodobě pobývajícího rezidenta – ES" povolení k pobytu vydané dotyčným členským státem poté, co daná osoba získala právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta.Článek 3Oblast působnosti1. Tato směrnice se vztahuje na státní příslušníky třetích zemí oprávněně pobývající na území členského státu.2. Tato směrnice se nevztahuje na státní příslušníky třetích zemí,a) kteří pobývají na území členského státu za účelem studia nebo odborného vzdělávání;b) kteří jsou oprávněni pobývat v členském státě na základě dočasné ochrany nebo zažádali o povolení k pobytu z tohoto důvodu a vyčkávají rozhodnutí o svém právním postavení;c) kteří jsou oprávněni pobývat v členském státě na základě doplňkové formy ochrany v souladu s mezinárodními závazky, vnitrostátními právními předpisy nebo praxí členských států nebo zažádali o povolení k pobytu z těchto důvodů a vyčkávají rozhodnutí o svém právním postavení;d) kteří jsou uprchlíky nebo zažádali o přiznání právního postavení uprchlíků a jejich žádost nebyla dosud vyřízena;e) kteří pobývají v členském státě výhradně po přechodnou dobu, např. jako au pair nebo sezónní pracovník nebo jako pracovníci vyslaní poskytovatelem služeb za účelem přeshraničního poskytování služeb nebo jako přeshraniční poskytovatelé služeb nebo tehdy, byla-li jejich povolení k pobytu formálně omezena;f) jejichž právní postavení se řídí Vídeňskou úmluvou o diplomatických stycích z roku 1961, Vídeňskou úmluvou o konzulárních stycích z roku 1963, Úmluvou z roku 1969 o zvláštních misích nebo Vídeňskou umluvou o zastoupení států v mezinárodních organizacích univerzálního zaměření z roku 1975.3. Tato směrnice se použije, aniž jsou dotčena výhodnější ustanovenía) dvoustranných a vícestranných dohod mezi Společenstvím nebo Společenstvím a jeho členskými státy na jedné straně a třetími zeměmi na straně druhé;b) dvoustranných dohod mezi členským státem a třetí zemí uzavřených před vstupem této směrnice v platnost;c) Evropské úmluvy o usazování ze dne 13. prosince 1955, Evropské sociální charty ze dne 18. října 1961, novelizované Evropské sociální charty a Evropské úmluvy o právním postavení migrujících pracovníků ze dne 24. listopadu 1977.KAPITOLA IIPRÁVNÍ POSTAVENÍ DLOUHODOBĚ POBÝVAJÍCÍHO REZIDENTA V ČLENSKÉM STÁTĚČlánek 4Délka pobytu1. Členské státy přiznávají právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta státním příslušníkům třetích zemí, kteří bezprostředně před podáním příslušné žádosti pobývali oprávněně a nepřetržitě na jejich území po dobu pěti let.2. Do výpočtu doby uvedené v odstavci 1 se nezapočítávají doby pobytu z důvodů uvedených v čl. 3 odst. 2 písm. e) a f).Získá-li v případech zahrnutých v čl. 3 odst. 2 písm. a) státní příslušník třetí země právní nárok na pobyt, jenž mu umožní získat právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta, může být pro výpočet doby uvedené v odstavci 1 vzata v úvahu pouze poloviční délka pobytů za účelem studia nebo odborného vzdělání.3. Období nepřítomnosti na území dotyčného členského státu nepřerušují běh doby uvedené v odstavci 1 a budou zahrnuta do jejího výpočtu, nedosahuje-li délka uvedených období nepřítomnosti šesti po sobě jdoucích měsíců a nepřekračuje-li úhrnem délku deseti měsíců v rámci doby uvedené v odstavci 1.Ve zvláštních nebo výjimečných případech dočasné povahy a v souladu s vnitrostátními právními předpisy mohou členské státy připustit, že delší období nepřítomnosti, než je uvedeno v prvním pododstavci, neznamená přerušení doby uvedené v odstavci 1. V těchto případech nevezmou členské státy dané období nepřítomnosti při výpočtu doby uvedené v odstavci 1 v úvahu.Odchylně od druhého pododstavce mohou členské státy vzít v úvahu pro výpočet celkové doby uvedené v odstavci 1 období nepřítomnosti z důvodu dočasného přeložení osob za účelem výkonu zaměstnání, včetně poskytování přeshraničních služeb.Článek 5Podmínky pro získání právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta1. Členské státy požadují od státních příslušníků třetích zemí, aby prokázali, že pro potřeby vlastní a vyživovaných rodinných příslušníků majía) stálé a pravidelné příjmy, které jsou dostatečné k zajištění jejich výživy a výživy jejich rodinných příslušníků, aniž by využívali systému sociální podpory dotčeného členského státu. Členské státy posoudí tyto příjmy z hlediska jejich povahy a pravidelnosti a před podáním žádosti o přiznání právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta mohou přihlédnout k výši minimální mzdy a minimálního důchodu;b) zdravotní pojištění, které kryje všechna rizika běžně krytá státním příslušníkům dotyčného členského státu.2. Členské státy mohou požadovat, aby státní příslušníci třetích zemí dodržovali integrační opatření v souladu s vnitrostátním právem.Článek 6Veřejný pořádek a veřejná bezpečnost1. Členské státy mohou zamítnout přiznání právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta z důvodu veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti.Při přijímání takového rozhodnutí členský stát posoudí závažnost nebo druh protiprávního jednání proti veřejnému pořádku nebo veřejné bezpečnosti nebo nebezpečí, které od také osoby hrozí, s přiměřeným ohledem na délku pobytu a vazby na zemi pobytu.2. Zamítnutí uvedené v odstavci 1 se nesmí zakládat na ekonomických důvodech.Článek 7Získání právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta1. Za účelem získání právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta podá dotyčný státní příslušník třetí země žádost u příslušných orgánů členského státu, ve kterém pobývá. K žádosti jsou přiloženy písemné doklady stanovené vnitrostátními právními předpisy, z nichž vyplývá, že splňuje podmínky podle článků 4 a 5, a je-li třeba, platný cestovní doklad nebo jeho ověřený opis.Doklady uvedené v prvním pododstavci mohou zahrnovat také doklady o přiměřeném ubytování.2. Příslušné vnitrostátní orgány žadateli písemně oznámí rozhodnutí co nejdříve, v každém případě však nejpozději šest měsíců ode dne podání žádosti. Uvedené rozhodnutí je dotyčnému státnímu příslušníkovi třetí země oznámeno v souladu s odpoívdajícími oznamovacími postupy podle vnitrostátního práva.Ve výjimečných případech souvisejících s obtížností posouzení žádosti může být lhůta uvedená v prvním pododstavci prodloužena.Dotčená osoba je kromě toho informována o svých právech a povinnostech stanovených touto směrnicí.Důsledky vyplývající z toho, že rozhodnutí nebylo učiněno ve lhůtě stanovené v tomto ustanovení, musí být určeny vnitrostátními právními předpisy příslušného členského státu.3. Jsou-li podmínky stanovené články 4 a 5 splněny a příslušná osoba nepředstavuje ohrožení ve smyslu článku 6, přizná dotčený členský stát státnímu příslušníkovi třetí země právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta.Článek 8Povolení k pobytu pro dlouhodobě pobývajícího rezidenta – ES1. S výhradou článku 9 má právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta trvalou povahu.2. Členské státy vydávají povolení k pobytu pro dlouhodobě pobývajícího rezidenta – ES dlouhodobě pobývajícím rezidentům. Doba platnosti povolení je minimálně pět let; po uplynutí doby platnosti se automaticky, případně na základě žádosti, prodlužuje.3. Povolení k pobytu pro dlouhodobě pobývajícího rezidenta – ES může být vystaveno ve formě lepícího štítku nebo samostatného dokladu. Vystavení se provádí v souladu s pravidly a se standardním vzorem podle nařízení Rady (ES) č. 1030/2002 ze dne 13. června 2002, kterým se stanoví jednotný vzor povolení k pobytu pro státní příslušníky třetích zemí [6]. Do rubriky "typ povolení" vyplní členské státy "povolení k pobytu pro dlouhodobě pobývajícího rezidenta – ES".Článek 9Odnětí nebo ztráta právního postavení1. Dlouhodobě pobývající rezident ztrácí nárok na právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta, jestližea) bylo zjištěno, že právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta bylo získáno podvodem;b) bylo přijato opatření k vyhoštění za podmínek stanovených v článku 12;c) se nezdržoval na území Společenství po dobu 12 po sobě jdoucích měsíců.2. Odchylně od odst. 1 písm. c) mohou členské státy stanovit, že nepřítomnost delší než 12 po sobě jdoucích měsíců nebo nepřítomnost ze zvláštních či výjimečných důvodů neznamená odnětí nebo ztrátu právního postavení.3. Členské státy mohou stanovit, že dlouhodobě pobývající rezident nemá nadále nárok na právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta, ohrožuje-li vzhledem k závažnosti protiprávního jednání, kterých se dopustil, veřejný pořádek, avšak uvedené ohrožení není důvodem k vyhoštění ve smyslu článku 12.4. Dlouhodobě pobývající rezident, který pobýval v souladu s kapitolou III v jiném členském státě, nemá nadále nárok na právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta získané v prvním členském státě, pokud je mu podle článku 23 toto právní postavení přiznáno v jiném členském státě.V každém případě ztrácí dotyčná osoba, která po dobu šesti let nepobývala na území členského státu, jenž jí přiznal právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta, nárok na udržení tohoto právního postavení v uvedeném členském státě.Odchylně od druhého pododstavce je dotyčný členský stát oprávněn stanovit, že ve zvláštních případech si dlouhodobě pobývající rezident ponechá své právní postavení v uvedeném členském státě i tehdy, nepobýval-li na území uvedeného členského státu po dobu delší šesti let.5. S ohledem na případy uvedené v odst. 1 písm. c) a v odstavci 4 stanoví členské státy, které přiznaly právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta, zjednodušený postup pro opětovné získání právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta.Uvedený postup se týká zejména případů osob, které pobývaly v druhém členském státě za účelem studia.Podmínky a postup pro opětovné získání postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta stanoví vnitrostátní právo.6. Uplynutí doby platnosti povolení k pobytu pro dlouhodobě pobývajícího rezidenta – ES v žádném případě nemá za následek odnětí nebo ztrátu právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta.7. Nevede-li odnětí nebo ztráta právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta k navrácení, povolí členský stát dotyčné osobě další setrvání na svém území za předpokladu, že splňuje podmínky stanovené vnitrostátními právními předpisy a nepředstavuje ohrožení veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti.Článek 10Procedurální záruky1. Každé rozhodnutí o zamítnutí žádosti o přiznání právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta nebo o odnětí tohoto právního postavení obsahuje odůvodnění. Toto rozhodnutí je oznámeno dotčenému státnímu příslušníkovi třetí země v souladu s odpovídajícími oznamovacími postupy podle vnitrostátního práva. V oznámení je uvedeno poučení o opravných prostředcích a lhůta k jejich uplatnění.2. Dojde-li k zamítnutí žádosti o přiznání právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta nebo ke zrušení či odnětí právního postavení nebo není-li doba platnosti povolení k pobytu prodloužena, má dotyčná osoba právo podat v dotčeném členském státě opravný prostředek.Článek 11Rovné zacházení1. Dlouhodobě pobývajícím rezidentům je přiznáno rovné zacházení jako státním příslušníkům členského státu v těchto oblastech:a) přístup k zaměstnání a k samostatné výdělečné činnosti za předpokladu, že uvedené činnosti nejsou, byť příležitostně, spojeny s výkonem veřejné moci, podmínky zaměstnávání a pracovní podmínky, včetně podmínek propouštění a odměňování;b) všeobecné a odborné vzdělávání, včetně stipendií v souladu s vnitrostátními právními předpisy;c) uznávání diplomů, osvědčení a jiných dokladů o dosažené kvalifikaci v souladu s odpovídajícími vnitrostátními postupy;d) sociální zabezpečení, sociální podpora a sociální ochrana podle vnitrostátních právních předpisů;e) daňové výhody;f) přístup ke zboží a službám a k nabídce výrobků a služeb určených pro veřejnost a k možnostem získání bydlení;g) svoboda sdružování a spolčování a členství v odborových organizacích nebo svazech zaměstnavatelů nebo v organizaci, jejíž členové patří k určité profesní skupině, včetně dávek poskytovaných uvedenými organizacemi, aniž jsou dotčeny vnitrostátní předpisy o veřejném pořádku a veřejné bezpečnosti;h) volný přístup na celé území dotyčného členského státu v rámci omezení stanovených z důvodu bezpečnosti vnitrostátními právními předpisy.2. Pokud jde o odst. 1 písm. b), d), e), f) a g), může dotyčný členský stát omezit rovné zacházení na případy, kdy se bydliště nebo obvyklé místo pobytu dlouhodobě pobývajícího rezidenta nebo rodinných příslušníků, pro které uplatňuje nárok na dávky, nachází na území dotyčného členského státu.3. Členské státy jsou oprávněny omezit rovné zacházení v těchto případech:a) členské státy si mohou ponechat omezení přístupu k zaměstnání nebo k samostatné výdělečné činnosti, pokud jsou v souladu se stávajícími vnitrostátními právními předpisy nebo s právními předpisy Společenství uvedené činnosti vyhrazeny pro státní příslušníky uvedených členských států, pro občany Evropské unie nebo Evropského hospodářského prostoru;b) členské státy mohou požadovat pro poskytnutí přístupu k všeobecnému a odbornému vzdělání doklad o přiměřených jazykových znalostech. Přístup k vysokoškolskému vzdělání může být závislý na splnění zvláštních podmínek týkajících se vzdělání.4. Členské státy mohou omezit rovné zacházení v oblasti sociální podpory a sociální ochrany na základní dávky.5. Členské státy mohou rozhodnout o poskytnutí přístupu k doplňkovým dávkám v oblastech uvedených v odstavci 1.Členské státy mohou také rozhodnout o přiznání rovného zacházení v oblastech, které nejsou v odstavci 1 uvedeny.Článek 12Ochrana proti vyhoštění1. Členské státy mohou učinit rozhodnutí o vyhoštění dlouhodobě pobývajícího rezidenta pouze tehdy, představuje-li uvedená osoba skutečné a dostatečně závažné ohrožení veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti.2. Rozhodnutí uvedené v odstavci 1 se nesmí zakládat na ekonomických důvodech.3. Než učiní rozhodnutí o vyhoštění dlouhodobě pobývajícího rezidenta, přihlédnou členské státy k těmto faktorům:a) délka pobytu na jejich území;b) věk dané osoby;c) následky pro danou osobu a její rodinné příslušníky;d) vazby se zemí pobytu nebo neexistence vazeb se zemí původu.4. Bylo-li přijato rozhodnutí o vyhoštění, má dlouhodobě pobývající rezident v příslušném členském státě právo obrátit se na soud.5. Dlouhodobě pobývajícím rezidentům, kteří nemají dostatek prostředků, bude poskytnuta právní pomoc za stejných podmínek, jaké se vztahují na státní příslušníky dotyčného členského státu.Článek 13Výhodnější vnitrostátní právní předpisyČlenské státy mohou vydávat povolení k pobytu s trvalou nebo neomezenou platností za výhodnějších podmínek, než jaké jsou stanoveny touto směrnicí. Tato povolení k pobytu nepřiznávají právo pobytu v ostatních členských státech, jak je stanoveno v kapitole III.KAPITOLA IIIPOBYT V OSTATNÍCH ČLENSKÝCH STÁTECHČlánek 14Zásada1. Dlouhodobě pobývající rezident získá právo pobytu na území jiných členských států, než je členský stát, který uvedené osobě přiznal právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta, na období delší tří měsíců za předpokladu splnění podmínek stanovených v této kapitole.2. Dlouhodobě pobývající rezident může pobývat na území druhého členského státu z těchto důvodů:a) zaměstnání nebo samostatná výdělečná činnost;b) studium nebo odborné vzdělání;c) jiné důvody.3. V případě výkonu zaměstnání nebo samostatné výdělečné činnosti uvedené v odst. 2 písm. a) mohou členské státy provést průzkum situace na vlastním trhu práce a uplatnit vnitrostátní postupy týkající se požadavků na obsazení volného pracovního místa nebo na výkon uvedených činností.Z důvodů politiky trhu práce mohou členské státy dávat přednost občanům Unie, státním příslušníkům třetích zemí, stanoví-li tak právo Společenství, a také státním příslušníkům třetích zemí, kteří v dotyčném členském státě oprávněně pobývají a pobírají v tomto státě podporu v nezaměstnanosti.4. Odchylně od odstavce 1 mohou členské státy omezit počet osob, které mají nárok na přiznání práva pobytu, za předpokladu, že uvedená omezení týkající se přijímání státních přísušníků třetích zemí jsou již v době přijetí této směrnice stanovena ve stávajících právních předpisech.5. Tato kapitola se netýká pobytu dlouhodobě pobývajících rezidentů na území členských států, kteřía) jsou vysláni poskytovatelem služeb jako zaměstnanci za účelem poskytování přeshraničních služeb;b) jsou poskytovateli přeshraničních služeb.Členské státy mohou v souladu s vnitrostátními právními předpisy rozhodnout o podmínkách, za jakých dlouhodobě pobývající rezidenti, kteří chtějí odcestovat do druhého členského státu za účelem výkonu hospodářské činnosti jako sezónní pracovníci, mohou v dotyčném členském státě pobývat. Na přeshraniční pracovníky se mohou vztahovat zvláštní vnitrostátní právní předpisy.6. Tato kapitola se použije, aniž jsou dotčeny právní předpisy Společenství v oblasti sociálního zabezpečení s ohledem na státní příslušníky třetích zemí.Článek 15Podmínky pobytu v druhém členském státě1. Dlouhodobě pobývající rezident podá co nejdříve a nejpozději tři měsíce po vstupu na území druhého členského státu u příslušných orgánů uvedeného členského státu žádost o povolení k pobytu.Členské státy mohou povolit, aby dlouhodobě pobývající rezident podal žádost o povolení k pobytu příslušným orgánům druhého členského státu v době, kdy stále pobývá na území prvního členského státu.2. Členské státy mohou od dotyčných osob požadovat, aby prokázaly, že majía) stálé a pravidelné příjmy, které jsou dostatečné k zajištění jejich výživy a výživy jejich rodinných příslušníků, aniž by využívaly systém sociální podpory dotčeného členského státu. Pro každou kategorii uvedenou v čl. 14 odst. 2 členské státy posoudí tyto příjmy z hlediska jejich povahy a pravidelnosti a mohou přihlédnout k výši minimální mzdy a minimálního důchodu;b) zdravotní pojištění, které kryje všechna rizika v druhém členském státě běžně krytá státním příslušníkům dotčeného členského státu.3. Členské státy mohou požadovat, aby státní příslušníci třetích zemí dodržovali integrační opatření v souladu s vnitrostátním právem.Tato podmínka se neuplatňuje, pokud byli dotyční státní příslušníci třetích zemí povinni dodržovat integrační opatření podle čl. 5 odst. 2, aby získali právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta.Aniž je dotčen druhý pododstavec, může se od dotyčných osob požadovat účast v jazykových kurzech.4. K žádosti se přiloží doklady stanovené vnitrostátními právními předpisy o splnění stanovených podmínek dotčenou osobou a platné povolení k dlouhodobému pobytu a platný cestovní doklad nebo jejich ověřené opisy.Doklady uvedené v prvním pododstavci mohou zahrnovat také doklady o přiměřeném ubytování.Druhý členský stát je oprávněn od dotyčných osob požadovat, aby prokázaly zejménaa) v případě výkonu hospodářské činnostii) jsou-li v zaměstnaneckém poměru, že mají pracovní smlouvu, prohlášení od zaměstnavatele, že si uvedené osoby najímá, nebo návrh pracovní smlouvy za podmínek stanovených vnitrostátními právními předpisy. Členské státy určí, který z uvedených dokladů je požadován;ii) pracují-li jako osoby samostatně výdělečně činné, že disponují přiměřenými finančními prostředky, které jsou v souladu s požadavky vnitrostátního práva k výkonu uvedené hospodářské činnosti nezbytné, a předložily požadované doklady a povolení;b) v případě studia nebo odborného vzdělávání je druhý členský stát oprávněn od dotyčných osob požadovat doklady o řádném zápisu v oficiálně uznávaném vzdělávacím zařízení za účelem studia nebo odborného vzdělávání.Článek 16Rodinní příslušníci1. Vykonává-li dlouhodobě pobývající rezident právo pobytu v druhém členském státě a byla-li rodina již založena v prvním členském státě, jsou rodinní příslušníci, kteří splňují podmínky uvedené v čl. 4 odst. 1 směrnice 2003/86/ES, oprávněni doprovázet dlouhodobě pobývajícího rezidenta nebo se k němu připojit.2. Vykonává-li dlouhodobě pobývající rezident právo pobytu v druhém členském státě a byla-li rodina již založena v prvním členském státě, mohou být jiní rodinní příslušníci dlouhodobě pobývajícího rezidenta než ti, kteří splňují podmínky uvedené v čl. 4 odst. 1 směrnice 2003/86/ES, oprávněni jej doprovázet nebo se k němu připojit.3. Na podání žádosti o povolení k pobytu se použije čl. 15 odst. 1.4. Druhý členský stát může od dotyčných rodinných příslušníků požadovat, aby spolu se žádostí o povolení k pobytu předložili tyto doklady:a) své povolení k pobytu pro dlouhodobě pobývajícího rezidenta – ES nebo povolení k pobytu a platný cestovní doklad nebo ověřené opisy těchto dokladů;b) doklad o tom, že pobývali v prvním členském státě jako rodinní příslušníci dlouhodobě pobývajícího rezidenta;c) doklad o tom, že mají stálé a pravidelné příjmy, které postačují k zajištění jejich výživy bez využívání systému sociální podpory dotyčného členského státu, nebo že dlouhodobě pobývající rezident disponuje pro jejich potřeby uvedenými příjmy a pojištěním, jakož i zdravotním pojištěním kryjícím všechna rizika v druhém členském státě. Členské státy posoudí uvedené příjmy z hlediska jejich povahy a pravidelnosti a mohou přihlédnout k výši minimální mzdy a minimálního důchodu.5. Pokud rodina nebyla založena v prvním státě, použije se směrnice 2003/86/ES.Článek 17Veřejný pořádek a veřejná bezpečnost1. Členské státy mohou zamítnout žádosti o pobyt podané dlouhodobě pobývajícími rezidenty nebo jejich rodinnými příslušníky, představuje-li dotyčná osoba ohrožení veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti.Při přijímání příslušného rozhodnutí členský stát posoudí závažnost nebo druh protiprávního jednání proti veřejnému pořádku nebo veřejné bezpečnosti, kterého se dopustil dlouhodobě pobývající rezident nebo jeho rodinný příslušník, nebo nebezpečí, které dotyčná osoba představuje.2. Rozhodnutí uvedené v odstavci 1 se nesmí zakládat na ekonomických důvodech.Článek 18Veřejné zdraví1. Členské státy mohou zamítnout žádosti o pobyt podané dlouhodobě pobývajícími rezidenty nebo jejich rodinnými příslušníky, představuje-li dotyčná osoba ohrožení veřejného zdraví.2. Jedinými chorobami, které mohou ospravedlnit zamítnutí vstupu nebo pobytu na území druhého členského státu, jsou choroby stanovené v použitelných nástrojích Světové zdravotnické organizace a další infekční nebo parazity vyvolané nakažlivé choroby, které jsou předmětem opatření na ochranu státních příslušníků hostitelské země. Členské státy nesmějí zavádět žádná nové omezující předpisy nebo opatření.3. Choroby, které vypukly až poté, co bylo vydáno první povolení k pobytu v druhém členském státě, nejsou důvodem k zamítnutí žádosti o prodloužení doby platnosti povolení nebo k vyhoštění ze země.4. Členský stát může u osob, na které se vztahuje tato směrnice, požadovat lékařské vyšetření, aby se prokázalo, že netrpí žádnou z chorob uvedených v odstavci 2. Tato lékařská vyšetření, která mohou být bezplatná, se neprovádějí systematicky.Článek 19Posouzení žádostí a vydání povolení k pobytu1. Příslušné vnitrostátní orgány vyřizují žádosti do čtyř měsíců ode dne jejich podání.Lhůta stanovená v prvním pododstavci může být prodloužena nejvýše o tři měsíce, pokud k žádosti nebyly přiloženy písemné doklady uvedené v článcích 15 a 16, nebo za mimořádných okolností souvisejících s obtížností posouzení žádosti. V uvedených případech je žadatel o dané skutečnosti informován příslušnými vnitrostátními orgány.2. Jsou-li splněny podmínky stanovené v článcích 14, 15 a16, s výhradou ustanovení o veřejném pořádku, veřejné bezpečnosti a veřejném zdraví v článcích 17 a 18, vydá druhý členský stát dlouhodobě pobývajícímu rezidentovi povolení k pobytu s možností prodloužení doby platnosti. Doba platnosti tohoto povolení k pobytu bude po jejím uplynutí na základě žádosti, je-li nezbytná, prodloužena. Druhý členský stát uvědomí o svém rozhodnutí první členský stát.3. Druhý členský stát vydá rodinným příslušníkům dlouhodobě pobývajícího rezidenta povolení k pobytu s možností prodloužení doby platnosti, která mají stejnou dobu platnosti jako povolení vydané dlouhodobě pobývajícímu rezidentovi.Článek 20Procedurální záruky1. Každé rozhodnutí o zamítnutí žádosti o povolení k pobytu obsahuje odůvodnění. Toto rozhodnutí je oznámeno dotčenému státnímu příslušníkovi třetí země v souladu s odpovídajícími oznamovacími postupy podle vnitrostátního práva. V oznámení je uvedeno poučení o opravných prostředcích a lhůta k jejich uplatnění.Důsledky vyplývající z toho, že rozhodnutí nebylo učiněno ve lhůtě stanovené tímto ustanovením, musí být určeny vnitrostátními právními předpisy příslušného členského státu.2. Je-li žádost o povolení k pobytu zamítnuta, nebo není-li doba platnosti povolení prodloužena nebo je odejmuto, má dotyčná osoba právo podat v dotčeném členském státě opravný prostředek.Článek 21Zacházení poskytované v druhém členském státě1. Jakmile dlouhodobě pobývající rezidenti obdrží povolení k pobytu v druhém členském státě podle článku 19, je jim zajištěno v tomto státě rovné zacházení v oblastech a za podmínek uvedených v článku 11.2. Dlouhodobě pobývající rezidenti mají v souladu s odstavcem 1 přístup na trh práce.Členské státy mohou stanovit, že osoby uvedené v čl. 14 odst. 2 písm. a) mají na dobu nejdéle 12 měsíců za podmínek stanovených vnitrostátními právními předpisy omezený přístup k jiným pracovním činnostem, než pro které jim bylo uděleno povolení k pobytu.Členské státy mohou v souladu s vnitrostátním právem stanovit podmínky, za kterých mohou mít osoby uvedené v čl. 14 odst. 2 písm. b) nebo c) přístup k zaměstnání nebo samostatné výdělečné činnosti.3. Jakmile rodinní příslušníci dlouhodobě pobývajícího rezidenta obdrží povolení k pobytu v druhém členském státě podle článku 19, požívají v tomto státě práva uvedená v článku 14 směrnice 2003/86/ES.Článek 22Odnětí povolení k pobytu a povinnost zpětného převzetí1. Dokud státní příslušník třetí země neobdržel právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta, je druhý členský stát oprávněn rozhodnout o zamítnutí prodloužení doby platnosti nebo o odnětí povolení k pobytu a může dotyčnou osobu a její rodinné příslušníky v souladu s postupy stanovenými vnitrostátními právními předpisy, včetně postupů navrácení, přimět v následujících případech k opuštění svého území:a) z důvodu veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti podle článku 17;b) nejsou-li nadále plněny podmínky stanovené v článcích 14, 15 a 16;c) nepobývá-li státní příslušník třetí země v dotčeném členském státě oprávněně.2. Přijme-li druhý členský stát jedno z opatření uvedených v odstavci 1, první členský stát převezme okamžitě a bez formalit dlouhodobě pobývajícího rezidenta a jeho rodinné příslušníky zpět. Druhý členský stát oznámí své rozhodnutí prvnímu členskému státu.3. Dokud státní příslušník třetí země neobdrží právní postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta a aniž je dotčena povinnost zpětného převzetí uvedená v odstavci 2, je druhý členský stát oprávněn v souladu s článkem 12 a podle záruk obsažených v tomto článku přijmout rozhodnutí o navrácení státního příslušníka třetí země z území Unie ze závažných důvodů týkajících se veřejného pořádku nebo veřejné bezpečnosti.V tom případě konzultuje druhý členský stát přijetí uvedeného rozhodnutí první členský stát.Pokud druhý členský stát rozhodne o navrácení dotyčného státního příslušníka třetí země, učiní veškerá vhodná opatření k účinnému provedení rozhodnutí. V tom případě poskytne druhý členský stát prvnímu členskému státu užitečné informace o provádění rozhodnutí o navrácení.4. Rozhodnutí o navrácení nesmějí být v případech uvedených v odst. 1 písm. b) a c) doprovázena trvalým zákazem pobytu.5. Povinnost zpětného převzetí uvedená v odstavci 2 se stanoví, aniž je dotčena možnost, aby se dlouhodobě pobývající rezident a jeho rodinní příslušníci usadili ve třetím členském státě.Článek 23Získání právního postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta v druhém členském státě1. S výhradou článků 3, 4, 5 a 6 přizná na základě žádosti druhý členský stát dlouhodobě pobývajícím rezidentům právní postavení stanovené článkem 7. Druhý členský stát oznámí své rozhodnutí prvnímu členskému státu.2. Postup stanovený v článku 7 se použije pro podání a posouzení žádostí o přiznání postavení dlouhodobě pobývajícího rezidenta v druhém členském státě. Článek 8 se použije pro vydání povolení k pobytu. Je-li žádost zamítnuta, použijí se procedurální záruky stanovené článkem 10.KAPITOLA IVZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍČlánek 24Zpráva a prověrková doložkaKomise pravidelně a poprvé nejpozději 23. ledna 2011 předloží Evropskému parlamentu a Radě zprávu o uplatňování této směrnice v členských státech a případně navrhne nezbytné změny. Tyto návrhy změn se týkají především článků 4, 5, 9, 11 a kapitoly III.Článek 25Kontaktní místaČlenské státy určí kontaktní místa odpovědná za přijímání a předávání informací uvedených v čl. 19 odst. 2, čl. 22 odst. 2 a čl. 23 odst. 1.Členské státy zajistí nezbytnou spolupráci při výměně informací a dokladů podle prvního pododstavce.Článek 26ProvedeníČlenské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 23. ledna 2006. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.Článek 27Vstup v platnostTato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.Článek 28UrčeníTato směrnice je určena členským státům v souladu se Smlouvou o založení Evropského společenství.V Bruselu dne 25. listopadu 2003.Za RadupředsedaG. Tremonti[1] Úř. věst. C 240 E, 28.8.2001, s. 79.[2] Úř. věst. C 284 E, 21.11.2002, s. 102.[3] Úř. věst. C 36, 8.2.2002, s. 59.[4] Úř. věst. C 19, 22.1.2002, s. 18.[5] Úř. věst. L 251, 3.10.2003, s. 12.[6] Úř. věst. L 157, 15.6.2002, s. 1.--------------------------------------------------


title: Směrnice Rady ze dne 4. prosince 1990 o ochraně externích pracovníků vystavených riziku ionizujícího záření v průběhu jejich činností v kontrolovaném pásmu

text:
Důležité právní upozornění

|

31990L0641

Úřední věstník L 349 , 13/12/1990 S. 0021 - 0025 Finské zvláštní vydání: Kapitola 15 Svazek 10 S. 0013  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 15 Svazek 10 S. 0013

		Směrnice Radyze dne 4. prosince 1990o ochraně externích pracovníků vystavených riziku ionizujícího záření v průběhu jejich činností v kontrolovaném pásmu(90/641/Euratom)RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na články 31 a 32 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise předložený po konzultaci skupiny osob jmenovaných v souladu s článkem 31 Smlouvy Výborem pro vědu a techniku z vědeckých odborníků členských států,s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [1],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [2],vzhledem k tomu, že čl. 2 písm. b) Smlouvy stanoví, že Společenství stanoví jednotné bezpečnostní standardy na ochranu zdraví pracovníků a obyvatelstva a dbá na jejich dodržování podle postupů stanovených v hlavě II kapitole III Smlouvy;vzhledem k tomu, že dne 2. února 1959 přijala Rada směrnice, které stanoví základní standardy na ochranu zdraví pracovníků a obyvatelstva před riziky vyplývajícími z ionizujícího záření [3], ve znění směrnic 80/836/Euratom [4] a 84/467/Euratom [5];vzhledem k tomu, že hlava VI směrnice 80/836/Euratom stanoví základní zásady, kterými se řídí ochrana pracovníků vystavených záření;vzhledem k tomu, že čl. 40 odst. 1 uvedené směrnice stanoví, že každý členský stát přijme veškerá nezbytná opatření k zajištění účinné ochrany pracovníků vystavených záření;vzhledem k tomu, že články 20 a 23 uvedené směrnice stanoví klasifikaci pracovišť a kategorií pracovníků vystavených záření podle úrovně ozáření;vzhledem k tomu, že pracovníci vykonávající činnosti v kontrolovaných pásmech podle uvedených článků 20 a 23 mohou patřit k zaměstnancům provozovatele nebo být externími pracovníky;vzhledem k tomu, že článek 3 směrnice 80/836/Euratom týkající se činností podle článku 2 uvedené směrnice předpokládá, že by tyto činnosti měly být ohlašovány nebo by měly, v případech stanovených každým členským státem, podléhat předchozímu povolení;vzhledem k tomu, že externí pracovníci mohou být vystaveni ionizujícímu záření postupně v několika kontrolovaných pásmech v témže členském státě nebo v různých členských státech; že tyto zvláštní pracovní podmínky vyžadují existenci odpovídajícího systému radiologického monitorování;vzhledem k tomu, že systém radiologického monitorování musí podle společných předpisů poskytovat externím pracovníkům stejnou ochranu, jakou provozovatel poskytuje pracovníkům ve stálém pracovním poměru;vzhledem k tomu, že až do zavedení jednotného systému pro celé Společenství by měly být rovněž vzaty v úvahu systémy radiologického monitorování externích pracovníků, které případně existují na úrovni členských států;vzhledem k tomu, že k optimalizaci ochrany externích pracovníků je nezbytné přesně vymezit povinnosti externích podniků a provozovatelů, aniž je dotčena povinnost těchto externích pracovníků přispívat ke své vlastní ochraně;vzhledem k tomu, že systém radiační ochrany externích pracovníků se podle možnosti rovněž vztahuje na případy osob samostatně výdělečně činných se statusem externího podniku,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:HLAVA IÚčel a definiceČlánek 1Účelem této směrnice je doplnit směrnici 80/836/Euratom, a tím na úrovni Společenství optimalizovat postupy ochrany externích pracovníků vykonávajících činnosti v kontrolovaných pásmech.Článek 2Pro účely této směrnice se rozumí:- "kontrolovaným pásmem" prostor, ve kterém jsou zavedena zvláštní pravidla pro účely ochrany před ionizujícím zářením a do kterého je přístup regulován podle článku 20 směrnice 80/836/Euratom,- "provozovatelem" jakákoli fyzická nebo právnická osoba, která je podle vnitrostátních právních předpisů odpovědná za kontrolované pásmo, ve kterém jsou vykonávány činnosti, které musí být ohlášeny podle článku 3 směrnice 80/836/Euratom,- "externím podnikem" jakákoli fyzická nebo právnická osoba, s výjimkou provozovatele a členů jeho personálu, která vykonává činnosti jakéhokoli druhu v kontrolovaném pásmu,- "externím pracovníkem" jakýkoli pracovník kategorie A podle definice v článku 23 směrnice 80/836/Euratom, který vykonává činnosti jakéhokoli druhu v kontrolovaném pásmu, přičemž je dočasně nebo stále zaměstnán externím podnikem, včetně stážistů, učňů a studentů ve smyslu článku 10 uvedené směrnice, nebo poskytuje služby jako osoba samostatně výdělečně činná,- "systémem radiologického monitorování" opatření zaměřená na dodržování jednotlivých ustanovení směrnice 80/836/Euratom, zejména hlavy VI uvedené směrnice, při činnostech vykonávaných externími pracovníky,- "činnostmi vykonávanými pracovníky" jakákoli služba nebo soubor služeb poskytovaný externím pracovníkem v kontrolovaném pásmu provozovatele.HLAVA IIPovinnosti příslušných orgánů členských státůČlánek 3Každý členský stát je povinen zajistit, aby činnosti vykonávané externími podniky uvedené v článku 2 směrnice 80/836/Euratom podléhaly ohlášení nebo předchozímu povolení v souladu s hlavou II uvedené směrnice, a zejména jejím článkem 3.Článek 41. Každý členský stát je povinen zajistit, aby systém radiologického monitorování poskytoval externím pracovníkům stejnou ochranu, jakou provozovatel poskytuje pracovníkům ve stálém pracovním poměru.2. Až do vytvoření jednotného systému radiační ochrany externích pracovníků na úrovni Společenství, jako je např. počítačová síť, sea) po přechodnou dobu v souladu se společnými ustanoveními stanovenými v příloze I používá systém založený na- centralizované národní síti nebo- vystavování osobních dokladů radiologického monitorování (osobních radiačních průkazů) pro každého externího pracovníka, přičemž se použijí společná ustanovení uvedená v příloze II;b) v případě přeshraničních externích pracovníků se do doby vytvoření systému ve smyslu odstavce 2 používají osobní doklady uvedené v písmenu a).HLAVA IIIPovinnosti externích podniků a provozovatelůČlánek 5Externí podniky jsou povinny buď přímo, anebo na základě smluvních ujednání s provozovateli zajistit radiační ochranu svých pracovníků v souladu s příslušnými ustanoveními hlav III až VI směrnice 80/836/Euratom, a zejménaa) zajistit dodržování obecných zásad a limitů ozáření podle článků 6 až 11 uvedené směrnice;b) poskytovat informace a školení v oblasti radiační ochrany podle článku 24 uvedené směrnice;c) zaručit, že jejich pracovníci podléhají hodnocení ozáření a lékařskému dohledu za podmínek stanovených v článku 26 a článcích 28 až 38 uvedené směrnice;d) zajistit, aby radiologické údaje o monitorování individuálního ozáření každého jejich pracovníka ve smyslu přílohy I části II této směrnice byly uchovávány v aktualizované podobě v počítačové síti nebo v osobním dokladu uvedeném v čl. 4 odst. 2.Článek 61. Provozovatel kontrolovaného pásma, ve kterém vykonávají činnosti externí pracovníci, odpovídá buď přímo, anebo na základě smluvních ujednání za provozní aspekty jejich radiační ochrany, které se přímo týkají povahy kontrolovaného pásma a činností.2. Pro každého externího pracovníka vykonávajícího činnosti v kontrolovaném pásmu musí provozovatela) zkontrolovat, zda byl dotyčný pracovník uznán ze zdravotního hlediska schopným vykonávat činnosti, kterými byl pověřen;b) zajistit, aby bylo pracovníkovi kromě základního školení v oblasti radiační ochrany podle čl. 5 odst. 1 písm. b) poskytnuto zvláštní školení v souvislosti s charakteristikami kontrolovaného pásma a činností;c) zajistit, aby byl pracovník vybaven nezbytnými osobními ochrannými prostředky;d) zajistit rovněž, aby byl pracovník vybaven osobním monitorovacím zařízením vhodným pro předpokládaný druh a rozsah zásahu a byl vybaven jakýmkoli provozním dozimetrickým přístrojem, který může být nezbytný;e) zajistit dodržování obecných zásad a limitů ozáření podle článků 6 až 11 směrnice 80/836/Euratom;f) zajistit nebo přijmout veškerá vhodná opatření k zajištění toho, aby byly po každé činnosti zaznamenány radiologické údaje o monitorování individuálního ozáření každého externího pracovníka ve smyslu přílohy I části III.HLAVA IVPovinnosti externích pracovníkůČlánek 7Každý externí pracovník je povinen podle svých možností sám přispívat k ochraně, kterou mu zajišťuje systém radiologického monitorování uvedený v článku 4.HLAVA VZávěrečná ustanoveníČlánek 81. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 1993. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.Článek 9Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 4. prosince 1990.Za RadupředsedaG. de Michelis[1] Stanovisko ze dne 11. října 1990 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku).[2] Úř. věst. C 56, 7.3.1990, s. 1.[3] Úř. věst. 11, 20.2.1959, s. 221/59.[4] Úř. věst. L 246, 17.9.1980, s. 1.[5] Úř. věst. L 265, 5.10.1984, s. 4.--------------------------------------------------PŘÍLOHA ISPOLEČNÁ USTANOVENÍ PRO SÍTĚ A OSOBNÍ DOKLADY UVEDENÉ V ČL. 4 ODST. 2ČÁST I1. Každý systém radiologického monitorování členského státu pro externí pracovníky musí obsahovat tyto tři části:- údaje o totožnosti externího pracovníka,- údaje, které musí být poskytnuty před zahájením jakékoli činnosti,- údaje, které musí být poskytnuty po ukončení jakékoli činnosti.2. Příslušné orgány členského státu přijmou opatření nezbytná k tomu, aby zabránila jakémukoli padělání, zneužití nebo nedovolenému pozměňování dat v systému radiologického monitorování.3. Údaje o totožnosti externího pracovníka musí rovněž obsahovat údaj o pracovníkově pohlaví a datum jeho narození.ČÁST IIPřed zahájením jakékoli činnosti musí údaje, které má externí podnik nebo orgán k tomu zmocněný poskytnout provozovateli nebo jeho autorizovanému lékaři prostřednictvím systému radiologického monitorování, obsahovat:- jméno a adresu externího podniku,- lékařskou klasifikaci zdravotního stavu externího pracovníka v souladu s článkem 35 směrnice 80/836/Euratom,- datum poslední periodické zdravotní prohlídky,- výsledky monitorování individuálního ozáření externího pracovníka.ČÁST IIIÚdaje, které musí zaznamenat provozovatel nebo dát zaznamenat orgánem k tomu zmocněným do systému radiologického monitorování po ukončení jakékoli činnosti, musí obsahovat:- dobu činnosti,- odhad efektivní dávky, kterou externí pracovník obdržel,- v případě, že ozáření není rovnoměrné, odhad ekvivalentní dávky v různých částech těla,- v případě vnitřní kontaminace odhad přijaté aktivity nebo úvazku dávky.--------------------------------------------------PŘÍLOHA IIDOPLŇUJÍCÍ USTANOVENÍ K USTANOVENÍM UVEDENÝM V PŘÍLOZE I TÝKAJÍCÍM SE OSOBNÍHO DOKLADU O RADIOLOGICKÉM MONITOROVÁNÍ (OSOBNÍCH RADIAČNÍCH PRŮKAZŮ)1. Osobní doklad o radiologickém monitorování vydaný příslušnými orgány členských států pro externí pracovníky je nepřenosný.2. V souladu s částí I bodem 2 přílohy I vydávají osobní doklady příslušné orgány členských států, které každému osobnímu dokladu přidělí identifikační číslo.--------------------------------------------------


title: První směrnice Rady ze dne 21. prosince 1988, kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách

text:
Důležité právní upozornění

|

31989L0104

Úřední věstník L 040 , 11/02/1989 S. 0001 - 0007 Finské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 17 S. 0178  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 17 S. 0178

		První směrnice Radyze dne 21. prosince 1988,kterou se sbližují právní předpisy členských států o ochranných známkách(89/104/EHS)RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100a této smlouvy,s ohledem na návrh Komise [1],ve spolupráci s Evropským parlamentem [2],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],vzhledem k tomu, že mezi předpisy o ochranných známkách, platnými v současné době v členských státech existují rozdíly, které mohou bránit volnému pohybu zboží a služeb a mohou narušovat podmínky soutěže v rámci společného trhu; že je proto nezbytné z hlediska vytvoření a fungování vnitřního trhu sblížit právní předpisy členských států;vzhledem k tomu, že je důležité přihlédnout k řešením a výhodám, které může podnikům přejícím si získat ochranné známky poskytnout úprava ochranných známek Společenství;vzhledem k tomu, že v současné době se nezdá být nutné provést sblížení právních předpisů členských států o ochranných známkách v celém rozsahu a že postačuje, omezí-li se sblížení na ty vnitrostátní předpisy, které se bezprostředně dotýkají fungování vnitřního trhu;vzhledem k tomu, že tato směrnice nezbavuje členské státy práva i nadále chránit ochranné známky získané užíváním, ale upravuje pouze vztahy mezi těmito známkami a ochrannými známkami získanými zápisem;vzhledem k tomu, že členské státy si rovněž podrží úplnou volnost v úpravě procesních ustanovení o zápisu, zrušení a neplatnosti ochranných známek získaných zápisem; že mohou například stanovit formu řízení ve věcech zápisu a neplatnosti, rozhodnout, zda starší práva musejí být uplatněna v řízení o zápisu nebo v řízení o neplatnosti nebo v obou řízeních, a upravit řízení o námitkách či průzkumové řízení z úřední povinnosti, popřípadě oboje, v případě, že starší práva mohou být uplatněna v řízení o zápisu; že členské státy si ponechávají možnost upravit účinky zrušení nebo neplatnosti ochranných známek;vzhledem k tomu, že tato směrnice nevylučuje možnost použít na ochranné známky ustanovení jiných předpisů členských států, než jsou předpisy o ochranných známkách, jako jsou například předpisy o nekalé soutěži, občanskoprávní odpovědnosti nebo o ochraně spotřebitele;vzhledem k tomu, že dosažení cílů, jež sblížení právních předpisů sleduje, předpokládá, že podmínky pro nabytí a udržení práva k zapsané ochranné známce jsou v zásadě ve všech členských státech stejné; že je proto žádoucí vyhotovit příkladný seznam označení, která mohou tvořit ochrannou známku, jsou-li způsobilá odlišit zboží nebo služby jednoho podniku od zboží nebo služeb jiných podniků; že důvody zamítnutí nebo neplatnosti týkající se samotné známky, například nedostatečná rozlišovací způsobilost, nebo týkající se střetu mezi ochrannou známkou a staršími právy musí být vyjmenovány taxativním způsobem, i když některé z těchto důvodů jsou uvedeny fakultativně pro členské státy, které tudíž budou moci zachovat nebo zavést tyto důvody ve svých právních předpisech; že členské státy budou moci zachovat nebo zavést ve svých právních předpisech důvody zamítnutí nebo neplatnosti související s podmínkami nabytí nebo udržení práva k ochranné známce, pro které neexistuje ustanovení o sblížení, a které se týkají například způsobilosti být majitelem ochranné známky, obnovy zápisu ochranné známky nebo režimu poplatků či nedodržení procesních ustanovení;vzhledem k tomu, že pro snížení celkového počtu ochranných známek zapsaných a chráněných ve Společenství a tím i snížení počtu sporů, které mezi nimi vznikají, je třeba vyžadovat, aby zapsané ochranné známky byly skutečně užívány pod hrozbou jejich zrušení; že je nutné stanovit, že ochranná známka nemůže být prohlášena za neplatnou z důvodu existence neužívané starší ochranné známky, přičemž členské státy mohou použít stejnou zásadu ve vztahu k zápisu ochranné známky nebo mohou stanovit, že ochrannou známku nelze účinně uplatnit v řízení o porušení práva, je-li na základě námitky shledáno, že majitel ochranné známky může být zbaven svých práv; že ve všech těchto případech stanoví státy platná procesní pravidla;vzhledem k tomu, že pro usnadnění volného pohybu zboží a služeb je prvořadé zajistit, aby zapsané ochranné známky požívaly podle právních předpisů všech členských států stejné ochrany; že to však nebrání členským státům poskytnout širší podporu ochranným známkám, které získaly dobré jméno;vzhledem k tomu, že ochrana poskytnutá zapsané ochranné známce, jejímž cílem je především zajistit ochranné známce funkci označení původu, je v případě totožnosti známky a označení a zboží nebo služeb absolutní; že ochrana se vztahuje rovněž na případy podobnosti mezi známkou a označením a mezi zbožím nebo službami; že je nezbytné vykládat pojem podobnosti v souvislosti s nebezpečím záměny; že nebezpečí záměny, jehož posouzení závisí na mnoha faktorech a zejména na povědomí o ochranné známce na trhu, na asociaci, která může vzniknout mezi užívaným označením a zapsanou známkou, na stupni podobnosti mezi ochrannou známkou a označením a mezi označeným zboží nebo službami, představuje zvláštní podmínku ochrany; že způsoby zjištění nebezpečí záměny, a zejména břemeno důkazu, jsou upraveny vnitrostátními procesními předpisy, které nejsou touto směrnicí dotčeny;vzhledem k tomu, že je důležité stanovit z důvodů právní jistoty a aniž jsou neoprávněně dotčeny zájmy majitele starší ochranné známky, že tento majitel již nemůže žádat prohlášení ochranné známky za neplatnou ani podávat námitky proti užívání pozdější ochranné známky, pokud vědomě strpěl její užívání po dlouhou dobu, ledaže by přihláška pozdější ochranné známky nebyla podána v dobré víře;vzhledem k tomu, že členské státy Společenství jsou vázány Pařížskou úmluvou na ochranu průmyslového vlastnictví; že je třeba, aby ustanovení této směrnice byla zcela v souladu s ustanoveními Pařížské úmluvy; že závazky členských států vyplývající z této úmluvy nejsou touto směrnicí dotčeny; že případně platí čl. 234 druhý pododstavec Smlouvy,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Oblast působnostiTato směrnice se vztahuje na individuální, kolektivní, garanční nebo certifikační ochranné známky pro zboží nebo služby, které byly zapsány nebo přihlášeny v jednom z členských států nebo u Úřadu pro ochranné známky Beneluxu nebo jsou předmětem mezinárodní přihlášky s účinky pro členský stát.Článek 2Označení, jež mohou tvořit ochrannou známkuOchrannou známkou může být jakékoli označení, schopné grafického ztvárnění, zejména slova, včetně osobních jmen, kresby, písmena, číslice, tvar zboží nebo jeho balení, pokud jsou tato označení způsobilá odlišit zboží nebo služby jednoho podniku od zboží či služeb jiných podniků.Článek 3Důvody pro zamítnutí či neplatnost1. Do rejstříku nebudou zapsány a jsou-li zapsány, budou prohlášeny neplatnými:a) označení, která nemohou tvořit ochrannou známku;b) ochranné známky, které postrádají rozlišovací způsobilost;c) ochranné známky, které jsou tvořeny výlučně označeními nebo údaji, které mohou sloužit v oblasti obchodu k označení druhu, jakosti, množství, účelu, hodnoty, zeměpisného původu nebo doby výroby zboží nebo poskytnutí služby nebo jiných jejich vlastností;d) ochranné známky, které jsou tvořeny výlučně označeními nebo údaji, jež se staly obvyklými v běžném jazyce nebo v poctivých a zavedených obchodních zvyklostech;e) označení, která jsou tvořena výlučně:- tvarem, který vyplývá z povahy samotného zboží,- tvarem zboží, který je nezbytný pro dosažení technického výsledku,- tvarem, který dává zboží podstatnou hodnotu;f) ochranné známky, které jsou v rozporu s veřejným pořádkem nebo s dobrými mravy;g) ochranné známky, které by mohly klamat veřejnost, např. pokud jde o povahu, jakost nebo zeměpisný původ zboží nebo služby;h) ochranné známky, k nimž nebyl dán souhlas příslušnými orgány a mají být zamítnuty nebo prohlášeny za neplatné podle článku 6ter Pařížské úmluvy na ochranu průmyslového vlastnictví (dále jen "Pařížské úmluvy").2. Každý členský stát může stanovit, že ochranná známka nebude zapsána do rejstříku, a je-li zapsána, bude prohlášena za neplatnou, pokud:a) užívání ochranné známky může být zakázáno podle jiného právního předpisu, než jsou předpisy o ochranných známkách dotčeného členského státu nebo Společenství;b) ochranná známka obsahuje znak vysoké symbolické hodnoty, zejména náboženský symbol;c) ochranná známka obsahuje znaky, emblémy a erby jiné než ty, jež jsou uvedeny v článku 6ter Pařížské úmluvy, a jež představují veřejný zájem, ledaže by příslušný orgán v souladu s právními předpisy členského státu dal souhlas k jejímu zápisu;d) přihlášku ochranné známky podal přihlašovatel, který nebyl v dobré víře.3. Přihláška ochranné známky nebude zamítnuta nebo v případě, že je ochranná známka zapsána, nebude prohlášena za neplatnou podle odst. 1 písm. b), c) nebo d), pokud před podáním přihlášky a v důsledku užívání získala rozlišovací způsobilost. Nadto mohou členské státy stanovit, že toto ustanovení se použije také v případě, že rozlišovací způsobilost byla získána po dni podání přihlášky ochranné známky nebo po dni jejího zápisu.4. Členský stát může stanovit, odchylně od odstavců 1, 2 a 3, že důvody pro zamítnutí nebo neplatnost, které platily v tomto státě přede dnem, ke kterému vstoupí v platnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí, platí pro ochranné známky, jejichž přihláška byla podána před tímto dnem.Článek 4Další důvody zamítnutí či neplatnosti, týkající se střetu se staršími právy1. Ochranná známka nebude zapsána do rejstříku a je-li zapsána, bude prohlášena za neplatnou:a) pokud je totožná se starší ochrannou známkou a zboží nebo služby, pro které byla podána přihláška ochranné známky nebo byla ochranná známka zapsána, jsou totožné se zbožím nebo službami, pro které je starší známka chráněna;b) pokud z důvodu totožnosti či podobnosti se starší ochrannou známkou a totožnosti či podobnosti zboží nebo služeb, na něž se ochranná známka vztahuje, existuje nebezpečí záměny u veřejnosti, včetně nebezpečí asociace se starší ochrannou známkou.2. Pro účely odstavce 1 se "staršími ochrannými známkami" rozumí:a) ochranné známky s dřívějším datem podání přihlášky, s přihlédnutím k právu přednosti, uplatněnému ve vztahu k těmto ochranným známkám, jež patří do následujících kategorií:i) ochranné známky Společenství;ii) ochranné známky zapsané v členském státě nebo, v případě Belgie, Lucemburska či Nizozemska, u Úřadu pro ochranné známky Beneluxu;iii) ochranné známky zapsané na základě mezinárodní přihlášky s účinky pro členský stát;b) ochranné známky Společenství, které si v souladu s nařízením o ochranné známce Společenství platně činí nárok na senioritu na základě ochranné známky uvedené pod písm. a) v bodě ii) a iii), i když se majitel této ochranné známky vzdal nebo známka zanikla;c) přihlášky ochranných známek uvedených pod písmeny a) a b) s podmínkou jejich zápisu;d) ochranné známky, které ke dni podání přihlášky ochranné známky nebo případně ke dni práva přednosti uplatněného ve vztahu k přihlášce ochranné známky, jsou "obecně známé" v členském státě ve smyslu článku 6 bis Pařížské úmluvy.3. Ochranná známka dále nebude zapsána nebo, je-li zapsána, může být prohlášena za neplatnou, pokud je totožná nebo podobná starší ochranné známce Společenství ve smyslu odstavce 2 a pokud má být nebo byla zapsána pro zboží nebo služby, které nejsou podobné těm, pro které je starší známka zapsána, jestliže tato ochranná známka Společenství získala ve Společenství dobré jméno a užívání pozdější ochranné známky bez řádného důvodu by protiprávně těžilo z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména starší ochranné známky Společenství anebo jim působilo újmu.4. Členský stát může dále stanovit, že ochranná známka nebude zapsána a je-li zapsána, může být prohlášena za neplatnou, pokud:a) ochranná známka je totožná nebo podobná starší národní ochranné známce ve smyslu ustanovení odst. 2 a pokud má být nebo byla zapsána pro zboží nebo služby, které nejsou podobné těm, pro které je starší ochranná známka zapsána, jestliže starší ochranná známka získala v daném členském státě dobré jméno a užívání pozdější ochranné známky bez řádného důvodu by protiprávně těžilo z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména starší ochranné známky nebo jim působilo újmu;b) práva k nezapsané známce nebo jinému označení užívanému v obchodním styku byla nabyta přede dnem podání přihlášky pozdější ochranné známky nebo přede dnem práva přednosti uplatněného ve vztahu k přihlášce pozdější ochranné známky a tato nezapsaná známka nebo jiné označení dává svému majiteli právo zakázat užívání pozdější ochranné známky;c) užívání ochranné známky může být zakázáno na základě jiného staršího práva, než jsou práva uvedená v odstavci 2 a pod písm. b) tohoto odstavce, a zejména:i) práva na jméno,ii) práva na ochranu projevů osobní povahy,iii) práva autorského,iv) práva průmyslového vlastnictví;d) ochranná známka je totožná se starší kolektivní ochrannou známkou nebo je jí podobná a právo vyplývající ze starší známky zaniklo ve lhůtě nejvýše tří let před podáním přihlášky;e) ochranná známka je totožná se starší garanční nebo certifikační známkou nebo je jí podobná a právo, vyplývající z jedné nebo druhé známky, zaniklo před podáním přihlášky ve lhůtě, jejíž délku stanoví členský stát;f) ochranná známka je totožná se starší ochrannou známkou, která byla zapsána pro stejné nebo podobné zboží či služby nebo je jí podobná a právo vyplývající ze starší známky zaniklo z důvodu neobnovení zápisu ve lhůtě nejvýše dvou let před podáním přihlášky, ledaže by majitel starší ochranné známky souhlasil se zápisem pozdější ochranné známky nebo svou ochrannou známku neužíval;g) ochranná známka může vést k záměně s ochrannou známkou, která byla užívána ke dni podání přihlášky v zahraničí a která se tam dosud užívá, pokud přihlašovatel při podání přihlášky nejednal v dobré víře.5. Členské státy mohou stanovit, že za určitých okolností nemusí být přihláška zamítnuta nebo ochranná známka prohlášena za neplatnou, pokud majitel starší ochranné známky nebo jiného staršího práva souhlasí se zápisem pozdější ochranné známky.6. Členský stát může stanovit, odchylně od odstavců 1 až 5, že důvody pro zamítnutí nebo neplatnost, které platily v tomto státě přede dnem, ke kterému vstoupí v platnost předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí, platí pro ochranné známky, jejichž přihláška byla podána před tímto dnem.Článek 5Práva z ochranné známky1. Ze zapsané ochranné známky vyplývají pro jejího majitele výlučná práva. Majitel je oprávněn zakázat všem třetím osobám, které nemají jeho souhlas, aby v obchodním styku užívaly:a) označení totožné s ochrannou známkou pro zboží nebo služby, které jsou totožné s těmi, pro něž je známka zapsána;b) označení, u něhož z důvodu jeho totožnosti nebo podobnosti s ochrannou známkou a totožnosti či podobnosti zboží nebo služeb označovaných ochrannou známkou a označením existuje nebezpečí záměny u veřejnosti, včetně nebezpečí asociace označení s ochrannou známkou.2. Každý členský stát může rovněž stanovit, že majitel je oprávněn zakázat všem třetím osobám, které nemají jeho souhlas, aby užívaly v obchodním styku označení totožné s ochrannou známkou nebo jí podobné pro zboží nebo služby, které nejsou podobné těm, pro něž byla ochranná známka zapsána, jestliže tato ochranná známka získala v členském státě dobré jméno a užívání takového označení bez řádného důvodu by protiprávně těžilo z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména ochranné známky nebo jim působilo újmu.3. Pokud jsou splněny podmínky uvedené v odstavcích 1 a 2, může být zakázáno zejména:a) umísťovat označení na zboží nebo jeho obaly;b) nabízet zboží pod tímto označením, uvádět je na trh nebo skladovat za tímto účelem anebo nabízet či poskytovat pod tímto označením služby;c) dovážet či vyvážet pod tímto označením zboží;d) užívat toto označení v obchodních listinách a v reklamě.4. Jestliže podle práva dotčeného členského státu užívání označení za podmínek uvedených v odst. 1 písm. b) nebo v odst. 2 nemůže být zakázáno přede dnem, kdy předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí vstoupí v platnost, nelze na základě práv z ochranné známky podávat námitky proti pokračování v užívání tohoto označení.5. Odstavce 1 až 4 se nedotknou těch ustanovení členského státu, která se týkají ochrany proti užívání označení k jinému účelu než je rozlišování zboží nebo služeb, pokud užívání tohoto označení bez řádného důvodu protiprávně těží z rozlišovací způsobilosti nebo dobrého jména ochranné známky nebo jim působí újmu.Článek 6Omezení účinků ochranné známky1. Ochranná známka neopravňuje majitele, aby zakázal třetí osobě užívat v obchodním styku:a) své jméno a adresu;b) údaje týkající se druhu, jakosti, množství, účelu, hodnoty, zeměpisného původu, doby výroby zboží nebo poskytnutí služby anebo jiných jejich vlastností;c) ochrannou známku, je-li to nezbytné k označení účelu zboží nebo služby, zejména v případě příslušenství nebo náhradních dílů;pokud je užívá v souladu s poctivými zvyklostmi v průmyslu nebo v obchodě.2. Ochranná známka neopravňuje majitele, aby zakázal třetí osobě užívat v obchodním styku starší právo, které se vztahuje jen k určité lokalitě, je-li toto právo uznáno právními předpisy dotčeného členského státu a je užíváno v rámci daného území.Článek 7Vyčerpání práv z ochranné známky1. Ochranná známka neopravňuje majitele, aby zakázal její užívání pro zboží, které bylo pod touto ochrannou známkou uvedeno majitelem nebo s jeho souhlasem na trh ve Společenství.2. Odstavec 1 se nepoužije, podává-li majitel na základě zákonných důvodů námitky proti dalšímu uvádění zboží na trh, zejména když došlo ke změně nebo zhoršení stavu zboží poté, co bylo uvedeno na trh.Článek 8Licence1. Ochranná známka může být předmětem licence pro některé nebo všechno zboží či služby, pro které byla zapsána, a pro celé území dotčeného členského státu nebo jeho část. Licence může být výlučná nebo nevýlučná.2. Majitel ochranné známky může uplatnit svá práva z této známky proti nabyvateli, který poruší některé z ustanovení licenční smlouvy týkající se trvání licence, podoby, v jaké může být ochranná známka užívána, druhu zboží či služeb, pro které je poskytnuta licence, území, na němž může být ochranná známka užívána, nebo jakosti zboží či služeb vyráběných či poskytovaných nabyvatelem licence.Článek 9Zánik práva strpěním1. Majitel starší ochranné známky ve smyslu čl. 4 odst. 2, který strpěl užívání pozdější ochranné známky v některém členském státě a v tomto státě zapsané nepřetržitě po dobu 5 let, vědom si jejího užívání, již není oprávněn na základě starší ochranné známky žádat prohlášení pozdější známky za neplatnou, ani podávat námitky proti jejímu užívání pro zboží nebo služby, pro něž byla pozdější ochranná známka užívána, ledaže by přihláška pozdější ochranné známky nebyla učiněna v dobré víře.2. Každý členský stát může stanovit, že odstavec 1 se vztahuje na majitele starší ochranné známky uvedené v čl. 4 odst. 4 písm. a) nebo na držitele jiného staršího práva uvedeného v čl. 4 odst. 4 písm. b) nebo c).3. V případech uvedených v odstavci 1 a 2 není majitel později zapsané ochranné známky oprávněn podávat námitky proti užívání staršího práva, přestože toto právo již nemůže být proti pozdější ochranné známce uplatněno.Článek 10Užívání ochranných známek1. Jestliže majitel bez řádného důvodu během období pěti let ode dne, kdy skončilo řízení o přihlášce, ochrannou známku skutečně neužíval pro zboží či služby, pro které byla zapsána, nebo toto užívání přerušil na nepřetržité období pěti let, podléhá ochranná známka sankcím stanoveným touto směrnicí.2. Za užívání ve smyslu odstavce 1 se považuje rovněž:a) užívání ochranné známky v podobě, která se liší v jednotlivostech, neměnících rozlišovací způsobilost ochranné známky v té podobě, jak byla zapsána;b) umísťování ochranné známky na zboží nebo jejich obaly v dotčeném členském státě výlučně za účelem vývozu.3. Užívání ochranné známky se souhlasem majitele nebo užívání osobou, která má oprávnění užívat kolektivní známku nebo garanční či certifikační známku, se považuje za užívání majitelem.4. Pokud jde o ochranné známky zapsané přede dnem, kdy vstoupí v platnost v dotčeném členském státě předpisy nezbytné k zajištění souladu s touto směrnicí:a) jestliže ustanovení platné před tímto dnem stanoví sankce za neužívání ochranné známky po určitou nepřetržitou dobu, má se za to, že lhůta pěti let podle odstavce 1 začala běžet v týž den, jako období neužívání k tomuto dni již započaté;b) jestliže před tímto dnem neplatilo žádné ustanovení o neužívání, pak lhůta pěti let uvedená v odstavci 1 začne běžet nejdříve k tomuto dni.Článek 11Sankce za neužívání ochranné známky v soudním a správním řízení1. Ochranná známka nemůže být prohlášena za neplatnou z důvodu existence starší ochranné známky, pokud tato starší ochranná známka nesplňuje podmínky užívání uvedené v čl. 10 odst. 1, 2 a 3 nebo případně čl. 10 odst. 4.2. Členský stát může stanovit, že přihláška ochranné známky nemůže být zamítnuta z důvodu existence starší ochranné známky, pokud tato starší ochranná známka nesplňuje podmínky užívání uvedené v čl. 10 odst. 1, 2 a 3 nebo případně čl. 10 odst. 4.3. Aniž je dotčeno použití článku 12, může každý členský stát stanovit, že v řízení o porušení práva nelze účinně uplatnit ochrannou známku, je-li podán protinávrh na zrušení a je-li na základě námitky určeno, že majitel ochranné známky může být zbaven svých práv podle čl. 12 odst. 1.4. Jestliže byla starší ochranná známka užívána pouze pro část zboží nebo služeb, pro které je zapsána, bude pro účely použití odstavců 1, 2 a 3 považována za zapsanou pouze pro tuto část zboží nebo služeb.Článek 12Důvody zrušení1. Majitel ochranné známky může být zbaven svých práv, jestliže po nepřetržitou dobu pěti let ochrannou známku skutečně neužíval v členském státě pro zboží či služby, pro které byla zapsána, a nejsou-li řádné důvody pro její neužívání; nikdo však nemůže žádat, aby byl majitel ochranné známky zbaven svých práv, jestliže v době mezi uplynutím pětiletého období a podáním návrhu na zrušení bylo započato se skutečným užíváním ochranné známky nebo se v něm pokračovalo; nicméně k započetí užívání nebo k jeho pokračování, k němuž došlo během období tří měsíců před podáním návrhu na zrušení, přičemž tato lhůta začíná běžet nejdříve po uplynutí období pěti let nepřetržitého neužívání, se však nepřihlíží, pokud byly přípravy k započetí nebo pokračování v užívání podniknuty až poté, co se majitel dozvěděl, že může být podán návrh na zrušení.2. Majitel ochranné známky může být rovněž zbaven svých práv, jestliže známka, po dni, ke kterému byla zapsána:a) se v důsledku činnosti nebo nečinnosti majitele stala v oblasti obchodu označením obvyklým pro zboží nebo služby, pro které je zapsána;b) v důsledku užívání majitelem nebo s jeho souhlasem pro zboží nebo služby, pro které byla zapsána, může vést ke klamání veřejnosti, zejména pokud jde o povahu, jakost nebo zeměpisný původ tohoto zboží nebo služeb.Článek 13Důvody zamítnutí, zrušení nebo neplatnosti, vztahující se pouze k některému zboží nebo službámExistují-li důvody zamítnutí, zrušení nebo neplatnosti ochranné známky jen pro část zboží nebo služeb, pro něž byla ochranná známka zapsána nebo přihlášena, týká se zamítnutí přihlášky nebo zrušení či neplatnost ochranné známky pouze tohoto zboží nebo služeb.Článek 14Dodatečné prohlášení neplatnosti nebo zrušení ochranné známkyJe-li pro ochrannou známku Společenství, které se majitel vzdal nebo která zanikla, uplatněna seniorita, může být starší ochranná známka prohlášena za neplatnou nebo zrušena dodatečně.Článek 15Zvláštní ustanovení o známkách kolektivních, garančních a certifikačních1. Aniž je dotčen článek 4, mohou členské státy, jejichž právní předpisy umožňují zápis kolektivních, garančních či certifikačních známek, stanovit, že tyto známky nebudou zapsány nebo budou zrušeny či prohlášeny za neplatné i z jiných důvodů, než jsou uvedeny v článcích 3 a 12, vyžaduje-li to funkce těchto známek.2. Členské státy mohou stanovit, odchylně od čl. 3 odst. 1 písm. c), že kolektivní, garanční nebo certifikační známky mohou tvořit i takové značky nebo údaje, které mohou sloužit v oblasti obchodu k označení zeměpisného původu zboží nebo služeb. Taková známka neopravňuje majitele, aby zakázal třetí osobě užívat v obchodních vztazích takové značky nebo údaje, pokud jich užívá v souladu s poctivými zvyklostmi v průmyslu nebo obchodě; zejména takovou známku nelze uplatnit vůči třetí osobě, která je oprávněna používat zeměpisný název.Článek 16Vnitrostátní předpisy, které mají být přijaty podle této směrnice1. Členské státy přijmou právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 28. prosince 1991. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.2. Na návrh Komise může Rada kvalifikovanou většinou prodloužit lhůtu uvedenou v odstavci 1 nejpozději do 31. prosince 1992.3. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.Článek 17Osobní působnostTato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 21. prosince 1988.Za RadupředsedkyněV. Papandreou[1] Úř. věst. C 351, 31.12.1980, s. 1 a Úř. věst. C 351, 31.12.1985, s. 4.[2] Úř. věst. C 307, 14.11.1983, s. 66 a Úř. věst. C 309, 5. 12. 1988.[3] Úř. věst. C 310, 30.11.1981, s. 22.--------------------------------------------------


title: Směrnice Komise 1999/47/ES ze dne 21. května 1999, kterou se podruhé přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 94/55/ES o sbližování právních předpisů členských států týkajících se silniční přepravy nebezpečných věcíText s významem pro EHP.

text:
Důležité právní upozornění

|

31999L0047

Úřední věstník L 169 , 05/07/1999 S. 0001 - 0057

		Směrnice Komise 1999/47/ESze dne 21. května 1999,kterou se podruhé přizpůsobuje technickému pokroku směrnice Rady 94/55/ES o sbližování právních předpisů členských států týkajících se silniční přepravy nebezpečných věcí(Text s významem pro EHP)KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,s ohledem na směrnici Rady 94/55/ES ze dne 21. listopadu 1994 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se silniční přepravy nebezpečných věcí [1], ve znění směrnice Komise 96/86/ES [2], a zejména na článek 8 uvedené směrnice,(1) vzhledem k tomu, že přílohy k směrnici 94/55/ES obsahují Evropskou dohodu o mezinárodní silniční přepravě nebezpečných věcí (AGRD), ve znění platném k 1. lednu 1997, a byly mezitím zveřejněny ve všech jazycích [3];(2) vzhledem k tomu, že AGRD je aktualizována každé dva roky, a proto 1. ledna 1999 vstoupí v platnost pozměněná verze s přechodným obdobím do 30. června 1999;(3) vzhledem k tomu, že v souladu s článkem 8 se změny nezbytné pro přizpůsobení přílohy vědeckému a technickému pokroku v oblasti upravované danou směrnicí, aby byly zohledněny nové požadavky, přijímají postupem podle článku 9;(4) vzhledem k tomu, že je nezbytné přizpůsobit odvětví novým pravidlům AGRD, a proto změnit přílohy směrnice 94/55/ES;(5) vzhledem k tomu, že opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem výboru uvedeného v článku 9 směrnice 94/55/ES;(6) vzhledem k tomu, že přílohy A a B k Evropské dohodě o mezinárodní přepravě nebezpečných věcí po silnici (AGRD), ve znění pozdějších změn, by měly být připojeny k směrnici 94/55/ES jako přílohy A a B a vztahovat se nejen na přeshraniční přepravu, ale i na přepravu uvnitř jednotlivých členských států,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Příloha směrnice 94/55/ES se mění takto:1) V příloze A se zrušuje tento text[4]:"Příloha A obsahuje body 2000 až 3999 přílohy A k Evropské dohodě o mezinárodní přepravě nebezpečných věcí po silnici (AGRD), ve znění platném k 1. lednu 1997 s tím, že slova "smluvní strana" se nahrazují slovy "členský stát".Pozn.:Znění pozměňujícího textu z roku 1997 ke konsolidovanému textu přílohy A dohody AGRD z roku 1995 bude zveřejněno ve všech úředních jazycích Společenství, jakmile budou všechna jazyková znění připravena."Příloha A se mění v souladu s přílohou A této směrnice.2) V příloze B se zrušuje tento text[5]:"Příloha B obsahuje body 10000 až 270000 přílohy B k Evropské dohodě o mezinárodní přepravě nebezpečných věcí po silnici (AGRD) ve znění platném k 1. lednu 1997 s tím, že slova "smluvní strana" se nahrazují slovy "členský stát".Pozn.:Znění pozměňujícího textu z roku 1997 ke konsolidovanému textu přílohy B k dohodě AGRD z roku 1995 bude zveřejněno ve všech úředních jazycích Společenství, jakmile budou všechna jazyková znění připravena."Příloha B se mění v souladu s přílohou B této směrnice.Článek 21. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 1999. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový obsah učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.Článek 3Tato směrnice vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.Článek 4Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 21. května 1999.Za KomisiNeil Kinnockčlen Komise[1] Úř. věst. L 319, 12.12.1994, s. 7.[2] Úř. věst. L 335, 24.12.1996, s. 43.[3] Úř. věst. L 275, 28.10.1996, s. 1, Úř. věst. L 251, 17.9.1997, s. 1.[4] Znění článku 1 směrnice Komise 96/86/ES.[5] Znění článku 1 směrnice Komise 96/86/ES.--------------------------------------------------PŘÍLOHA AViz směrnice Komise 2003/28/ES Úř. věst. L 90, 8.4.2003, s. 45).--------------------------------------------------PŘÍLOHA BViz směrnice Komise 2003/28/ES Úř. věst. L 90, 8.4.2003, s. 45).--------------------------------------------------