title: Směrnice Komise 2008/47/ES ze dne 8. dubna 2008 , kterou se pro účely přizpůsobení technickému pokroku mění směrnice Rady 75/324/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se aerosolových rozprašovačů (Text s významem pro EHP)

text:
               9.4.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 96/15

      SMĚRNICE KOMISE 2008/47/ES
   ze dne 8. dubna 2008,
   kterou se pro účely přizpůsobení technickému pokroku mění směrnice Rady 75/324/EHS o sbližování právních předpisů členských států týkajících se aerosolových rozprašovačů
   (Text s významem pro EHP)
   KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
   s ohledem na směrnici Rady 75/324/EHS ze dne 20. května 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se aerosolových rozprašovačů (1), a zejména na článek 5 a čl. 10 odst. 3 uvedené směrnice,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Technický pokrok a inovace umožnily uvádění na trh stoupajícího počtu aerosolových rozprašovačů ve složitém technickém provedení a s vlastnostmi, jež se liší od těch tradičních. Ustanovení směrnice 75/324/EHS však nejsou dostatečná k zaručení vysoké úrovně bezpečnosti takových netradičních aerosolových rozprašovačů. Jednotlivé technické provedení netradičních aerosolů může vytvářet bezpečnostní rizika, jež bezpečnostní ustanovení uvedené směrnice neřeší, jelikož jsou přizpůsobena známému provedení tradičních aerosolů. Je proto nutné, aby výrobce provedl analýzu rizika, aby byla dostatečně zahrnuta veškerá bezpečnostní hlediska.

               (2)

               Analýza rizika musí případně řešit nebezpečí vyplývající z vdechnutí rozprachu vystřikovaného aerosolovým rozprašovačem za běžných nebo rozumně předvídatelných podmínek použití a vzít v úvahu velikost aerosolových částic a distribuci jejich velikosti spolu s fyzikálními a chemickými vlastnostmi náplně, jelikož vdechnutí malých aerosolových částic může mít za takových podmínek použití nepříznivé zdravotní účinky na uživatele, dokonce i tehdy, je-li aerosolový rozprašovač řádně klasifikován a označen podle ustanovení směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/45/ES ze dne 31. května 1999 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných přípravků (2).

               (3)

               Jedním členským státem byla uplatněna ochranná doložka podle článku 10 směrnice 75/324/EHS. Přijaté ochranné opatření je odůvodněné vzhledem k nebezpečí hořlavosti zvýšenému za běžných nebo rozumně předvídatelných podmínek použití látkami obsaženými v aerosolovém rozprašovači.

               (4)

               Stávající definice hořlavé náplně nepostačuje k zaručení vysoké úrovně bezpečnosti ve všech případech. Zejména proto, že ačkoliv některé náplně rozstřikované aerosolovými rozprašovači nejsou podle kritérií uvedených v příloze VI směrnice Rady 67/548/EHS ze dne 27. června 1967 o sbližování právních a správních předpisů týkajících se klasifikace, balení a označování nebezpečných látek (3) definovány jako „hořlavé“, mohou vést ke vzplanutí za běžných nebo rozumně předvídatelných podmínek použití aerosolového rozprašovače. Navíc se stávající kritéria pro hořlavost zaměřují pouze na chemické látky a přípravky a řádně nezohledňují zvláštní fyzikální stavy aerosolového rozprachu nebo zvláštní podmínky používání.

               (5)

               Aby bylo dosaženo optimální úrovně bezpečnosti, a vzhledem k zvláštnostem aerosolových rozprašovačů by se měla nová kritéria pro klasifikaci hořlavosti aerosolových rozprašovačů rovněž zaměřit na nebezpečí vztahující se k rozstřikování náplně aerosolových rozprašovačů a zvláštní podmínky používání aerosolových rozprašovačů, spíše než jen na fyzikální a chemické vlastnosti samotné náplně.

               (6)

               V současnosti platná ustanovení směrnice 75/324/EHS požadují, aby byl každý naplněný aerosolový rozprašovač ponořen do horké vodní lázně, aby se posoudila jeho těsnost a odolnost vůči roztržení. Aerosolové rozprašovače citlivé na teplo však nemohou tuto zkoušku vydržet. Technologický pokrok umožnil alternativní zkušební metody pro závěrečné posouzení aerosolových rozprašovačů z hlediska odolnosti vůči roztržení a těsnosti, zaručující stejnou úroveň bezpečnosti.

               (7)

               V současnosti platná ustanovení směrnice 75/324/EHS uvádění možnost použít zkušební systém poskytující výsledek rovnocenný výsledku získanému metodou vodní lázně se souhlasem výboru uvedeného v článku 6. Tento postup je nicméně v praxi nesmírně obtížně proveditelný a z toho důvodu nebyl nikdy použit. Proto, aby mohly mít hospodářské subjekty prospěch z technologického pokroku a aniž by se snížila současná úroveň bezpečnosti, což zajistí příslušné technické odborné znalosti, je nezbytné, aby namísto výborem uvedeným v článku 6 zmíněné směrnice byly alternativní zkušební metody schváleny příslušnými orgány určenými členskými státy na základě směrnice Rady 94/55/ES ze dne 21. listopadu 1994 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se silniční přepravy nebezpečných věcí (4).

               (8)

               Obavy týkající se bezpečnosti vyvstaly po roztržení a netěsnosti kovových aerosolových rozprašovačů zahřátých na vysoké teploty, jako v případech, kdy byly ponechány v autech vystavených slunečnímu svitu. Je proto nezbytné omezit maximální úroveň naplnění na stejnou hodnotu pro všechny typy aerosolových rozprašovačů.

               (9)

               Většina nehořlavých hnacích plynů šetrných k životnímu prostředí jsou stlačené plyny. Nicméně ztráta tlaku v aerosolových rozprašovačích používajících hnací plyny ve formě stlačeného plynu ke konci jejich životnosti má obvykle za následek méně účinný výdej náplně. Proto by se mělo používání stlačených plynů jakožto hnacích plynů podpořit zvyšováním maximálního vnitřního tlaku aerosolových rozprašovačů, do míry bezpečné pro spotřebitele.

               (10)

               Směrnice 75/324/EHS by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna.

               (11)

               Opatření stanovená touto směrnicí jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro přizpůsobování směrnice o aerosolových rozprašovačích technickému pokroku,

         PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   Směrnice 75/324/EHS se mění v souladu s přílohou této směrnice.
   Článek 2
   1.   Členské státy přijmou a zveřejní do 29. října 2009 právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí. Neprodleně sdělí Komisi jejich znění a srovnávací tabulku mezi těmito předpisy a touto směrnicí.
   Členské státy budou tyto předpisy používat od 29. dubna 2010.
   Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
   2.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
   Článek 3
   Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 4
   Tato směrnice je určena členským státům.

      V Bruselu dne 8. dubna 2008.

            Za Komisi

         Günter VERHEUGEN

            místopředseda

      (1)  Úř. věst. L 147, 9.6.1975, s. 40. Směrnice naposledy pozměněná nařízením (ES) č. 807/2003 (Úř. věst. L 122, 16.5.2003, s. 36).

      (2)  Úř. věst. L 200, 30.7.1999, s. 1. Směrnice naposledy pozměněná nařízením (ES) č. 1907/2006 (Úř. věst. L 396, 30.12.2006, s. 1; opravené znění v Úř. věst. L 136, 29.5.2007, s. 3.

      (3)  Úř. věst. 196, 16.8.1967, s. 1. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2006/121/ES (Úř. věst. L 396, 30.12.2006, s. 852; opravené znění v Úř. věst. L 136, 29.5.2007, s. 281).

      (4)  Úř. věst. L 319, 12.12.1994, s. 7. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Komise 2006/89/ES (Úř. věst. L 305, 4.11.2006, s. 4).

      PŘÍLOHA
      Směrnice 75/324/EHS se mění takto:

                  1)

                  V článku 8 se vkládá nový odstavec 1a, který zní:
                  „1a.   Pokud aerosolový rozprašovač obsahuje hořlavé složky definované v bodě 1.8 přílohy, avšak dotyčný aerosolový rozprašovač není považován za ‚hořlavý‘ nebo ‚extrémně hořlavý‘ na základě kritérií stanovených v bodě 1.9 přílohy, musí být množství hořlavého materiálu obsaženého v aerosolovém rozprašovači zřetelně uvedeno na štítku v tomto čitelném a nesmazatelném znění: ‚X % hmotn. náplně je hořlavých‘.“

                  2)

                  Článek 9a se zrušuje.

                  3)

                  Příloha se mění takto:

                              a)

                              Bod 1.8 se nahrazuje tímto:
                              „1.8   Hořlavá náplň
                              Náplně aerosolů se považují za hořlavé, pokud obsahují jakoukoli složku, která je klasifikována jako hořlavá:

                                          a)

                                          hořlavá kapalina znamená kapalinu s bodem vzplanutí ne více než 93 °C;

                                          b)

                                          hořlavou tuhou látkou se rozumí tuhá látka nebo směs, která se snadno zapaluje, nebo může způsobit vzplanutí či k němu přispět následkem tření. Snadno zápalnými tuhými látkami jsou látky nebo směsi ve formě prášku, granulí nebo pasty, které jsou nebezpečné, jestliže se mohou snadno vznítit při krátkém styku se zdrojem vzplanutí, např. hořící zápalkou, a pokud se plamen šíří rychle;

                                          c)

                                          hořlavým plynem se rozumí plyn nebo plynná směs s mezí zápalnosti na vzduchu při teplotě 20 °C a standardním tlaku 1,013 bar.

                                    Tato definice nezahrnuje pyroforické, samozahřívající se látky nebo směsi či látky nebo směsi reagující s vodou, které nesmí nikdy být složkami náplní aerosolů.“

                              b)

                              Doplňuje se nový bod 1.9, který zní:
                              „1.9   Hořlavé aerosoly
                              Pro účely této směrnice se aerosol považuje za ‚nehořlavý‘, ‚hořlavý‘ nebo ‚extrémně hořlavý‘ podle jeho chemického spalného tepla a hmotnostního obsahu hořlavých složek takto:

                                          a)

                                          aerosol je klasifikován jako ‚extrémně hořlavý‘, pokud obsahuje 85 % nebo více hořlavých složek a chemické spalné teplo je větší nebo se rovná 30 kJ/g;

                                          b)

                                          aerosol je klasifikován jako ‚nehořlavý‘, pokud obsahuje 1 % nebo méně hořlavých složek a chemické spalné teplo je menší než 20 kJ/g;

                                          c)

                                          veškeré ostatní aerosoly se podrobí níže uvedenému postupu klasifikace hořlavosti nebo se klasifikují jako ‚extrémně hořlavé‘. Zkouška na stanovení vzdálenosti vzplanutí, zkouška na vzplanutí v uzavřeném prostoru a zkouška hořlavosti pěny musí být v souladu v bodem 6.3.

                                    1.9.1   Rozprašované hořlavé aerosoly
                              U rozprašovaných aerosolů se klasifikace provádí s přihlédnutím k chemickému spalnému teplu a na základě výsledků zkoušky na vzdálenost vzplanutí takto:

                                          a)

                                          je-li chemické spalné teplo menší než 20 kJ/g:

                                                      i)

                                                      aerosol se klasifikuje jako ‚hořlavý‘, pokud dojde ke vzplanutí ve vzdálenosti rovnající se nebo větší než 15 cm, ale menší než 75 cm,

                                                      ii)

                                                      aerosol se klasifikuje jako ‚extrémně hořlavý‘, pokud dojde ke vzplanutí ve vzdálenosti 75 cm nebo větší,

                                                      iii)

                                                      nedojde-li ke vzplanutí při zkoušce na vzdálenost vzplanutí, provede se přiložená zkouška na vzplanutí v uzavřeném prostoru a v tomto případě se aerosol klasifikuje jako ‚hořlavý‘, pokud je časový ekvivalent menší než nebo se rovná 300 s/m3 nebo pokud je měrná hmotnost deflagrace menší než nebo se rovná 300 g/m3; jinak se aerosol klasifikuje jako ‚nehořlavý‘;

                                          b)

                                          pokud se chemické spalné teplo rovná nebo je větší než 20 kJ/g, klasifikuje se aerosol jako ‚extrémně hořlavý‘, dojde-li ke vzplanutí ve vzdálenosti 75 cm nebo větší; jinak se aerosol klasifikuje jako ‚hořlavý‘.

                                    1.9.2   Hořlavé pěnové aerosoly
                              U pěnových aerosolů se klasifikace provádí na základě výsledků zkoušky hořlavosti pěny.

                                          a)

                                          Aerosolový výrobek se klasifikuje jako ‚extrémně hořlavý‘, pokud:

                                                      i)

                                                      výška plamene je 20 cm nebo větší a doba hoření plamene je 2 s nebo delší;
                                                      nebo

                                                      ii)

                                                      výška plamene je 4 cm nebo větší a doba hoření plamene je 7 s nebo delší.

                                          b)

                                          Aerosolový výrobek, který nevyhovuje kritériím v písmeni a), se klasifikuje jako ‚hořlavý‘, pokud je výška plamene 4 cm nebo větší a doba hoření plamene je 2 s nebo delší.“

                              c)

                              Doplňuje se nový bod 1.10, který zní:
                              „1.10   Chemické spalné teplo
                              Chemické spalné teplo ΔHc se určí buď:

                                          a)

                                          uznávanými technologickými pravidly, popsanými např. v normách, jako jsou ASTM D 240, ISO 13943 86.1 až 86.3 a NFPA 30B, nebo obsaženými v zavedené vědecké literatuře;
                                          nebo

                                          b)

                                          použitím této metody výpočtu:

                                    Chemické spalné teplo (ΔHc) v kilojoulech na gram (kJ/g) lze vypočítat jako součin teoretického spalného tepla (ΔHcomb) a účinnosti spalování, obvykle méně než 1,0 (typická účinnost spalování je 0,95 nebo 95 %).
                              U aerosolů s kompozitním složením je chemické spalné teplo součtem váženého spalného tepla jednotlivých složek:

                              kde:

                                          ΔHc

                                          =

                                          chemické spalné teplo (kJ/g) produktu;

                                          wi%

                                          =

                                          hmotnostní zlomek i-té složky v produktu;

                                          ΔHc(i)

                                          =

                                          specifické spalné teplo (kJ/g) i-té složky v produktu.

                                    Osoba odpovědná za uvádění aerosolových rozprašovačů na trh musí popsat metodu použitou k určení chemického spalného tepla v dokumentu v úředním jazyce Společenství snadno dostupném na adrese uvedené na štítku v souladu s čl. 8 odst. 1 písm. a), je-li chemické spalné teplo použito jako parametr pro stanovení hořlavosti aerosolů v souladu s ustanoveními této směrnice.“

                              d)

                              Za bod 2. „Obecná ustanovení“ a před bod 2.1 se vkládá toto ustanovení:
                              „Aniž jsou dotčena zvláštní ustanovení přílohy o požadavcích ohledně hořlavosti a nebezpečí vyplývajícího z působení tlaku, osoba zodpovědná za uvádění aerosolových rozprašovačů na trh má povinnost analyzovat nebezpečí s cílem rozpoznat ta, která se vztahují na její aerosolové rozprašovače. V této analýze bude případně zahrnuto zvážení nebezpečí vyplývajícího z vdechnutí rozprachu vystřikovaného aerosolovým rozprašovačem za běžných nebo rozumně předvídatelných podmínek použití, přičemž bude vzata v úvahu distribuce velikosti aerosolových částic spolu s fyzikálními a chemickými vlastnostmi náplně. Poté jej musí navrhnout, zkonstruovat a vyzkoušet a případně navrhnout zvláštní údaje týkající se jeho používání, přičemž vezme v úvahu svou analýzu.“

                              e)

                              V bodě 2.2 se písmeno b) nahrazuje tímto:

                                          „b)

                                          je-li aerosol klasifikován jako ‚hořlavý‘ nebo ‚extrémně hořlavý‘ na základě kritérií stanovených v bodě 1.9:

                                                      —

                                                      symbol plamene podle vzoru příloze II směrnice 67/548/EHS,

                                                      —

                                                      upozornění ‚hořlavý‘ nebo ‚extrémně hořlavý‘, v závislosti na klasifikaci rozprašovače jakožto ‚hořlavého‘ nebo ‚extrémně hořlavého‘.“

                              f)

                              Písmena a) a b) v bodě 2.3 se nahrazují tímto:

                                          „a)

                                          při jakékoli náplni: veškeré dodatečné pokyny k používání, které spotřebitele upozorní na zvláštní nebezpečí výrobku; je-li k aerosolovému rozprašovači přiložen samostatný návod k použití, musí v něm být takové pokyny k používání uvedeny;

                                          b)

                                          je-li aerosol klasifikován jako ‚hořlavý‘ nebo ‚extrémně hořlavý‘ na základě kritérií stanovených v bodě 1.9, tato upozornění:

                                                      —

                                                      pokyny pro bezpečné zacházení S2 a S16 uvedené v příloze IV směrnice 67/548/EHS,

                                                      —

                                                      ‚Nestříkejte do ohně nebo na žhavé předměty‘.“

                              g)

                              Doplňuje se nový bod 2.4, který zní:
                              „2.4   Objem kapalné fáze
                              Při 50 °C nesmí objem kapalné fáze překročit 90 % obj. netto.“

                              h)

                              Bod 3.1.2 se nahrazuje tímto:
                              „3.1.2   Plnění
                              Při 50 °C nesmí být tlak v aerosolovém rozprašovači větší než 12 bar.
                              Pokud však aerosol neobsahuje plyn nebo směs plynů s mezí zápalnosti na vzduchu při teplotě 20 °C a standardním tlaku 1,013 bar, je maximální povolený tlak při 50 °C 13,2 bar.“

                              i)

                              Body 3.1.3, 4.1.5 a 4.2.4 se zrušují.

                              j)

                              Bod 6.1.4 se nahrazuje tímto:
                              „6.1.4   Závěrečná kontrola naplněných aerosolových rozprašovačů
                              6.1.4.1   Aerosolové rozprašovače se podrobí jedné z následujících metod závěrečné zkoušky:
                              a)   Zkouška horkou vodní lázní
                              Každý naplněný aerosolový rozprašovač se ponoří do horké vodní lázně.

                                          i)

                                          Teplotu vodní lázně a dobu zkoušky je třeba zvolit tak, aby vnitřní tlak dosáhl tlaku, který má jeho náplň při rovnoměrné teplotě 50 °C.

                                          ii)

                                          Každý aerosolový rozprašovač, který vykazuje viditelnou trvalou deformaci nebo netěsnost, musí být vyřazen.

                                    b)   Horké metody závěrečné zkoušky
                              Pro zahřívání náplně aerosolových rozprašovačů lze použít jiných metod, pokud tyto metody zaručí, že tlak a teplota v každém naplněném aerosolovém rozprašovači dosáhnou hodnot požadovaných pro zkoušku horkou vodní lázní a deformace a netěsnosti budou zjištěny se stejnou přesností jako v případě zkoušky horkou vodní lázní.
                              c)   Studené metody závěrečné zkoušky
                              Alternativní studená metoda závěrečné zkoušky se může použít, pokud je v souladu s ustanoveními o metodě zkoušky alternativní k metodě zkoušky horkou vodní lázní pro aerosolové rozprašovače uvedené v bodě 6.2.4.3.2.2 přílohy A směrnice 94/55/ES.
                              6.1.4.2   Pro aerosolové rozprašovače, jejichž náplně projdou fyzikální nebo chemickou proměnou, měnící jejich tlakové charakteristiky po naplnění a před prvním použitím, by se měly použít studené metody závěrečné zkoušky podle bodu 6.1.4.1 písm. c).
                              6.1.4.3   Pokud jde o metody zkoušky podle bodu 6.1.4.1 písm. b) a c):

                                          a)

                                          Metoda zkoušky musí být schválena příslušnými orgány.

                                          b)

                                          Osoba odpovědná za uvádění aerosolových rozprašovačů na trh musí příslušnému orgánu předložit žádost o schválení. K žádosti musí být přiložena technická dokumentace, která metodu popisuje.

                                          c)

                                          Pro účely dohledu musí mít osoba odpovědná za uvádění aerosolových rozprašovačů na trh povolení od příslušného orgánu, technickou dokumentaci popisující metodu a popřípadě kontrolní zprávy snadno dostupné na adrese uvedené na štítku v souladu s čl. 8 odst. 1 písm. a).

                                          d)

                                          Technická dokumentace musí být zřízena v úředním jazyce Společenství nebo musí být k dispozici její ověřená kopie.

                                          e)

                                          ‚Příslušným orgánem‘ se rozumí orgán určený každým členským státem podle směrnice 94/55/ES.“

                              k)

                              Doplňuje se nový bod 6.3, který zní:
                              „6.3   Zkoušky hořlavosti aerosolů
                              6.3.1   Zkouška na vzdálenost vzplanutí pro rozprašované aerosoly
                              6.3.1.1   Úvod

                                          6.3.1.1.1

                                          Tato norma pro zkoušku popisuje metodu, kterou se určuje vzdálenost vzplanutí aerosolového rozprachu za účelem posouzení s tím spojeného nebezpečí plamene. Aerosol se stříká směrem ke zdroji vzplanutí v odstupech po 15 cm za účelem pozorování, zda dojde ke vzplanutí a trvalému hoření rozprachu. Vzplanutí a trvalé hoření je definováno jako udržení stabilního plamene po dobu nejméně 5 s. Zdroj vzplanutí je definován jako plynový hořák s modrým nesvětelným plamenem ve výšce 4–5 cm.

                                          6.3.1.1.2

                                          Tato zkouška je použitelná pro aerosolové výrobky se vzdáleností rozprašování 15 cm nebo více. Aerosolové výrobky s menší vzdáleností rozprašování než je 15 cm, jako například aerosolové výrobky aplikované ve formě pěny, nestabilní pěny, gelu nebo pasty nebo vybavené dávkovacím ventilem, jsou z tohoto testu vyloučeny. Aerosolové výrobky aplikované ve formě pěny, nestabilní pěny, gelu nebo pasty se zkouší podle zkoušky hořlavosti aerosolové pěny.

                                    6.3.1.2   Přístroje a materiál

                                          6.3.1.2.1

                                          Vyžadují se následující přístroje:

                                                      vodní lázeň udržovaná na 20 °C

                                                      s přesností ± 1 °C

                                                      kalibrované laboratorní váhy (váhy)

                                                      s přesností ± 0,1 g

                                                      měřič času (stopky)

                                                      s přesností ± 0,2 s

                                                      měřidlo se stupnicí, držák a svorka

                                                      stupně v cm

                                                      plynový hořák s držákem a svorkou

                                                      teploměr

                                                      s přesností ± 1 °C

                                                      vlhkoměr

                                                      s přesností ± 5 %

                                                      tlakoměr

                                                      s přesností ± 0,1 bar

                                    6.3.1.3   Postup
                              6.3.1.3.1   Obecné požadavky

                                          6.3.1.3.1.1

                                          Před zkouškou je každý aerosolový rozprašovač kondicionován a potom propláchnut vyprazdňováním po dobu cca 1 s. Účelem tohoto opatření je odstranit nestejnorodý materiál ze stoupací trubičky.

                                          6.3.1.3.1.2

                                          Pokyny pro použití se musí přísně dodržovat včetně toho, zda je rozprašovač určen k používání ve svislé nebo převrácené poloze. Požaduje-li se protřepání, protřepejte bezprostředně před zkoušením.

                                          6.3.1.3.1.3

                                          Zkouška se uskuteční v prostředí bez průvanu s možností větrání, s teplotou nastavitelnou na 20 °C ± 5 °C a při relativní vlhkosti vzduchu v rozsahu od 30 do 80 %.

                                          6.3.1.3.1.4

                                          Každý aerosolový rozprašovač musí být vyzkoušen:

                                                      a)

                                                      je-li plný, provádí se kompletní postup, s plynovým hořákem v rozsahu od 15 cm do 90 cm od trysky aerosolové nádobky;

                                                      b)

                                                      je-li naplněn z 10 % až 12 % (% jmenovité hmotnosti), podrobí se pouze jediné zkoušce, a to buď 15 cm od trysky nádoby, pokud rozprach u naplněného rozprašovače nevzplanul vůbec, nebo ve vzdálenosti vzplanutí rozprachu plného rozprašovače plus 15 cm.

                                          6.3.1.3.1.5

                                          Během zkoušky se nádobka umístí tak, jak je uvedeno v návodu na štítku. Tím se bude řídit i poloha zdroje vzplanutí.

                                          6.3.1.3.1.6

                                          Následující postup vyžaduje zkoušení rozprachu v intervalech po 15 cm ve vzdálenosti mezi plamenem hořáku a tryskou rozprašovače, v rozmezí od 15 cm do 90 cm. Je vhodné začít ve vzdálenosti 60 cm mezi plamenem hořáku a tryskou rozprašovače. Vzdálenost mezi plamenem hořáku a tryskou rozprašovače by měla být zvýšena o 15 cm, jestliže rozprach vzplane ve vzdálenosti 60 cm. Vzdálenost musí být snížena o 15 cm, jestliže rozprach nevzplane v 60centimetrové vzdálenosti mezi plamenem hořáku a tryskou rozprašovače. Cílem postupu je určit maximální vzdálenost mezi tryskou rozprašovače a plamenem hořáku, která vede k trvalému hoření rozprachu, nebo určit, že ke vzplanutí nemohlo dojít ve vzdálenosti 15 cm mezi plamenem hořáku a tryskou rozprašovače.

                                    6.3.1.3.2   Postup zkoušky

                                          a)

                                          Před každou zkouškou se minimálně tři plné aerosolové rozprašovače od každého druhu výrobku kondicionují ponořením nejméně 95 % rozprašovače do vody o teplotě 20 °C ± 1 °C nejméně na 30 minut (je-li aerosol plně ponořen, je 30minutové kondicionování dostačující).

                                          b)

                                          Dodržujte obecné požadavky. Zaznamenejte teplotu a relativní vlhkost prostředí.

                                          c)

                                          Zvažte aerosolový rozprašovač a zaznamenejte jeho hmotnost.

                                          d)

                                          Stanovte vnitřní tlak a výchozí výdej náplně při 20 °C ± 1 °C (aby byly vyloučeny vadné nebo jen částečně naplněné aerosolové rozprašovače).

                                          e)

                                          Připevněte plynový hořák na plochý vodorovný povrch nebo jej připevněte k držáku pomocí svorky.

                                          f)

                                          Zapalte plynový hořák; plamen by měl být nesvětelný a přibližně 4 až 5 cm vysoký.

                                          g)

                                          Umístěte vstupní otvor trysky rozprašovače do požadované vzdálenosti od plamene. Rozprašovač se zkouší v poloze, v jaké se má v souladu se svou konstrukcí používat, tj. ve svislé nebo v převrácené.

                                          h)

                                          Zajistěte nasměrování otvoru trysky do jedné roviny s plamenem hořáku tak, aby byl otvor trysky řádně nasměrován směrem k plameni a v jedné rovině s ním (viz obrázek 6.3.1.1). Rozprach má být směrován přes horní polovinu plamene.
                                          Obrázek 6.3.1.1

                                          i)

                                          Dodržujte obecné požadavky, pokud jde o protřepání rozprašovače.

                                          j)

                                          Aktivujte ventil aerosolového rozprašovače po dobu 5 s, aby došlo k vyprázdnění jeho obsahu, pokud nedojde ke vzplanutí. Pokud nastane vzplanutí, pokračujte ve vyprazdňování po dobu trvání plamene až do 5 s od počátku vzplanutí.

                                          k)

                                          Výsledky vzplanutí v příslušné vzdálenosti mezi plynovým hořákem a aerosolovým rozprašovačem se zaznamenají do níže uvedené tabulky.

                                          l)

                                          Jestliže během kroku popsaného v písmenu j) vzplanutí nenastane, zkouší se rozprašovač v jiných polohách, například převrácený pro vzpřímené výrobky, aby se určilo, zda dojde ke vzplanutí.

                                          m)

                                          Zopakujte kroky g) až l) ještě dvakrát (celkem tedy třikrát) pro stejný rozprašovač ve stejné vzdálenosti mezi plynovým hořákem a tryskou rozprašovače.

                                          n)

                                          Zopakujte postup zkoušky pro další dva aerosolové rozprašovače od stejného výrobku ve stejné vzdálenosti mezi plynovým hořákem a tryskou rozprašovače.

                                          o)

                                          Opakujte kroky g) až n) postupu zkoušky při vzdálenosti mezi tryskou nádobky s rozprašovačem a plamenem hořáku v rozsahu od 15 cm do 90 cm v závislosti na výsledku každé zkoušky (viz také 6.3.1.3.1.4 a 6.3.1.3.1.5).

                                          p)

                                          Nenastane-li žádné vzplanutí při 15 cm, je postup pro původně plné rozprašovače ukončen. Postup je ukončen také v případě, když dojde ke vzplanutí a trvalému hoření ve vzdálenosti 90 cm. Pokud by nedošlo k vzplanutí ve vzdálenosti 15 cm, zaznamená se, že vzplanutí nenastalo. Maximální vzdálenost mezi plamenem hořáku a tryskou rozprašovače, při které bylo pozorováno vzplanutí a trvalé hoření, je uvedena jako ‚vzdálenost vzplanutí‘ při všech dalších okolnostech.

                                          q)

                                          Provede se též jedna zkouška na třech rozprašovačích s 10 % až 12 % úrovní jmenovité náplně. Tyto nádobky se vyzkouší ve ‚vzdálenosti vzplanutí rozprachu u plných nádobek + 15 cm‘ mezi tryskou rozprašovače a plamenem hořáku.

                                          r)

                                          Vyprazdňujte aerosolový rozprašovač na 10 % až 12 % úrovně jmenovité náplně (hmotnosti) rozprachem maximálně 30 sekund. Dodržujte minimální časový interval 300 s mezi rozprachy. V tomto mezičase musí být rozprašovače umístěny pro kondicionování ve vodní lázni.

                                          s)

                                          Opakujte kroky g) až n) pro 10 % až 12 % jmenovité náplně aerosolového rozprašovače, vynechejte kroky l) a m). Tato zkouška se provádí pouze jednou na každém rozprašovači v poloze (například ve svislé nebo převrácené), při které došlo k vzplanutí (pokud k němu došlo), v případě zkoušení plného rozprašovače.

                                          t)

                                          Všechny výsledky zaznamenejte do níže uvedené tabulky 6.3.1.1.

                                    6.3.1.3.2.1   Veškeré zkoušky se musí uskutečnit v digestoři, v místnosti, kterou lze dobře větrat. Digestoř a zkušební místnost se větrají nejméně 3 minuty po každé zkoušce. Dodržujte veškerá nezbytná bezpečností opatření, aby se předešlo vdechnutí spalin.
                              6.3.1.3.2.2   Rozprašovače s úrovní jmenovité náplně 10 % až 12 % se zkouší jen jednou. Výsledná tabulka vyžaduje pouze jediný výsledek pro uvedený rozprašovač.
                              6.3.1.3.2.3   Když jsou výsledky zkoušky rozprašovače v poloze, v jaké se má v souladu se svou konstrukcí používat, negativní, zopakuje se zkouška rozprašovače v takové poloze, v jaké nejspíše dojde k pozitivnímu výsledku.
                              6.3.1.4   Metoda vyhodnocení výsledků
                              6.3.1.4.1   Všechny výsledky se zaznamenají. Tabulka 6.3.1.1 uvedená níže je vzorem ‚tabulky výsledků‘, jaký se má použít.
                              Tabulka 6.3.1.1

                                          Datum

                                          Teplota … °C
                                          Relativní vlhkost … %

                                          Název výrobku

                                          Čistý objem

                                          Nádoba 1

                                          Nádoba 2

                                          Nádoba 3

                                          Počáteční úroveň plnění

                                          %

                                          %

                                          %

                                          Vzdálenost rozprašovače

                                          Zkouška

                                          1

                                          2

                                          3

                                          1

                                          2

                                          3

                                          1

                                          2

                                          3

                                          15 cm

                                          Vzplanutí?
                                          A/N

                                          30 cm

                                          Vzplanutí?
                                          A/N

                                          45 cm

                                          Vzplanutí?
                                          A/N

                                          60 cm

                                          Vzplanutí?
                                          A/ N

                                          75 cm

                                          Vzplanutí?
                                          A/N

                                          90 cm

                                          Vzplanutí?
                                          A/N

                                          Pozorování, včetně polohy nádoby

                                    6.3.2   Zkouška vzplanutí v uzavřeném prostoru
                              6.3.2.1   Úvod
                              Tato norma pro zkoušku popisuje metodu určující hořlavost produktů vycházejících z aerosolových rozprašovačů vzhledem k jejich tendenci vzplanout v uzavřeném nebo omezeném prostoru. Obsah aerosolového rozprašovače je vystříknut do válcové zkušební nádoby obsahující hořící svíčku. Jestliže nastává znatelné vzplanutí, zaznamená se uplynulý čas a vystříkané množství.
                              6.3.2.2   Přístroje a materiál
                              6.3.2.2.1   Vyžadují se následující přístroje:

                                          měřič času (stopky)

                                          s přesností na ± 0,2 s

                                          vodní lázeň udržovaná na 20 °C

                                          s přesností ± 1 °C

                                          kalibrované laboratorní váhy (váhy)

                                          s přesností ± 0,1 g

                                          teploměr

                                          s přesností ± 1 °C

                                          vlhkoměr

                                          s přesností ± 5 %

                                          tlakoměr

                                          s přesností ± 0,1 bar

                                          válcová zkušební nádoba

                                          podrobně popsaná níže

                                    6.3.2.2.2   Příprava zkušebního přístroje
                              6.3.2.2.2.1   Válcová zkušební nádoba o objemu přibližně 200 dm3, o průměru přibližně 600 mm a délce přibližně 720 mm na jednom konci otevřená, se připraví takto:

                                          a)

                                          k otevřenému konci nádoby se připevní uzavírací systém, sestávající z výklopného víka; nebo

                                          b)

                                          jako uzavírací systém lze použít plastovou fólii tloušťky 0,01 mm až 0,02 mm. Pokud se ke zkoušení použije plastová fólie, musí se použít níže popsaným způsobem: Fólie se natáhne přes otevřený konec nádoby a upevní se na tomto místě pryžovou páskou. Síla této pryžové pásky musí být taková, že pokud se napne kolem nádoby a opírá se o její stěnu, tak se napíná jen na 25 mm, připevní-li se hmotnost 0,45 kg k jejímu nejnižšímu bodu. Prořízne se 25 mm fólie, s počátkem vzdáleným 50 mm od okraje nádoby. Zajistí se, aby byla fólie napnutá;

                                          c)

                                          na druhém konci nádoby se vyvrtá otvor o průměru 50 mm vzdálený 100 mm od okraje takovým způsobem, že je-li nádoba položena a připravena na zkoušku (viz obrázek 6.3.2.1), je otvor umístěn zcela nahoře;
                                          Obrázek 6.3.1.1

                                          d)

                                          na kovový držák o rozměrech 200 mm × 200 mm se umístí parafínová svíčka o průměru 20 mm až 40 mm a s původní výškou 100 mm. Svíčka musí být vyměněna ve chvíli, kdy je její výška menší než 80 mm. Plamen svíčky se chrání před činností spreje stínicí destičkou 150 mm širokou a 200 mm vysokou. Toto zahrnuje také plochu se sklonem 45° umístěnou 150 mm od základny stínicí destičky (obrázek 6.3.2.2);
                                          Obrázek 6.3.2.2

                                          e)

                                          svíčka na kovové podložce se umístí do středu nádoby (viz obrázek 6.3.2.3);
                                          Obrázek 6.3.2.3

                                          f)

                                          nádoba se položí na zem nebo na stojan v prostředí, kde je teplota mezi 15 °C a 25 °C. Výrobek, jež se má zkoušet, se bude stříkat uvnitř nádoby o objemu přibližně 200 dm3, ve které bude zdroj vzplanutí.

                                    6.3.2.2.2.2   Obvykle je výrobek nastřikován v úhlu 90 ° ke svislé ose aerosolového rozprašovače. Rozmístění a popisovaný postup se týká obvyklého typu aerosolového rozprašovače. V neobvyklých případech aplikace aerosolů (například vertikálně stříkající aerosolové rozprašovače) musí být zaznamenány změny ve vybavení a postupech v souladu s osvědčenou laboratorní praxí, jako je ISO/IEC 17025:1999 ‚Všeobecné požadavky na způsobilost zkušebních a kalibračních laboratoří‘.
                              6.3.2.3   Postup
                              6.3.2.3.1   Obecné požadavky

                                          6.3.2.3.1.1

                                          Před zkouškou je každý aerosolový rozprašovač kondicionován a potom propláchnut vyprazdňováním po dobu cca 1 s. Účelem tohoto opatření je odstranit nestejnorodý materiál ze stoupací trubičky.

                                          6.3.2.3.1.2

                                          Pokyny pro použití se musí přísně dodržovat včetně toho, zda je rozprašovač určen k používání ve svislé nebo převrácené poloze. Vyžaduje-li se protřepání, protřepejte bezprostředně před zkoušením.

                                          6.3.2.3.1.3

                                          Zkoušky se uskuteční v prostředí bez průvanu s možností větrání, s teplotou nastavitelnou na 20 °C ± 5 °C při relativní vlhkosti vzduchu v rozsahu od 30 % do 80 %.

                                    6.3.2.3.2   Postup zkoušky

                                          a)

                                          Před každou zkouškou se minimálně tři plné aerosolové rozprašovače od každého druhu výrobku kondicionují ponořením nejméně 95 % aerosolového rozprašovače do vody o teplotě 20 °C ± 1 °C nejméně na 30 minut (je-li aerosol plně ponořen, je 30minutové kondicionování dostačující).

                                          b)

                                          Změřte nebo vypočítejte skutečný objem nádoby v dm3.

                                          c)

                                          Dodržujte obecné požadavky. Zaznamenejte teplotu a relativní vlhkost prostředí.

                                          d)

                                          Stanovte vnitřní tlak a výdej náplně při 20 °C ± 1 °C (aby byly vyloučeny vadné nebo jen částečně naplněné aerosolové rozprašovače).

                                          e)

                                          Zvažte jeden z aerosolových rozprašovačů a zaznamenejte jeho hmotnost.

                                          f)

                                          Zapalte svíčku a aplikujte uzavírací systém (víko nebo plastová fólie).

                                          g)

                                          Umístěte otvor trysky aerosolového rozprašovače ve vzdálenosti 35 mm nebo blíže, jedná-li se o výrobek se širokým rozprachem, od středu vyvrtaného otvoru v nádobě. Spusťte měřidlo času (stopky) a dodržujte pokyny pro použití výrobku; nasměrujte rozprach ke středu protějšího konce (víka nebo plastové fólie). Aerosolový rozprašovač se zkouší v poloze, v jaké se má v souladu se svou konstrukcí používat, tj. ve svislé nebo v převrácené poloze.

                                          h)

                                          Rozprašujte, dokud nedojde ke vzplanutí. Zastavte měřič času a zaznamenejte uplynulý čas. Aerosolový rozprašovač znovu zvažte a zaznamenejte jeho hmotnost.

                                          i)

                                          Vyvětrejte a vyčistěte nádobu, odstraňte každý zbytek, který by pravděpodobně mohl ovlivnit následující zkoušky. Bude-li to nezbytné, ochlaďte nádobu.

                                          j)

                                          Opakujte kroky d) až i) zkušebního postupu u dalších dvou aerosolových rozprašovačů od stejného výrobku (celkem tři, každý rozprašovač se zkouší jen jednou).

                                    6.3.2.4   Metoda vyhodnocení výsledků
                              6.3.2.4.1   Vypracuje se protokol o zkoušce, který musí obsahovat následující informace:

                                          a)

                                          zkoušený výrobek a jeho reference;

                                          b)

                                          vnitřní tlak a výdej náplně aerosolového rozprašovače;

                                          c)

                                          teplotu a relativní vlhkost vzduchu v místnosti;

                                          d)

                                          pro každou zkoušku dobu vypouštění (vyjádřenou v sekundách) nutnou k docílení vzplanutí (pokud výrobek nevzplane, prohlášení o tomto jevu);

                                          e)

                                          hmotnost výrobku vystříkaného během každé zkoušky (vyjádřenou v gramech);

                                          f)

                                          skutečný objem nádoby (vyjádřený v dm3).

                                    6.3.2.4.2   Časový ekvivalent (teq) potřebný k docílení vzplanutí v jednom krychlovém metru může být vypočítán podle vzorce:

                              6.3.2.4.3   Hustota vznícení (Ddef) potřebná k docílení vzplanutí během zkoušky může být vypočítána podle vzorce:

                              6.3.3   Zkouška hořlavosti aerosolové pěny
                              6.3.3.1   Úvod
                              6.3.3.1.1   Tato norma pro zkoušku popisuje metodu určení hořlavosti aerosolového rozprašovače aplikovaného ve formě pěny, nestabilní pěny, gelu nebo pasty. Přibližně 5 g pěny, nestabilní pěny, gelu nebo pasty se nanese z aerosolové nádobky na hodinové sklíčko. Zdroj vzplanutí (svíčka, vosková páska, zápalka nebo zapalovač) se umístí na spodek hodinového sklíčka a pozoruje se, zda dojde ke vzplanutí a trvalému hoření pěny, nestabilní pěny, gelu nebo pasty. Vzplanutí je definováno jako udržení stabilního plamene vysokého nejméně 4 cm po dobu nejméně 2 s.
                              6.3.3.2   Přístroje a materiál
                              6.3.3.2.1   Vyžadují se následující přístroje:

                                          měřidlo se stupnicí, držák a svorka

                                          stupně v cm

                                          ohnivzdorné hodinové sklíčko přibližně 150 mm v průměru

                                          měřič času (stopky)

                                          s přesností na ± 0,2 s

                                          svíčka, vosková páska, zápalka nebo zapalovač

                                          kalibrované laboratorní váhy (váhy)

                                          s přesností ± 0,1 g

                                          vodní lázeň udržovaná na 20 °C

                                          s přesností ± 1 °C

                                          teploměr

                                          s přesností ± 1 °C

                                          vlhkoměr

                                          s přesností ± 5 %

                                          tlakoměr

                                          s přesností ± 0,1 bar

                                    6.3.3.2.2   Hodinové sklíčko se umístí na ohnivzdorný povrch do prostoru bez průvanu, který může být po každé zkoušce vyvětrán. Měřidlo se stupnicí se umístí přesně za hodinové sklíčko a udrží se kolmo v této pozici pomocí držáku a svorky.
                              6.3.3.2.3   Měřidlo se umístí tak, že začátek stupnice je srovnán se základnou hodinového sklíčka ve vodorovné rovině.
                              6.3.3.3   Postup
                              6.3.3.3.1   Obecné požadavky

                                          6.3.3.3.1.1

                                          Před zkouškou je každý aerosolový rozprašovač kondicionován a potom se vyprazdňuje po dobu cca 1 s. Účelem tohoto opatření je odstranit nestejnorodý materiál ze stoupací trubičky.

                                          6.3.3.3.1.2

                                          Pokyny pro použití se musí přísně dodržovat včetně toho, zda je rozprašovač určen k používání ve svislé nebo převrácené poloze. Je-li požadováno protřepání, protřepejte bezprostředně před zkoušením.

                                          6.3.3.3.1.3

                                          Zkoušky se uskuteční v prostředí bez průvanu s možností větrání, s teplotou nastavitelnou na 20 °C ± 5 °C a při relativní vlhkosti vzduchu v rozsahu 30 % až 80 %.

                                    6.3.3.3.2   Postup zkoušky

                                          a)

                                          Před každou zkouškou se minimálně čtyři plné aerosolové rozprašovače od každého druhu výrobku kondicionují ponořením nejméně 95 % aerosolového rozprašovače do vody o teplotě 20 °C ± 1 °C nejméně na 30 minut (je-li aerosol plně ponořen, je 30minutové kondicionování dostačující).

                                          b)

                                          Dodržujte obecné požadavky. Zaznamenejte teplotu a relativní vlhkost prostředí.

                                          c)

                                          Stanovte vnitřní tlak při 20 °C ± 1 °C (aby byly vyloučeny vadné nebo jen částečně naplněné aerosolové rozprašovače).

                                          d)

                                          Změřte rychlost vyprázdnění nebo průtokovou rychlost aerosolového výrobku, který má být zkoušen, aby mohla být přesněji změřena aplikovaná dávka zkušebního výrobku.

                                          e)

                                          Zvažte jeden z aerosolových rozprašovačů a zaznamenejte jeho hmotnost.

                                          f)

                                          Na základě změřeného vyprázdnění nebo průtokové rychlosti a podle pokynů výrobce aplikujte přibližně 5 g výrobku na střed čistého hodinového sklíčka s cílem vytvořit násyp nejvýše 25 mm.

                                          g)

                                          Během 5 s po ukončení vyprázdnění přiložte zdroj vzplanutí k okraji vzorku v jeho základně a zároveň spusťte měřič času (stopky). Pokud je to nutné, odstraní se po přibližně dvou sekundách zdroj vzplanutí od okraje vzorku, aby bylo zřetelně vidět, zda nastalo vzplanutí. Pokud není zřejmé žádné vzplanutí vzorku, přiloží se zdroj vzplanutí opět k okraji vzorku.

                                          h)

                                          Pokud nastane vzplanutí, zaznamená se:

                                                      i)

                                                      maximální výška plamene nad základnou hodinového sklíčka v cm;

                                                      ii)

                                                      hoření plamene v sekundách;

                                                      iii)

                                                      aerosolový rozprašovač se vysuší a znovu zváží a vypočítá se hmotnost vystříkané náplně.

                                          i)

                                          Zkušební prostor se větrá bezprostředně po každé zkoušce.

                                          j)

                                          Pokud vzplanutí nenastane a vyprázdněný výrobek zůstává během celé doby svého používání ve formě pěny nebo pasty, kroky e) až i) se zopakují. Nechte výrobek stát po dobu 30 s, 1 min, 2 min nebo 4 min před přiložením zdroje vzplanutí.

                                          k)

                                          Zopakujte kroky e) až j) zkušebního postupu ještě dvakrát (celkem 3) pro stejnou nádobku.

                                          l)

                                          Zopakujte kroky e) až k) zkušebního postupu pro další dvě aerosolové nádobky (celkem 3 nádobky) stejného výrobku.

                                    6.3.3.4   Metoda vyhodnocení výsledků
                              6.3.3.4.1   Vypracuje se protokol o zkoušce, který musí obsahovat následující informace:

                                          a)

                                          zda výrobek vzplanul;

                                          b)

                                          maximální výšku plamene v cm;

                                          c)

                                          dobu hoření plamene v s;

                                          d)

                                          hmotnost zkoušeného výrobku.“


title: Směrnice Komise 2005/6/ES ze dne 26. ledna 2005 o změně směrnice 71/250/EHS, pokud jde o uvádění a interpretaci výsledků analýz podle směrnice 2002/32/ESText s významem pro EHP

text:
               27.1.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 24/33

      SMĚRNICE KOMISE 2005/6/ES
   ze dne 26. ledna 2005
   o změně směrnice 71/250/EHS, pokud jde o uvádění a interpretaci výsledků analýz podle směrnice 2002/32/ES
   (Text s významem pro EHP)
   KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
   s ohledem na směrnici Rady 70/373/EHS ze dne 20. července 1970 o zavedení metod odběru vzorků a analytických metod Společenství pro úřední kontrolu krmiv (1), a zejména na článek 2 uvedené směrnice,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Směrnice Komise 71/250/EHS ze dne 15. června 1971, kterou se stanoví analytické metody Společenství pro úřední kontrolu krmiv (2) obsahuje ustanovení týkající se vyjádření výsledků.

               (2)

               K zajištění harmonizovaného přístupu k provádění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/32/ES ze dne 7. května 2002 o nežádoucích látkách v krmivech (3) ve všech členských státech je nesmírně důležité, aby výsledky analýz byly uváděny a interpretovány jednotným způsobem.

               (3)

               Směrnice 71/250/ES by proto měla být odpovídajícím způsobem pozměněna.

               (4)

               Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,

         PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   Směrnice 71/250/ES se mění takto:

               1.

               V článku 1 se za druhý odstavec vkládá nový odstavec, který zní:
               „Pokud jde o nežádoucí látky ve smyslu směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/32/ES (4), včetně dioxinů a PCB s dioxinovým efektem, použije se bod C(3) části 1 přílohy této směrnice.“

               2.

               Příloha se mění v souladu s přílohou této směrnice.

         Článek 2
   1.   Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 12 měsíců po jejím vstupu v platnost. Neprodleně sdělí Komisi znění těchto předpisů a srovnávací tabulku mezi ustanoveními těchto předpisů a této směrnice.
   Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
   2.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
   Článek 3
   Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 4
   Tato směrnice je určena členským státům.

      V Bruselu dne 26. ledna 2005.

            Za Komisi

         Markos KYPRIANOU

            člen Komise

      (1)  Úř. věst. L 170, 3.8.1970, s. 2. Směrnice naposledy pozměněná nařízením (ES) č. 807/2003 (Úř. věst. L 122, 16.5.2003, s. 36).

      (2)  Úř. věst. L 155, 12.7.1971, s. 13. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Komise 1999/27/ES (Úř. věst. L 118, 6.5.1999, s. 36).

      (3)  Úř. věst. L 140, 30.5.2002, s. 10. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Komise 2003/100/ES (Úř. věst. L 285, 1.11.2003, s. 33).

      (4)  Úř. věst. L 140, 30.5.2002, s. 10.

      PŘÍLOHA
      V bodě C, používání analytických metod a vyjadřování výsledků, části 1, obecná ustanovení o analytických metodách pro krmiva, přílohy směrnice 71/250/ES se doplňuje nový bod 3, který zní:

                     „3.

                     Pokud jde o nežádoucí látky ve smyslu směrnice 2002/32/ES, včetně dioxinů a PCB s dioxinovým efektem, produkt určený ke krmení zvířat se považuje za nevyhovující stanovenému maximálnímu obsahu, pokud se má za to, že při zohlednění rozšířené nejistoty měření a korekce na výtěžnost překročí výsledek analýzy maximální obsah. K posouzení splnění požadavku se použije analyzovaná koncentrace korigovaná na výtěžnost a odečtená rozšířená nejistota měření. Naposledy uvedené se použije pouze v případě, že analytická metoda umožní odhad nejistoty měření a korekce na výtěžnost (např. se nepoužije v případě mikroskopické analýzy).
                     Výsledek analýzy (pokud použitá analytická metoda umožní odhad nejistoty měření a poměr výtěžnosti) se uvede v této podobě:

                                 a)

                                 korigovaný nebo nekorigovaný na výtěžnost, přičemž musí být uveden způsob uvedení výtěžnosti a její hodnota;

                                 b)

                                 ve tvaru ‚x +/– U‘, kde x je výsledek analýzy a U je rozšířená nejistota měření, přičemž se použije faktor pokrytí 2, který odpovídá hladině spolehlivosti asi 95 %.“


title: Směrnice Komise 2005/67/ES ze dne 18. října 2005, kterou se pro účely jejich úpravy mění přílohy I a II směrnice Rady 86/298/EHS, přílohy I a II směrnice Rady 87/402/EHS a přílohy I, II a III směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/37/ES týkající se schvalování typu zemědělských a lesnických traktorů   (Text s významem pro EHP)

text:
               19.10.2005

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 273/17

      SMĚRNICE KOMISE 2005/67/ES
   ze dne 18. října 2005,
   kterou se pro účely jejich úpravy mění přílohy I a II směrnice Rady 86/298/EHS, přílohy I a II směrnice Rady 87/402/EHS a přílohy I, II a III směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/37/ES týkající se schvalování typu zemědělských a lesnických traktorů
   (Text s významem pro EHP)
   KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
   s ohledem na směrnici Rady 86/298/EHS ze dne 26. května 1986 o zadních ochranných konstrukcích chránících při převrácení úzkorozchodných kolových zemědělských a lesnických traktorů (1), a zejména na článek 12 uvedené směrnice,
   s ohledem na směrnici Rady 87/402/EHS ze dne 25. června 1987 o předních ochranných konstrukcích chránících při převrácení úzkorozchodných kolových zemědělských a lesnických traktorů (2), a zejména na článek 11 uvedené směrnice,
   s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2003/37/ES ze dne 26. května 2003 o schvalování typu zemědělských a lesnických traktorů, jejich přípojných vozidel a výměnných tažených strojů, jakož i jejich systémů, konstrukčních částí a samostatných technických celků a o zrušení směrnice 74/150/EHS (3), a zejména čl. 19 odst. 1 písm. a) a b) uvedené směrnice,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Směrnice 2003/37/ES zavedla montáž kotevních úchytů bezpečnostních pásů jako nový požadavek pro schválení typu úplných zemědělských nebo lesnických vozidel podle směrnice Rady 76/115/EHS ze dne 18. prosince 1975 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se kotevních úchytů bezpečnostních pásů motorových vozidel (4). Jelikož se směrnice 76/115/EHS týká schválení typu různých kategorií nezemědělských motorových vozidel, je nutno určit, které požadavky této směrnice se použijí pro určité zemědělské nebo lesnické traktory.

               (2)

               Požadavky uvedené v dodatku 1 přílohy I směrnice 76/115/EHS pro střední místa k sedění směřující dopředu ve vozidlech kategorie N3 jsou vhodné pro traktory s nejvyšší konstrukční rychlostí maximálně 40 km/h.

               (3)

               Rada OECD dne 29. března 2005 schválila rozhodnutí C(2005) 1, kterým se stanoví nové verze kodexů OECD pro zkoušení zemědělských a lesnických traktorů.

               (4)

               Odkazy na kodexy OECD uvedené ve směrnicích 2003/37/ES, 86/298/EHS a 87/402/EHS je vhodné upravit tak, aby bylo zohledněno rozhodnutí Rady OECD C(2005) 1.

               (5)

               Směrnice 86/298/EHS, 87/402/EHS a 2003/37/ES by proto měly být odpovídajícím způsobem změněny.

               (6)

               Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle čl. 20 odst. 1 směrnice 2003/37/ES,

         PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   Přílohy I, II a III směrnice 2003/37/ES se mění v souladu s přílohou I této směrnice.
   Článek 2
   Přílohy I a II směrnice 86/298/EHS se mění v souladu s přílohou II této směrnice.
   Článek 3
   Přílohy I a II směrnice 87/402/EHS se mění v souladu s přílohou III této směrnice.
   Článek 4
   1.   Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. prosince 2005. Neprodleně sdělí Komisi znění těchto předpisů a srovnávací tabulku mezi ustanoveními těchto předpisů a této směrnice.
   Tyto předpisy přijaté členskými státy musejí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
   2.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
   Článek 5
   Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 6
   Tato směrnice je určena členským státům.

      V Bruselu dne 18. října 2005.

            Za Komisi

         Günter VERHEUGEN

            místopředseda

      (1)  Úř. věst. L 186, 8.7.1986, s. 26. Směrnice naposledy pozměněná aktem o přistoupení z roku 2003.

      (2)  Úř. věst. L 220, 8.8.1987, s. 1. Směrnice naposledy pozměněná aktem o přistoupení z roku 2003.

      (3)  Úř. věst. L 171, 9.7.2003, s. 1. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Komise 2005/13/ES (Úř. věst. L 55, 1.3.2005, s. 35).

      (4)  Úř. věst. L 24, 30.1.1976, s. 6. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Komise 96/38/ES (Úř. věst. L 187, 26.1.1996, s. 95).

      PŘÍLOHA I
      Přílohy I, II a III směrnice 2003/37/ES se mění takto:

                  1.

                  V příloze I části 4 bodu 3.6.1 se slova „kodexů OECD 1 nebo 2“ nahrazují slovy „kodexu OECD 2“.

                  2.

                  Příloha II se mění takto:

                              a)

                              v řádku 26.1 kapitole B části I se slova „Kotevní úchyty bezpečnostních pásů“ nahrazují slovy „Kotevní úchyty bezpečnostních pásů (1).

                              b)

                              část II. C kapitoly B se nahrazuje tímto:
                              „Část II. C
                              Souvztažnost s normalizovanými kodexy OECD
                              Zkušební protokoly (úplné), které odpovídají níže uvedeným kodexům OECD, mohou být používány místo zkušebních protokolů vypracovaných podle odpovídajících samostatných směrnic.

                                          Číslo uvedené v tabulce v části I (zvláštní směrnice)

                                          Předmět

                                          Kodexy OECD (2)

                                          10.1.

                                          77/536/EHS

                                          Úřední zkoušky ochranných konstrukcí chránících při převrácení zemědělských a lesnických traktorů (dynamické zkoušky)

                                          Kodex 3

                                          26.1.

                                          76/115/EHS

                                          16.1.

                                          79/622/EHS

                                          Úřední zkoušky ochranných konstrukcí chránících při převrácení zemědělských a lesnických traktorů (statické zkoušky)

                                          Kodex 4

                                          26.1.

                                          76/115/EHS

                                          19.1.

                                          86/298/EHS

                                          Úřední zkoušky zadních ochranných konstrukcí chránících při převrácení úzkorozchodných kolových zemědělských a lesnických traktorů

                                          Kodex 7

                                          26.1.

                                          76/115/EHS

                                          21.1.

                                          87/402/EHS

                                          Úřední zkoušky předních ochranných konstrukcí chránících při převrácení úzkorozchodných kolových zemědělských a lesnických traktorů

                                          Kodex 6

                                          26.1.

                                          76/115/EHS

                                          SD (3)

                                          Úřední zkoušky ochranných konstrukcí chránících při převrácení pásových zemědělských a lesnických traktorů

                                          Kodex 8

                                          26.1.

                                          76/115/EHS

                  3.

                  V příloze III části I. A bodu 3.6.1 se slova „kodexů OECD 1 nebo 2“ nahrazují slovy „kodexu OECD 2“.

         (1)  Minimální počet kotevních úchytů požadovaných pro traktory kategorií T1, T2, T3, C1, C2 a C3 je dva, jak stanoví dodatek 1 přílohy I směrnice 76/115/EHS pro střední místa k sedění směřující dopředu ve vozidlech kategorie N3. Zkušební síly stanovené v bodech 5.4.3 a 5.4.4 přílohy I uvedené směrnice pro vozidla kategorie N3 se použijí pro tyto kategorie traktorů.“;

         (2)  Zkušební protokoly musí být v souladu s rozhodnutím OECD C(2005) 1. Rovnocennost zkušebního protokolu může být uznána pouze pro vyzkoušené kotevní úchyty bezpečnostních pásů.
      Zkušební protokoly v souladu s kodexy podle rozhodnutí C(2000) 59 naposledy pozměněného rozhodnutím C(2003) 252 mohou být rovněž přijímány v přechodném období jednoho roku ode dne zveřejnění rozhodnutí C(2005) 1 na webových stránkách OECD, tj. do 21. dubna 2006.

         (3)  SD: bude řešeno zvláštní směrnicí.“

      PŘÍLOHA II
      Přílohy I a II směrnice 86/298/EHS se mění takto:

                  1.

                  V příloze I se bod 1 nahrazuje tímto:

                              „1.

                              Použijí se definice a požadavky bodu 1 kodexu 7 rozhodnutí OECD K(2005) 1 ze dne 29. března 2005, s výjimkou bodu 1.1.“

                  2.

                  Příloha II se nahrazuje tímto:

                     „PŘÍLOHA II
                     Technické požadavky
                     Technickými požadavky pro ES schválení typu zadních ochranných konstrukcí chránících při převrácení úzkorozchodných kolových zemědělských a lesnických traktorů jsou požadavky uvedené v bodu 3 kodexu 7 rozhodnutí OECD K(2005) 1 ze dne 29. března 2005, s výjimkou bodů 3.1.4 (‚zkušební protokoly‘), 3.4 (‚vedlejší změny‘), 3.5 (‚označování‘) a 3.6 (‚výkonnost kotevních úchytů bezpečnostních pásů‘).“

      PŘÍLOHA III
      Přílohy I a II směrnice 87/402/EHS se mění takto:

                  1.

                  V příloze I se bod 1 nahrazuje tímto:
                  „Použijí se definice a požadavky bodu 1 kodexu 6 rozhodnutí OECD C(2005) 1 ze dne 29. března 2005, s výjimkou bodu 1.1.“

                  2.

                  Příloha II se nahrazuje tímto:

                     „PŘÍLOHA II
                     Technické požadavky
                     Technickými požadavky pro ES schválení typu předních ochranných konstrukcí chránících při převrácení úzkorozchodných kolových zemědělských a lesnických traktorů jsou požadavky uvedené v bodu 3 kodexu 6 rozhodnutí OECD C(2005) 1 ze dne 29. března 2005, s výjimkou bodů 3.2.4 („zkušební protokoly“), 3.5 („vedlejší změny“), 3.6 („označování“) a 3.7 („výkonnost kotevních úchytů bezpečnostních pásů“).“


title: Směrnice Rady 96/50/ES ze dne 23. července 1996 o harmonizaci podmínek pro získání národních osvědčení vůdců plavidel pro přepravu zboží a cestujících na vnitrozemských vodních cestách ve Společenství

text:
Avis juridique important

|

31996L0050

Official Journal L 235 , 17/09/1996 P. 0031 - 0038

SMĚRNICE RADY 96/50/ESze dne 23. července 1996o harmonizaci podmínek pro získání národních osvědčení vůdců plavidel pro přepravu zboží a cestujících na vnitrozemských vodních cestách ve SpolečenstvíRADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 75 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise1,s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru 2,v souladu s postupem podle článku 189c Smlouvy3,vzhledem k tomu, že by měly být zavedeny společné předpisy o řízení plavidel pro plavbu po vnitrozemských vodních cestách; že prvním krokem k tomuto cíli bylo přijetí směrnice Rady 91/672/EHS ze dne 19. prosince 1991 o vzájemném uznávání národních osvědčení vůdců plavidel pro přepravu zboží a cestujících po vnitrozemských vodních cestách4;vzhledem k tomu, že kvůli rozdílům mezi vnitrostátními právními předpisy vztahujícími se k podmínkám pro získání osvědčení vůdce plavidla pro vnitrozemskou plavbu a kvůli potřebě zpřísnění bezpečnostních opatření v odvětví vnitrozemské plavby by měla za účelem předcházení narušení hospodářské soutěže být přijata pravidla Společenství, pokud jde o vydávání těchto osvědčení;vzhledem k tomu, že k zajištění nutné jednotnosti a transparentnosti by Společenství mělo stanovit jednotný vzor národního osvědčení vůdce plavidla, vzájemně uznávaného členskými státy bez povinnosti jeho výměny, přičemž odpovědnost při jeho udělování by v souladu se zásadou subsidiarity spočívala na členských státech;vzhledem k tomu, že vnitrostátní splavné vodní cesty nespojené se sítí splavných vodních cest jiného členského státu nejsou předmětem mezinárodní hospodářské soutěže a není proto nutné stanovit povinnost dodržovat na těchto vodních cestách společné předpisy pro získání osvědčení vůdce plavidla stanovené touto směrnicí;vzhledem k tomu, že hlavním cílem těchto společných předpisů musí být zlepšení bezpečnosti plavby a ochrana lidského života; že se proto jeví jako nezbytné, aby tato opatření stanovila minimální požadavky, kterým musí žadatel vyhovět pro získání osvědčení vůdce plavidla pro vnitrozemskou plavbu;vzhledem k tomu, že dané požadavky musí brát v úvahu alespoň věk požadovaný k řízení plavidla, tělesné a duševní schopnosti žadatelů, jejich odbornou zkušenost a znalost určitých oborů týkajících se řízení plavidla; že v zájmu bezpečnosti plavidla a osob na palubě mohou členské státy stanovit další požadavky, zejména pokud jde o znalosti určitých místních poměrů; že pro vedení lodi za pomoci radaru nebo vedení plavidla s cestujícími jsou nezbytné další odborné znalosti;vzhledem k tomu, že je nezbytné upravit vhodné postupy pro úpravy příloh této směrnice; že je proto účelné, aby při úpravě těchto příloh byl Komisi nápomocen výbor zřízený podle článku 7 směrnice 91/672/EHS,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 11. Členské státy, které vydávají osvědčení vůdce plavidla pro přepravu nákladu a cestujících po vnitrozemských vodních cestách (dále jen "osvědčení"), je vydávají podle vzoru Společenství popsaného v příloze I v souladu s touto směrnicí.2. Členské státy přijmou veškeré účelné předpisy k vyloučení nebezpečí padělání osvědčení.3. Osvědčení vydává příslušný orgán členského státu v souladu s touto směrnicí. Bere ohled na zvláštní charakteristiky vodních cest a osvědčení podle článku 1 směrnice 91/672/EHS, zejména- osvědčení vůdce plavidla platné pro všechny vodní cesty v členských státech kromě vodních cest, na které se vztahuje nařízení o vydávání povolení k plavbě na Rýnu (skupina A),- osvědčení vůdce plavidla platné pro všechny vodní cesty v členských státech kromě vodních cest námořního charakteru uvedených v příloze II směrnice 91/672/EHS a kromě vodních cest, na které se vztahuje nařízení o vydávání povolení k plavbě na Rýnu (skupina B).4. Osvědčení skupiny A nebo skupiny B vydaná členskými státy v souladu s touto směrnicí platí pro všechny vodní cesty skupiny A nebo skupiny B ve Společenství.5. Aniž je dotčen čl. 8 odst. 2, platí oprávnění k plavbě na Rýně vydané v souladu s revidovanou úmluvou o plavbě na Rýně na všech vodních cestách Společenství.6. Národní osvědčení vůdců plavidel vzájemně uznávaná podle směrnice 91/672/EHS a uvedená v příloze I této směrnice, vydaná nejpozději 18 měsíců po vstupu této směrnice v platnost, zůstávají v platnosti bez povinnosti výměny.Článek 2Pro účely této směrnice se:a) "příslušným orgánem" rozumí orgán určený členským státem pro vydávání osvědčení po ověření, že žadatel splňuje požadavky;1) "vůdcem plavidla" rozumí osoba na palubě plavidla, která má potřebné schopnosti a způsobilost pro vedení plavidla na vodních cestách členských států a která odpovídá za řízení plavidla;b) "členem posádky plavidla" rozumí osoba pravidelně se účastnící vedení plavidla při vnitrozemské plavbě, včetně obsluhy kormidla.Článek 31. Tato směrnice se vztahuje na všechny vůdce plavidel pro plavbu po vnitrozemských vodních cestách: nákladní lodě s vlastním strojním pohonem, vlečné remorkéry, tlačné remorkéry, nákladní čluny, tlačené sestavy nebo bočně svázané sestavy plavidel, určené pro přepravu nákladu nebo cestujících, kromě- vůdců plavidel určených k přepravě nákladu, jejichž délka nepřesahuje 20 metrů,- vůdců plavidel určených k přepravě cestujících a přepravujících nejvíce 12 osob kromě posádky.2. Členský stát může po konzultaci s Komisí vyjmout z působnosti této směrnice vůdce plavidel provozovaných výhradně na vnitrostátních vodních cestách nespojených se sítí splavných vodních cest jiného členského státu a vydávat jim národní osvědčení vůdce plavidla, přičemž podmínky pro jejich získání se mohou lišit od podmínek stanovených v této směrnici. Platnost těchto národních osvědčení je v takovém případě omezena na tyto vodní cesty.Článek 41. K získání osvědčení musí žadatel splnit minimální požadavky stanovené v článcích 5 až 8. V osvědčení se uvádí, zda má vůdce plavidla oprávnění skupiny A nebo skupiny B.2. Osvědčení vydaná členskými státy splňující minimální požadavky uvedené v odstavci 1 se vzájemně uznávají.Článek 5Žadatel musí k získání osvědčení dosáhnout nejméně věku 21 roků. Nicméně členské státy mohou nadále vydávat osvědčení osobám ve věku 18 roků nebo starším. Uznání členským státem osvědčení skupiny A nebo skupiny B, které bylo vydáno jiným členským státem, může podléhat stejné podmínce minimálního věku, jaká je požadována v daném členském státě pro vydání osvědčení pro danou skupinu.Článek 61. Žadatel poskytne důkaz tělesné a duševní schopnosti tím, že podstoupí zdravotní prohlídku provedenou lékařem uznaným příslušným orgánem. Prohlídka zahrnuje zejména zrakovou a sluchovou ostrost, barevné vidění, hybnost horních a dolních končetin a neuropsychický a kardiovaskulární stav žadatele.2. Při dosažení věku 65 let musí držitel osvědčení do tří měsíců a následně každý rok podstoupit prohlídku podle odstavce 1; příslušný orgán v osvědčení potvrdí, že vůdce plavidla splnil tuto povinnost.Článek 71. Žadatel musí doložit, že má nejméně čtyřletou odbornou praxi jako člen posádky plavidla pro plavbu po vnitrozemských vodních cestách.2. Aby byla odborná praxe uznána, musí být potvrzena příslušným orgánem členského státu a zapsána do osobního služebního záznamu. Odbornou praxi lze získat na kterékoliv vodní cestě členského státu. V případě vodních cest, část jejichž toku je na území Společenství, jako je Dunaj, Labe a Odra, se bere v úvahu odborná praxe získaná na všech úsecích těchto vodních toků.3. Nejkratší doba trvání odborné praxe podle odstavce 1 může být zkrácena nejvýše o tři roky,a) pokud má žadatel diplom uznaný příslušným orgánem, který potvrzuje specializovaný výcvik ve vnitrozemské plavbě včetně plavební praxe; zkrácení nesmí přesáhnout dobu trvání specializovaného výcviku; nebob) pokud může žadatel doložit odbornou praxi získanou na námořním plavidle jako člen palubní posádky; pro získání nejvyššího zkrácení o tři roky musí žadatel doložit nejméně čtyřletou praxi v námořní plavbě.4. Nejkratší doba trvání odborné praxe podle odstavce 1 může být zkrácena nejvýše o tři roky, pokud žadatel složil praktickou zkoušku v řízení plavidla; v takovém případě osvědčení zahrnuje pouze plavidla s podobnými plavebními charakteristikami, jaké mají plavidla, na kterých se podrobil praktické zkoušce.Článek 81. Žadatel musí mít složenou zkoušku z odborných znalostí; zkouška musí přinejmenším zahrnovat obecné obory uvedené v kapitole A přílohy II.2. S výhradou konzultace s Komisí může členský stát požadovat, aby vůdce plavidla splnil další požadavky na znalosti místních poměrů pro plavbu na určitých vodních cestách, kromě vodních cest námořního charakteru uvedených v příloze II směrnice 91/672/EHS.Se stejnou výhradou může členský stát požadovat, aby vůdce osobní lodi měl v určitých vymezených oblastech dopravy podrobnější odborné znalosti zvláštních opatření týkajících se bezpečnosti cestujících, zejména pro případ nehody, požáru nebo ztroskotání plavidla.Článek 91. K získání oprávnění k vedení plavidla za pomoci radaru musí být vůdce plavidla držitelem zvláštního osvědčení vydaného příslušným orgánem na důkaz složení zkoušky zahrnující odbornou znalost oborů podle kapitoly B přílohy II.Členské státy uznávají osvědčení vydaná podle nařízení o vydávání osvědčení pro vedení plavidla na Rýně za pomoci radaru.2. Žadatel splňující podmínky stanovené v odstavci 1 má způsobilost k vedení plavidla za pomoci radaru, která je ověřena příslušným orgánem formou dodatku k osvědčení.Článek 10K vedení plavidla přepravujícího cestující na vodních cestách členských států musí mít vůdce plavidla nebo jiný člen posádky plavidla zvláštní osvědčení vydané příslušným orgánem na důkaz složení odborné zkoušky z oborů podle kapitoly C přílohy II.Článek 11Komise může postupem podle článku 12 učinit nezbytné kroky týkající se přizpůsobení vzoru osvědčení vůdce plavidla v příloze I s ohledem na vývoj nezbytných odborných poznatků požadovaných pro vydání osvědčení a stanovených v příloze II.Článek 121. Při uplatňování článku 11 je Komisi nápomocen výbor zřízený článkem 7 směrnice 91/672/EHS.2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata. Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou stanovenou v čl. 148 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise. Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku. Předseda nehlasuje.3. a) Komise přijme opatření, která mají okamžitou účinnost;b) Pokud však tato opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru, sdělí je Komise neprodleně Radě. V tomto případě může Komise nejvýše o jeden měsíc ode dne tohoto sdělení odložit účinnost opatření, o kterých rozhodla. Rada může kvalifikovanou většinou ve stejné lhůtě přijmout jiné rozhodnutí.Článek 131. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 18 měsíců od vstupu této směrnice v platnost. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu stanoví členský stát.2. Členské státy sdělí Komisi neprodleně znění vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.3. Členské státy si jsou v případě potřeby vzájemně nápomocny při uplatňování této směrnice.Článek 14Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.Článek 15Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 23. července 1996.Za RadupředsedaI. YATESPŘÍLOHA IVZOR OSVĚDČENÍ VŮDCE PLAVIDLA PRO VNITROZEMSKOU PLAVBU(85 mm × 54 mm - světle modré pozadí)Fyzikální vlastnosti papíru musí splňovat normu ISO 78.10.OSVĚDČENÍ VŮDCE PLAVIDLA PRO VNITROZEMSKOU PLAVBU ČESKÁ REPUBLIKAA/B1. xxx2. xxx3. 1. 1. 1996 - CZ-Praha4. 2. 1. 19966.7.8. A B9. R tun, kW, xx10. 1. 1. 206111. 5. xxxOSVĚDČENÍ VŮDCE PLAVIDLA PRO PŘEPRAVU ZBOŽÍ A CESTUJÍCÍCH PO VNITROZEMSKÝCH VODNÍCH CESTÁCH1. Příjmení držitele 9. - R - radar2. Jméno (jména) - Třída a nosnost lodi (tuny, kW, cestující)3. Datum a místo narození 10. Platnost do4. Datum vydání osvědčení 11. Dodatek (dodatky)5. Číslo vydání Omezení6. Fotografie držitele7. Podpis držitele8. A. Všechny vodní cesty kromě RýnaB. Všechny vodní cesty kromě vodních cest námořního charakteru a Rýnavzor Evropské uniePŘÍLOHA IIODBORNÉ ZNALOSTI POŽADOVANÉ K ZÍSKÁNÍ OSVĚDČENÍ VŮDCE PLAVIDLA PRO VNITROZEMSKOU PLAVBUKAPITOLA AObecné obory týkající se přepravy zboží a cestujícíchČÁST 1: OSVĚDČENÍ SKUPINY A1. Plavbaa) Přesná znalost dopravních předpisů vnitrozemských a námořních vodních cest, zejména znalost CEVNI (Evropský předpis pro vnitrozemské vodní cesty) a Mezinárodních předpisů pro zabránění srážkám na moři, včetně plavebního značení (značení a vytyčování vodních cest bójemi);b) Znalost obecných zeměpisných, hydrologických, meteorologických a morfologických vlastností hlavních vnitrozemských a námořních vodních cest;c) Pobřežní plavba včetně:určování kurzu, pozičních náměrů a polohy lodi, navigační tiskopisy a publikace, práce s námořními mapami, plavební znaky a značení plavebních drah, kontrola kompasu a základy nauky o přílivu a odlivu.2. Manévrování s plavidlem a ovládání plavidlaa) Ovládání lodi s ohledem na účinky větru, proudu, náporu vrtule a ponoru lodě k posouzení dostatečného vztlaku a stability lodě;b) Účel a funkce kormidla a lodní vrtule;c) Kotvení a přistávání za všech podmínek;d) Manévrování ve zdymadlech a přístavech, manévrování při potkávání a míjení lodí.3. Konstrukce a stabilita plavidlaa) Znalost hlavních zásad konstrukce plavidel, zejména s ohledem na bezpečnost osob, posádky a plavidla;b) Základní znalost směrnice Rady 82/714/EHS ze dne 4. října 1982, kterou se stanoví technické požadavky na lodě pro plavbu po vnitrozemských vodních cestách5;c) Základní znalost hlavních konstrukčních prvků plavidla;d) Teoretická znalost pravidel stability a vztlaku, jakož i jejich uplatnění v praxi, zejména způsobilost k plavbě;e) Další požadavky a zejména další vybavení na námořních vodních cestách.4. Strojní zařízenía) Základní znalost konstrukce a provozu strojního zařízení za účelem zajištění řádného fungování;b) Provoz a kontrola hlavního a pomocného strojního zařízení a činnosti v případě poruchy.5. Nakládka a vykládkaa) Používání ukazatelů ponoru;b) Stanovení nákladové nosnosti podle osvědčení;c) Nakládka a vykládka, uložení lodního nákladu (plán uložení).6. Činnost za zvláštních okolnostía) Zásady předcházení nehodám;b) Opatření pro případ poškození, srážky a najetí na mělčinu, včetně utěsňování trhlin;c) Používání záchranného zařízení a vybavení;d) První pomoc v případě nehody;e) Protipožární ochrana a použití hasicího zařízení;f) Předcházení znečišťování vodních cest;g) Zvláštní opatření pokud jde o záchranu osob, plavidel a nákladu na trasách námořní přepravy, přežití v nouzi.ČÁST 2: OSVĚDČENÍ SKUPINY B1. Plavbaa) Přesná znalost dopravních předpisů vnitrozemských vodních cest, zejména znalost CEVNI (Evropský předpis pro vnitrozemské vodní cesty) včetně plavebního značení (značení a vytyčování vodních cest bójemi);b) Znalost obecných zeměpisných, hydrologických, meteorologických a morfologických vlastností hlavních vnitrozemských vodních cest;c) Určování kurzu, navigační tiskopisy a publikace, značení plavebních drah.2. Manévrování s plavidlem a ovládání plavidlaa) Ovládání plavidla s ohledem na účinky větru, proudu, náporu vrtule a ponoru plavidla k posouzení dostatečného vztlaku a stability plavidla;b) Účel a funkce kormidla a lodní vrtule;c) Kotvení a přistávání za všech podmínek;d) Manévrování ve zdymadlech a přístavech, manévrování při potkávání a míjení plavidle.3. Konstrukce a stabilita plavidlaa) Znalost hlavních zásad konstrukce lodi, zejména s ohledem na bezpečnost osob, posádky a lodi;b) Základní znalost směrnice Rady 82/714/EHS ze dne 4. října 1982, kterou se stanoví technické požadavky na lodě pro plavbu po vnitrozemských vodních cestách5;c) Základní znalost hlavních konstrukčních prvků lodi;d) Teoretická znalost pravidel stability a vztlaku, jakož i jejich uplatnění v praxi.4. Strojní zařízenía) Základní znalost konstrukce a provozu strojního zařízení za účelem zajištění řádného fungování;b) Provoz a kontrola hlavního a pomocného strojního zařízení a činnosti v případě poruchy.5. Nakládka a vykládkaa) Používání ukazatelů ponoru;b) Stanovení nákladové nosnosti podle osvědčení;c) Nakládka a vykládka, uložení lodního nákladu (plán uložení).6. Činnost za zvláštních okolnostía) Zásady předcházení nehodám;b) Opatření pro případ poškození, srážky a najetí na mělčinu, včetně utěsňování trhlin;c) Používání záchranného zařízení a vybavení;d) První pomoc v případě nehody;e) Protipožární ochrana a použití hasicího zařízení;f) Předcházení znečišťování vodních cest.KAPITOLA BDalší povinné předměty pro řízení za pomoci radarua) Teoretická znalost radaru: obecná znalost rádiových vln a zásady obsluhy radaru;b) Schopnost používat radarové zařízení, čtení displeje radaru, analýza informací získaných pomocí zařízení a znalost omezení těchto informací;c) Používání ukazatele rychlosti otáčení plavidla;d) Znalost pravidel CEVNI o vedení plavidla za pomoci radaru.KAPITOLA CDodatečné povinné znalosti pro dopravu cestujících1. Základní znalost technických předpisů: o stabilitě osobních lodí v případě poškození, o rozdělení do vodotěsných oddílů, o rovině maximálního ponoru.2. První pomoc v případě nehody.3. Protipožární ochrana a použití hasicího zařízení.4. Metody a zařízení pro záchranu života.5. Všeobecná ochrana cestujících, zejména při evakuaci, poškození, srážce, najetí na mělčinu, požáru, výbuchu a v ostatních situacích vyvolávajících paniku.6. Znalost bezpečnostních pokynů (nouzové východy, lodní lávky, použití nouzového kormidla).1 Úř. věst. C 280, 6.10.1994, s. 5.2 Stanovisko předané dne 25. ledna 1995 (Úř. věst. C 102, 24.4.1995, s. 5).3 Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 2. března 1995 (Úř. věst. C 68, 20. 3. 1995, s. 41), společný postoj Rady ze dne 8. prosince 1995 (Úř. věst. č. C 356, 30.12.1995, s. 66) a rozhodnutí Evropského parlamentu ze dne 9. května 1996 (Úř. věst. C 152, 27.5.1996, s. 46).4 Úř. věst. L 373, 31.12.1991, s. 29.5 Úř. věst. L 301, 28.10.1982, s. 1.


title: Směrnice Rady ze dne 22. listopadu 1982, kterou se podruhé mění směrnice 76/769/EHS o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se omezení uvádění na trh a používání některých nebezpečných látek a přípravků (benzen)

text:
Důležité právní upozornění

|

31982L0806

Úřední věstník L 339 , 01/12/1982 S. 0055 - 0056 Španělské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 12 S. 0285  Portugalské zvláštní vydání Kapitola 13 Svazek 12 S. 0285  Finské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 12 S. 0139  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 13 Svazek 12 S. 0139

		Směrnice Radyze dne 22. listopadu 1982,kterou se podruhé mění směrnice 76/769/EHS o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se omezení uvádění na trh a používání některých nebezpečných látek a přípravků (benzen)(82/806/EHS)RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise [1],s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],vzhledem k tomu, že benzen je známý jako vysoce toxická látka, která může ovlivnit centrální nervový systém a krvetvorbu, jakož i vyvolat rakovinu, zejména leukemii;vzhledem k tomu, že benzen je mimo jiné používán jako složka při výrobě některých hraček, což umožňuje, aby děti absorbovaly benzen vdechováním, požitím nebo pronikáním pokožkou, a byly tak vystaveny výše uvedenému nebezpečí;vzhledem k tomu, že stanovení nejvyšší mezní hodnoty koncentrace benzenu ve volném stavu umožňuje vyloučit tato nebezpečí;vzhledem k tomu, že benzen podléhá v některých členských státech předpisům; že se tyto předpisy liší, pokud jde o podmínky uvádění na trh a používání; že tyto rozdíly představují překážku obchodu a mají přímý dopad na vytváření a fungování společného trhu;vzhledem k tomu, že za účelem odstranění těchto rozdílů by měla být doplněna příloha směrnice 76/769/EHS [4] naposledy pozměněné směrnicí 79/663/EHS [5];vzhledem k tomu, že Vědecký poradní výbor pro toxicitu a ekotoxicitu chemických sloučenin zaujal stanovisko k této věci,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1V příloze směrnice 76/769/EHS se doplňuje nový bod, který zní:"5.Benzenč. CAS (Chemical Abstract Service Number) 71-43-2 | Není povolen v hračkách nebo částech hraček uváděných na trh, jestliže koncentrace benzenu ve volném stavu přesahuje 5 mg/kg hmotnosti hračky nebo části hračky." |Článek 2Členské státy přijmou opatření nezbytná pro dosažení souladu s touto směrnicí do 12 měsíců ode dne jejího oznámení. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Článek 3Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 22. listopadu 1982.Za RadupředsedaU. Ellemann-Jensen[1] Úř. věst. C 285, 4.11.1981, s. 2.[2] Úř. věst. C 346, 31.12.1980, s. 95.[3] Úř. věst. C 353, 31.12.1980, s. 31.[4] Úř. věst. L 262, 27.9.1976, s. 201.[5] Úř. věst. L 197, 3.8.1979, s. 37.--------------------------------------------------


title: Směrnice Rady (EU) 2017/738 ze dne 27. března 2017, kterou se za účelem přizpůsobení technickému pokroku mění příloha II směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/48/ES o bezpečnosti hraček, pokud jde o olovo (Text s významem pro EHP. )

text:
               27.4.2017

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 110/6

         SMĚRNICE RADY (EU) 2017/738
   ze dne 27. března 2017,
   kterou se za účelem přizpůsobení technickému pokroku mění příloha II směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/48/ES o bezpečnosti hraček, pokud jde o olovo
   (Text s významem pro EHP)
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
   s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2009/48/ES ze dne 18. června 2009 o bezpečnosti hraček (1), a zejména na čl. 46 odst. 1 písm. b) uvedené směrnice,
   s ohledem na návrh Evropské komise,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Směrnice 2009/48/ES stanoví migrační limity u hraček nebo součástí hraček pro celou řadu prvků, včetně olova, v suchém, tekutém a seškrábnutém materiálu hračky. Limity pro olovo činí pro každý z těchto materiálů, v uvedeném pořadí, 13,5 mg/kg, 3,4 mg/kg a 160 mg/kg.

               (2)

               Uvedené limity byly stanoveny na základě doporučení nizozemského Národního ústavu pro veřejné zdraví a životní prostředí (RIVM) uvedených ve zprávě z roku 2008 nazvané ‘Chemicals in Toys. A general methodology for assessment of chemical safety of toys with a focus on elements’ (Chemické látky v hračkách. Obecná metodika pro posouzení chemické bezpečnosti hraček se zaměřením na prvky). Doporučení RIVM vycházejí ze závěru, že expozice dětí olovu nesmí překročit určitou úroveň nazývanou ‘tolerovatelný denní příjem’. Ve zmíněné zprávě byl stanoven tolerovatelný denní příjem ve výši 3,6 mikrogramu na kilogram tělesné hmotnosti za den jakožto toxikologická referenční hodnota pro olovo.

               (3)

               Vzhledem k tomu, že děti jsou vystaveny olovu i z jiných zdrojů, než jsou hračky, měla by se hračkám přidělit pouze určitá procentuální část toxikologické referenční hodnoty. Vědecký výbor pro toxicitu, ekotoxicitu a životní prostředí ve svém stanovisku k tématu posouzení biologické dostupnosti určitých prvků v hračkách, přijatém dne 22. června 2004, doporučil, aby se na maximálním tolerovatelném příjmu olova hračky nepodílely více než 10 %. Vědecký výbor pro zdravotní a environmentální rizika ve svém stanovisku k tématu vyhodnocení migračních limitů pro chemické prvky v hračkách, přijatém dne 1. července 2010, vyjádřil souhlas s přístupem, že by příjem olova z hraček neměl překročit 10 % toxikologické referenční hodnoty. Navíc vzhledem k tomu, že se olovo považuje za obzvláště toxické, byly jeho limity ve směrnici 2009/48/ES stanoveny na úrovni o polovinu nižší, než jaká se považuje za bezpečnou podle kritérií příslušného vědeckého výboru, s cílem zaručit, aby byla přítomna pouze stopová množství olova, která jsou v souladu se správnou výrobní praxí. Proto byly limity pro olovo stanoveny v uvedené směrnici na 5 % tolerovatelného denního příjmu stanoveného jako migrace olova z hraček.

               (4)

               Evropský úřad pro bezpečnost potravin dospěl k závěru, že pro olovo jakožto toxický kov neexistuje žádný práh, pod kterým nemá expozice olovu žádné kritické účinky na zdraví. Dokonce i mírná expozice olovu může způsobit neurotoxicitu (tedy poškození nervové soustavy a mozku), a zejména deficity v učení. Proto by již podle uvedených nových vědeckých poznatků zveřejněných Evropským úřadem pro bezpečnost potravin neměl být tolerovatelný denní příjem používán jako toxikologická referenční hodnota.

               (5)

               Podle Evropského úřadu pro bezpečnost potravin je novou toxikologickou referenční hodnotou, která se má používat pro stanovení limitních hodnot olova, BMDL01 (limitní hodnota referenční dávky), která se týká účinků na vývoj nervové soustavy. BMDL01 je spodní limitní hodnota spolehlivosti (95. percentil) referenční dávky 1 % dodatečného rizika intelektuálního deficitu u dětí měřeného v plném rozsahu stupnice IQ, tj. snížení IQ o 1 bod na této stupnici. BMDL01 je ekvivalent příjmu olova ve výši 0,5 mikrogramu na kilogram tělesné hmotnosti za den.

               (6)

               Výbor pro posuzování rizik zřízený v rámci Evropské agentury pro chemické látky se s Evropským úřadem pro bezpečnost potravin shodl na tom, že BMDL01 představuje nejvyšší přípustnou expozici pro olovo. Vzhledem k tomu, že současné průměrné úrovně olova v krvi u dětí v Evropě jsou až čtyřikrát vyšší, než je tato nejvyšší přípustná úroveň expozice, a vzhledem k tomu, že pro účinky na vývoj nervové soustavy nelze stanovit žádnou prahovou hodnotu, je nutné v co nejvyšší možné míře zabránit jakékoli dodatečné expozici.

               (7)

               Pokud se použijí nejnovější vědecké poznatky na metodiku ve zprávě RIVM z roku 2008 pro výpočet bezpečných limitů pro prvky v hračkách a přístup směrnice 2009/48/ES k řízení rizik u zvláště toxických prvků, jako je olovo, měly by se přezkoumat limitní hodnoty pro olovo v hračkách stanovené ve směrnici 2009/48/ES a za účelem ochrany zdraví dětí by měly být stanoveny na úrovni 5 % BMDL01.

               (8)

               Oprava zprávy RIVM z roku 2008, která byla zveřejněna v roce 2015, dospěla k závěru, že množství v suchém a tekutém materiálu hračky, které dítě podle předpokladů požije, tedy množství, na němž byla založena doporučení zprávy RIVM z roku 2008 pro limitní hodnoty, by mělo být vyjádřeno jako týdenní množství, a nikoli jako denní množství. Vědecký výbor pro zdravotní a environmentální rizika následně uvedl, že původně doporučená množství pro požití jsou vhodná a měla by být nadále uváděna jako denní množství, a nikoli jako týdenní množství, a tím potvrdil, že metodika použitá ve zprávě RIVM z roku 2008 pro výpočet bezpečných limitů pro prvky v hračkách je správná. Metodika použitá ve zprávě RIVM z roku 2008 by se proto měla nadále používat pro účely stanovení revidovaných limitů pro olovo v hračkách.

               (9)

               Směrnice 2009/48/ES by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna.

               (10)

               Výbor zřízený podle článku 47 směrnice 2009/48/ES nevydal k opatřením stanoveným v této směrnici žádné stanovisko, a Komise proto předložila Radě návrh týkající se uvedených opatření a zaslala jej Evropskému parlamentu,

         PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   V tabulce v části III bodě 13 přílohy II směrnice 2009/48/ES se položka pro olovo nahrazuje tímto:

                  „Olovo

                  2,0

                  0,5

                  23“

   Článek 2
   1.   Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 28. října 2018. Znění těchto předpisů neprodleně sdělí Komisi.
   Použijí tyto předpisy ode dne 28. října 2018.
   Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
   2.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
   Článek 3
   Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 4
   Tato směrnice je určena členským státům.

      V Bruselu dne 27. března 2017.

            Za Radu

            předseda

         C. ABELA

      (1)  Úř. věst. L 170, 30.6.2009, s. 1.