title: Směrnice Komise 2008/79/ES ze dne 28. července 2008 , kterou se mění směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/8/ES za účelem zařazení účinné látky IPBC do přílohy I uvedené směrnice (Text s významem pro EHP)

text:
               29.7.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 200/12

      SMĚRNICE KOMISE 2008/79/ES
   ze dne 28. července 2008,
   kterou se mění směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/8/ES za účelem zařazení účinné látky IPBC do přílohy I uvedené směrnice
   (Text s významem pro EHP)
   KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství,
   s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 98/8/ES ze dne 16. února 1998 o uvádění biocidních přípravků na trh (1), a zejména na čl. 16 odst. 2 druhý pododstavec uvedené směrnice,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Nařízením Komise (ES) č. 1451/2007 ze dne 4. prosince 2007 o druhé etapě desetiletého pracovního programu uvedeného v čl. 16 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/8/ES o uvádění biocidních přípravků na trh (2) se zřizuje seznam účinných látek, které mají být zhodnoceny vzhledem k možnému zařazení do přílohy I, I A nebo I B směrnice 98/8/ES. Tento seznam zahrnuje IPBC.

               (2)

               Podle nařízení (ES) č. 1451/2007 bylo IPBC v souladu s čl. 11 odst. 2 směrnice 98/8/ES hodnoceno pro použití v typu přípravku 8, konzervační přípravky pro dřevo, podle přílohy V směrnice 98/8/ES.

               (3)

               Dánsko bylo jmenováno členským státem zpravodajem a předložilo Komisi dne 29. září 2006 zprávu příslušného orgánu a doporučení v souladu s čl. 14 odst. 4 a 6 nařízení (ES) č. 1451/2007.

               (4)

               Zprávu příslušného orgánu přezkoumaly členské státy a Komise. V souladu s čl. 15 odst. 4 nařízení (ES) č. 1451/2007 byly závěry tohoto přezkoumání v rámci Stálého výboru pro biocidní přípravky dne 22. února 2008 zařazeny do hodnotící zprávy.

               (5)

               Z provedených zkoumání vyplynulo, že u biocidních přípravků používaných jako konzervační přípravky pro dřevo, které obsahují IPBC, lze očekávat, že splňují požadavky stanovené v článku 5 směrnice 98/8/ES. Je tedy vhodné zařadit IPBC do přílohy I a zajistit tak, aby ve všech členských státech mohla být povolení pro biocidní přípravky používané jako konzervační přípravky na dřevo, které obsahují IPBC, udělována, měněna nebo zrušena v souladu s čl. 16 odst. 3 směrnice 98/8/ES.

               (6)

               Vzhledem k výsledkům hodnotící zprávy je vhodné požadovat, aby byla na úrovni povolení přípravku uplatňována opatření ke zmírnění rizika na přípravky obsahující IPBC, které se používají jako konzervační přípravky pro dřevo, aby byla rizika snížena na přijatelnou úroveň v souladu článkem 5 směrnice 98/8/ES a přílohou VI uvedené směrnice. Měla by se zejména přijmout vhodná opatření k ochraně půdního a vodního prostředí po použití přípravků, jelikož byla při hodnocení zjištěna nepřijatelná rizika pro tato prostředí, a přípravky zamýšlené pro průmyslové a/nebo odborné použití by měly být používány s vhodnými ochrannými pomůckami, pokud rizika zjištěná pro průmyslové a/nebo odborné uživatele nemohou být snížena jinými způsoby.

               (7)

               Je důležité, aby ustanovení této směrnice byla prováděna ve všech členských státech zároveň, aby se zajistilo stejné nakládání s biocidními přípravky s obsahem účinné látky IPBC na trhu a rovněž aby se obecně usnadnily vlastní operace v rámci trhu s biocidními přípravky.

               (8)

               Před zařazením účinné látky do přílohy I je třeba poskytnout členským státům a zúčastněným stranám přiměřené období, aby se mohly připravit na plnění nových požadavků, které ze zařazení vyplynou, a zajistit, aby žadatelé, kteří vypracovali dokumentaci, mohli plně využívat desetileté lhůty pro ochranu údajů, která v souladu s čl. 12 odst. 1 písm. c) bodem ii) směrnice 98/8/ES začíná dnem zařazení účinné látky.

               (9)

               Po zařazení účinné látky by mělo být členským státům poskytnuto přiměřené období k provedení čl. 16 odst. 3 směrnice 98/8/ES, a zejména k udělení, změně nebo zrušení povolení biocidních přípravků typu 8 obsahujících IPBC za účelem zajištění souladu se směrnicí 98/8/ES.

               (10)

               Směrnice 98/8/ES by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna.

               (11)

               Opatření stanovená touto směrnicí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro biocidní přípravky,

         PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   Příloha I směrnice 98/8/ES se mění v souladu s přílohou této směrnice.
   Článek 2
   Provedení do vnitrostátních právních předpisů
   1.   Členské státy přijmou a zveřejní nejpozději do 30. června 2009 právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí. Neprodleně sdělí Komisi jejich znění a srovnávací tabulku mezi těmito předpisy a touto směrnicí.
   Uvedené předpisy použijí ode dne 1. července 2010.
   Uvedené předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
   2.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
   Článek 3
   Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 4
   Tato směrnice je určena členským státům.

      V Bruselu dne 28. července 2008.

            Za Komisi

         Stavros DIMAS

            člen Komise

      (1)  Úř. věst. L 123, 24.4.1998, s. 1. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 2008/31/ES (Úř. věst. L 81, 20.3.2008, s. 57).

      (2)  Úř. věst. L 325, 11.12.2007, s. 3.

      PŘÍLOHA
      V příloze I směrnice 98/8/ES se vkládá nová položka „č. 11“, která zní:

                     Číslo

                     Obecný název

                     Název podle IUPAC
                     Identifikační čísla

                     Minimální čistota účinné látky v biocidním přípravku při uvedení na trh

                     Datum zařazení

                     Lhůta k dosažení souladu s čl. 16 odst. 3
                     (s výjimkou přípravků obsahujících více než jednu účinnou látku, pro něž budou lhůty k dosažení souladu s čl. 16 odst. 3 stanoveny v posledních rozhodnutích o zařazení, pokud jde o jejich účinné látky)

                     Datum skončení platnosti zařazení

                     Typ přípravku

                     Zvláštní ustanovení (1)

                     „11

                     IPBC

                     3-jodprop-2-yn-1-yl-N-butylkarbamát
                     č. ES: 259-627-5
                     č. CAS: 55406-53-6

                     980 g/kg

                     1. července 2010

                     30. června 2012

                     30. června 2020

                     8

                     Členské státy zajistí, aby povolení splňovala tyto podmínky:

                                 Vzhledem k předpokladům učiněným při hodnocení rizika přípravky povolené pro průmyslové a/nebo odborné použití musí být používány s vhodnými osobními ochrannými pomůckami, ledaže žádost o povolení přípravku prokazuje, že rizika pro průmyslové a/nebo odborné uživatele mohou být snížena na přijatelnou úroveň jinými způsoby.

                                 Vzhledem k rizikům pro půdní a vodní prostředí je třeba přijmout vhodná opatření na zmírnění rizika za účelem ochrany těchto prostředí. Zejména etikety a/nebo bezpečnostní listy přípravků povolených pro průmyslové použití zejména musí uvádět, že čerstvě ošetřené dřevo musí být po ošetření skladováno pod ochranným krytem nebo na nepropustném pevném podloží, aby se předešlo přímým únikům do půdy nebo vody, a že se unikající přípravek má shromažďovat pro opětovné využití nebo zneškodnění.“

         (1)  Obsah a závěry hodnotících zpráv k provádění společných zásad přílohy VI jsou k dispozici na internetové stránce Komise: http://ec.europa.eu/comm/environment/biocides/index.htm


title: Směrnice Rady ze dne 24. července 1986 o zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy v systémech sociálního zabezpečení pracovníků

text:
Důležité právní upozornění

|

31986L0378

Úřední věstník L 225 , 12/08/1986 S. 0040 - 0042 Finské zvláštní vydání: Kapitola 5 Svazek 4 S. 0083  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 5 Svazek 4 S. 0083

		Směrnice Radyze dne 24. července 1986o zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy v systémech sociálního zabezpečení pracovníků(86/378/EHS)RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na články 100 a 235 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise [1],s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],vzhledem k tomu, že Smlouva stanoví, že každý členský stát zajistí uplatnění zásady stejné odměny mužů a žen za stejnou práci; že "odměnou za práci" má být rozuměna obvyklá základní nebo minimální mzda nebo plat a jakékoli jiné požitky, které zaměstnavatel vyplácí zaměstnanci v penězích nebo v naturáliích, přímo či nepřímo, v souvislosti se zaměstnáním;vzhledem k tomu, že zásada stejné odměny je sice přímo použitelná v případech, kde diskriminace může být odhalena pouze na základě kritérií rovného zacházení a stejné odměny za práci, avšak existují i případy, kdy zavedení této zásady předpokládá přijetí dodatečných opatření, která jasněji vymezí její dosah;vzhledem k tomu, že čl. 1 odst. 2 směrnice Rady 76/207/EHS ze dne 9. února 1976 o zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy, pokud jde o přístup k zaměstnání, odbornému vzdělávání a zvyšování odborné kvalifikace a o pracovní podmínky [4], stanoví, že k zajištění postupného zavedení zásady rovného zacházení v oblasti sociálního zabezpečení přijme Rada na návrh Komise předpisy vymezující její obsah, rozsah a prováděcí pravidla; že proto Rada přijala směrnici 79/7/EHS ze dne 19. prosince 1978 o postupném zavedení zásady rovného zacházení pro muže a ženy v oblasti sociálního zabezpečení [5];vzhledem k tomu, že čl. 3 odst. 3 směrnice 79/7/EHS stanoví, že k zajištění zavedení zásady rovného zacházení v systémech sociálního zabezpečení pracovníků přijme Rada na návrh Komise předpisy vymezující její obsah, rozsah a prováděcí pravidla;vzhledem k tomu, že zásada rovného zacházení by měla být zavedena v systémech sociálního zabezpečení pracovníků, které poskytují ochranu proti rizikům stanoveným v čl. 3 odst. 1 směrnice 79/7/EHS, a také v těch, které poskytují zaměstnancům jakékoli jiné požitky v penězích nebo v naturáliích ve smyslu Smlouvy;vzhledem k tomu, že se zavedení zásady rovného zacházení nedotýká ustanovení týkajících se ochrany žen z důvodů mateřství,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Účelem této směrnice je zavést v systémech sociálního zabezpečení pracovníků zásadu rovného zacházení pro muže a ženy (dále jen "zásada rovného zacházení").Článek 21. "Systémy sociálního zabezpečení pracovníků" se rozumějí systémy, na které se nevztahuje směrnice 79/7/EHS a jejichž účelem je zajistit pracovníkům, jak zaměstnancům, tak osobám samostatně výdělečně činným, v rámci podniku nebo skupiny podniků, v oblasti hospodářské činnosti, z oboru jednoho povolání nebo skupiny povolání, dávky určené jako doplněk k dávkám poskytovaným zákonnými systémy sociálního zabezpečení nebo jako jejich náhrada, nezávisle na tom, zda je členství v těchto systémech povinné nebo dobrovolné.2. Tato směrnice se nevztahuje na:a) individuální smlouvy;b) systémy, které mají pouze jednoho člena;c) pojistné smlouvy, kde zaměstnavatel není smluvní stranou, v případě pracovníků pobírajících plat nebo mzdu;d) dobrovolná ustanovení systémů sociálního zabezpečení pracovníků, která jsou pracovníkům nabízena jednotlivě, aby jim zaručila- buď doplňkové dávky, nebo- výběr data, kdy začnou být vypláceny běžné dávky, nebo výběr z několika dávek.Článek 3Tato směrnice se vztahuje na pracující obyvatele včetně samostatně výdělečně činných osob, pracovníků, jejichž činnost je přerušena nemocí, mateřstvím, úrazem nebo nedobrovolnou nezaměstnaností, a osob ucházejících se o zaměstnání, jakož i na starobní důchodce a invalidní pracovníky.Článek 4Tato směrnice se vztahuje na:a) systémy sociálního zabezpečení pracovníků, které zajišťují ochranu pro případ:- nemoci,- invalidity,- stáří, včetně předčasného odchodu do důchodu,- pracovních úrazů a nemocí z povolání,- nezaměstnanosti;b) systémy sociálního zabezpečení pracovníků, které stanoví další sociální dávky v penězích nebo v naturáliích, a zejména pozůstalostní a rodinné dávky, jsou-li tyto dávky určeny zaměstnancům, a tudíž představují požitky vyplácené zaměstnavatelem pracovníkovi z důvodu jeho zaměstnání.Článek 51. Za podmínek stanovených v následujících ustanoveních předpokládá zásada rovného zacházení zákaz přímé nebo nepřímé diskriminace na základě pohlaví, zejména odkazem na manželský nebo rodinný stav, obzvláště pokud jde o:- oblast působnosti systémů a podmínky přístupu k nim,- povinnost přispívat a výpočet výše příspěvků,- výpočet dávek včetně zvýšení, na které vzniká nárok s ohledem na manžela nebo manželku nebo vyživované osoby, a podmínky trvání a zachování nároku na dávky.2. Zásada rovného zacházení se nedotýká opatření na ochranu žen z důvodů mateřství.Článek 61. Ustanovení, která odporují zásadě rovného zacházení, zahrnují ustanovení založená na pohlaví buď přímo, nebo nepřímo, s ohledem zejména na manželský nebo rodinný stav pro:a) určení osob, které se mohou účastnit systému sociálního zabezpečení pracovníků;b) stanovení povinné nebo dobrovolné povahy účasti v systému;c) stanovení různých pravidel, pokud jde o věk pro vstup do systému nebo minimální dobu trvání zaměstnání nebo členství v systému vyžadovanou pro získání dávek;d) stanovení různých pravidel, s výjimkou písmen h) a i), pro vrácení příspěvků, pokud se pracovník odhlašuje ze systému, aniž by splnil podmínky, které mu zaručují doživotní právo na dlouhodobé dávky;e) stanovení různých podmínek pro přiznání dávek nebo omezení těchto dávek na pracovníky některého pohlaví;f) stanovení rozdílných důchodových věků;g) pozastavení zachování nebo získání nároků na dávky, které přiznává zákon nebo smlouva a které jsou vypláceny zaměstnavatelem během mateřské dovolené nebo volna z rodinných důvodů;h) stanovení rozdílných úrovní dávek, s výjimkou nezbytných opatření přihlížejících k pojistně matematickým zásadám, které se liší podle pohlaví v případě dávek označených jako příspěvkové;i) stanovení rozdílných úrovní příspěvků pracovníků;stanovení rozdílných úrovní příspěvků zaměstnavatelů v případě dávek označených jako příspěvkové, s výjimkou snahy vyrovnat výši těchto dávek;j) stanovení rozdílných norem nebo norem použitelných pouze na pracovníky určitého pohlaví, s výjimkou opatření stanovených v písmenech h) a i), pokud jde o zaručení nebo zachování nároku na doživotní dávky, když se pracovník odhlašuje ze systému.2. Pokud je přiznání dávek v rozsahu této směrnice ponecháno úvaze řídících orgánů systému, musí tyto orgány přihlížet k zásadě rovného zacházení.Článek 7Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření k zajištění toho, aby:a) ustanovení kolektivních smluv, které jsou uzavírány povinně ze zákona, pracovních řádů podniků nebo jiné úpravy týkající se systémů sociálního zabezpečení pracovníků odporující zásadě rovného zacházení, byla nebo mohla být prohlášena za neplatná od samého počátku nebo aby byla změněna;b) systémy obsahující tato ustanovení nemohly být schváleny ani rozšířeny správními opatřeními.Článek 81. Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření k zajištění, aby ustanovení systémů sociálního zabezpečení pracovníků odporující zásadě rovného zacházení byla změněna do 1. ledna 1993.2. Tato směrnice nevylučuje, aby práva a povinnosti vztahující se k období členství v systému sociálního zabezpečení pracovníků před změnou tohoto systému podléhaly nadále ustanovením systému platným v daném období.Článek 9Členské státy mohou odložit povinné použití zásady rovného zacházení pro:a) stanovení důchodového věku pro účely přiznání starobního důchodu a možné důsledky pro jiné dávky- buď do dne, kdy bude dosaženo této rovnosti v zákonných systémech,- nebo nejpozději do doby, kdy bude tato rovnost vyžadována směrnicí;b) pozůstalostní důchody, dokud nebude v tomto ohledu vyžadováno rovné zacházení v systémech sociálního zabezpečení směrnicí;c) použití čl. 6 odst. 1 písm. i) pro přihlédnutí k rozdílným pojistně matematickým zásadám, nejpozději do uplynutí doby třinácti let od oznámení této směrnice.Článek 10Členské státy zavedou do svého právního řádu nezbytná opatření, aby umožnily každé osobě, která se cítí poškozená nedodržením zásady rovného zacházení, domáhat se nápravy soudní cestou případně poté, co se obrátila na jiné příslušné orgány.Článek 11Členské státy přijmou veškerá nezbytná opatření na ochranu pracovníků před propouštěním, které je reakcí zaměstnavatele na stížnost podanou na úrovni podniku nebo soudní žalobu usilující o dodržování zásady rovného zacházení.Článek 121. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do tří let po jejím oznámení [6]. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.2. Členské státy sdělí Komisi nejpozději do pěti let po oznámení této směrnice všechny nezbytné informace za účelem umožnit Komisi vypracování zprávy pro Radu o uplatňování této směrnice.Článek 13Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 24. července 1986.Za RadupředsedaA. Clark[1] Úř. věst. C 134, 21.5.1983, s. 7.[2] Úř. věst. C 117, 30.4.1984, s. 169.[3] Úř. věst. C 35, 9.2.1984, s. 7.[4] Úř. věst. L 39, 14.2.1976, s. 40.[5] Úř. věst. L 6, 10.1.1979, s. 24.[6] Tato směrnice byla oznámena členským státům dne 30. července 1986.--------------------------------------------------


title: Směrnice Rady 1999/90/ES ze dne 15. listopadu 1999, kterou se mění směrnice 90/539/EHS o veterinárních podmínkách pro obchod s drůbeží a násadovými vejci uvnitř Společenství a jejich dovoz ze třetích zemí

text:
Důležité právní upozornění

|

31999L0090

Úřední věstník L 300 , 23/11/1999 S. 0019 - 0021

		Směrnice Rady 1999/90/ESze dne 15. listopadu 1999,kterou se mění směrnice 90/539/EHS o veterinárních podmínkách pro obchod s drůbeží a násadovými vejci uvnitř Společenství a jejich dovoz ze třetích zemíRADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise [1],s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],vzhledem k těmto důvodům:(1) V čl. 12 odst. 1 směrnice Rady 90/539/EHS ze dne 15. října 1990 o veterinárních podmínkách pro obchod s drůbeží a násadovými vejci uvnitř Společenství a jejich dovoz ze třetích zemí [4] jsou stanovena pravidla, která se uplatňují na drůbež a násadová vejce určené pro členské státy nebo oblasti členských států, jejichž status byl uznán v souladu s čl. 12 odst. 2 uvedené směrnice.(2) Rozhodnutí Komise 93/152/EHS ze dne 8. února 1993, kterým se stanovují kritéria pro používání očkovacích látek proti newcastleské chorobě v rámci programů pravidelného očkování [5], se uplatňuje od 1. ledna 1995.(3) V důsledku toho je vhodné pozměnit směrnici Rady 90/539/EHS, zejména pak článek 12.(4) V článku 11 uvedené směrnice je z praktických důvodů stanoven zvláštní režim pro obchod uvnitř Společenství s velmi malými zásilkami drůbeže; obchod s ptáky nadřádu běžci by však měl být zahrnut do obecných ustanovení směrnice.(5) Je vhodné změnit obchodní pravidla platná pro třetí země zavedením možnosti vypracovat doplňková pravidla pro dovoz drůbeže a násadová vejce, která poskytují veterinární záruky alespoň na té úrovni, jež je stanovena v kapitole II směrnice 90/539/EHS, a která dále obsahují ustanovení pro přijetí karanténních opatření.(6) Kromě toho je vhodné, aby vzhledem k rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [6] byla směrnice 90/539/EHS pozměněna,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Směrnice 90/539/EHS se mění takto:1. Do článku 11 se vkládá nový odstavec, který zní:"3. Ustanovení odstavců 1 a 2 se neuplatňují na zásilky, které obsahují ptáky nadřádu běžci nebo jejich násadová vejce."2. V článku 12 se odstavec 1 nahrazuje tímto:"1. V případě zásilek drůbeže a násadových vajec z členských států nebo z oblastí členských států, které očkují drůbež ve smyslu článku 1 proti newcastleské chorobě, do členského státu nebo regionu členského státu, jejichž status byl stanoven ve smyslu odstavce 2 tohoto článku, se uplatňují tato pravidla:a) násadová vejce musejí pocházet z hejn, která- nejsou očkována nebo- jsou očkována inaktivovanou očkovací látkou nebo- jsou očkována živou očkovací látkou za předpokladu, že k očkování došlo minimálně třicet dnů před sběrem násadových vajec;b) jednodenní kuřata (včetně kuřat určených k zazvěření) nesmějí být očkována proti newcastleské chorobě a musejí pocházet- z násadových vajec, která splňují podmínky písmene a) a- z líhně, kde pracovní metody zajišťují líhnutí těchto vajec zcela odděleně, z hlediska času a místa, od vajec, která neodpovídají podmínkám, uvedeným v bodu a);c) chovná a užitková drůbež:- nesmí být očkována proti newcastleské chorobě a- musí být izolována po dobu 14 dní před odesláním buď na farmě, nebo karanténní stanici pod dohledem úředního veterinárního lékaře. V této spojitosti nesmí být 21 dní před odesláním žádná drůbež nacházející se na původní farmě nebo případně v karanténní stanici očkována proti newcastleské chorobě a žádný jiný pták než ten, který je součástí zásilky, nesmí být po tuto dobu uveden na farmu nebo karanténní stanice a- prošla v souladu s podrobnými pravidly, která byla přijata v souladu s postupem stanoveným v článku 32, v průběhu čtrnácti dnů před zásilkou reprezentativními sérologickými testy na protilátky proti newcastleské chorobě s negativním nálezem;d) jatečná drůbež musí pocházet z hejn, která- v případě, že nejsou očkována proti newcastleské chorobě, splňují požadavky uvedené v písm. c) třetí odrážce,- v případě, že jsou očkována, podrobila se v souladu s podrobnými pravidly, stanovenými v souladu s postupem stanoveným v článku 32, v průběhu čtrnácti dnů před odesláním a na základě reprezentativního vzorku testu na izolaci viru newcastleské choroby."3. Čl. 12 odst. 4 se zrušuje.4. V článku 26 se odstavec 2 nahrazuje tímto:"2. V souladu s postupem stanoveným v článku 32 může Komise určit, že dovážená drůbež, násadová vejce nebo drůbež vylíhnutá z dovezených vajec musejí být v karanténě nebo izolována po dobu, která nesmí přesáhnout dva měsíce."5. Vkládá se nový článek, který zní:"Článek 27aBez ohledu na články 20, 22, 23 a 24 smí Komise v souladu s postupem stanoveným v článku 32 rozhodnout o tom, že případ od případu povolí dovoz drůbeže a násadových vajec ze třetích zemí, pokud takové dovozy nesplňují ustanovení článků 20, 22, 23 a 24. Podrobná pravidla pro takový dovoz jsou vypracována souběžně s týmž postupem. Taková pravidla poskytují veterinární záruky alespoň na té úrovni, jež je stanovena v kapitole II této směrnice, přičemž zahrnují ustanovení o povinné karanténě a testech na influenzu ptáků, newcastleskou chorobu a jinou závažnou chorobu."6. Článek 32 se nahrazuje tímto:"Článek 321. Komisi je nápomocen Stálý veterinární výbor zřízený rozhodnutím 68/361/EHS [7], složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata. Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou podle čl. 205 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise. Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku. Předseda nehlasuje.3. Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.4. Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.5. Rada se může usnést o návrhu kvalifikovanou většinou ve lhůtě tří měsíců od okamžiku, kdy jí věc byla předložena.Pokud se Rada v této lhůtě kvalifikovanou většinou usnesla, že s návrhem nesouhlasí, Komise ho znovu projedná. Může Radě na základě Smlouvy předložit pozměněný návrh, původní návrh nebo regulativní návrh.Pokud po uplynutí této lhůty Rada navrhovaná prováděcí opatření nepřijala ani nevyjádřila nesouhlas s jejich návrhem, přijme navrhovaná prováděcí opatření Komise."7. Článek 33 se nahrazuje tímto:"Článek 331. Komisi je nápomocen Stálý veterinární výbor zřízený rozhodnutím 68/361/EHS, složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata. Výbor zaujme stanovisko k návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti věci. Stanovisko se přijímá většinou podle čl. 205 odst. 2 Smlouvy pro přijímání rozhodnutí, která má Rada přijímat na návrh Komise. Hlasům zástupců členských států ve výboru je přidělena váha stanovená v uvedeném článku. Předseda nehlasuje.3. Komise přijme zamýšlená opatření, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.4. Pokud zamýšlená opatření nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise Radě neprodleně návrh opatření, která mají být přijata.5. Rada se může usnést o návrhu kvalifikovanou většinou ve lhůtě patnácti dnů od okamžiku, kdy jí věc byla předložena.Pokud se Rada v této lhůtě kvalifikovanou většinou usnesla, že s návrhem nesouhlasí, Komise ho znovu projedná. Může Radě na základě Smlouvy předložit pozměněný návrh, původní návrh nebo legislativní návrh.Pokud po uplynutí této lhůty Rada navrhovaná prováděcí opatření nepřijala ani nevyjádřila nesouhlas s jejich návrhem, přijme navrhovaná prováděcí opatření Komise."Článek 21. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. července 2000. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.Článek 3Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.Článek 4Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 15. listopadu 1999.Za RadupředsedaK. Hemilä[1] Úř. věst. C 15, 20.1.1996, s. 13.[2] Úř. věst. C 261, 9.9.1996, s. 187.[3] Úř. věst. C 153, 28.5.1996, s. 46.[4] Úř. věst. L 303, 31.10.1990, s. 6. Směrnice naposledy pozměněná aktem o přistoupení z roku 1994.[5] Úř. věst. L 59, 12.3.1993, s. 35.[6] Úř. věst. L 184, 17.7.1999, s. 23.[7] Úř. věst. L 255, 18.10.1968, s. 23.--------------------------------------------------


title: Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/99/ES ze dne 19. listopadu 2008 o trestněprávní ochraně životního prostředí (Text s významem pro EHP)

text:
               6.12.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 328/28

      SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2008/99/ES
   ze dne 19. listopadu 2008
   o trestněprávní ochraně životního prostředí
   (Text s významem pro EHP)
   EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 175 odst. 1 této smlouvy,
   s ohledem na návrh Komise,
   s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
   po konzultaci s Výborem regionů,
   v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy (2),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Podle čl. 174 odst. 2 Smlouvy je politika Společenství v oblasti ochrany životního prostředí zaměřena na vysokou úroveň ochrany.

               (2)

               Společenství je znepokojeno nárůstem trestných činů proti životnímu prostředí i jejich účinky, které stále více přesahují hranice států, v nichž jsou trestné činy páchány. Takové trestné činy představují hrozbu pro životní prostředí, a proto vyžadují adekvátní reakci.

               (3)

               Zkušenosti ukázaly, že stávající systémy sankcí k dosažení úplného dodržování zákonů o ochraně životního prostředí nedostačují. Toto dodržování by mohlo a mělo být posíleno dostupností trestních sankcí, jež ve srovnání se správními sankcemi či mechanismem náhrady škody podle občanského práva vyjadřují společenský nesouhlas kvalitativně jiné povahy.

               (4)

               Společná pravidla týkající se trestných činů umožňují využívat účinných metod vyšetřování a pomoci v rámci členského státu i mezi členskými státy.

               (5)

               Aby bylo možné dosáhnout účinné ochrany životního prostředí, je zejména třeba zavést více odrazující sankce za činnosti škodlivé pro životní prostředí, které způsobují nebo mohou způsobit podstatné zhoršení kvality ovzduší, včetně stratosféry, půdy či vody nebo podstatnou škodu na živočiších či rostlinách, včetně zachování druhů.

               (6)

               Nedodržení zákonné povinnosti konat může mít stejný účinek jako konání, a proto by i ono mělo podléhat odpovídajícím sankcím.

               (7)

               Proto by takové jednání mělo být považováno za trestný čin v celém Společenství, pokud bylo spácháno úmyslně nebo v důsledku hrubé nedbalosti.

               (8)

               Právní předpisy uvedené v přílohách této směrnice obsahují ustanovení, která by měla být předmětem trestněprávních opatření, aby se zajistilo, že pravidla o ochraně životního prostředí budou plně účinná.

               (9)

               Povinnosti uložené touto směrnicí se týkají pouze těch ustanovení právních předpisů uvedených v přílohách této směrnice, která ukládají členským státům povinnost stanovit při provádění těchto právních předpisů zakazující opatření.

               (10)

               Tato směrnice zavádí pro členské státy povinnost stanovit ve svých vnitrostátních právních předpisech trestní sankce za závažná porušení ustanovení práva Společenství o ochraně životního prostředí. Tato směrnice neukládá povinnost použít v konkrétních případech tyto sankce nebo jiný dostupný systém vymáhání práva.

               (11)

               Touto směrnicí nejsou dotčeny jiné systémy odpovědnosti za škodu na životním prostředí podle práva Společenství nebo vnitrostátního práva.

               (12)

               Jelikož tato směrnice stanoví minimální pravidla, mohou členské státy přijmout či zachovat přísnější opatření, pokud jde o účinnou trestněprávní ochranu životního prostředí. Tato opatření musí být v souladu se Smlouvou.

               (13)

               Členské státy by měly Komisi poskytovat informace o provádění této směrnice, aby Komise mohla účinek této směrnice vyhodnotit.

               (14)

               Jelikož cíle této směrnice, totiž zajištění účinnější ochrany životního prostředí, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jej může být z důvodu rozsahu a účinků této směrnice lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.

               (15)

               Při každém přijímání následných právních předpisů v oblasti životního prostředí by mělo být v těchto předpisech případně uvedeno, že se použije tato směrnice. Bude-li to nutné, měl by být změněn článek 3.

               (16)

               Tato směrnice ctí základní práva a zachovává zásady uznávané zejména v Listině základních práv Evropské unie,

         PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   Předmět
   Tato směrnice stanoví trestněprávní opatření za účelem účinnější ochrany životního prostředí.
   Článek 2
   Definice
   Pro účely této směrnice:

               a)

               „protiprávním“ se rozumí porušující

                           i)

                           právní předpisy přijaté na základě Smlouvy o ES a uvedené v příloze A, nebo

                           ii)

                           pokud jde o činnosti upravené Smlouvou o Euratomu, právní předpisy přijaté na základě Smlouvy o Euratomu a uvedené v příloze B, nebo

                           iii)

                           právní předpis členského státu nebo rozhodnutí příslušného orgánu členského státu, které uvádějí v účinnost právní předpisy Společenství uvedené v bodě i) nebo ii);

               b)

               „chráněnými druhy volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin“ jsou

                           i)

                           pro účely čl. 3 písm. f) druhy, které jsou uvedeny

                                       —

                                       v příloze IV směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (3),

                                       —

                                       v příloze I, na kterou se odkazuje v čl. 4 odst. 2, směrnice Rady 79/409/EHS ze dne 2. dubna 1979 o ochraně volně žijících ptáků (4);

                           ii)

                           pro účely čl. 3 písm. g) druhy, které jsou uvedeny v příloze A nebo B nařízení Rady (ES) č. 338/97 ze dne 9. prosince 1996 o ochraně druhů volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin regulováním obchodu s nimi (5);

               c)

               „stanovištěm v chráněné lokalitě“ se rozumí jakékoli stanoviště druhů, pro které je určitá oblast označena jako zvláště chráněná oblast v souladu s čl. 4 odst. 1 nebo 2 směrnice 79/409/EHS, či jakékoli přírodní stanoviště nebo stanoviště druhů, pro které je určitá lokalita označena jako zvláštní oblast ochrany v souladu s čl. 4 odst. 4 směrnice 92/43/EHS;

               d)

               „právnickou osobou“ se rozumí jakýkoli právní subjekt, jemuž takový status náleží podle použitelného vnitrostátního práva, kromě států nebo veřejných subjektů při výkonu státní moci a veřejných mezinárodních organizací.

         Článek 3
   Trestné činy
   Členské státy zajistí, aby následující jednání představovala trestný čin, pokud jsou protiprávní a byla spáchána úmyslně nebo přinejmenším z hrubé nedbalosti:

               a)

               vypouštění, emise nebo uvolňování množství materiálu nebo ionizujícího záření do ovzduší, půdy nebo vody, které způsobují nebo mohou způsobit smrt nebo těžkou újmu na zdraví osob, podstatné zhoršení kvality ovzduší, kvality půdy či kvality vody nebo podstatnou škodu na živočiších či rostlinách;

               b)

               sběr, přeprava, zpracovávání nebo odstraňování odpadů, včetně provozního dohledu nad těmito postupy a následné péče o zařízení pro odstraňování a včetně úkonů, jež přebírají obchodníci nebo zprostředkovatelé (nakládání s odpady), které způsobují nebo mohou způsobit smrt nebo těžkou újmu na zdraví osob, podstatné zhoršení kvality ovzduší, kvality půdy či kvality vody nebo podstatnou škodu na živočiších či rostlinách;

               c)

               přeprava odpadu, pokud tato činnost spadá do oblasti působnosti čl. 2 bodu 35 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006 ze dne 14. června 2006 o přepravě odpadů (6) a probíhá v množství jiném než zanedbatelném, ať již je provedena jednorázově nebo v několika zásilkách, které spolu zřejmě souvisejí;

               d)

               provozování zařízení, ve kterém je prováděna nebezpečná činnost nebo v němž se skladují nebo používají nebezpečné látky či přípravky a které mimo samotné zařízení způsobuje nebo může způsobit smrt nebo těžkou újmu na zdraví osob, podstatné zhoršení kvality ovzduší, kvality půdy či kvality vody nebo podstatnou škodu na živočiších či rostlinách;

               e)

               výroba, zpracování, manipulace, použití, držení, skladování, přeprava, dovoz, vývoz nebo ukládání jaderných materiálů nebo jiných nebezpečných radioaktivních látek, které způsobují nebo mohou způsobit smrt nebo těžkou újmu na zdraví osob, podstatné zhoršení kvality ovzduší, kvality půdy či kvality vody nebo podstatnou škodu na živočiších či rostlinách;

               f)

               usmrcování, ničení, držení nebo odchyt jedinců chráněných druhů volně žijících živočichů nebo planě rostoucích rostlin, kromě případů, kdy se toto jednání týká zanedbatelného množství jedinců těchto druhů a má zanedbatelný dopad na stav daných druhů z hlediska ochrany;

               g)

               obchodování s jedinci chráněných druhů volně žijících živočichů nebo planě rostoucích rostlin nebo s jejich částmi nebo odvozeninami, kromě případů, kdy se toto jednání týká zanedbatelného množství jedinců těchto druhů a má zanedbatelný dopad na stav daných druhů z hlediska ochrany;

               h)

               každé jednání, které způsobí významné poškození stanoviště v chráněné lokalitě;

               i)

               výroba, dovoz, vývoz, uvádění na trh nebo používání látek poškozujících ozonovou vrstvu.

         Článek 4
   Návod a pomoc
   Členské státy zajistí, aby návod a pomoc k úmyslnému jednání uvedenému v článku 3 bylo možné trestat jako trestný čin.
   Článek 5
   Sankce
   Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby za trestné činy uvedené v článcích 3 a 4 bylo možné uložit účinné, přiměřené a odrazující trestní sankce.
   Článek 6
   Odpovědnost právnických osob
   1.   Členské státy zajistí, aby právnické osoby mohly být činěny odpovědnými za trestné činy uvedené v článcích 3 a 4, kterých se v jejich prospěch dopustí jakákoli osoba, jež v právnické osobě působí ve vedoucím postavení, jednající samostatně nebo jako člen orgánu této právnické osoby na základě:

               a)

               oprávnění zastupovat tuto právnickou osobu,

               b)

               pravomoci činit rozhodnutí jménem této právnické osoby, nebo

               c)

               pravomoci vykonávat kontrolu v rámci této právnické osoby.

         2.   Členské státy rovněž zajistí, aby právnické osoby mohly být činěny odpovědnými v případě, kdy nedostatek dohledu nebo kontroly ze strany osoby uvedené v odstavci 1 umožnil spáchání trestného činu uvedeného v článcích 3 a 4 ve prospěch právnické osoby osobou jí podřízenou.
   3.   Odpovědnost právnických osob podle odstavců 1 a 2 nevylučuje vedení trestního řízení proti fyzickým osobám, které jsou pachateli, návodci či pomocníky u trestných činů uvedených v článcích 3 a 4.
   Článek 7
   Sankce ukládané právnickým osobám
   Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby právnickým osobám, které byly shledány odpovědnými za trestný čin podle článku 6, bylo možné uložit účinné, přiměřené a odrazující sankce.
   Článek 8
   Provedení
   1.   Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 26. prosince 2010.
   Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
   2.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice, a srovnávací tabulku mezi uvedenými ustanoveními a touto směrnicí.
   Článek 9
   Vstup v platnost
   Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 10
   Určení
   Tato směrnice je určena členským státům.

      Ve Štrasburku dne 19. listopadu 2008.

            Za Evropský parlament

            předseda

         H.-G. PÖTTERING

            Za Radu

            předseda

         J.-P. JOUYET

      (1)  Úř. věst. C 10, 15.1.2008, s. 47.

      (2)  Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 21. května 2008 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku) a rozhodnutí Rady ze dne 24. října 2008.

      (3)  Úř. věst. L 206, 22.7.1992, s. 7.

      (4)  Úř. věst. L 103, 25.4.1979, s. 1.

      (5)  Úř. věst. L 61, 3.3.1997, s. 1.

      (6)  Úř. věst. L 190, 12.7.2006, s. 1.

      PŘÍLOHA A
      Seznam právních předpisů Společenství přijatých na základě Smlouvy o ES, jejichž porušení zakládá protiprávní jednání ve smyslu čl. 2 písm. a) bodu i) této směrnice

                  —

                  směrnice Rady 70/220/EHS ze dne 20. března 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti znečišťování ovzduší emisemi z motorových vozidel (1),

                  —

                  směrnice Rady 72/306/EHS ze dne 2. srpna 1972 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti emisím znečisťujících látek ze vznětových motorů vozidel (2),

                  —

                  směrnice Rady 75/439/EHS ze dne 16. června 1975 o nakládání s odpadními oleji (3),

                  —

                  směrnice Rady 76/160/EHS ze dne 8. prosince 1975 o jakosti vod ke koupání (4),

                  —

                  směrnice Rady 76/769/EHS ze dne 27. července 1976 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se omezení uvádění na trh a používání některých nebezpečných látek a přípravků (5),

                  —

                  směrnice Rady 77/537/EHS ze dne 28. června 1977 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti emisím znečisťujících látek ze vznětových motorů používaných v kolových zemědělských a lesnických traktorech (6),

                  —

                  směrnice Rady 78/176/EHS ze dne 20. února 1978 o odpadech z průmyslu oxidu titaničitého (7),

                  —

                  směrnice Rady 79/117/EHS ze dne 21. prosince 1978, kterou se zakazuje uvádění na trh a používání přípravků na ochranu rostlin obsahujících určité účinné látky (8),

                  —

                  směrnice Rady 79/409/EHS ze dne 2. dubna 1979 o ochraně volně žijících ptáků (9),

                  —

                  směrnice Rady 82/176/EHS ze dne 22. března 1982 o mezních hodnotách a jakostních cílech pro vypouštění rtuti z průmyslu elektrolýzy alkalických chloridů (10),

                  —

                  směrnice Rady 83/513/EHS ze dne 26. září 1983 o mezních hodnotách a jakostních cílech pro vypouštění kadmia (11),

                  —

                  směrnice Rady 84/156/EHS ze dne 8. března 1984 o mezních hodnotách a jakostních cílech pro vypouštění rtuti z jiných průmyslových oborů, než je elektrolýza alkalických chloridů (12),

                  —

                  směrnice Rady 84/360/EHS ze dne 28. června 1984 o boji proti znečišťování ovzduší z průmyslových zařízení (13),

                  —

                  směrnice Rady 84/491/EHS ze dne 9. října 1984 o mezních hodnotách a jakostních cílech pro vypouštění hexachlorcyklohexanu (14),

                  —

                  směrnice Rady 85/203/EHS ze dne 7. března 1985 o normách kvality ovzduší pro oxid dusičitý (15),

                  —

                  směrnice Rady 86/278/EHS ze dne 12. června 1986 o ochraně životního prostředí a zejména půdy při používání kalů z čistíren odpadních vod v zemědělství (16),

                  —

                  směrnice Rady 86/280/EHS ze dne 12. června 1986 o mezních hodnotách a jakostních cílech pro vypouštění některých nebezpečných látek uvedených v seznamu I přílohy směrnice 76/464/EHS (17),

                  —

                  směrnice Rady 87/217/EHS ze dne 19. března 1987 o předcházení a snižování znečištění životního prostředí azbestem (18),

                  —

                  směrnice Rady 90/219/EHS ze dne 23. dubna 1990 o uzavřeném nakládání s geneticky modifikovanými mikroorganismy (19),

                  —

                  směrnice Rady 91/271/EHS ze dne 21. května 1991 o čištění městských odpadních vod (20),

                  —

                  směrnice Rady 91/414/EHS ze dne 15. července 1991 o uvádění přípravků na ochranu rostlin na trh (21),

                  —

                  směrnice Rady 91/676/EHS ze dne 12. prosince 1991 o ochraně vod před znečištěním dusičnany ze zemědělských zdrojů (22),

                  —

                  směrnice Rady 91/689/EHS ze dne 12. prosince 1991 o nebezpečných odpadech (23),

                  —

                  směrnice Rady 92/43/EHS ze dne 21. května 1992 o ochraně přírodních stanovišť, volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin (24),

                  —

                  směrnice Rady 92/112/EHS ze dne 15. prosince 1992 o postupech harmonizace programů snižování a úplného vyloučení znečišťování odpady z průmyslu oxidu titaničitého (25),

                  —

                  směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/25/ES ze dne 16. června 1994 o sbližování právních a správních předpisů členských států týkajících se rekreačních plavidel: ustanovení pozměněná směrnicí 2003/44/ES (26),

                  —

                  směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/62/ES ze dne 20. prosince 1994 o obalech a obalových odpadech (27),

                  —

                  směrnice Evropského parlamentu a Rady 94/63/ES ze dne 20. prosince 1994 o omezování emisí těkavých organických sloučenin (VOC) vznikajících při skladování benzinu a při jeho distribuci od terminálů k čerpacím stanicím (28),

                  —

                  směrnice Rady 96/49/ES ze dne 23. července 1996 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se železniční přepravy nebezpečných věcí (29),

                  —

                  směrnice Rady 96/59/ES ze dne 16. září 1996 o odstraňování polychlorovaných bifenylů a polychlorovaných terfenylů (PCB/PCT) (30),

                  —

                  směrnice Rady 96/62/ES ze dne 27. září 1996 o posuzování a řízení kvality vnějšího ovzduší (31),

                  —

                  směrnice Rady 96/82/ES ze dne 9. prosince 1996 o kontrole nebezpečí závažných havárií s přítomností nebezpečných látek (32),

                  —

                  směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/68/ES ze dne 16. prosince 1997 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti emisím plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic ze spalovacích motorů určených pro nesilniční pojízdné stroje (33),

                  —

                  nařízení Rady (ES) č. 338/97 ze dne 9. prosince 1996 o ochraně druhů volně žijících živočichů a planě rostoucích rostlin regulováním obchodu s nimi (34),

                  —

                  směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/8/ES ze dne 16. února 1998 o uvádění biocidních přípravků na trh (35),

                  —

                  směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/70/ES ze dne 13. října 1998 o jakosti benzinu a motorové nafty (36),

                  —

                  směrnice Rady 98/83/ES ze dne 3. listopadu 1998 o jakosti vody určené k lidské spotřebě (37),

                  —

                  směrnice Rady 1999/13/ES ze dne 11. března 1999 o omezování emisí těkavých organických sloučenin vznikajících při používání organických rozpouštědel při některých činnostech a v některých zařízeních (38),

                  —

                  směrnice Rady 1999/30/ES ze dne 22. dubna 1999 o mezních hodnotách pro oxid siřičitý, oxidu dusičitý a oxidy dusíku, částice a olovo ve vnějším ovzduší (39),

                  —

                  směrnice Rady 1999/31/ES ze dne 26. dubna 1999 o skládkách odpadů (40),

                  —

                  směrnice Rady 1999/32/ES ze dne 26. dubna 1999 o snižování obsahu síry v některých kapalných palivech (41),

                  —

                  směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/53/ES ze dne 18. září 2000 o vozidlech s ukončenou životností (42),

                  —

                  směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/60/ES ze dne 23. října 2000, kterou se stanoví rámec pro činnost Společenství v oblasti vodní politiky (43),

                  —

                  směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/69/ES ze dne 16. listopadu 2000 o mezních hodnotách pro benzen a oxid uhelnatý ve vnějším ovzduší (44),

                  —

                  směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/76/ES ze dne 4. prosince 2000 o spalování odpadů (45),

                  —

                  nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2037/2000 ze dne 29. června 2000 o látkách, které poškozují ozonovou vrstvu (46),

                  —

                  směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/18/ES ze dne 12. března 2001 o záměrném uvolňování geneticky modifikovaných organismů do životního prostředí (47),

                  —

                  směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/80/ES ze dne 23. října 2001 o omezení emisí některých znečišťujících látek do ovzduší z velkých spalovacích zařízení (48),

                  —

                  směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/3/ES ze dne 12. února 2002 o ozonu ve vnějším ovzduší (49),

                  —

                  směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/95/ES ze dne 27. ledna 2003 o omezení používání některých nebezpečných látek v elektrických a elektronických zařízeních (50),

                  —

                  směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/96/ES ze dne 27. ledna 2003 o odpadních elektrických a elektronických zařízeních (OEEZ) (51),

                  —

                  směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/107/ES ze dne 15. prosince 2004 o obsahu arsenu, kadmia, rtuti, niklu a polycyklických aromatických uhlovodíků ve vnějším ovzduší (52),

                  —

                  nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 648/2004 ze dne 31. března 2004 o detergentech (53),

                  —

                  nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 850/2004 ze dne 29. dubna 2004 o perzistentních organických znečišťujících látkách (54),

                  —

                  směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/55/ES ze dne 28. září 2005 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti emisím plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic ze vznětových motorů vozidel a emisím plynných znečišťujících látek ze zážehových motorů vozidel poháněných zemním plynem nebo zkapalněným ropným plynem (55),

                  —

                  směrnice Komise 2005/78/ES ze dne 14. listopadu 2005, kterou se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/55/ES o sbližování právních předpisů členských států týkajících se opatření proti emisím plynných znečišťujících látek a znečišťujících částic ze vznětových motorů vozidel a emisím plynných znečišťujících látek ze zážehových motorů vozidel poháněných zemním plynem nebo zkapalněným ropným plynem a mění přílohy I, II, III, IV a VI uvedené směrnice (56),

                  —

                  směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/7/ES ze dne 15. února 2006 o řízení jakosti vod ke koupání (57),

                  —

                  směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/11/ES ze dne 15. února 2006 o znečišťování některými nebezpečnými látkami vypouštěnými do vodního prostředí Společenství (58),

                  —

                  směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/12/ES ze dne 5. dubna 2006 o odpadech (59),

                  —

                  směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/21/ES ze dne 15. března 2006 o nakládání s odpady z těžebního průmyslu (60),

                  —

                  směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/40/ES ze dne 17. května 2006 o emisích z klimatizačních systémů motorových vozidel (61),

                  —

                  směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/44/ES ze dne 6. září 2006 o jakosti sladkých vod vyžadujících ochranu nebo zlepšení pro podporu života ryb (62),

                  —

                  směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/66/ES ze dne 6. září 2006 o bateriích a akumulátorech a odpadních bateriích a akumulátorech (63),

                  —

                  směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/118/ES ze dne 12. prosince 2006 o ochraně podzemních vod před znečištěním a zhoršováním stavu (64),

                  —

                  nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 842/2006 ze dne 17. května 2006 o některých fluorovaných skleníkových plynech (65),

                  —

                  nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006 ze dne 14. června 2006 o přepravě odpadů (66),

                  —

                  nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 715/2007 ze dne 20. června 2007 o schvalování typu motorových vozidel z hlediska emisí z lehkých osobních vozidel a z užitkových vozidel (Euro 5 a Euro 6) a z hlediska přístupu k informacím o opravách a údržbě vozidla (67),

                  —

                  nařízení Komise (ES) č. 1418/2007 ze dne 29. listopadu 2007 o vývozu některých odpadů určených k využití, uvedených v příloze III nebo IIIA nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006, do některých zemí, na které se nevztahuje rozhodnutí OECD o kontrole pohybů odpadů přes hranice (68),

                  —

                  směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/1/ES ze dne 15. ledna 2008 o integrované prevenci a omezování znečištění (69).

         (1)  Úř. věst. L 76, 6.4.1970, s. 1.

         (2)  Úř. věst. L 190, 20.8.1972, s. 1.

         (3)  Úř. věst. L 194, 25.7.1975, s. 23.

         (4)  Úř. věst. L 31, 5.2.1976, s. 1.

         (5)  Úř. věst. L 262, 27.9.1976, s. 201.

         (6)  Úř. věst. L 220, 29.8.1977, s. 38.

         (7)  Úř. věst. L 54, 25.2.1978, s. 19.

         (8)  Úř. věst. L 33, 8.2.1979, s. 36.

         (9)  Úř. věst. L 103, 25.4.1979, s. 1.

         (10)  Úř. věst. L 81, 27.3.1982, s. 29.

         (11)  Úř. věst. L 291, 24.10.1983, s. 1.

         (12)  Úř. věst. L 74, 17.3.1984, s. 49.

         (13)  Úř. věst. L 188, 16.7.1984, s. 20.

         (14)  Úř. věst. L 274, 17.10.1984, s. 11.

         (15)  Úř. věst. L 87, 27.3.1985, s. 1.

         (16)  Úř. věst. L 181, 4.7.1986, s. 6.

         (17)  Úř. věst. L 181, 4.7.1986, s. 16.

         (18)  Úř. věst. L 85, 28.3.1987, s. 40.

         (19)  Úř. věst. L 117, 8.5.1990, s. 1.

         (20)  Úř. věst. L 135, 30.5.1991, s. 40.

         (21)  Úř. věst. L 230, 19.8.1991, s. 1.

         (22)  Úř. věst. L 375, 31.12.1991, s. 1.

         (23)  Úř. věst. L 377, 31.12.1991, s. 20.

         (24)  Úř. věst. L 206, 22.7.1992, s. 7.

         (25)  Úř. věst. L 409, 31.12.1992, s. 11.

         (26)  Úř. věst. L 214, 26.8.2003, s. 18.

         (27)  Úř. věst. L 365, 31.12.1994, s. 10.

         (28)  Úř. věst. L 365, 31.12.1994, s. 24.

         (29)  Úř. věst. L 235, 17.9.1996, s. 25.

         (30)  Úř. věst. L 243, 24.9.1996, s. 31.

         (31)  Úř. věst. L 296, 21.11.1996, s. 55.

         (32)  Úř. věst. L 10, 14.1.1997, s. 13.

         (33)  Úř. věst. L 59, 27.2.1998, s. 1.

         (34)  Úř. věst. L 61, 3.3.1997, s. 1.

         (35)  Úř. věst. L 123, 24.4.1998, s. 1.

         (36)  Úř. věst. L 350, 28.12.1998, s. 58.

         (37)  Úř. věst. L 330, 5.12.1998, s. 32.

         (38)  Úř. věst. L 85, 29.3.1999, s. 1.

         (39)  Úř. věst. L 163, 29.6.1999, s. 41.

         (40)  Úř. věst. L 182, 16.7.1999, s. 1.

         (41)  Úř. věst. L 121, 11.5.1999, s. 13.

         (42)  Úř. věst. L 269, 21.10.2000, s. 34.

         (43)  Úř. věst. L 327, 22.12.2000, s. 1.

         (44)  Úř. věst. L 313, 13.12.2000, s. 12.

         (45)  Úř. věst. L 332, 28.12.2000, s. 91.

         (46)  Úř. věst. L 244, 29.9.2000, s. 1.

         (47)  Úř. věst. L 106, 17.4.2001, s. 1.

         (48)  Úř. věst. L 309, 27.11.2001, s. 1.

         (49)  Úř. věst. L 67, 9.3.2002, s. 14.

         (50)  Úř. věst. L 37, 13.2.2003, s. 19.

         (51)  Úř. věst. L 37, 13.2.2003, s. 24.

         (52)  Úř. věst. L 23, 26.1.2005, s. 3.

         (53)  Úř. věst. L 104, 8.4.2004, s. 1.

         (54)  Úř. věst. L 158, 30.4.2004, s. 7.

         (55)  Úř. věst. L 275, 20.10.2005, s. 1.

         (56)  Úř. věst. L 313, 29.11.2005, s. 1.

         (57)  Úř. věst. L 64, 4.3.2006, s. 37.

         (58)  Úř. věst. L 64, 4.3.2006, s. 52.

         (59)  Úř. věst. L 114, 27.4.2006, s. 9.

         (60)  Úř. věst. L 102, 11.4.2006, s. 15.

         (61)  Úř. věst. L 161, 14.6.2006, s. 12.

         (62)  Úř. věst. L 264, 25.9.2006, s. 20.

         (63)  Úř. věst. L 266, 26.9.2006, s. 1.

         (64)  Úř. věst. L 372, 27.12.2006, s. 19.

         (65)  Úř. věst. L 161, 14.6.2006, s. 1.

         (66)  Úř. věst. L 190, 12.7.2006, s. 1.

         (67)  Úř. věst. L 171, 29.6.2007, s. 1.

         (68)  Úř. věst. L 316, 4.12.2007, s. 6.

         (69)  Úř. věst. L 24, 29.1.2008, s. 8.

      PŘÍLOHA B
      Seznam právních předpisů Společenství přijatých na základě Smlouvy o Euratomu, jejichž porušení zakládá protiprávní jednání ve smyslu čl. 2 písm. a) bodu ii) této směrnice

                  —

                  směrnice Rady 96/29/Euratom ze dne 13. května 1996, kterou se stanoví základní bezpečnostní standardy na ochranu zdraví pracovníků a obyvatelstva před riziky vyplývajícími z ionizujícího záření (1),

                  —

                  směrnice Rady 2003/122/Euratom ze dne 22. prosince 2003 o kontrole vysokoaktivních uzavřených zdrojů záření a opuštěných zdrojů (2),

                  —

                  směrnice Rady 2006/117/Euratom ze dne 20. listopadu 2006 o dozoru nad přepravou radioaktivního odpadu a vyhořelého paliva a o její kontrole (3).

         (1)  Úř. věst. L 159, 29.6.1996, s. 1.

         (2)  Úř. věst. L 346, 31.12.2003, s. 57.

         (3)  Úř. věst. L 337, 5.12.2006, s. 21.


title: Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2013/40/EU ze dne 12. srpna 2013 o útocích na informační systémy a nahrazení rámcového rozhodnutí Rady 2005/222/SVV

text:
               14.8.2013

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 218/8

         SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2013/40/EU
   ze dne 12. srpna 2013
   o útocích na informační systémy a nahrazení rámcového rozhodnutí Rady 2005/222/SVV
   EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 83 odst. 1 této smlouvy,
   s ohledem na návrh Evropské komise,
   po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
   s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
   v souladu s řádným legislativním postupem (2),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Cílem této směrnice je sblížit ustanovení trestního práva členských států v oblasti útoků na informační systémy prostřednictvím stanovení minimálních pravidel týkajících se definice trestných činů a příslušných sankcí a zlepšit spolupráci mezi příslušnými orgány, včetně policie a dalších specializovaných donucovacích orgánů členských států, jakož i mezi příslušnými specializovanými agenturami a institucemi Unie, jako je Eurojust, Europol a jeho Evropské centrum pro boj proti kyberkriminalitě a Evropská agentura pro bezpečností sítí a informací (ENISA).

               (2)

               Informační systémy jsou klíčovým prvkem politické, sociální a hospodářské interakce v Unii. Společnost je na takových systémech značně závislá a tato závislost se neustále zvyšuje. Hladké fungování a bezpečnost těchto systémů v Unii jsou nezbytné pro rozvoj vnitřního trhu a konkurenceschopného a inovativního hospodářství. Zajištění odpovídajících úrovní ochrany informačních systémů by mělo být součástí účinného komplexního rámce preventivních opatření doprovázejících kroky v oblasti trestního práva podnikané v reakci na kybernetickou kriminalitu.

               (3)

               Útoky na informační systémy, zejména útoky spojené s organizovanou trestnou činností, představují rostoucí hrozbu jak v Unii, tak i v celosvětovém měřítku, a zvyšuje se obava z potenciálních teroristických anebo politicky motivovaných útoků na informační systémy, které jsou součástí kritické infrastruktury členských států a Unie. Tato skutečnost ohrožuje vytváření bezpečnější informační společnosti a oblasti svobody, bezpečnosti a práva, a proto je třeba na ni reagovat na úrovni Unie a dosáhnout intenzivnější spolupráce a koordinace na mezinárodní úrovni.

               (4)

               V Unii existuje řada kritických infrastruktur, jejichž narušení nebo zničení by mělo závažné přeshraniční dopady. Z nutnosti zvýšit schopnost ochrany kritické infrastruktury v Unii je zřejmé, že opatření pro boj proti kybernetickým útokům by měla být doprovázena přísnými trestními sankcemi odpovídajícími závažnosti takových útoků. Kritickou infrastrukturou můžeme rozumět prostředky, systémy a jejich části nacházející se v členském státě, které jsou zásadní pro zachování nejdůležitějších společenských funkcí, zdraví, bezpečnosti, zabezpečení nebo dobrých hospodářských či sociálních podmínek obyvatel, jako jsou elektrárny, dopravní sítě nebo vládní sítě, a jejichž narušení nebo zničení by mělo pro členský stát závažný dopad v důsledku selhání těchto funkcí.

               (5)

               Existují důkazy o směřování k čím dál tím nebezpečnějším a opakovaným rozsáhlým útokům na informačním systémy, které mají často kritický význam pro členské státy nebo pro konkrétní funkce ve veřejném nebo soukromém sektoru. Tuto tendenci doprovází rozvoj čím dál tím vyspělejších metod, jako je vytváření a používání tzv. „botnetů“, což se vyznačuje několika stádii trestného činu, kdy by každé samotné stádium mohlo představovat vážné nebezpečí pro veřejné zájmy. Tato směrnice usiluje mimo jiné o zavedení trestních sankcí za vytváření „botnetů“, tedy skutku, kdy na základě cílených kybernetických útoků dojde v důsledku napadení škodlivým softwarem k dálkovému ovládání značného počtu počítačů. Jakmile dojde k takovému propojení, může být napadená síť počítačů, která tvoří „botnet“, aktivována bez vědomí uživatelů počítačů s cílem spustit rozsáhlé kybernetické útoky, které jsou obvykle schopné způsobit závažnou škodu, jak je uvedeno v této směrnici. Členské státy by měly mít možnost stanovit, co se rozumí závažnou škodou podle jejich vnitrostátního práva a praxe, jako jsou například narušení systémových služeb značného veřejného významu, nebo vznik velkých finančních nákladů či způsobení ztrát osobních údajů nebo citlivých informací.

               (6)

               Rozsáhlé kybernetické útoky mohou způsobit závažné hospodářské škody, a to jak v důsledku přerušení informačních systémů a komunikací, tak i v důsledku ztráty nebo pozměnění důvěrných informací nebo jiných údajů důležitých z obchodního hlediska. Zvláštní pozornost je třeba věnovat tomu, aby se v důsledku větší závislosti inovativních malých a středních podniků na řádném fungování a dostupnosti informačních systémů a často omezených zdrojů, jež mají k dispozici pro účely informační bezpečnosti, zvyšovalo jejich povědomí o hrozbách souvisejících s takovými útoky a jejich zranitelnosti vůči těmto útokům.

               (7)

               Pro zajištění konzistentního přístupu členských států k uplatňování této směrnice jsou v této oblasti důležité společné definice.

               (8)

               Je třeba dosáhnout společného přístupu k základním prvkům trestných činů zavedením společných trestných činů neoprávněného přístupu k informačním systémům, neoprávněného zasahování do informačních systémů, neoprávněného zasahování do údajů a neoprávněného sledování.

               (9)

               Sledování zahrnuje mimo jiné poslech, monitorování nebo kontrolu obsahu komunikace a získávání obsahu údajů, a to buď přímo přístupem a využitím informačních systémů, nebo nepřímo pomocí technických prostředků pro elektronický či jiný odposlech.

               (10)

               Členské státy by měly stanovit sankce za útoky na informační systémy. Tyto sankce by měly být účinné, přiměřené a odrazující a jejich součástí by měl být trest odnětí svobody nebo peněžitý trest.

               (11)

               Tato směrnice stanoví trestní sankce alespoň pro případy, které se nepovažují za méně závažné. Členské státy by měly mít možnost stanovit, co se rozumí méně závažným případem v souladu s jejich vnitrostátním právem a praxí. Za méně závažný případ lze považovat například situaci, kdy škoda vzniklá v důsledku trestného činu nebo ohrožení veřejných nebo soukromých zájmů nastalé v důsledku trestného činu, jako je například nedotknutelnost počítačového systému nebo počítačových údajů nebo nedotknutelnost osoby, jejích práv či jiných zájmů, jsou zanedbatelné nebo takové povahy, že uložení trestní sankce v rámci zákonné hranice trestních sazeb nebo uložení trestní odpovědnosti není nutné.

               (12)

               Zjišťování a oznamování hrozeb a rizik vyplývajících z kybernetických útoků a zranitelnost informačních systémů s nimi související představují rozhodný faktor pro účinné předcházení kybernetickým útokům a reakci na ně a pro zdokonalování bezpečnosti informačních systémů. Poskytování pobídek k oznamování bezpečnostních nedostatků by mohlo přispět k tomuto zdokonalování. Členské státy by měly vynaložit úsilí k poskytnutí příležitostí pro zákonné odhalování a oznamování bezpečnostních nedostatků.

               (13)

               Je vhodné zavést přísnější sankce v případě, že je útok na informační systém spáchán v rámci zločinného spolčení vymezeného v rámcovém rozhodnutí Rady 2008/841/SVV ze dne 24. října 2008 o boji proti organizované trestné činnosti (3), nebo pokud se jedná o rozsáhlý kybernetický útok, který má dopad na velký počet informačních systémů, včetně případu, kdy má útok vytvořit „botnet“, nebo pokud kybernetický útok způsobí závažnou škodu, včetně případu, kdy je útok proveden prostřednictvím „botnetu“. Je rovněž vhodné stanovit přísnější sankce, pokud je útok veden na kritickou infrastrukturu členského státu nebo Unie.

               (14)

               Dalším důležitým prvkem integrovaného přístupu k boji proti kybernetické kriminalitě je zavedení účinných opatření proti krádeži totožnosti a jiným trestným činům týkajícím se totožnosti. Případnou akci na úrovni Unie proti tomuto druhu trestné činnosti by bylo možné zvážit také v rámci vyhodnocení potřeby existence komplexního horizontálního nástroje Unie.

               (15)

               V závěrech ze zasedání Rady ve dnech 27. a 28. listopadu 2008 bylo uvedeno, že by se ve spolupráci s členskými státy a Komisí měla vypracovat nová strategie, která by přihlížela k obsahu Úmluvy Rady Evropy o kyberkriminalitě z roku 2001. Tato úmluva představuje právní referenční rámec pro boj s kybernetickou kriminalitou, včetně útoků na informační systémy. Tato směrnice z úmluvy vychází. Bezodkladné dokončení procesu ratifikace uvedené úmluvy ze strany všech členských států by proto mělo být považováno za prioritu.

               (16)

               S ohledem na různé způsoby, jimiž lze útoky provést, a na rychlý vývoj hardwaru a softwaru odkazuje tato směrnice na nástroje, které lze používat k páchání trestných činů stanovených v této směrnici. Tyto nástroje by mohly zahrnovat škodlivý software, včetně softwaru schopného vytvářet botnety, používaný k páchání kybernetických útoků. I pokud je takový nástroj vhodný nebo obzvláště vhodný k páchání trestných činů stanovených v této směrnici, je možné, že byl vyroben pro zákonný účel. Je potřeba zabránit kriminalizaci v případech, kdy jsou tyto prostředky vyrobeny a uvedeny na trh pro zákonný účel, jako je testování spolehlivosti výrobků informačních technologií nebo bezpečnosti informačních systémů, a proto musí být kromě požadavku obecného úmyslu splněn také požadavek přímého úmyslu použít tyto prostředky pro účely spáchání některého z trestných činů stanovených v této směrnici.

               (17)

               Cílem této směrnice není stanovit trestní odpovědnost v případech, kdy jsou naplněny znaky skutkové podstaty trestných činů stanovených v této směrnici, avšak tyto činy jsou spáchány bez protiprávního úmyslu, například pokud určitá osoba nevěděla, že se jedná o neoprávněný přístup, nebo v případě nařízeného testování či ochrany informačních systémů, například svěřila-li společnost či prodejce určité osobě úkol provést test odolnosti jejich bezpečnostního systému. V rámci této směrnice smluvní závazky nebo dohody o omezení přístupu k informačním systémům prostřednictvím uživatelské politiky nebo služebních podmínek, jakož i pracovněprávní spory ohledně přístupu k informačním systémům zaměstnavatele a jejich využívání k soukromým účelům by neměly vést ke vzniku trestní odpovědnosti v případech, kdy by přístup za těchto podmínek byl považován za neoprávněný, a představoval by tak jediný základ pro trestní řízení. Touto směrnicí není dotčeno právo na přístup k informacím, jak je stanoveno ve vnitrostátním právu a v právu Unie, toto právo však zároveň nesmí sloužit jako odůvodnění neoprávněného nebo svévolného přístupu k informacím.

               (18)

               Kybernetické útoky by mohly být usnadněny různými okolnostmi, například pokud má pachatel v rámci svého zaměstnání přístup k bezpečnostním systémům spojeným se zasaženými informačními systémy. V rámci vnitrostátního práva by tyto okolnosti měly být v průběhu trestního řízení odpovídajícím způsobem zohledněny.

               (19)

               Členské státy by ve svém vnitrostátním právu měly v souladu s příslušnými pravidly týkajícími se přitěžujících okolností danými jejich právním řádem stanovit přitěžující okolnosti. Měly by zajistit, aby soudci mohli k těmto přitěžujícím okolnostem přihlédnout při stanovení druhu trestu a jeho výměry pachateli. Je na uvážení soudce, aby tyto okolnosti posoudil spolu s ostatními skutečnostmi daného případu.

               (20)

               Tato směrnice neupravuje, pokud jde o trestné činy v ní uvedené, podmínky pro provádění trestního stíhání, jako je oznámení oběti učiněné v místě, kde byl trestný čin spáchán, oznámení ze strany státu, na jehož území byl trestný čin spáchán, nebo nestíhání pachatele v místě, kde byl trestný čin spáchán.

               (21)

               V rámci této směrnice musí státy a veřejnoprávní subjekty plně zajišťovat respektování lidských práv a základních svobod v souladu se stávajícími mezinárodními závazky.

               (22)

               Tato směrnice posiluje význam sítí, jako je síť G8 nebo síť kontaktních míst Rady Evropy s nepřetržitým provozem. Tato kontaktní místa by měla být schopna poskytovat účinnou pomoc, a usnadňovat tak například výměnu příslušných dostupných informací poskytování technické pomoci či právních informací pro účely vyšetřování nebo soudních řízení ohledně trestných činů týkajících se informačních systémů a souvisejících údajů dožadujícího členského státu. Za účelem zajištění bezproblémového fungování sítí by mělo být každé kontaktní místo schopno urychleně komunikovat s kontaktním místem jiného členského státu za podpory mimo jiné vyškoleného a technicky vybaveného personálu. Vzhledem k rychlosti, kterou lze provést rozsáhlé kybernetické útoky, by členské státy měly mít možnost rychle reagovat na naléhavé žádosti z této sítě kontaktních míst. V těchto případech se může jevit účelné, aby žádost o informace obsahovala kontaktní telefonní číslo, díky němuž může dožadovaný členský stát zajistit, že žádost bude zpracována okamžitě a že do osmi hodin bude poskytnuta odpověď.

               (23)

               Pro předcházení útokům na informační systémy a boj proti nim je velmi důležitá spolupráce veřejných orgánů na jedné straně a soukromého sektoru a občanské společnosti na straně druhé. Je nezbytné upevnit a zlepšit spolupráci mezi poskytovateli služeb, výrobci, donucovacími orgány a justičními orgány, a to při plném dodržování právních norem. Taková spolupráce by mohla zahrnovat podporu ze strany poskytovatelů služeb úsilí o zajištění potenciálních důkazů, při poskytování prvků přispívajících k identifikaci pachatelů a v krajním případě při úplném nebo částečném přerušení fungování informačních systémů nebo funkcí, jež byly ohroženy nebo zneužity pro protiprávní účely, provedeném v souladu s vnitrostátním právem a praxí. Členské státy by měly rovněž uvážit zřízení sítí pro spolupráci a partnerství, do nichž by byli zapojeni poskytovatelé služeb a výrobci za účelem výměny informací týkajících se trestných činů v oblasti působnosti této směrnice.

               (24)

               Je třeba shromažďovat srovnatelné údaje o trestných činech stanovených v této směrnici. Pro získání ucelenější představy o problému kybernetické kriminality a o bezpečnosti sítí a informací na úrovni Unie a pro nalezení účinnějších forem reakce, by relevantní údaje měly být zpřístupněny příslušným specializovaným agenturám a institucím Unie, jako je Europol a agentura ENISA, v souladu s jejich úkoly a informačními potřebami. Členské státy by měly předávat informace o způsobu, jímž pachatelé páchají trestnou činnost, Europolu a jeho Evropskému centru pro boj proti kyberkriminalitě za účelem provedení posouzení hrozeb a strategických analýz kybernetické kriminality v souladu s rozhodnutím Rady 2009/371/SVV ze dne 6. dubna 2009 o zřízení Evropského policejního úřadu (Europol) (4). Poskytování informací může napomoci lepšímu porozumění stávajících budoucích hrozeb, a přispět tak k vhodnějšímu a cílenému rozhodování o boji proti útokům zaměřeným na informační systémy a k jejich předcházení.

               (25)

               Komise by měla předložit zprávu o uplatňování této směrnice a připojit nezbytné legislativní návrhy, jež by mohly vést k rozšíření její oblasti působnosti, přičemž zohlední vývoj v oblasti kybernetické činnosti kriminality. Tento vývoj by mohl zahrnovat technologický vývoj, který například umožní účinnější prosazování práva v oblasti útoků na informační systémy či usnadní prevenci nebo zmírňování dopadů těchto útoků. Komise by za tímto účelem měla zohlednit dostupné analýzy a zprávy vypracované příslušnými aktéry a zejména Europolem a agenturou ENISA.

               (26)

               Má-li být boj proti kybernetické kriminalitě účinný, je nutné zvýšit odolnost informačních systémů přijetím vhodných opatření s cílem účinněji je chránit před kybernetickými útoky. Členské státy by měly přijmout opatření nezbytná k ochraně své kritické infrastruktury před kybernetickými útoky, přičemž by v daném rámci měly zvážit ochranu svých informačních systémů a souvisejících údajů. Základní součástí komplexního přístupu účinnému boji proti kybernetické kriminalitě je zajištění odpovídající úrovně ochrany bezpečnosti informačních systémů právnickými osobami, například v souvislosti poskytováním veřejně dostupných služeb elektronických komunikací v souladu se stávajícími právními předpisy Unie v oblasti ochrany soukromí a elektronických komunikací a ochrany údajů. Je třeba poskytnout dostatečnou úroveň ochrany před přiměřeně rozpoznatelnými hrozbami a ochranu zranitelným místům v souladu se stavem techniky v konkrétním odvětví a s ohledem na konkrétní situaci zpracování údajů. Náklady a zátěž vzniklé v souvislosti s touto ochranou by měly odpovídat pravděpodobné výši škody, která by dotčeným subjektům v důsledku kybernetického útoku vznikla. Členské státy se vybízí, aby pro případy, kdy právnická osoba jednoznačně nezajistila odpovídající úroveň ochrany proti kybernetickým útokům, stanovily příslušná opatření k zajištění odpovědnosti podle jejich vnitrostátního práva.

               (27)

               Výrazné nedostatky a rozdíly v právu a v trestních řízeních členských států v oblasti útoků na informační systémy mohou bránit boji s organizovanou trestnou činností a terorismem a mohou komplikovat efektivní policejní a justiční spolupráci v této oblasti. Z nadnárodní hranicemi neomezené povahy moderních informačních systémů vyplývá, že útoky na tyto systémy mají přeshraniční rozměr, což podtrhuje naléhavou potřebu dalších opatření na sbližování ustanovení trestního práva v této oblasti. Kromě toho by koordinace stíhání případů útoků na informační systémy měla být usnadněna odpovídajícím prováděním uplatňováním rámcového rozhodnutí Rady 2009/948/SVV ze dne 30. listopadu 2009 předcházení kompetenčním sporům při výkonu pravomoci v trestním řízení a jejich řešení (5). Členské státy by ve spolupráci s Unií měly také usilovat o zlepšení mezinárodní spolupráce týkající se bezpečnosti informačních systémů, počítačových sítí a počítačových údajů. V případě jakékoli mezinárodní dohody zahrnující výměnu údajů by měla být věnována řádná pozornost bezpečnosti předávání a uchovávání údajů.

               (28)

               Lepší spolupráce mezi příslušnými donucovacími orgány a justičními orgány v celé Unii je pro efektivitu boje proti kybernetické kriminalitě nezbytná. V této souvislosti je třeba podpořit zvýšení úsilí s cílem poskytnout příslušným orgánům odpovídající odbornou přípravu v zájmu většího povědomí o kybernetické kriminalitě a jejím dopadu a posílit spolupráci a výměnu osvědčených postupů, například prostřednictvím příslušných specializovaných agentur a institucí Unie. Tato odborná příprava by měla být mimo jiné zaměřena na zvyšování povědomí o odlišnostech jednotlivých vnitrostátních právních řádů, možných právních a technických výzvách v rámci vyšetřování v trestních věcech a o rozdělení pravomocí mezi příslušné vnitrostátní orgány.

               (29)

               Tato směrnice respektuje lidská práv a základní svobody a ctí zásady uznané zejména Listinou základních práv Evropské unie a Evropskou úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod, včetně ochrany osobních údajů, práva na soukromí, svobody projevu a informací, práva na spravedlivý proces, presumpce neviny a práva na obhajobu i zásady zákonnosti a přiměřenosti trestných činů a trestů. Cílem této směrnice je zejména zajistit plné dodržování těchto práv a zásad a v souladu s nimi musí být provedena.

               (30)

               Ochrana osobních údajů je jedním ze základních práv podle čl. 16 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie a článku 8 Listiny základních práv Evropské unie. Veškeré zpracovávání osobních údajů v souvislosti s prováděním této směrnice by proto mělo být plně v souladu s příslušnými právními předpisy Unie v oblasti ochrany údajů.

               (31)

               V souladu s článkem 3 Protokolu o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, oznámily tyto členské státy své přání účastnit se přijímání a používání této směrnice.

               (32)

               V souladu s články 1 a 2 Protokolu o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, se Dánsko neúčastní přijímání této směrnice, a tato směrnice pro ně není závazná ani použitelná.

               (33)

               Jelikož cílů této směrnice, totiž zajistit, aby se na útoky na informační systémy ve všech členských státech vztahovaly účinné, přiměřené a odrazující trestní sankce, a zlepšit a podpořit spolupráci mezi justičními a jinými příslušnými orgány, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jich může být z důvodu jejich rozsahu účinků, lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.

               (34)

               Cílem této směrnice je pozměnit a rozšířit působnost ustanovení rámcového rozhodnutí Rady 2005/222/SVV ze dne 24. února 2005 o útocích proti informačním systémům (6). Vzhledem k tomu, že změn, které je třeba provést, je značný počet a jsou podstatné, mělo by být rámcové rozhodnutí 2005/222/SVV v zájmu přehlednosti nahrazeno v plném rozsahu ve vztahu k členským státům, které se účastní přijímání této směrnice,

         PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   Předmět
   Tato směrnice stanoví minimální pravidla týkající se vymezení trestných činů a sankcí ve vztahu k útokům na informační systémy. Jejím cílem je rovněž usnadnit předcházení těmto trestným činům a zlepšit spolupráci mezi justičními a jinými příslušnými orgány.
   Článek 2
   Definice
   Pro účely této směrnice se rozumí:

               a)

               „informačním systémem“ jakýkoli přístroj nebo skupina vzájemně propojených nebo přidružených přístrojů, z nichž jeden nebo více provádí na základě programu automatické zpracování počítačových údajů, jakož i počítačové údaje uložené, zpracované, opětovně vyhledané nebo přenesené tímto přístrojem či skupinou přístrojů za účelem jeho či jejich provozu, použití, ochrany a údržby;

               b)

               „počítačovými údaji“ jakékoli zachycení skutečností, informací nebo pojmů ve formě vhodné ke zpracování informačním systémem, včetně programu vhodného k zajištění provedení některé funkce informačním systémem;

               c)

               „právnickou osobou“ každý subjekt, který má postavení právnické osoby podle příslušného práva, avšak nejedná se o státy, nebo veřejnoprávní subjekty při výkonu veřejné moci nebo organizace mezinárodního práva veřejného;

               d)

               „neoprávněným“ jednání uvedené v této směrnici včetně přístupu, zásahu nebo sledování, které není povoleno majitelem či jiným držitelem práv k systému nebo k jeho části nebo které není povoleno vnitrostátním právem.

         Článek 3
   Neoprávněný přístup k informačním systémům
   Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby neoprávněný přístup k celému informačnímu systému nebo k některé jeho části je-li spáchán úmyslně, byl trestným činem, je-li tím porušeno bezpečnostního opatření, a to alespoň tehdy, pokud se nejedná o méně závažný případ.
   Článek 4
   Neoprávněné zasahování do informačních systémů
   Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby úmyslné a neoprávněné závažné narušení nebo přerušení fungování informačního systému vložením počítačových údajů či jejich přenosem, poškozením, vymazáním, znehodnocením, pozměněním, potlačením nebo znepřístupněním bylo trestným činem, a to alespoň tehdy, pokud se nejedná o méně závažný případ.
   Článek 5
   Neoprávněné zasahování do údajů
   Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby úmyslné a neoprávněné vymazání, poškození, znehodnocení, pozměnění nebo potlačení počítačových údajů v informačním systému, nebo jejich znepřístupnění bylo trestným činem, a to alespoň tehdy, pokud se nejedná o méně závažný případ.
   Článek 6
   Neoprávněné sledování údajů
   Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby úmyslné a neoprávněné sledování neveřejných přenosů počítačových údajů do, z nebo uvnitř informačního systému prováděné technickými prostředky, včetně elektromagnetického záření z informačního systému nesoucího takové počítačové údaje, bylo trestným činem, a to alespoň tehdy, pokud se nejedná o méně závažný případ.
   Článek 7
   Nástroje použité k páchání trestných činů
   Členské státy přijmou nezbytná opatření k zajištění toho, aby úmyslná výroba, prodej, opatření si k užití, dovoz, distribuce nebo jiné formy zpřístupnění některého z následujících nástrojů byly trestným činem, jsou-li provedeny neoprávněně a se záměrem použít tyto nástroje pro účely spáchání některého z trestných činů uvedených v článcích 3 až 6, a to alespoň tehdy, pokud se nejedná o méně závažný případ:

               a)

               počítačového programu, který byl vytvořen nebo přizpůsoben prvotně pro účely spáchání některého z trestných činů uvedených v článcích 3 až 6;

               b)

               počítačového hesla, přístupového kódu nebo obdobných údajů, které umožňují přístup k celému informačnímu systému nebo k jeho části.

         Článek 8
   Návod, pomoc nebo jiná forma účastenství a pokus
   1.   Členské státy zajistí trestnost návodu, pomoci či jiné formy účastenství na spáchání trestných činů uvedených v článcích 3 až 7.
   2.   Členské státy zajistí trestnost pokusu trestných činů uvedených v článcích 4 až 5.
   Článek 9
   Sankce
   1.   Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby pro trestné činy uvedené v článcích 3 až 8 byly stanoveny účinné, přiměřené a odrazující trestní sankce.
   2.   Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby pro trestné činy uvedené v článcích 3 až 7 byl stanoven trest odnětí svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně dva roky, a to alespoň tehdy, pokud se nejedná o méně závažný případ.
   3.   Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby byl pro trestné činy uvedené v článcích 4 a 5 stanoven trest odnětí svobody s horní hranici trestní sazby nejméně tři roky, jsou-li spáchány úmyslně a pokud došlo k útoku s dopadem na velký počet informačních systémů za použití nástroje uvedeného v článku 7, vytvořeného nebo přizpůsobeného prvotně pro tento účel.
   4.   Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby pro trestné činy uvedené v článcích 4 a 5 byl stanoven trest odnětí svobody s horní hranicí trestní sazby nejméně pět let, pokud:

               a)

               byly spáchány v rámci zločinného spolčení vymezeného v rámcovém rozhodnutí Rady 2008/841/SVV bez ohledu na trestní sazbu stanovenou v uvedeném rozhodnutí;

               b)

               jejich spácháním byla způsobena závažná škoda, nebo

               c)

               byly spáchány proti informačnímu systému kritické infrastruktury.

         5.   Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby v případě, že trestné činy uvedené v článcích 4 a 5 byly spáchány prostřednictvím zneužití osobních údajů jiné osoby s cílem získat důvěru třetí strany, čímž vznikla újma skutečnému nositeli totožnosti, mohla být tato skutečnost v souladu s vnitrostátním právem považována za přitěžující okolnost, není-li takováto okolnost již zahrnuta ve skutkové podstatě jiného činu, který je podle vnitrostátního práva trestný.
   Článek 10
   Odpovědnost právnických osob
   1.   Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby právnické osoby mohly být činěny odpovědnými za trestné činy uvedené v článcích 3 až 8, spáchané v jejich prospěch osobou jednající samostatně nebo jako člen orgánu dané právnické osoby, která v rámci této právnické osoby působí ve vedoucím postavení na základě oprávnění:

               a)

               jednat jménem této právnické osoby;

               b)

               přijímat rozhodnutí jménem této právnické osoby;

               c)

               vykonávat kontrolu v rámci této právnické osoby.

         2.   Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby právnické osoby mohly být činěny odpovědnými v případech, kdy nedostatek dohledu nebo kontroly ze strany osoby uvedené v odstavci 1 umožnil spáchání trestných činů uvedených v článcích 3 až 8 ve prospěch této právnické osoby osobou jí podřízenou.
   3.   Odpovědnost právnických osob podle odstavců 1 a 2 nevylučuje trestní stíhání fyzických osob, které jsou pachateli, návodci, pomocníky či podílníky trestných činů uvedených v článcích 3 až 8.
   Článek 11
   Sankce vůči právnickým osobám
   1.   Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby právnické osoby odpovědné podle čl. 10 odst. 1 podléhaly účinným, přiměřeným a odrazujícím sankcím, které zahrnují pokuty trestní nebo jiné povahy, a které mohou zahrnovat i jiné sankce, jako například:

               a)

               zbavení oprávnění pobírat veřejné výhody nebo podpory;

               b)

               dočasný nebo trvalý zákaz provozování obchodní činnosti;

               c)

               uložení soudního dohledu;

               d)

               zrušení této právnické osoby rozhodnutím soudu;

               e)

               dočasné nebo trvalé uzavření provozoven použitých ke spáchání trestného činu.

         2.   Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby právnické osoby odpovědné podle čl. 10 odst. 2 podléhaly účinným, přiměřeným a odrazujícím sankcím nebo jiným opatřením.
   Článek 12
   Soudní příslušnost
   1.   Členské státy stanoví svou soudní příslušnost ve vztahu k trestným činům uvedeným v článcích 3 až 8, které byly spáchány:

               a)

               zcela nebo částečně na jejich území nebo

               b)

               jejich státními příslušníky, alespoň v případech, kdy je daný skutek trestným činem v místě, kde byl spáchán.

         2.   Při stanovení své soudní příslušnosti podle odst. 1 písm. a) členský stát zajistí, aby tato příslušnost zahrnovala případy, kdy:

               a)

               pachatel spáchal trestný čin v době své fyzické přítomnosti na jeho území, a to bez ohledu na to, zda byl trestný čin namířen proti informačnímu systému na jeho území či nikoli, nebo

               b)

               trestný čin byl namířen proti informačnímu systému na jeho území, a to bez ohledu na to, zda pachatel spáchal trestný čin v době své fyzické přítomnosti na jeho území či nikoli.

         3.   Členský stát informuje Komisi, pokud se rozhodne rozšířit soudní příslušnost ve vztahu k trestným činům uvedeným v článcích 3 až 8, které byly spáchány mimo jeho území, mimo jiné pokud:

               a)

               má pachatel obvyklé bydliště na jeho území nebo

               b)

               je trestný čin spáchán ve prospěch právnické osoby usazené na jeho území.

         Článek 13
   Výměna informací
   1.   Za účelem výměny informací týkajících se trestných činů uvedených v článcích 3 až 8 členské státy zajistí, aby měly k dispozici funkční národní kontaktní místo, a aby využívaly stávající síť funkčních kontaktních míst s nepřetržitým provozem. Členské státy rovněž zajistí, aby byly zavedeny postupy, které příslušnému orgánu v případě naléhavých žádostí o pomoc umožní podat nejpozději osm hodin od obdržení žádosti informaci alespoň o tom, zda bude na žádost o pomoc reagovat, a dále uvést formu a předpokládaný termín této reakce.
   2.   Členské státy informují Komisi o kontaktních místech uvedených v odstavci 1, která určily. Komise tyto informace předá ostatním členským státům a příslušným specializovaným agenturám a institucím Unie.
   3.   Členské státy přijmou opatření nezbytná k zajištění toho, aby měly za účelem usnadnění neprodleného oznamování trestných činů uvedených v článcích 3 až 6 příslušné vnitrostátní orgány k dispozici vhodné informační kanály.
   Článek 14
   Sledování a statistika
   1.   Členské státy zajistí, aby byl zaveden systém pro záznam, produkci a poskytování statistických údajů o trestných činech uvedených v článcích 3 až 7.
   2.   Statistické údaje uvedené v odstavci 1 musí zahrnovat alespoň stávající údaje o počtu trestných činů uvedených v článcích 3 až 7 zaznamenaných členskými státy a o počtu osob stíhaných a odsouzených za spáchání trestných činů uvedených v článcích 3 až 7.
   3.   Údaje shromážděné podle tohoto článku předávají členské státy Komisi. Komise zajistí, že komplexní přehled těchto statistických zpráv bude zveřejněn a předložen příslušným specializovaným agenturám a institucím Unie.
   Článek 15
   Nahrazení rámcového rozhodnutí 2005/222/SVV
   Rámcové rozhodnutí 2005/222/SVV se nahrazuje ve vztahu k členským státům, které se účastní přijímání této směrnice, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení rámcového rozhodnutí ve vnitrostátním právu.
   Ve vztahu k členským státům, které se účastní přijímání této směrnice, se odkazy na rámcové rozhodnutí 2005/222/SVV považují za odkazy na tuto směrnici.
   Článek 16
   Provedení
   1.   Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 4. září 2015.
   2.   Členské státy předloží Komisi znění vnitrostátních právních předpisů, kterými ve svém vnitrostátním právu provádějí povinnosti, jež pro ně vyplývají z této směrnice.
   3.   Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
   Článek 17
   Podávání zpráv
   Do 4. září 2017 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu, ve které zhodnotí, do jaké míry členské státy přijaly opatření nezbytná k dosažení souladu s touto směrnicí, a případně připojí legislativní návrhy. Komise v této souvislosti rovněž zohlední technický a právní vývoj v oblasti kybernetické kriminality, a to zejména s ohledem na oblast působnosti této směrnice.
   Článek 18
   Vstup v platnost
   Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 19
   Určení
   Tato směrnice je určena členským státům v souladu se Smlouvami.

      V Bruselu dne 12. srpna 2013.

            Za Evropský parlament

            předseda

         M. SCHULZ

            Za Radu

            předseda

         L. LINKEVIČIUS

      (1)  Úř. věst. C 218, 23.7.2011, s. 130.

      (2)  Postoj Evropského parlamentu ze dne 4. července 2013 (dosud nezveřejněný v Úředním věstníku) a rozhodnutí Rady ze dne 22. července 2013.

      (3)  Úř. věst. L 300, 11.11.2008, s. 42.

      (4)  Úř. věst. L 121, 15.5.2009, s. 37.

      (5)  Úř. věst. L 328, 15.12.2009, s. 42.

      (6)  Úř. věst. L 69, 16.3.2005, s. 67.