title: Osmnáctá směrnice Rady ze dne 18. července 1989 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – zrušení některých odchylek stanovených v čl. 28 odst. 3 šesté směrnice, 77/388/EHS

text:
Důležité právní upozornění

|

31989L0465

Úřední věstník L 226 , 03/08/1989 S. 0021 - 0022 Finské zvláštní vydání: Kapitola 9 Svazek 2 S. 0014  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 9 Svazek 2 S. 0014

		Osmnáctá směrnice Radyze dne 18. července 1989o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – zrušení některých odchylek stanovených v čl. 28 odst. 3 šesté směrnice, 77/388/EHS(89/465/EHS)RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména článek 99 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise [1],s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],vzhledem k tomu, že čl. 28 odst. 3 šesté směrnice Rady 77/388/EHS ze dne 17. května 1977 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu — společný systém daně z přidané hodnoty: jednotný základ daně [4], naposledy pozměněné aktem o přistoupení Španělska a Portugalska, dovoluje členským státům uplatňovat během přechodného období opatření odchylující se od běžných pravidel společného systému daně z přidané hodnoty; že toto období bylo původně stanoveno na pět let; že Rada se na návrh Komise zavázala rozhodnout před uplynutím tohoto období o zrušení některých nebo všech těchto odchylek, bude-li to vhodné;vzhledem k tomu, že mnohé z těchto odchylek vedou v systému vlastních zdrojů Společenství k obtížím při výpočtu náhrady podle nařízení Rady (EHS, Euratom) č. 1553/89 ze dne 29. května 1989 o konečné jednotné úpravě vybírání vlastních zdrojů vycházejících z daně z přidané hodnoty [5]; že jsou důvody ke zrušení těchto odchylek, aby bylo zajištěno účinnějšího fungování tohoto systému;vzhledem k tomu, že zrušení těchto odchylek přispěje rovněž k větší neutralitě systému daně z přidané hodnoty na úrovni Společenství;vzhledem k tomu, že některé ze zmíněných odchylek by měly být zrušeny k 1. lednu 1990, k 1. lednu 1991, k 1. lednu 1992 a k 1. lednu 1993;vzhledem k tomu, že s ohledem na akt o přistoupení může Portugalská republika nejpozději do 1. ledna 1994 odložit zrušení osvobození od daně pro plnění uvedená v bodech 3 a 9 přílohy F směrnice 77/388/EHS;vzhledem k tomu, že je vhodné, aby do 1. ledna 1991 Rada na základě zprávy Komise přezkoumala vzniklý stav s ohledem na ostatní odchylky podle čl. 28 odst. 3 směrnice 77/388/EHS včetně odchylky uvedené v čl. 1 bodu 1 druhém pododstavci uvedené směrnice a na návrh Komise rozhodla o zrušení těchto odchylek se zřetelem k jakémukoli narušení hospodářské soutěže, které tyto odchylky zapříčinily anebo které mohou vyvstat v souvislosti s budoucím dotvořením vnitřního trhu,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Směrnice 77/388/EHS se mění takto:1. S účinkem od 1. ledna 1990 se zrušují plnění uvedená v bodech 1, 3 až 6, 8, 9, 10, 12, 13 a 14 přílohy E.Členské státy, které k 1. lednu 1989 podrobovaly dani z přidané hodnoty plnění vyjmenovaná v příloze E bodech 4 a 5, jsou oprávněny použít podmínky čl. 13 části A odst. 2 písm. a) poslední odrážky rovněž na poskytování služeb a dodání zboží, jak jsou uvedena v čl. 13 části A odst. 1 písm. m) a n), pokud tuto činnost uskutečňují veřejnoprávní subjekty.2. V příloze F se:a) plnění uvedená v bodech 3, 14 a 18 až 22 zrušují s účinkem od 1. ledna 1990;b) plnění uvedená v bodech 4, 13, 15 a 24 zrušují s účinkem od 1. ledna 1991;c) plnění uvedená v bodu 9 zrušují s účinkem od 1. ledna 1992;d) plnění uvedená v bodu 11 zrušují s účinkem od 1. ledna 1993.Článek 2Portugalská republika může nejpozději do 1. ledna 1994 odložit lhůtu uvedenou v čl. 1 bodu 2 písm. a) ke zrušení bodu 3 přílohy F a lhůtu uvedenou v čl. 1 bodu 2 písm. c) ke zrušení bodu 9 přílohy F.Článek 3K 1. lednu 1991 přezkoumá Rada na základě zprávy Komise vzniklý stav s ohledem na ostatní odchylky podle čl. 28 odst. 3 směrnice 77/388/EHS včetně odchylky uvedené v čl. 1 bodu 1 druhém pododstavci uvedené směrnice a na návrh Komise rozhodne, zda mají být tyto odchylky zrušeny, s ohledem na jakékoli narušení hospodářské soutěže, které vyplynulo z jejich používání anebo které může vyvstat z opatření přijatých k dotvoření vnitřního trhu.Článek 4Členské státy mohou vzhledem k plněním uvedeným v článcích 1, 2 a 3 přijmout opatření týkající se odpočtu daně z přidané hodnoty za účelem toho, aby zcela nebo zčásti zabránily neoprávněnému zvýhodnění nebo poškození dotyčných osob povinných k dani.Článek 51. Členské státy přijmou opatření nezbytná k dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději ke dnům stanoveným v článcích 1 a 2.2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů v oblasti působnosti této směrnice.Článek 6Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 18. července 1989.Za RadupředsedaR. Dumas[1] Úř. věst. C 347, 29.12.1984, s. 3, a Úř. věst. C 183, 11.7.1987, s. 9.[2] Úř. věst. C 125, 11.5.1987, s. 27.[3] Úř. věst. C 218, 29.8.1985, s. 11.[4] Úř. věst. L 145, 13.6.1977, s. 1.[5] Úř. věst. L 155, 7.6.1989, s. 9.--------------------------------------------------


title: Směrnice Rady ze dne 15. března 1976 o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z operací, které jsou součástí systému financování Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu, zemědělských dávek a cel

text:
Důležité právní upozornění

|

31976L0308

Úřední věstník L 073 , 19/03/1976 S. 0018 - 0023 Finské zvláštní vydání: Kapitola 2 Svazek 2 S. 0066  Řecké zvláštní vydání: Kapitola 02 Svazek 2 S. 0126  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 2 Svazek 2 S. 0066  Španělské zvláštní vydání: Kapitola 02 Svazek 3 S. 0046  Portugalské zvláštní vydání Kapitola 02 Svazek 3 S. 0046

		Směrnice Radyze dne 15. března 1976o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek vyplývajících z operací, které jsou součástí systému financování Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu, zemědělských dávek a cel(76/308/EHS)RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na článek 100 této smlouvy,s ohledem na nařízení Rady (EHS) č. 729/70 ze dne 21. dubna 1970 o financování společné zemědělské politiky [1], naposledy pozměněné nařízením (EHS) č. 2788/72 [2], a zejména na čl. 8 odst. 3 tohoto nařízení,s ohledem na stanovisko Komise,s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [3],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [4],vzhledem k tomu, že v současné době nemůže být pohledávka, pro kterou doklad o vymahatelnosti vydaly orgány jednoho členského státu, vymáhána v jiném členském státě;vzhledem k tomu, že působnost vnitrostátních předpisů týkajících se vymáhání pohledávek je omezena na území daného státu, což je samo o sobě překážkou ve vytvoření a fungování společného trhu; že tento stav neumožňuje úplně a spravedlivě používat předpisy Společenství, zejména v oblasti společné zemědělské politiky, což usnadňuje podvodné praktiky;vzhledem k tomu, že je proto nezbytné přijmout společná pravidla o vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek;vzhledem k tomu, že se tato pravidla musí vztahovat na vymáhání jak pohledávek vyplývajících z různých opatření, které jsou součástí systému úplného nebo částečného financování Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu, tak zemědělských dávek a cel ve smyslu článku 2 rozhodnutí č. 70/243/ESUO, EHS, Euratom ze dne 21. dubna 1970 o nahrazení finančních příspěvků členských států vlastními zdroji Společenství [5] a článku 128 aktu o přistoupení; že se musí vztahovat též na vymáhání úroků a poplatků vztahujících se k těmto pohledávkám;vzhledem k tomu, že vzájemná pomoc musí spočívat v tom, že dožádaný orgán jednak poskytne dožadujícímu orgánu informace, které dožadující orgán potřebuje k vymáhání pohledávek vzniklých v členském státě, v němž má sídlo dožádaný orgán, a doručí dlužníkovi veškeré akty vztahující se k těmto pohledávkám vydané v dotyčném členském státě, jednak na žádost dožadujícího orgánu vymáhá pohledávky vzniklé v členském státě, v němž má dožádaný orgán sídlo;vzhledem k tomu, že tyto jednotlivé formy pomoci musí dožádaný orgán poskytovat v souladu s právními a správními předpisy platnými v této oblasti v členském státě, v němž má sídlo;vzhledem k tomu, že je nezbytné stanovit podmínky, jež musí dožadující orgán dodržet při podání žádosti o pomoc, a přesně vymezit zvláštní okolnosti, za kterých může dožádaný orgán v jednotlivých případech pomoc odmítnout;vzhledem k tomu, že je-li dožádaný orgán požádán o vymáhání pohledávky na účet dožadujícího orgánu, musí mít možnost, pokud to umožňují platné předpisy členského státu, ve kterém má sídlo a se souhlasem dožadujícího orgánu, poskytnout dlužníkovi lhůtu k zaplacení nebo povolit splácení ve splátkách; že případné úroky vyplývající z poskytnutí těchto platebních podmínek musí být převedeny do členského státu, ve kterém má sídlo dožadující orgán;vzhledem k tomu, že na odůvodněnou žádost dožadujícího orgánu musí mít dožádaný orgán rovněž možnost, pokud to umožňují platné předpisy členského státu, ve kterém má sídlo, přijmout předběžná opatření k zajištění vymáhání pohledávek vzniklých v dožadujícím členském státě; že však s těmito pohledávkami nesmí být v členském státě, v němž má sídlo dožádaný orgán, zacházeno přednostně;vzhledem k tomu, že se při vymáhání pohledávky v členském státě, ve kterém má sídlo dožádaný orgán, může stát, že dotyčná osoba napadne pohledávku nebo doklad o její vymahatelnosti vystavený v členském státě, ve kterém má sídlo dožadující orgán; že je v těchto případech třeba stanovit, že dotyčná osoba musí podat příslušnému orgánu členského státu, ve kterém má sídlo dožadující orgán, žalobu popírající pohledávku a že dožádaný orgán musí zastavit řízení o vymáhání pohledávky do doby, než uvedený orgán vydá rozhodnutí;vzhledem k tomu, že je třeba stanovit, že dokumenty a informace poskytnuté v rámci vzájemné pomoci při vymáhání pohledávek nelze použít k jiným účelům;vzhledem k tomu, že tato směrnice nesmí omezovat vzájemnou pomoc, na které se některé členské státy dohodly na základě dvoustranných nebo vícestranných dohod a ujednání;vzhledem k tomu, že je třeba zajistit harmonické fungování vzájemné pomoci a za tímto účelem stanovit postup Společenství, který umožní stanovit prováděcí pravidla k němu v přiměřených lhůtách; že je nezbytné zřídit výbor, jehož cílem bude zajišťovat úzkou a účinnou spolupráci v této oblasti mezi členskými státy a Komisí,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Tato směrnice stanoví pravidla, která musí obsahovat právní a správní předpisy členských států s cílem zajistit v každém členském státě vymáhání pohledávek uvedených v článku 2, které vzniknou v jiném členském státě.Článek 2Tato směrnice se vztahuje na pohledávky týkající sea) náhrad, intervencí a dalších opatření, které jsou součástí systému částečného nebo úplného financování Evropského zemědělského orientačního a záručního fondu, včetně částek, které mají být vybrány v souvislosti s těmito činnostmi;b) zemědělských dávek ve smyslu čl. 2 písm. a) rozhodnutí č. 70/243/ESUO, EHS, Euratom a čl. 128 písm. a) aktu o přistoupení;c) cel ve smyslu čl. 2 písm. b) uvedeného rozhodnutí a čl. 128 písm. b) aktu o přistoupení;d) úroků a nákladů vztahujících se k vymáhání výše uvedených pohledávek.Článek 3Ve smyslu této směrnice se:- "dožadujícím orgánem" rozumí příslušný orgán některého členského státu, který podává žádost o pomoc týkající se pohledávky podle článku 2;- "dožádaným orgánem" rozumí příslušný orgán některého členského státu, kterému je žádost o pomoc určena.Článek 41. Na žádost dožadujícího orgánu mu dožádaný orgán sdělí informace, které jsou pro něj užitečné pro vymáhání pohledávky.Pro získání těchto informací vykonává dožádaný orgán pravomoci, které mu svěřují právní a správní předpisy vztahující se k vymáhání obdobných pohledávek vzniklých v členském státě, ve kterém má sídlo.2. V žádosti o poskytnutí informací je uvedeno jméno a adresa osoby, ke které se vztahuje informace, která má být poskytnuta, a povaha a výše pohledávky, která je předmětem žádosti.3. Dožádaný orgán není povinen poskytnout informace,a) které by nebyl s to obdržet za účelem vymáhání obdobných pohledávek vzniklých v členském státě, ve kterém má sídlo;b) které by porušily ochranu obchodního, průmyslového nebo profesního tajemství;c) jejichž sdělení by mohlo ohrozit bezpečnost nebo veřejný pořádek daného státu.4. Dožádaný orgán uvědomí dožadující orgán o důvodech odmítnutí žádosti o informace.Článek 51. Na žádost dožadujícího orgánu doručí dožádaný orgán veškeré akty a rozhodnutí včetně soudních vztahující se k pohledávce nebo k jejímu vymáhání, vydané v členském státě, ve kterém má sídlo dožadující orgán, osobě, které jsou tyto akty a rozhodnutí určeny, v souladu s právními předpisy platnými pro doručování obdobných aktů v členském státě, ve kterém má dožádaný orgán sídlo.2. V žádosti o doručení je uvedeno jméno a adresa příjemce, povaha a předmět doručovaného aktu nebo rozhodnutí, případně jméno a adresa dlužníka a pohledávka uvedená v aktu nebo v rozhodnutí, jakož i ostatní využitelné informace.3. Dožádaný orgán neprodleně uvědomí dožadující orgán o úkonech učiněných k vyřízení žádosti o doručení, a zejména o dni předání aktu nebo rozhodnutí osobě, které je určen.Článek 61. Na žádost dožadujícího orgánu vymáhá dožádaný orgán v souladu s právními a správními předpisy týkajícími se vymáhání obdobných pohledávek vzniklých v členském státě, ve kterém má dožádaný orgán sídlo, pohledávky, pro které byl vydán doklad o vymahatelnosti.2. Za tímto účelem je s každou pohledávkou, která je předmětem žádosti o vymáhání, zacházeno jako s pohledávkou členského státu, ve kterém má sídlo dožádaný orgán, s výhradou článku 12.Článek 71. K žádosti o vymáhání pohledávky, kterou dožadující orgán zašle dožádanému orgánu, musí být přiloženo úřední vyhotovení nebo ověřená kopie dokladu o její vymahatelnosti vydaného v členském státě, ve kterém má sídlo dožadující orgán, a případně prvopis nebo ověřená kopie jiných dokladů nezbytných k vymáhání pohledávky.2. Dožadující orgán může požádat o vymáhání pohledávky pouze pokuda) pohledávka nebo doklad o její vymahatelnosti nebyly v členském státě, ve kterém má sídlo, napadeny;b) v členském státě, ve kterém má sídlo, využil vhodné vymáhací postupy, které lze uskutečnit na základě dokladu uvedeného v odstavci 1, a přijatá opatření nevedla k úplnému uhrazení pohledávky.3. V žádosti o vymáhání pohledávky je uvedeno jméno a adresa dotyčné osoby, povaha pohledávky, výše jistiny, úroků a dlužných nákladů a veškeré ostatní informace.4. Žádost o vymáhání pohledávky dále obsahuje prohlášení dožadujícího orgánu určující datum, od kterého je možné její vymáhání podle práva platného v členském státě, ve kterém má dožadující orgán sídlo, a potvrzující, že podmínky stanovené v odstavci 2 byly splněny.5. Dožadující orgán poskytne dožádanému orgánu veškeré informace vztahující se k záležitosti, v níž byla podána žádost o vymáhání pohledávky, jakmile se o nich dozví.Článek 8Doklad o vymahatelnosti pohledávky je případně v souladu s předpisy platnými v členském státě, ve kterém má sídlo dožádaný orgán, potvrzen, uznán, doplněn nebo nahrazen dokladem o vymahatelnosti platným na území tohoto členského státu.Potvrzení, uznání, doplnění nebo nahrazení dokladu o vymahatelnosti musí být provedeno v co nejkratší lhůtě ode dne obdržení žádosti o vymáhání pohledávky. Nelze je odepřít, má-li doklad o vymahatelnosti pohledávky v tom členském státě, ve kterém má sídlo dožadující orgán, všechny formální náležitosti.Pokud splnění některé formální náležitosti vyústí v přezkoumání nebo napadení pohledávky nebo dokladu o její vymahatelnosti vydaného dožadujícím orgánem, použije se článek 12.Článek 91. Pohledávky se vymáhají v měně členského státu, ve kterém má sídlo dožádaný orgán.2. Dožádaný orgán může, umožňují-li to právní a správní předpisy platné v členském státě, ve kterém má sídlo, po poradě s dožadujícím orgánem poskytnout dlužníkovi lhůtu k zaplacení nebo mu povolit placení ve splátkách. Úroky, které dožádaný orgán vybere na základě odložení platby, poukáže členskému státu, ve kterém má sídlo dožadující orgán.Rovněž budou členskému státu, ve kterém má sídlo dožadující orgán, poukázány jakékoli další úroky z prodlení vybrané v souladu s právními a správními předpisy platnými v členském státě, ve kterém má sídlo dožadující orgán.Článek 10Pohledávky, které mají být vymáhány, nejsou předmětem přednostního zacházení v členském státě, ve kterém má sídlo dožádaný orgán.Článek 11Dožádaný orgán neprodleně uvědomí dožadující orgán o úkonech, které podnikl na žádost o vymáhání pohledávky.Článek 121. Napadne-li dotyčná osoba v řízení o vymáhání pohledávky pohledávku nebo doklad o vymahatelnosti vydaný v členském státě, ve kterém má sídlo dožadující orgán, podá žalobu k příslušnému orgánu členského státu, ve kterém má sídlo dožadující orgán, v souladu s právními předpisy platnými v tomto státě. Tento úkon oznámí dožadující orgán dožádanému orgánu. Dožádanému orgánu jej může oznámit rovněž dotyčná osoba.2. Jakmile dožádaný orgán obdrží oznámení podle odstavce 1 od dožadujícího orgánu nebo od dotyčné osoby, přeruší řízení o vymáhání pohledávky až do rozhodnutí příslušného orgánu v této věci. Považuje-li to dožádaný orgán za potřebné, a aniž je dotčen článek 13, může přijmout předběžná opatření k zajištění úhrady pohledávky, pokud to právní předpisy platné v daném členském státě, ve kterém má sídlo, u obdobných pohledávek umožňují.3. Jsou-li napadena opatření k vymáhání pohledávky přijatá v členském státě, ve kterém má sídlo dožádaný orgán, bude žaloba podána k příslušnému orgánu tohoto členského státu v souladu s jeho právními předpisy.4. Je-li příslušným orgánem, ke kterému byla podána žaloba podle odstavce 1, řádný nebo správní soud, je rozhodnutí tohoto soudu, je-li ve prospěch dožadujícího orgánu a povoluje vymáhání pohledávky v členském státě, ve kterém má sídlo dožadující orgán, dokladem o vymahatelnosti ve smyslu článků 6, 7 a 8 a vymáhání pohledávky se provede na základě tohoto rozhodnutí.Článek 13Na odůvodněnou žádost dožadujícího orgánu přijme dožádaný orgán předběžná opatření potřebná k zajištění úhrady pohledávky, pokud to umožňují právní předpisy platné v členském státě, ve kterém má dožádaný orgán sídlo.Pro použití odstavce 1 se použijí přiměřeně článek 6, čl. 7 odst. 1, 3 a 5 a články 8, 11, 12 a 14.Článek 14Dožádaný orgán není povinena) poskytnout pomoc uvedenou v článcích 6 až 13, jestliže by vymáhání pohledávky v důsledku situace dlužníka způsobilo vážné hospodářské nebo sociální obtíže v členském státě, ve kterém má dožádaný orgán sídlo;b) přistoupit k vymáhání pohledávky, pokud dožadující orgán nevyčerpal všechny možnosti vymožení pohledávky na území členského státu, ve kterém má sídlo.Dožádaný orgán uvědomí dožadující orgán o důvodech odmítnutí žádosti o pomoc. Toto odůvodněné odmítnutí sdělí rovněž Komisi.Článek 151. Otázky týkající se promlčecích lhůt se řídí výlučně právními předpisy platnými v členském státě, ve kterém má sídlo dožadující orgán.2. Úkony související s vymáháním pohledávky provedené dožádaným orgánem v souladu se žádostí o pomoc, které by v případě, že by byly provedeny dožadujícím orgánem, stavěly nebo přerušovaly promlčecí dobu podle právních předpisů platných v členském státě, ve kterém má sídlo dožadující orgán, se pro otázky tohoto účinku považují za provedené v uvedeném státě.Článek 16Doklady a informace předané dožádanému orgánu na základě této směrnice může dožádaný orgán předat pouzea) osobě, která je uvedena v žádosti o pomoc;b) osobám a orgánům příslušným k vymáhání pohledávek a pouze k tomuto účelu;c) soudním orgánům jednajícím ve věcech, které se týkají vymáhání těchto pohledávek.Článek 17Žádosti o pomoc a přiložené dokumenty jsou opatřeny překladem do úředního jazyka nebo do některého z úředních jazyků členského státu, ve kterém má sídlo dožádaný orgán, aniž je dotčena možnost dožádaného orgánu upustit od vyžadování takového překladu.Článek 18Členské státy se vzdávají všech vzájemných nároků na náhradu nákladů vzniklých při poskytování vzájemné pomoci na základě této směrnice.Členský stát, ve kterém má sídlo dožadující orgán, však nadále ručí členskému státu, ve kterém má sídlo dožádaný orgán, za náklady vzniklé z činnosti uznané za neodůvodněnou co do oprávněnosti pohledávky nebo platnosti dokladu vydaného dožadujícím orgánem.Článek 19Členské státy si navzájem poskytnou seznam orgánů příslušných k podávání žádostí o pomoc a jejich přijímání.Článek 201. Zřizuje se Výbor pro vymáhání pohledávek (dále jen "výbor") složený ze zástupců členských států, kterému předsedá zástupce Komise.2. Výbor přijme svůj jednací řád.Článek 21Výbor se může zabývat jakoukoli otázkou týkající se používání této směrnice, kterou mu k posouzení předloží jeho předseda buď z vlastního podnětu, nebo na žádost zástupce některého členského státu.Článek 221. Prováděcí pravidla k čl. 4 odst. 2 a 4, čl. 5 odst. 2 a 3, čl. 7 odst. 1, 3 a 5, článkům 9 a 11 a čl. 12 odst. 1, a dále pravidla pro přepočet, pro poukazování vymožených částek a pro určení minimální výše pohledávky, ohledně které lze požádat o pomoc, se stanoví postupem podle odstavců 2 a 3.2. Zástupce Komise předloží výboru návrh opatření, která mají být přijata. Výbor zaujme své stanovisko k tomuto návrhu ve lhůtě, kterou může předseda stanovit podle naléhavosti dané otázky. Stanovisko se přijímá většinou čtyřiceti jednoho hlasu, přičemž hlasům členských států je přidělena váha podle čl. 148 odst. 2 Smlouvy. Předseda nehlasuje.3. a) Komise přijme zamýšlená ustanovení, jsou-li v souladu se stanoviskem výboru.b) Pokud zamýšlená ustanovení nejsou v souladu se stanoviskem výboru nebo pokud výbor žádné stanovisko nezaujme, předloží Komise neprodleně Radě návrh opatření, která mají být přijata. Rada se usnese kvalifikovanou většinou.c) Pokud se Rada neusnese do tří měsíců od předložení návrhu Radě, přijme navrhovaná opatření Komise.Článek 23Ustanovení této směrnice nevylučují poskytování vzájemné pomoci v širším rozsahu, který si mezi sebou dohodly nebo dohodnou některé členské státy na základě dohod nebo ujednání, včetně těch, které se týkají oznamování soudních nebo mimosoudních aktů.Článek 24Členské státy uvedou v účinnost opatření nezbytná k dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1978.Článek 25Každý členský stát uvědomí Komisi o opatřeních, která přijal k provedení této směrnice. Komise sdělí tyto informace ostatním členským státům.Článek 26Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 15. března 1976.Za RadupředsedaR. Vouel[1] Úř. věst. L 94, 28.4.1970, s. 13.[2] Úř. věst. L 295, 30.12.1972, s. 1.[3] Úř. věst. C 19, 12.4.1973, s. 38.[4] Úř. věst. C 69, 28.8.1973, s. 3.[5] Úř. věst. L 94, 28.4.1970, s. 19.--------------------------------------------------


title: Směrnice Rady 2008/9/ES ze dne 12. února 2008 , kterou se stanoví prováděcí pravidla pro vrácení daně z přidané hodnoty stanovené směrnicí 2006/112/ES osobám povinným k dani neusazeným v členském státě vrácení daně, ale v jiném členském státě

text:
               20.2.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 44/23

      SMĚRNICE RADY 2008/9/ES
   ze dne 12. února 2008,
   kterou se stanoví prováděcí pravidla pro vrácení daně z přidané hodnoty stanovené směrnicí 2006/112/ES osobám povinným k dani neusazeným v členském státě vrácení daně, ale v jiném členském státě
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 93 této smlouvy,
   s ohledem na návrh Komise,
   s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
   s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Prováděcí předpisy, které stanovila směrnice Rady 79/1072/EHS ze dne 6. prosince 1979 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Úprava vracení daně z přidané hodnoty osobám povinným k dani neusazeným v tuzemsku (3), představují pro správní orgány členských států i pro hospodářské subjekty značné problémy.

               (2)

               Úprava stanovená v uvedené směrnici by měla být změněna, pokud jde o lhůtu, v níž musí být rozhodnutí o žádostech o vrácení daně oznámena hospodářským subjektům. Současně by mělo být stanoveno, že i hospodářské subjekty musí poskytnout odpověď v určitých lhůtách. Postup by měl být navíc zjednodušen a modernizován možností využívat moderní technologie.

               (3)

               Nový postup by měl podpořit postavení hospodářských subjektů, jelikož členské státy budou mít povinnost zaplatit úrok, pokud bude vrácení provedeno pozdě, a bude posíleno právo hospodářských subjektů na odvolání.

               (4)

               Z důvodu větší jasnosti a srozumitelnosti textu by se ustanovení k provedení směrnice 79/1072/EHS, dosud obsažené ve směrnici Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (4), mělo nyní včlenit do této směrnice.

               (5)

               Jelikož cílů této směrnice nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a protože jich může být z důvodu rozsahu činnosti lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.

               (6)

               Podle bodu 34 interinstitucionální dohody o zdokonalení tvorby právních předpisů (5) jsou členské státy vybízeny k tomu, aby jak pro sebe, tak i v zájmu Společenství sestavily vlastní tabulky, z nichž bude co nejvíce patrné srovnání mezi touto směrnicí a prováděcími opatřeními, a aby tyto tabulky zveřejnily.

               (7)

               V zájmu jasnosti by proto měla být směrnice 79/1072/EHS zrušena, s výhradou nezbytných přechodných opatření, pokud jde o žádosti o vrácení daně podané před 1. lednem 2010,

         PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   Tato směrnice stanoví prováděcí pravidla pro vrácení daně z přidané hodnoty (DPH) podle článku 170 směrnice 2006/112/ES osobám povinným k dani neusazeným v členském státě vrácení daně, které splňují podmínky stanovené v článku 3.
   Článek 2
   Pro účely této směrnice se rozumí:

               1)

               „osobou povinnou k dani neusazenou v členském státě vrácení daně“ osoba povinná k dani ve smyslu čl. 9 odst. 1 směrnice 2006/112/ES, která není usazená v členském státě vrácení daně, avšak je usazená na území jiného členského státu;

               2)

               „členským státem vrácení daně“ členský stát, ve kterém byla DPH účtována osobě povinné k dani neusazené v členském státě vrácení daně za zboží nebo služby, které jí dodaly nebo poskytly jiné osoby povinné k dani v tomto členském státě, nebo při dovozu zboží do tohoto členského státu;

               3)

               „obdobím pro vrácení daně“ období uvedené v článku 16, jehož se týká žádost o vrácení daně;

               4)

               „žádostí o vrácení daně“ žádost o vrácení DPH účtované osobě povinné k dani neusazené v členském státě vrácení daně za zboží nebo služby, které jí dodaly nebo poskytly jiné osoby povinné k dani v tomto členském státě, nebo při dovozu zboží do tohoto členského státu;

               5)

               „žadatelem“ osoba povinná k dani neusazená v členském státě vrácení daně, která podává žádost o vrácení daně.

         Článek 3
   Tato směrnice se vztahuje na osobu povinnou k dani neusazenou v členském státě vrácení daně, která splňuje tyto podmínky:

               a)

               během období pro vrácení daně neměla na území členského státu vrácení daně sídlo ekonomické činnosti ani stálou provozovnu, z níž vykonávala ekonomickou činnost, ani, neexistovalo-li takové sídlo nebo provozovna, bydliště nebo místo, kde se obvykle zdržuje;

               b)

               během období pro vrácení daně nedodala zboží ani neposkytla služby, které se považují za dodané nebo poskytnuté v členském státě vrácení daně, s výjimkou těchto plnění:

                           i)

                           poskytnutí přepravní služby nebo související vedlejší služby osvobozené od daně podle článku 144, 146, 148, 149, 151, 153, 159 nebo 160 směrnice 2006/112/ES,

                           ii)

                           dodání zboží nebo poskytnutí služby osobě, která je osobou povinnou odvést daň podle článků 194 až 197 a článku 199 směrnice 2006/112/ES.

         Článek 4
   Tato směrnice se nevztahuje na

               a)

               částky DPH, které byly podle právních předpisů členského státu vrácení daně fakturovány nesprávně;

               b)

               částky DPH fakturované za dodání zboží, které je nebo může být osvobozeno od daně podle článku 138 nebo čl. 146 odst. 1 písm. b) směrnice 2006/112/ES.

         Článek 5
   Každý členský stát vrátí osobě povinné k dani neusazené v členském státě vrácení daně DPH účtovanou za zboží nebo službu, které jí dodala nebo poskytla jiná osoba povinná k dani v tomto členském státě, nebo při dovozu zboží do tohoto členského státu, pokud se toto zboží a tyto služby použijí pro účely těchto plnění:

               a)

               plnění uvedená v čl. 169 písm. a) a b) směrnice 2006/112/ES;

               b)

               plnění pro osobu, která je osobou povinnou odvést daň podle článků 194 až 197 a článku 199 směrnice 2006/112/ES, jak jsou uplatňovány v členském státě vrácení daně.

         Aniž je dotčen článek 6, určí se nárok na vrácení daně na vstupu pro účely této směrnice podle směrnice 2006/112/ES, jak je uplatňována v členském státě vrácení daně.
   Článek 6
   Aby byla způsobilá k vrácení daně v členském státě vrácení daně, musí osoba povinná k dani neusazená v členském státě vrácení daně uskutečňovat plnění, která zakládají nárok na odpočet daně v členském státu usazení.
   Pokud osoba povinná k dani neusazená v členském státě vrácení daně uskutečňuje v členském státě, v němž je usazena, jak plnění, která zakládají nárok na odpočet daně, tak plnění, která nárok na odpočet daně v tomto členském státě nezakládají, může členský stát vrácení daně z vratné částky podle článku 5 vrátit jen podíl DPH připadající na hodnotu prvního druhu plnění v souladu s článkem 173 směrnice 2006/112/ES, jak je uplatňován členským státem usazení.
   Článek 7
   Aby dosáhla vrácení daně v členském státě vrácení daně, musí osoba povinná k dani neusazená v členském státě vrácení daně podat v členském státě, ve kterém je usazena, prostřednictvím elektronického portálu zřízeného tímto členským státem elektronickou žádost o vrácení daně určenou členskému státu vrácení daně.
   Článek 8
   1.   Žádost o vrácení daně musí obsahovat tyto údaje:

               a)

               plné jméno a úplnou adresu žadatele;

               b)

               adresu pro styk elektronickými prostředky;

               c)

               popis podnikatelské činnosti žadatele, pro niž je zboží pořízeno nebo služba přijata;

               d)

               období pro vrácení daně, na které se žádost vztahuje;

               e)

               prohlášení žadatele o tom, že během uvedeného období pro vrácení daně nedodal zboží ani neposkytl služby, které se považují za dodané nebo poskytnuté v členském státě vrácení daně, s výjimkou plnění uvedených v čl. 3 písm. b) bodech i) a ii);

               f)

               identifikační číslo pro DPH nebo daňové registrační číslo žadatele;

               g)

               údaje o bankovním účtu, včetně kódů IBAN a BIC.

         2.   Vedle údajů uvedených v odstavci 1 se v žádosti o vrácení daně uvedou pro každý členský stát vrácení daně a pro každou fakturu nebo dovozní doklad tyto údaje:

               a)

               plné jméno a úplnou adresu dodavatele zboží nebo poskytovatele služeb;

               b)

               vyjma při dovozu, identifikační číslo pro DPH nebo daňové registrační číslo dodavatele zboží nebo poskytovatele služby přidělené členským státem vrácení daně v souladu s články 239 a 240 směrnice 2006/112/ES;

               c)

               vyjma při dovozu, předponu používanou členským státem vrácení daně v souladu s článkem 215 směrnice 2006/112/ES;

               d)

               datum a číslo faktury nebo dovozního dokladu;

               e)

               základ daně a výši DPH vyjádřené v měně členského státu vrácení daně;

               f)

               výši odpočitatelné DPH vypočtené v souladu s článkem 5 a čl. 6 druhým pododstavcem, vyjádřené v měně členského státu vrácení daně;

               g)

               případně odpočitatelný podíl vypočtený podle článku 6, vyjádřený jako procentní podíl;

               h)

               druh pořízeného zboží nebo přijaté služby v členění podle kódů uvedených v článku 9.

         Článek 9
   1.   V žádosti o vrácení daně musí být druh pořízeného zboží nebo přijaté služby popsán podle těchto kódů:

               1

               =

               palivo;

               2

               =

               nájem dopravního prostředku;

               3

               =

               výdaje související s dopravním prostředkem (jiné než zboží a služby uvedené pod kódy 1 a 2);

               4

               =

               mýtné a silniční poplatky;

               5

               =

               cestovní výlohy, jako například jízdné v taxi, jízdné ve veřejné dopravě;

               6

               =

               ubytování;

               7

               =

               potraviny, nápoje a restaurační služby;

               8

               =

               vstupné na veletrhy a výstavy;

               9

               =

               výdaje na luxusní zboží, zábavu a reprezentaci;

               10

               =

               jiné.

         Je-li použit kód 10, uvede se druh dodaného zboží nebo poskytnuté služby.
   2.   Členský stát vrácení daně může od žadatele požadovat, aby poskytl doplňující elektronicky kódované údaje ke každému kódu uvedenému v odstavci 1, jsou-li takové údaje nezbytné z důvodu jakéhokoli omezení nároku na odpočet daně podle směrnice 2006/112/ES, jak je uplatňována v členském státě vrácení daně, nebo pro provedení příslušné odchylky, která byla členskému státu vrácení daně udělena podle článku 395 nebo 396 uvedené směrnice.
   Článek 10
   Aniž jsou dotčeny žádosti o údaje podle článku 20, může členský stát vrácení daně od žadatele požadovat, aby spolu se žádostí o vrácení daně poskytl elektronickými prostředky kopii faktury nebo dovozního dokladu, činí-li základ daně na faktuře nebo dovozním dokladu nejméně 1 000 EUR nebo ekvivalent této částky v národní měně. Pokud se však faktura týká paliva, činí tato prahová hodnota 250 EUR nebo ekvivalent této částky v národní měně.
   Článek 11
   Členský stát vrácení daně může od žadatele požadovat, aby poskytl popis své podnikatelské činnosti pomocí harmonizovaných kódů, které se stanoví postupem podle čl. 34a odst. 3 druhého pododstavce nařízení Rady (ES) č. 1798/2003 (6).
   Článek 12
   Členský stát vrácení daně může stanovit, který jazyk nebo jazyky má žadatel použít pro poskytnutí údajů v žádosti o vrácení daně nebo případných doplňujících údajů.
   Článek 13
   Pokud je po podání žádosti o vrácení daně odpočitatelný podíl opraven podle článku 175 směrnice 2006/112/ES, provede žadatel opravu částky, o niž bylo požádáno nebo která již byla vrácena.
   Oprava se provede v žádosti o vrácení daně během kalendářního roku následujícího po dotyčném období pro vrácení daně, nebo nepodá-li žadatel v tomto kalendářním roce žádnou žádost o vrácení daně, předložením samostatného prohlášení prostřednictvím elektronického portálu zřízeného členským státem, ve kterém je žadatel usazen.
   Článek 14
   1.   Žádost o vrácení daně se týká

               a)

               nákupů zboží nebo služeb, které byly fakturovány během daného období pro vrácení daně, vznikla-li daňová povinnost před okamžikem nebo v okamžiku fakturace, nebo ve vztahu k nimž vznikla daňová povinnost během daného období pro vrácení daně, došlo-li k fakturaci tohoto nákupu před vznikem daňové povinnosti;

               b)

               dovozu zboží během daného období pro vrácení daně.

         2.   Vedle plnění uvedených v odstavci 1 se může žádost o vrácení daně vztahovat na faktury nebo dovozní doklady, které nebyly zahrnuty v předchozích žádostech o vrácení daně a jež se týkají plnění dokončených v příslušném kalendářním roce.
   Článek 15
   1.   Žádost o vrácení daně se podává členskému státu usazení do 30. září kalendářního roku následujícího po období pro vrácení daně. Žádost o vrácení daně se považuje za podanou pouze v případě, že žadatel uvedl všechny údaje požadované podle článků 8, 9 a 11.
   2.   Členský stát usazení zašle žadateli neprodleně elektronické potvrzení o přijetí.
   Článek 16
   Období pro vrácení daně činí nejvýše jeden kalendářní rok a nejméně tři kalendářní měsíce. Žádosti o vrácení daně se však mohou vztahovat na období kratší než tři měsíce, pokud toto období představuje zbytek kalendářního roku.
   Článek 17
   Vztahuje-li se žádost o vrácení daně na období pro vrácení daně kratší než jeden kalendářní rok, avšak nejméně tři měsíce, nesmí být částka DPH, o jejíž vrácení se žádá, nižší než 400 EUR nebo ekvivalent této částky v národní měně.
   Vztahuje-li se žádost o vrácení daně na období pro vrácení daně v délce jednoho kalendářního roku nebo na zbytek kalendářního roku, nesmí být částka DPH nižší než 50 EUR nebo ekvivalent této částky v národní měně.
   Článek 18
   1.   Členský stát usazení nepředá žádost o vrácení daně členskému státu vrácení daně, pokud u žadatele nastane v období pro vrácení daně v členském státě usazení některá z těchto okolností:

               a)

               žadatel není osobou povinnou k dani pro účely DPH;

               b)

               žadatel uskutečňuje výhradně dodání zboží nebo poskytnutí služby osvobozená od daně bez nároku na odpočet daně odvedené na předchozím stupni podle článků 132, 135, 136 a 371, článků 374 až 377, čl. 378 odst. 2 písm. a), čl. 379 odst. 2 nebo článků 380 až 390 směrnice 2006/112/ES nebo obsahově shodných ustanovení o osvobození podle aktu o přistoupení z roku 2005;

               c)

               na žadatele se vztahuje osvobození od daně pro malé podniky podle článků 284, 285, 286 a 287 směrnice 2006/112/ES;

               d)

               na žadatele se vztahuje společný režim daňového paušálu pro zemědělce podle článků 296 až 305 směrnice 2006/112/ES.

         2.   Členský stát usazení oznámí žadateli elektronickými prostředky své rozhodnutí podle prvního odstavce.
   Článek 19
   1.   Členský stát vrácení daně neprodleně vyrozumí žadatele elektronickými prostředky o datu, kdy žádost obdržel.
   2.   Členský stát vrácení daně oznámí žadateli své rozhodnutí o schválení nebo zamítnutí žádosti o vrácení daně do čtyř měsíců ode dne, kdy žádost obdržel.
   Článek 20
   1.   Domnívá-li se členský stát vrácení daně, že nemá k dispozici veškeré důležité údaje, na základě nichž by mohl přijmout rozhodnutí o celé žádosti o vrácení daně nebo její části, může si ve lhůtě čtyř měsíců uvedené v čl. 19 odst. 2 elektronickými prostředky vyžádat doplňující údaje, zejména od žadatele nebo od příslušných orgánů členského státu usazení. Jsou-li požadovány doplňující údaje od osoby jiné než od žadatele nebo příslušného orgánu některého členského státu, doručí se žádost elektronickými prostředky, pouze má-li její příjemce tyto prostředky k dispozici.
   V případě nutnosti si může členský stát vrácení daně vyžádat další doplňující údaje.
   Pokud má správce daně důvodné pochybnosti o platnosti nebo přesnosti konkrétního nároku, mohou údaje požadované členským státem vrácení daně podle tohoto odstavce zahrnovat předložení originálu nebo kopie příslušné faktury nebo dovozního dokladu. Prahové hodnoty uvedené v článku 10 se v tom případě nepoužijí.
   2.   Členský stát vrácení daně musí údaje požadované podle odstavce 1 obdržet do jednoho měsíce ode dne doručení žádosti o údaje příjemci žádosti.
   Článek 21
   Požaduje-li členský stát vrácení daně doplňující údaje, oznámí žadateli své rozhodnutí o schválení nebo zamítnutí žádosti o vrácení daně do dvou měsíců od obdržení požadovaných údajů, nebo neobdržel-li odpověď na svou žádost, do dvou měsíců od uplynutí lhůty uvedené v čl. 20 odst. 2. Lhůta pro rozhodnutí o celé žádosti o vrácení daně nebo její části však nesmí být kratší než šest měsíců ode dne obdržení žádosti členským státem vrácení daně.
   Požaduje-li členský stát vrácení daně další doplňující údaje, oznámí žadateli své rozhodnutí o celé žádosti o vrácení daně nebo její části do osmi měsíců ode dne, kdy žádost obdržel.
   Článek 22
   1.   Je-li žádost o vrácení daně schválena, uhradí členský stát vrácení daně schválenou částku daně do deseti pracovních dnů od uplynutí lhůty uvedené v čl. 19 odst. 2, nebo bylo-li požádáno o doplňující nebo další doplňující údaje, od uplynutí lhůt uvedených v článku 21.
   2.   Daň se vrací v členském státě vrácení daně nebo na žádost žadatele v jakémkoli jiném členském státě. V posledně uvedeném případě si členský stát vrácení daně z částky, která má být žadateli uhrazena, odečte veškeré bankovní poplatky za převod.
   Článek 23
   1.   Je-li žádost o vrácení daně zcela nebo zčásti zamítnuta, oznámí členský stát vrácení daně žadateli společně s rozhodnutím i důvody zamítnutí.
   2.   Žadatel se proti rozhodnutí o zamítnutí žádosti o vrácení daně může odvolat k příslušným orgánům členského státu vrácení daně způsobem a ve lhůtách stanovených pro odvolání v případě žádostí o vrácení daně podaných osobami usazenými v tomto členském státě.
   Není-li podle práva daného členského státu vrácení daně nepřijetí rozhodnutí o žádosti o vrácení daně ve lhůtách stanovených touto směrnicí považováno za schválení nebo zamítnutí žádosti, musí mít žadatel stejnou možnost využít dostupné správní nebo soudní postupy jako osoby povinné k dani usazené v tomto členském státě. Nejsou-li takové postupy k dispozici, považuje se nepřijetí rozhodnutí o žádosti o vrácení daně za její zamítnutí.
   Článek 24
   1.   Bylo-li vrácení daně dosaženo podvodně nebo jiným neoprávněným způsobem, přistoupí příslušný orgán v členském státě vrácení daně přímo k vymáhání neoprávněně vyplacených částek a jakýchkoli finančních sankcí a úroku stanovených v souladu s postupem platným v členském státě vrácení daně, aniž jsou dotčena ustanovení o vzájemné pomoci při vymáhání DPH.
   2.   Pokud byly správní sankce nebo úrok uloženy, ale nebyly zaplaceny, může členský stát vrácení daně pozastavit dotyčné osobě povinné k dani jakékoli další vracení daně až do výše neuhrazené částky.
   Článek 25
   Členský stát vrácení daně vezme v úvahu jakoukoli opravu provedenou ve vztahu k předchozí žádosti o vrácení daně podle článku 13 v podobě zvýšení nebo snížení částky vrácení daně nebo v podobě samostatné úhrady nebo vrácení, je-li předloženo samostatné prohlášení.
   Článek 26
   Je-li daň vrácena po posledním dni lhůty podle čl. 22 odst. 1, náleží žadateli od členského státu vrácení daně úrok z částky daně k vrácení, která má být žadateli vyplacena.
   První pododstavec se nepoužije, pokud žadatel členskému státu vrácení daně ve stanovené lhůtě nepředloží požadované doplňující nebo další doplňující údaje. Nepoužije se rovněž, dokud členský stát vrácení daně neobdrží dokumenty, které mají být poskytnuty elektronicky podle článku 10.
   Článek 27
   1.   Úrok se počítá ode dne následujícího po posledním dni, kdy mělo být vrácení daně provedeno podle čl. 22 odst. 1, až do dne, kdy je daň skutečně vrácena.
   2.   Úroková sazba odpovídá příslušné úrokové sazbě pro vrácení DPH osobě povinné k dani usazené v členském státě vrácení daně podle vnitrostátního práva tohoto členského státu.
   Nestanoví-li vnitrostátní právo žádný takový úrok, odpovídá splatný úrok úroku nebo rovnocennému poplatku uplatňovanému členským státem vrácení daně v případě pozdní úhrady daně osobou povinnou k dani.
   Článek 28
   1.   Tato směrnice se vztahuje na žádosti o vrácení daně podané po 31. prosinci 2009.
   2.   Směrnice 79/1072/EHS se zrušuje s účinkem ode dne 1. ledna 2010. Její ustanovení se však nadále použijí na žádosti o vrácení daně podané před 1. lednem 2010.
   Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici, kromě v případě žádostí o vrácení daně podaných před 1. lednem 2010.
   Článek 29
   1.   Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí k 1. lednu 2010. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
   Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
   2.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
   Článek 30
   Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 31
   Tato směrnice je určena členským státům.

      V Bruselu dne 12. února 2008.

            Za Radu

            předseda

         A. BAJUK

      (1)  Úř. věst. C 285E, 22.11.2006, s. 122.

      (2)  Úř. věst. C 28, 3.2.2006, s. 86.

      (3)  Úř. věst. L 331, 27.12.1979, s. 11. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 2006/98/ES (Úř. věst. L 363, 20.12.2006, s. 129).

      (4)  Úř. věst. L 347, 11.12.2006, s. 1. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 2007/75/ES (Úř. věst. L 346, 29.12.2007, s. 13).

      (5)  Úř. věst. C 321, 31.12.2003, s. 1.

      (6)  Úř. věst. L 264, 15.10.2003, s. 1.


title: Směrnice Rady 2009/71/Euratom ze dne 25. června 2009 , kterou se stanoví rámec Společenství pro jadernou bezpečnost jaderných zařízení

text:
               2.7.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 172/18

      SMĚRNICE RADY 2009/71/EURATOM

   ze dne 25. června 2009,
   kterou se stanoví rámec Společenství pro jadernou bezpečnost jaderných zařízení
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství pro atomovou energii, a zejména na články 31 a 32 této smlouvy,
   s ohledem na návrh Komise, vypracovaný po obdržení stanoviska skupiny osob jmenovaných Výborem pro vědu a techniku z řad vědeckých odborníků členských států, a po konzultaci s Evropským hospodářským a sociálním výborem (1),
   s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (2),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               V čl. 2 písm. b) Smlouvy se stanoví vypracování jednotných bezpečnostních standardů pro ochranu zdraví obyvatelstva pracovníků.

               (2)

               Článek 30 Smlouvy uvádí, že v rámci Společenství se stanoví základní standardy ochrany zdraví obyvatelstva a pracovníků před nebezpečím ionizujícího záření.

               (3)

               Směrnice Rady 96/29/Euratom ze dne 13. května 1996, kterou se stanoví základní bezpečnostní standardy na ochranu zdraví pracovníků a obyvatelstva před riziky vyplývajícími z ionizujícího záření (3), stanoví základní bezpečnostní standardy. Ustanovení uvedené směrnice byla doplněna upřesňujícími právními předpisy.

               (4)

               Jak uznal Soudní dvůr Evropských společenství (dále jen „Soudní dvůr“) ve své judikatuře (4), sdílí Společenství s členskými státy pravomoci v některých oblastech, na něž se vztahuje Úmluva o jaderné bezpečnosti (5).

               (5)

               Jak uznal Soudní dvůr ve své judikatuře, tvoří ustanovení kapitoly 3 Smlouvy týkající se ochrany zdraví logický celek, kterým se Komisi svěřují pravomoci značného rozsahu s cílem chránit obyvatelstvo a životní prostředí před nebezpečím jaderného zamoření.

               (6)

               Jak uznal Soudní dvůr ve své judikatuře, nevyplývá z úkolů uložených Společenství na základě čl. 2 písm. b) Smlouvy a týkajících se vypracování bezpečnostních standardů pro ochranu zdraví obyvatelstva a pracovníků, že jakmile byly tyto standardy určeny, nemůže členský stát stanovit přísnější ochranná opatření.

               (7)

               Rozhodnutí Rady 87/600/Euratom ze dne 14. prosince 1987 o opatřeních Společenství pro včasnou výměnu informací v případě radiační mimořádné situace (6) stanovilo systém pro oznamování a poskytování informací, který členské státy využijí pro ochranu obyvatelstva v případě radiační mimořádné situace. Směrnice Rady 89/618/Euratom ze dne 27. listopadu 1989 o informování obyvatelstva o opatřeních na ochranu zdraví, která se mají použít, a o krocích, které je třeba učinit v případě radiační mimořádné situace (7), uložila členským státům povinnost informovat obyvatelstvo v případě radiační mimořádné situace.

               (8)

               Jak potvrzuje Úmluva o jaderné bezpečnosti, je jednou ze základních zásad, z nichž vychází úprava jaderné bezpečnosti na mezinárodní úrovni, odpovědnost jednotlivých států za jadernou bezpečnost jaderných zařízení. Tato směrnice by měla podpořit uvedenou zásadu vnitrostátní odpovědnosti, stejně jako zásadu prvotní odpovědnosti za jadernou bezpečnost jaderného zařízení, kterou má pod dohledem příslušného vnitrostátního dozorného orgánu držitel povolení, a měla by rovněž posílit úlohu a nezávislost příslušných dozorných orgánů.

               (9)

               Každý členský stát může v souladu s příslušnými vnitrostátními politikami rozhodnout o své skladbě zdrojů energie.

               (10)

               Při vypracovávání vhodného vnitrostátního rámce podle této směrnice budou zohledněny podmínky v jednotlivých státech.

               (11)

               Členské státy již provedly opatření směřující k dosažení vysoké úrovně jaderné bezpečnosti ve Společenství.

               (12)

               Ačkoliv se tato směrnice týká zejména jaderné bezpečnosti jaderných zařízení, je rovněž důležité zajistit bezpečné nakládání s vyhořelým palivem a radioaktivním odpadem, mimo jiné ve skladovacích zařízeních a úložištích.

               (13)

               Členské státy by podle potřeby měly posoudit příslušné základní zásady bezpečnosti stanovené Mezinárodní agenturou pro atomovou energii (8), jež by měly tvořit rámec postupů, k němuž by členské státy měly při provádění této směrnice přihlížet.

               (14)

               Je přínosné navázat na proces, v jehož rámci vnitrostátní dozorné orgány členských států, na jejichž území se nacházejí jaderné elektrárny, spolupracují v kontextu Asociace západoevropských jaderných dozorů (WENRA), přičemž stanovily řadu referenčních úrovní bezpečnosti pro energetické reaktory.

               (15)

               V návaznosti na výzvu Rady k ustavení skupiny na vysoké úrovni na úrovni Unie, obsaženou v závěrech Rady z 8. května 2007 týkajících se jaderné bezpečnosti a bezpečného nakládání s vyhořelým jaderným palivem a radioaktivním odpadem, byla rozhodnutím Komise 2007/530/Euratom ze dne 17. července 2007 o zřízení Evropské skupiny na vysoké úrovni pro jadernou bezpečnost a nakládání s odpadem (9) zřízena Skupina evropských dozorných orgánů pro jadernou bezpečnost (ENSREG), aby přispěla k dosažení cílů Společenství v oblasti jaderné bezpečnosti.

               (16)

               Je vhodné stanovit jednotnou strukturu zpráv, které členské státy předkládají Komisi v souvislosti s uplatňováním této směrnice. V této souvislosti by mohla, vzhledem k širokým zkušenostem svých členů, poskytnout cenný příspěvek ENSREG, čímž by usnadnila konzultace a spolupráci mezi vnitrostátními dozornými orgány.

               (17)

               ENSREG na svém pátém zasedání, konaném dne 15. října 2008, přijala deset zásad, které mají být uplatněny při práci na návrhu směrnice o jaderné bezpečnosti, jak je uvedeno v zápise z jednání skupiny ze dne 20. listopadu 2008.

               (18)

               K dalšímu zvýšení jaderné bezpečnosti by mohly přispět pokroky v jaderné technologii, zkušenosti z provozu a výzkumu v oblasti bezpečnosti a zdokonalování dozorných rámců. V souladu se závazkem udržet a zvyšovat úroveň bezpečnosti by členské státy měly tyto skutečnosti zohlednit při rozšiřování svých jaderně energetických programů, nebo rozhodnou-li se využívat jadernou energii.

               (19)

               Zavedení důsledné kultury bezpečnosti v jaderném zařízení je jednou ze základních zásad řízení bezpečnosti, která je nezbytná pro dosažení jeho bezpečného provozu.

               (20)

               Zachování a další rozvíjení odborné způsobilosti a dovedností v oblasti jaderné bezpečnosti by mělo být založeno mimo jiné na procesu získávání provozních zkušeností a případně na využívání pokroku v metodice a vědě.

               (21)

               V minulosti byla v členských státech, v úzké vazbě na mezinárodní hodnotící mise IRRT (International Regulatory Review Team) nebo IRRS (Integrated Regulatory Review Service) pod záštitou MAAE, prováděna vlastní hodnocení. Členské státy prováděly vlastní hodnocení a zvaly mise na dobrovolném základě, v duchu otevřenosti a transparentnosti. Vlastní hodnocení i doprovodná vzájemná hodnocení právní, dozorné a organizační infrastruktury by měla být zaměřena na upevnění a zdokonalení dozorného rámce členských států, při současném zohlednění pravomoci členských států při zajišťování jaderné bezpečnosti jaderných zařízení, která se nacházejí na jejich území. Vlastní hodnocení a navazující mezinárodní vzájemná hodnocení nepředstavují inspekci ani audit, nýbrž mechanismus vzájemného učení, v jehož rámci jsou přijímány různé přístupy k organizaci a postupům příslušného dozorného orgánu a zároveň zvažovány dozorné, technické a politické otázky členských států, jež přispívají k zajištění pevného systému jaderné bezpečnosti. Mezinárodní vzájemná hodnocení by měla být považována za příležitost k výměně odborných zkušeností a ke sdílení získaných poznatků a osvědčených postupů v duchu otevřenosti a spolupráce, která se zakládá spíše na vzájemných radách, než na kontrolách či posudcích. Při vědomí nutnosti pružnosti a přiměřenosti, pokud jde o odlišné stávající systémy v členských státech, by měly mít členské státy volnost rozhodovat o částech vlastního systému, které budou předmětem daného vzájemného hodnocení, a to s cílem trvalého zdokonalování jaderné bezpečnosti.

               (22)

               V souladu s bodem 34 interinstitucionální dohody o zdokonalení tvorby právních předpisů (10) jsou členské státy vybízeny k tomu, aby jak pro sebe, tak i v zájmu Společenství sestavily vlastní tabulky, z nichž bude co nejvíce patrné srovnání mezi touto směrnicí a prováděcími opatřeními, a aby tyto tabulky zveřejnily,

         PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
   KAPITOLA 1

      CÍLE, DEFINICE A OBLAST PŮSOBNOSTI

   Článek 1
   Cíle
   Cíle této směrnice jsou

               a)

               stanovit rámec Společenství pro udržování a podporu trvalého zdokonalování jaderné bezpečnosti a dozoru nad ní;

               b)

               zajistit, aby členské státy přijaly vhodná vnitrostátní opatření pro zajištění vysoké úrovně jaderné bezpečnosti za účelem ochrany pracovníků a obyvatelstva před riziky ionizujícího záření pocházejícího z jaderných zařízení.

         Článek 2
   Oblast působnosti
   1.   Tato směrnice se vztahuje na každé civilní jaderné zařízení provozované na základě povolení podle čl. 3 odst. 4 a na všechny etapy provozu, na které se toto povolení vztahuje.
   2.   Tato směrnice nebrání členským státům, aby v souladu s právem Společenství přijaly přísnější bezpečnostní opatření týkající se předmětu úpravy této směrnice.
   3.   Touto směrnicí se doplňují základní standardy uvedené v článku 30 Smlouvy, pokud jde o jadernou bezpečnost jaderných zařízení, a není jí dotčena směrnice 96/29/Euratom.
   Článek 3
   Definice
   Pro účely této směrnice se rozumí:

               1)

               „jaderným zařízením“

                           a)

                           obohacovací závod, závod na výrobu jaderného paliva, jaderná elektrárna, závod na přepracování, výzkumný reaktor, sklad vyhořelého paliva a

                           b)

                           sklad radioaktivního odpadu, který se nachází na tomtéž místě jako jaderné zařízení uvedené v písmenu a) a je s ním přímo spojen;

               2)

               „jadernou bezpečností“ dosažení náležitých provozních podmínek, předcházení haváriím a zmírnění jejich následků, s cílem ochrany pracovníků a obyvatelstva před riziky ionizujícího záření pocházejícího z jaderných zařízení;

               3)

               „příslušným dozorným orgánem“ orgán nebo soustava orgánů, které byly v rámci členského státu určeny pro oblast dozoru nad jadernou bezpečností jaderných zařízení, jak je uvedeno v článku 5;

               4)

               „povolením“ právní akt vydaný na základě pravomoci členského státu s cílem svěřit odpovědnost za umístění, projekt, výstavbu, uvedení do provozu a provoz jaderného zařízení nebo jeho vyřazení z provozu;

               5)

               „držitelem povolení“ právnická nebo fyzická osoba, která nese celkovou odpovědnost za jaderné zařízení uvedené v povolení.

         KAPITOLA 2

      POVINNOSTI

   Článek 4
   Legislativní, dozorný a organizační rámec
   1.   Členské státy stanoví a udržují vnitrostátní legislativní, dozorný a organizační rámec (dále jen „vnitrostátní rámec“) pro jadernou bezpečnost jaderných zařízení, kterým se vymezují povinnosti a zajišťuje koordinace mezi příslušnými státními orgány. Vnitrostátní rámec stanoví odpovědnost

               a)

               za přijetí vnitrostátních požadavků v oblasti jaderné bezpečnosti. Stanovení způsobu jejich přijetí a nástroje pro jejich uplatňování spadá do pravomoci členských států;

               b)

               za zajištění systému udělování povolení a zákazu provozu jaderných zařízení bez povolení;

               c)

               za zajištění systému dohledu nad jadernou bezpečností;

               d)

               za opatření k vynucování práva, včetně pozastavení provozu a změny nebo zrušení povolení.

         2.   Členské státy zajistí, aby byl vnitrostátní rámec udržován a v případě potřeby zdokonalen, a to při zohlednění provozních zkušeností, poznatků získaných z bezpečnostních analýz provozu jaderných zařízení, z vývoje technologie a výsledků výzkumu v oblasti bezpečnosti, jsou-li k dispozici a jsou-li relevantní.
   Článek 5
   Příslušný dozorný orgán
   1.   Členské státy zřídí příslušný dozorný orgán v oblasti jaderné bezpečnosti jaderných zařízení a zajistí jeho činnost.
   2.   Členské státy zajistí, aby byl příslušný dozorný orgán funkčně oddělen od jiných subjektů nebo organizací činných v oblasti podpory či využívání jaderné energie, včetně výroby elektrické energie, s cílem zajistit, aby byl při přijímání rozhodnutí v oblasti dozoru z hlediska nepřípustného vlivu skutečně nezávislý.
   3.   Členské státy zajistí, aby byly příslušnému dozornému orgánu svěřeny pravomoci a přiděleny lidské a finanční zdroje nezbytné k plnění jeho povinností v souvislosti s vnitrostátním rámcem podle čl. 4 odst. 1, a to při náležitém upřednostnění bezpečnosti. To zahrnuje pravomoci a zdroje k tomu, aby mohl

               a)

               od držitele povolení vyžadovat dodržování vnitrostátních požadavků na jadernou bezpečnost a dodržování podmínek příslušného povolení;

               b)

               vyžadovat prokazování toho, že uvedené požadavky, včetně požadavků podle čl. 6 odst. 2 až 5, jsou dodržovány;

               c)

               ověřovat uvedené dodržování požadavků prostřednictvím hodnocení a inspekcí a

               d)

               uplatňovat vynucovací opatření, včetně pozastavení provozu jaderného zařízení v souladu s podmínkami vymezenými vnitrostátním dozorným rámcem podle čl. 4 odst. 1.

         Článek 6
   Držitelé povolení
   1.   Členské státy zajistí, aby prvotní odpovědnost za jadernou bezpečnost jaderného zařízení měl držitel povolení. Tuto odpovědnost nelze přenést.
   2.   Členské státy zajistí, aby zavedený vnitrostátní rámec od držitelů povolení vyžadoval, aby za dohledu příslušného dozorného orgánu pravidelně hodnotili, ověřovali a v přiměřeně dosažitelné míře trvale zvyšovali jadernou bezpečnost svých jaderných zařízení systematickým a prokazatelným způsobem.
   3.   Hodnocení uvedená v odstavci 2 obsahují ověření toho, že jsou přijata opatření pro předcházení haváriím a zmírňování jejich následků, včetně ověření fyzických bariér a administrativních postupů držitele povolení týkajících se ochrany, která by musela selhat, aby byli pracovníci a obyvatelstvo významně ohroženi ionizujícím zářením.
   4.   Členské státy zajistí, aby zavedený vnitrostátní rámec od držitelů povolení vyžadoval zavedení a provádění systémů řízení, ve kterých má jaderná bezpečnost požadovanou prioritu a které jsou pravidelně ověřovány příslušným dozorným orgánem.
   5.   Členské státy zajistí, aby zavedený vnitrostátní rámec od držitelů povolení vyžadoval, aby pro splnění svých povinností souvisejících s jadernou bezpečností jaderného zařízení, stanovených v odstavcích 1 až 4, zajistili a udržovali odpovídající finanční a lidské zdroje.
   Článek 7
   Odborná způsobilost a dovednosti pro potřeby jaderné bezpečnosti
   Členské státy zajistí, aby zavedený vnitrostátní rámec od všech stran vyžadoval přijetí opatření týkajících se vzdělávání a odborné přípravy jejich zaměstnanců odpovědných za jadernou bezpečnost jaderných zařízení tak, aby byla zachována a dále rozvíjena odborná způsobilost a dovednosti v oblasti jaderné bezpečnosti.
   Článek 8
   Informování veřejnosti
   Členské státy zajistí, aby informace týkající se dozoru nad jadernou bezpečností byly dostupné pracovníkům a obyvatelstvu. V rámci této povinnosti musí být zajištěno, aby příslušný dozorný orgán informoval veřejnost v oblasti své působnosti. Informace se veřejnosti zpřístupní v souladu s vnitrostátními právními předpisy a mezinárodními závazky a za podmínky, že to neohrozí jiné zájmy, například bezpečnostní, které byly uznány v rámci vnitrostátních právních předpisů nebo mezinárodních závazků.
   Článek 9
   Podávání zpráv
   1.   Poprvé do 22. července 2014 a poté každé tři roky předkládají členské státy Komisi zprávu o uplatňování této směrnice, přičemž využívají cykly přezkumu a podávání zpráv podle Úmluvy o jaderné bezpečnosti.
   2.   Komise na základě zpráv členských států předloží Radě a Evropskému parlamentu zprávu o pokroku v uplatňování této směrnice.
   3.   Členské státy za účelem trvalého zvyšování jaderné bezpečnosti alespoň jednou za deset let zajistí, aby byla provedena pravidelná vlastní hodnocení jejich vnitrostátního rámce, a pozvou misi k provedení mezinárodního vzájemného hodnocení relevantních částí jejich vnitrostátního rámce nebo orgánů. Jsou-li výsledky vzájemných hodnocení k dispozici, sdělí se členským státům a Komisi.
   KAPITOLA 3

      ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ

   Článek 10
   Provedení
   1.   Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 22. července 2011. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
   Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
   2.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice, a veškeré jejich následné změny.
   Článek 11
   Vstup v platnost
   Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 12
   Určení
   Tato směrnice je určena členským státům.

      V Lucemburku dne 25. června 2009.

            Za Radu

            předseda

         L. MIKO

      (1)  Stanovisko ze dne 10. června 2009 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku).

      (2)  Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 22. dubna 2009 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku).

      (3)  Úř. věst. L 159, 29.6.1996, s. 1.

      (4)  Věc C-187/87 (Sb. rozh. 1988, s. 5013), věc C-376/90 (Sb. rozh. 1992, s. I-6153), věc C-29/99 (Sb. rozh. 2002, s. I-11221).

      (5)  Úř. věst. L 318, 11.12.1999, s. 21.

      (6)  Úř. věst. L 371, 30.12.1987, s. 76.

      (7)  Úř. věst. L 357, 7.12.1989, s. 31.

      (8)  Základní bezpečnostní principy MAAE: Základní zásady bezpečnosti, Řada bezpečnostních standardů MAAE č. SF-1 (2006).

      (9)  Úř. věst. L 195, 27.7.2007, s. 44.

      (10)  Úř. věst. C 321, 31.12.2003, s. 1.


title: Směrnice Komise 2010/37/EU ze dne 17. června 2010 , kterou se mění směrnice 2008/60/ES, kterou se stanoví specifická kritéria pro čistotu náhradních sladidel  (Text s významem pro EHP )

text:
               18.6.2010

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 152/12

         SMĚRNICE KOMISE 2010/37/EU
   ze dne 17. června 2010,
   kterou se mění směrnice 2008/60/ES, kterou se stanoví specifická kritéria pro čistotu náhradních sladidel
   (Text s významem pro EHP)
   EVROPSKÁ KOMISE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
   s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1333/2008 ze dne 16. prosince 2008 o potravinářských přídatných látkách (1), a zejména na čl. 30 odst. 5 uvedeného nařízení,
   po konzultaci s Evropským úřadem pro bezpečnost potravin (EFSA),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Směrnice Komise 2008/60/ES (2), kterou se stanoví specifická kritéria pro čistotu náhradních sladidel, uvádí kritéria pro čistotu náhradních sladidel pro použití v potravinách uvedených ve směrnici Evropského parlamentu a Rady 94/35/ES ze dne 30. června 1994 o náhradních sladidlech pro použití v potravinách (3).

               (2)

               Evropský úřad pro bezpečnost potravin (EFSA) vyhodnotil informace o bezpečnosti použití neotamu jako náhradního sladidla a látky zvýrazňující chuť a vůni a vyjádřil své stanovisko dne 27. září 2007 (4). Na základě navrhovaných použití se dospělo k závěru, že je vhodné povolit použití uvedené potravinářské přídatné látky. Je proto nezbytné přijmout specifikace uvedené potravinářské přídatné látky, které se přiděluje E 961 jako číslo E.

               (3)

               Je nezbytné vzít v úvahu specifikace a analytické techniky pro přídatné látky, které jsou stanoveny v Codex alimentarius vypracovaném společným výborem odborníků pro potravinářské přídatné látky (JECFA). Zejména by se měla v příslušných případech přizpůsobit specifická kritéria pro čistotu tak, aby odrážela mezní hodnoty pro jednotlivé dotyčné těžké kovy.

               (4)

               Směrnice 2008/60/ES by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna.

               (5)

               Opatření stanovená touto směrnicí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,

         PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   Příloha I směrnice 2008/60/ES se mění v souladu s přílohou této směrnice.
   Článek 2
   1.   Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 31. března 2011. Neprodleně sdělí Komisi jejich znění.
   Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
   2.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
   Článek 3
   Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 4
   Tato směrnice je určena členským státům.

      V Bruselu dne 17. června 2010.

            Za Komisi

         José Manuel BARROSO

            předseda

      (1)  Úř. věst. L 354, 31.12.2008, s. 16.

      (2)  Úř. věst. L 158, 18.6.2008, s. 17.

      (3)  Úř. věst. L 237, 10.9.1994, s. 3.

      (4)  Vědecké stanovisko Komise pro potravinářské přídatné látky, látky určené k aromatizaci, pomocné látky a materiály přicházející do styku s potravinami, pokud jde o neotam jakožto náhradní sladidlo a látku zvýrazňují chuť a vůni, vypracované na žádost Evropské komise. The EFSA Journal (2007) 581, 1–43.

      PŘÍLOHA
      V příloze I směrnice 2008/60/ES se za položku E 959 doplňuje položka E 961:

                     „E 961   NEOTAM

                        Synonyma

                        N-[N-(3,3-dimethylbutyl)-L-α-aspartyl]-L-fenylalanin-1-methylester,
                     1-methyl-N-[N-(3,3-dimethylbutyl)-L-α-aspartyl]-L-fenylalaninát

                        Definice

                     Neotam se vyrábí tlakovou reakcí aspartamu, 3,3-dimethylbutanalu a vodíku v methanolu za přítomnosti katalyzátoru – palladia na uhlíku. Produkt se izoluje a čistí filtrací, při níž se může použít infuzoriová hlinka (křemelina). Po odstranění rozpouštědla destilací se neotam promyje vodou, izoluje odstředěním a nakonec suší ve vakuu.

                     Č. CAS:

                     165450-17-9

                     Chemický název

                        N-[N-(3,3-dimethylbutyl)-L-α-aspartyl]-L-fenylalanin, 1-methylester

                     Chemický vzorec

                     C20H30N2O5

                     Molekulová hmotnost

                     378,47

                        Popis

                     Bílý až téměř bílý prášek

                     Obsah

                     Ne méně než 97 % vztaženo na sušinu

                        Identifikace

                     Rozpustnost

                     4,75 % hmot. při 60 °C ve vodě, rozpustný v ethanolu a ethyl-acetátu

                        Čistota

                     Obsah vody

                     Ne více než 5 % (Karl Fischer, velikost vzorku 25 ± 5 mg)

                     pH

                     5,0–7,0 (0,5 % vodný roztok)

                     Rozpětí bodu tání

                     81 °C až 84 °C

                        N-[(3,3-dimethylbutyl)-L-α-aspartyl]-L-fenylalanin

                     Ne více než 1,5 %

                     Olovo

                     Ne více než 1 mg/kg“


title: První směrnice Komise ze dne 1. března 1976, kterou se stanoví metody odběru vzorků Společenství pro úřední kontrolu krmiv

text:
Důležité právní upozornění

|

31976L0371

Úřední věstník L 102 , 15/04/1976 S. 0001 - 0007 Finské zvláštní vydání: Kapitola 3 Svazek 7 S. 0041  Řecké zvláštní vydání: Kapitola 03 Svazek 15 S. 0025  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 3 Svazek 7 S. 0041  Španělské zvláštní vydání: Kapitola 03 Svazek 10 S. 0037  Portugalské zvláštní vydání Kapitola 03 Svazek 10 S. 0037

		První směrnice Komiseze dne 1. března 1976,kterou se stanoví metody odběru vzorků Společenství pro úřední kontrolu krmiv(76/371/EHS)KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství,s ohledem na směrnici Rady ze dne 20. července 1970 o zavedení metod odběru vzorků a analytických metod Společenství pro úřední kontrolu krmiv [1], naposledy pozměněnou aktem o přistoupení [2], a zejména na článek 2 tohoto aktu,vzhledem k tomu, že výše uvedená směrnice stanoví, že úřední kontroly krmiv, které mají odhalit, zda jsou dodržovány podmínky předepsané právními, správními a administrativními předpisy ohledně kvality a složení krmiv, jsou uskutečňovány podle metod Společenství pro odběr vzorků a analýz;vzhledem k tomu, že je třeba v první etapě určit metodu odběru vzorků pro kontrolu složek krmiv a jejich aditiv i pro kontrolu substancí a nežádoucích produktů, s výjimkou zbytků pesticidů a mikroorganismů, které mohou krmiva obsahovat;vzhledem k tomu, že opatření uvedená v této směrnici odpovídají názoru Stálého výboru pro krmiva,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Členské státy stanoví, že metoda odběru vzorků pro úřední kontrolu krmiv pokud jde o určení jejich složek, aditiv, substancí a nežádoucích produktů, s výjimkou zbytků pesticidů a mikroorganismů, bude uskutečňována podle metod popsaných v příloze této směrnice.Článek 2Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 1977. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Článek 3Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 1. března 1976.Za KomisiP. J. Lardinoisčlen Komise[1] Úř. věst. L 170, 3.8.1970, s. 2.[2] Úř. věst. L 73, 27.3.1972, s. 14.--------------------------------------------------PŘÍLOHAMETODA ODBĚRU VZORKŮ1. PŘEDMĚT A OBLAST UŽITÍVzorky určené pro úřední kontroly krmiv, pokud jde o jejich kvalitu a složení, jsou odebírány podle níže popsaných metod. Takto získané vzorky jsou považovány za reprezentativní vzorky z dané šarže.2. ÚŘEDNÍCI OPRÁVNĚNÍ ODEBÍRAT VZORKYOdběry jsou prováděny úředníky pověřenými členskými státy.3. DEFINICEŠarže : množství produktů, které tvoří určitou jednotku a u nichž se předpokládají stejné vlastnosti.Dílčí vzorek : množství odebrané v jednom bodě šarže.Souhrnný vzorek : soubor dílčích odběrů z jedné šarže.Redukovaný vzorek : reprezentativní část souhrnného vzorku získaná jeho zmenšením.Konečný vzorek : část redukovaného vzorku nebo homogenizovaný souhrnný vzorek.4. NÁSTROJE4.1 Nástroje určené k odběrům musejí být z materiálů, které nekontaminují odebírané produkty. Tyto nástroje mohou být oficiálně schváleny členskými státy.4.2 Nástroje doporučené pro odběr vzorků z pevných krmiv4.2.1 Ruční odběr vzorků4.2.1.1 Lopatka s rovným dnem a vertikálními okraji.4.2.1.2 Sonda s dlouhým otvorem nebo dělená. Rozměry sondy musí být přizpůsobeny vlastnostem analyzované šarže (hloubka nádrže, rozměry pytle, atd.) a velikosti částic, z nichž se krmivo skládá.4.2.2 Mechanický odběr vzorkůSchválené mechanické nástroje mohou být použity k odběru vzorků z krmiv v pohybu.4.2.3 Dělící nástrojNástroje určené k dělení vzorků na přibližně stejné části mohou být použity pro odběr dílčích vzorků stejně jako pro úpravu redukovaných či konečných vzorků.5. KVANTITATIVNÍ POŽADAVKY5.A Týkající se kontrol substancí nebo produktů obsažených rovnoměrně v krmivech5.A.1 Analyzovaná šaržeVelikost šarže musí být taková, aby mohly být odebrány vzorky všech složek, ze kterých je složena.5.A.2 Dílčí odběry(a) Desetinné číslo zaokrouhlit nahoru na celé číslo.(b) Pro balení, jejichž obsah nepřeváží 1 kg nebo 1 l a pro bloky a lizy, jejichž váha nepřeváží 1 kg, je dílčím vzorkem obsah jednoho balení nebo nádoby.5.A.2.1 | Volně ložená krmiva: | Minimální počet dílčích odběrů: |5.A.2.1.1 | Šarže nepřesahující hmotnost 2,5 tuny | 7 |+++++ TIFF +++++5.A.2.1.2 | Šarže o hmotnosti vyšší než 2,5 tuny | |5.A.2.2 | Balená krmiva | Minimální počet balení pro odběr vzorků (b): |5.A.2.2.1 | Balení o hmotnosti více než 1 kg |5.A.2.2.1.1 | Šarže složená z 1 až 4 balení | všechna balení |5.A.2.2.1.2 | Šarže složená z 5 až 16 balení | 4 |+++++ TIFF +++++5.A.2.2.1.3 | Šarže složená z více než 16 balení | |5.A.2.2.2 | Balení o hmotnosti nepřesahující 1 kg | 4 |5.A.2.3 | Krmiva tekutá nebo polotekutá | Minimální počet nádob pro odběr vzorků (b): |5.A.2.3.1 | Nádoby s obsahem vyšším než 1 litr |5.A.2.3.1.1 | Šarže složená z 1 až 4 nádob | všechny nádoby |5.A.2.3.1.2 | Šarže složená z 5 až 16 nádob | 4 |+++++ TIFF +++++5.A.2.3.1.3 | Šarže složená z více než 16 nádob | |5.A.2.3.2 | Nádoby s obsahem do 1 litru | 4 |5.A.2.4 | Minerální krmiva v blocích a lizy | Minimální počet bloků k odebrání vzorků (b): 1 blok nebo liz z šarže o 25 jednotkách, maximálně 4 bloky nebo lizy |5.A.3 Souhrnný vzorekZ jedné šarže je požadován jediný souhrnný vzorek. Celková hmotnost či objem dílčích vzorků, které mají tvořit souhrnný vzorek, nesmí být nižší než uvedené množství:5.A.3.1 | Volně ložená krmiva | 4 kg |5.A.3.2 | Balená krmiva |5.A.3.2.1 | Balení o hmotnosti vyšší než 1 kg | 4 kg |5.A.3.2.2 | Balení nepřesahující 1 kg | váha obsahu 4 originálních balení |5.A.3.3 | Krmiva tekutá nebo polotekutá: |5.A.3.3.1 | Nádoby s objemem vyšším než 1 litr | 4 litry |5.A.3.3.2 | Nádoby s objemem do 1 litru | objem obsahu 4 originálních nádob |5.A.3.4 | Minerální krmiva v blocích a lizy: |5.A.3.4.1 | o jednotkové hmotnosti vyšší než 1 kg | 4 kg |5.A.3.4.2 | o jednotkové hmotnosti do 1 kg | váha 4 bloků nebo lizů |5.A.4 Konečné vzorkyZe souhrnného vzorku bude získán, po jeho zmenšení pokud je to nutné, konečný vzorek. Vyžaduje se analýza alespoň jednoho konečného vzorku. Hmotnost nebo objem konečných vzorků určených pro analýzu nesmí být nižší než uvedené množství:Pevná krmiva | 500 g |Tekutá nebo polotekutá krmiva | 500 ml |5.B Týkající se kontrol nežádoucích substancí nebo produktů obsažených nerovnoměrně v jednoduchých krmivech, jako jsou aflatoxiny, námel žitný, skočec a crotalaria [c] Metody uvedené v bodu 5.A. se používají pro kontrolu aflatoxinů, námelu žitného, skočce a crotalaria v plných a doplňkových krmivech.5.B.1 Šarže: viz 5.A.2.1.5.B.2 Dílčí odběry5.B.2.1 Volně ložená krmiva: viz 5.A.2.1.5.B.2.2 | Balená krmiva | Minimální počet balení pro odběr vzorků: |5.B.2.2.1 | Šarže složená z 1 až 4 balení | všechna balení |5.B.2.2.2 | Šarže složená z 5 až 16 balení | 4 |+++++ TIFF +++++5.B.2.2.3 | Šarže složená z více než 16 balení | |5.B.3 Souhrnné vzorkyPočet souhrnných vzorků se bude různit podle velikosti šarže. Minimální počet souhrnných vzorků z šarže je uveden níže. Celková hmotnost dílčích odběrů, které mají tvořit souhrnný vzorek, nesmí být nižší než 4 kg.5.B.3.1 Volně ložená krmivaVelikost šarže v metrických tunách: | Minimální počet souhrnných vzorků z šarže |do 1 | 1 |od 1 do 10 | 2 |od 10 do 40 | 3 |více než 40 | 4 |Balená krmiva. Počet balení v šarži: | Minimální počet souhrnných vzorků z šarže |od 1 do 16 | 1 |od 17 do 200 | 2 |od 201 do 800 | 3 |více než 800 | 4 |5.B.3.2 5.B.4 Konečné vzorkyZe souhrnného vzorku budou získány po jeho zmenšení konečné vzorky. Vyžaduje se analýza alespoň jednoho konečného vzorku z každého souhrnného vzorku. Hmotnost konečného vzorku určená pro analýzu nesmí být nižší než 500 g.6. INSTRUKCE TÝKAJÍCÍ SE ODBĚRŮ, ÚPRAVY A BALENÍ VZORKŮ6.1 Obecné údajeVzorky musí být odebrány a připraveny tak rychle, jak jen je to možné při zachování vyžadovaných opatření, aby produkt nebyl narušen či kontaminován. Nástroje, plochy i nádoby na vzorky musí být čisté a suché.6.2 Dílčí odběry6.2.A Určené ke kontrole substancí nebo produktů obsažených rovnoměrně v krmivechDílčí odběry musí být prováděny nahodile v celé šarži. Jejich hmotnost nebo objem musí být přibližně stejný.6.2.A.1 Volně ložená krmivaRozdělit šarže pomyslně na přibližně stejné části. Vybrat náhodně počet částí odpovídající počtu dílčích odběrů uvedených v 5.A.2. a odebrat nejméně jeden vzorek z každé části.Eventuálně odebrat vzorky v průběhu pohybu šarže (nakládání či vykládání).6.2.A.2 Určený počet balení k odebrání vzorků je stanoven v 5.A.2.Odebrat část obsahu každého balení pomocí sondy nebo lopatky. Případně vysypat každé balení zvlášť a odebrat vzorky.6.2.A.3 Krmiva tekutá nebo polotekutá homogenní nebo homogenizovanáPočet nádob k odebrání vzorků je stanoven v 5.A.2. Odebrat vzorky z každé nádoby po té, co byl její obsah homogenizován, pokud je to nutné.Dílčí odběry mohou být též provedeny během stáčení produktu.6.2.A.4 Tekutá a polotekutá krmiva nehomogenizovanáPočet nádob k odebrání vzorků je stanoven v 5.A.2. Provést odběr v různých úrovních.Odběry mohou být též provedeny během stáčení produktu, po odstranění prvních frakcí.V obou případech nesmí být celkový objem odebraných vzorků nižší než 10 litrů.6.2.A.5 Minerální krmiva v blocích a lizyPočet bloků a lizů k odebrání vzorků je stanoven v 5.A.2. Odebrat část z každého bloku a lizu.6.2.B Určené ke kontrole nežádoucích substancí nebo produktů obsažených nerovnoměrně v jednoduchých krmivech, jako jsou aflatoxiny, námel žitný, skočec a crotalariaRozdělit šarže pomyslně na přibližně stejné části, které odpovídají souhrnným vzorkům uvedeným v 5.B.3. Je-li tento počet vyšší než 1, rozdělit celkový počet dílčích odběrů uvedených v 5.B.2 přibližně stejně v různých částech. Odebrat přibližně stejné vzorky [d] U balených krmiv se část obsahu každého balení odebere pomocí sondy nebo lopatky. Eventuálně se vysype každé balení zvlášť a odeberou se vzorky. tak, aby jejich celková hmotnost z každé části nebyla nižší než minimální hmotnost 4 kg určená pro souhrnný vzorek. Neslučovat dílčí odběry pocházející z různých částí.6.3 Úprava souhrnných vzorků6.3.A Určených ke kontrole substancí nebo produktů obsažených rovnoměrně v krmivechShromáždit dílčí odběry a vytvořit jeden souhrnný vzorek.6.3.B Určených ke kontrole nežádoucích substancí nebo produktů obsažených nerovnoměrně v jednoduchých krmivech, jako jsou aflatoxiny, námel žitný, skočec a crotalariaShromáždit dílčí odběry z každé části analyzované šarže a vytvořit počet souhrnných vzorků uvedený v 5.B.3. Pečlivě zaznamenat původ každého souhrnného vzorku.6.4 Úprava konečných vzorkůSmíchat pečlivě každý souhrnný vzorek, aby byl získán homogenní vzorek [e] Pokud je to nezbytné, rozdrtit hrudky (případně oddělit od masy a po rozdrcení zase smíchat) odděleně pro každý souhrnný vzorek.. Pokud je to nutné, zmenšit souhrnný vzorek až na 2 kg nebo 2 litry (redukovaný vzorek), buď pomocí mechanického děliče, nebo čtvrcením.Potom připravit nejméně tři konečné vzorky, které mají přibližně stejnou hmotnost nebo stejný objem odpovídající požadavkům uvedeným v 5.A.4 nebo 5.B.4. Vložit každý vzorek do vhodné nádoby. Učinit všechna nutná opatření, aby nedošlo ke změně složení vzorku nebo kontaminaci či narušení během transportu nebo skladování.6.5 Balení konečných vzorkůZapečetit a opatřit etiketou nádoby nebo balení (etikety nesmí být umístěny v pečeti) tak, aby je nebylo možné otevřít bez porušení pečeti.7. PROTOKOL O ODBĚRU VZORKUKe každému vyhotovení vzorku se připojí protokol o odběru vzorku, který dovolí jednoznačně identifikovat analyzovanou šarži.8. URČENÍ VZORKŮZa každý souhrnný vzorek předat společně s údaji nutnými pro analýzu co nejrychleji alespoň jeden konečný vzorek do laboratoře pověřené analýzou.--------------------------------------------------


title: Směrnice Komise 2011/78/EU ze dne 20. září 2011 , kterou se mění směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/8/ES za účelem zařazení účinné látky Bacillus thuringiensis subsp. israelensis sérotyp H14, kmen AM65-52 do přílohy I uvedené směrnice  Text s významem pro EHP

text:
               21.9.2011

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 243/7

         SMĚRNICE KOMISE 2011/78/EU
   ze dne 20. září 2011,
   kterou se mění směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/8/ES za účelem zařazení účinné látky Bacillus thuringiensis subsp. israelensis sérotyp H14, kmen AM65-52 do přílohy I uvedené směrnice
   (Text s významem pro EHP)
   EVROPSKÁ KOMISE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
   s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 98/8/ES ze dne 16. února 1998 o uvádění biocidních přípravků na trh (1), a zejména na čl. 16 odst. 2 druhý pododstavec uvedené směrnice,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Nařízením Komise (ES) č. 1451/2007 ze dne 4. prosince 2007 o druhé etapě desetiletého pracovního programu uvedeného v čl. 16 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/8/ES o uvádění biocidních přípravků na trh (2) se vytváří seznam účinných látek, které mají být hodnoceny vzhledem k možnému zařazení do přílohy I, I A nebo I B směrnice 98/8/ES. Uvedený seznam zahrnuje i látku Bacillus thuringiensis subsp. israelensis sérotyp H14.

               (2)

               Podle nařízení (ES) č. 1451/2007 byl kmen AM65-52 látky Bacillus thuringiensis subsp. israelensis sérotyp H14 v souladu s čl. 11 odst. 2 směrnice 98/8/ES vyhodnocen pro použití v typu přípravku 18, insekticidy, akaricidy a přípravky k regulaci jiných členovců, definovaného v příloze V uvedené směrnice. Kmen SA3 A látky Bacillus thuringiensis subsp. israelensis sérotyp H14 je pro použití v uvedeném typu přípravku stále předmětem hodnocení.

               (3)

               Itálie byla jmenována členským státem zpravodajem a dne 11. července 2008 předložila Komisi zprávu příslušného orgánu spolu s doporučením v souladu s čl. 14 odst. 4 a 6 nařízení (ES) č. 1451/2007.

               (4)

               Zprávu příslušného orgánu přezkoumaly členské státy a Komise. V souladu s čl. 15 odst. 4 nařízení (ES) č. 1451/2007 byly závěry tohoto přezkoumání zařazeny v rámci Stálého výboru pro biocidní přípravky dne 6. května 2011 do hodnotící zprávy.

               (5)

               Z hodnocení vyplývá, že u biocidních přípravků používaných jako insekticidy, akaricidy a přípravky k regulaci jiných členovců, které obsahují Bacillus thuringiensis subsp. israelensis sérotyp H14, kmen AM65-52, lze očekávat, že splňují požadavky stanovené v článku 5 směrnice 98/8/ES. Je proto vhodné zařadit Bacillus thuringiensis subsp. israelensis sérotyp H14, kmen AM65-52 do přílohy I uvedené směrnice.

               (6)

               Na úrovni Unie nebyly hodnoceny všechny možnosti použití. Je proto vhodné, aby členské státy zhodnotily použití nebo scénáře expozice a rizika pro skupiny obyvatelstva a složky životního prostředí, které nebyly reprezentativně zastoupeny při hodnocení rizik na úrovni Unie, a aby se při vydávání povolení přípravku ujistily, že byla přijata odpovídající opatření nebo že byly uloženy zvláštní podmínky za účelem snížení zjištěných rizik na přijatelnou úroveň.

               (7)

               Vzhledem k možným rizikům zjištěným v případě odborného použití bez osobních ochranných prostředků je vhodné požadovat, aby povolení přípravku pro odborné použití byla udělována pouze pro použití s vhodnými osobními ochrannými prostředky, ledaže žádost o povolení přípravku prokazuje, že rizika pro odborné uživatele mohou být snížena na přijatelnou úroveň jiným způsobem.

               (8)

               Vzhledem k možnosti nepřímé expozice lidí způsobené konzumací potravin v důsledku použití uvedených v hodnocení je vhodné případně požadovat ověření nutnosti stanovit nové nebo pozměnit stávající maximální limity reziduí podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 470/2009 ze dne 6. května 2009, kterým se stanoví postupy Společenství pro stanovení limitů reziduí farmakologicky účinných látek v potravinách živočišného původu, kterým se zrušuje nařízení Rady (EHS) č. 2377/90 a kterým se mění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/82/ES a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 726/2004 (3), nebo nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 396/2005 ze dne 23. února 2005 o maximálních limitech reziduí pesticidů v potravinách a krmivech rostlinného a živočišného původu a na jejich povrchu a o změně směrnice Rady 91/414/EHS (4). Měla by být přijata opatření, která zajistí, aby platné maximální limity reziduí nebyly překročeny.

               (9)

               Ustanovení této směrnice by měla být uplatňována současně ve všech členských státech s cílem zajistit rovné zacházení s biocidními přípravky obsahujícími účinnou látku Bacillus thuringiensis subsp. israelensis sérotyp H14, kmen AM65-52 na trhu Unie a celkově usnadnit řádné fingování trhu s biocidními přípravky.

               (10)

               Před zařazením účinné látky do přílohy I směrnice 98/8/ES je třeba poskytnout členským státům a zúčastněným stranám přiměřené období, jež jim umožní připravit se na plnění nových požadavků, které ze zařazení vyplynou, a zajistit, aby žadatelé, kteří vypracovali dokumentaci, mohli plně využívat desetileté lhůty pro ochranu údajů, která v souladu s čl. 12 odst. 1 písm. c) bodem ii) směrnice 98/8/ES začíná dnem zařazení účinné látky.

               (11)

               Po zařazení by měla být členským státům poskytnuta přiměřená lhůta k provedení čl. 16 odst. 3 směrnice 98/8/ES.

               (12)

               Směrnice 98/8/ES by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna.

               (13)

               Opatření stanovená touto směrnicí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro biocidní přípravky,

         PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   Příloha I směrnice 98/8/ES se mění v souladu s přílohou této směrnice.
   Článek 2
   1.   Členské státy přijmou a zveřejní nejpozději do 30. září 2012 právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.
   Tyto předpisy použijí ode dne 1. října 2013.
   Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
   2.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
   Článek 3
   Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 4
   Tato směrnice je určena členským státům.

      V Bruselu dne 20. září 2011.

            Za Komisi

         José Manuel BARROSO

            předseda

      (1)  Úř. věst. L 123, 24.4.1998, s. 1.

      (2)  Úř. věst. L 325, 11.12.2007, s. 3.

      (3)  Úř. věst. L 152, 16.6.2009, s. 11.

      (4)  Úř. věst. L 70, 16.3.2005, s. 1.

      PŘÍLOHA
      V příloze I směrnice 98/8/ES se vkládá nová položka, která zní:

                     Číslo

                     Obecný název

                     Název podle IUPAC
                     Identifikační čísla

                     Minimální čistota účinné látky v biocidním přípravku při uvedení na trh

                     Datum zařazení

                     Lhůta k dosažení souladu s čl. 16 odst. 3 (s výjimkou přípravků obsahujících více než jednu účinnou látku, pro něž budou lhůty dosažení v souladu s čl. 16 odst. 3 stanoveny v posledních rozhodnutích o zařazení, pokud jde o jejich účinné látky)

                     Datum skončení platnosti zařazení

                     Typ přípravku

                     Zvláštní ustanovení (1)

                     „46

                        Bacillus thuringiensis subsp. israelensis sérotyp H14, kmen AM65-52

                     Nepoužije se.

                     Žádné relevantní nečistoty

                     1. října 2013

                     30. září 2015

                     30. září 2023

                     18

                     Členské státy při hodnocení žádosti o povolení přípravku v souladu s článkem 5 a přílohou VI hodnotí podle potřeby u konkrétního přípravku použití nebo scénáře expozice a rizika pro skupiny obyvatelstva a složky životního prostředí, které nebyly reprezentativně zastoupeny při hodnocení rizik na úrovni Unie.
                     Přípravky povolené pro odborné použití se používají s příslušnými osobními ochrannými prostředky, ledaže žádost o povolení přípravku prokazuje, že rizika pro odborné uživatele mohou být snížena na přijatelnou úroveň jiným způsobem.
                     U přípravků obsahujících látku Bacillus thuringiensis subsp. israelensis sérotyp H14, kmen AM65-52, u nichž se mohou vyskytovat rezidua v potravinách či krmivech, členské státy ověří potřebu stanovit nové nebo pozměnit stávající maximální limity reziduí v souladu s nařízením (ES) č. 470/2009 nebo nařízením (ES) č. 396/2005 a přijmou veškerá vhodná opatření ke zmírnění rizik, která zajistí, aby použitelné maximální limity reziduí nebyly překročeny.“

         (1)  Obsah a závěry hodnotících zpráv k provádění společných zásad přílohy VI jsou k dispozici na internetové stránce Komise: http://ec.europa.eu/comm/environment/biocides/index.htm.