title: Směrnice Rady 2008/8/ES ze dne 12. února 2008 , kterou se mění směrnice 2006/112/ES, pokud jde o místo poskytnutí služby

text:
               20.2.2008

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 44/11

      SMĚRNICE RADY 2008/8/ES
   ze dne 12. února 2008,
   kterou se mění směrnice 2006/112/ES, pokud jde o místo poskytnutí služby
   RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 93 této smlouvy,
   s ohledem na návrh Komise,
   s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
   s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (2),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Dosažení vnitřního trhu, globalizace, deregulace a technologické změny dohromady způsobily značné změny v objemu obchodu se službami a v jeho struktuře. Neustále roste počet služeb, které je možné poskytnout na dálku. V reakci na to se již řadu let podnikají postupné kroky s cílem řešit danou situaci a mnoho služeb je ve skutečnosti v současné době zdaňováno podle zásady místa určení.

               (2)

               Řádné fungování vnitřního trhu vyžaduje změnu směrnice Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (3), pokud jde o místo poskytnutí služby, v souladu se strategií Komise pro modernizaci a zjednodušení fungování společného systému DPH.

               (3)

               Veškeré poskytnutí služeb by se v zásadě mělo zdaňovat v místě, kde dochází ke skutečné spotřebě. Pokud by v tomto smyslu mělo dojít ke změně obecného pravidla o místě poskytnutí služby, by byly přesto z administrativních i politických důvodů nutné určité výjimky z tohoto obecného pravidla.

               (4)

               V případě poskytnutí služby osobám povinným k dani by se obecné pravidlo o místě poskytnutí služby mělo vztahovat spíše k místu, kde je usazen příjemce služby, než k místu, kde je usazen poskytovatel služby. Pro účely stanovení pravidel týkajících se místa poskytnutí služby a za účelem snížení zatížení hospodářských subjektů na minimum by se osoba povinná k dani, která provádí i činnosti nepodléhající dani, měla považovat za osobu povinnou k dani ve vztahu ke všem službám, které jí byly poskytnuty. Podobně by se právnická osoba nepovinná k dani, která je identifikována pro účely DPH, měla považovat za osobu povinnou k dani. V souladu s obecnými pravidly by se tato ustanovení neměla týkat poskytnutí služby, která je osobě povinné k dani poskytnuta pro její vlastní osobní potřebu nebo pro potřebu jejích zaměstnanců.

               (5)

               V případě poskytnutí služby osobě nepovinné k dani by se mělo nadále postupovat podle obecného pravidla, že místem poskytnutí služby je místo, kde má poskytovatel služby sídlo ekonomické činnosti.

               (6)

               Za určitých okolností nejsou obecná pravidla o místě poskytnutí služby osobám povinným i nepovinným k dani použitelná a měly by se místo nich uplatnit vymezené výjimky. Ty by měly vycházet převážně ze stávajících kritérií a měly by odrážet zásadu zdanění v místě spotřeby, přičemž by neměly představovat nepřiměřené administrativní zatížení pro některé obchodníky.

               (7)

               Je-li osobě povinné k dani poskytnuta služba osobou neusazenou ve stejném členském státě, měl by být v určitých případech povinný mechanismus přenesení daňové povinnosti, podle něhož by daná osoba povinná k dani měla za obdrženou službu sama vyměřit příslušnou částku DPH.

               (8)

               V zájmu zjednodušení povinností hospodářských subjektů podnikajících v členských státech, v nichž nejsou usazeny, by měl být zaveden režim umožňující jim mít jediné místo elektronického kontaktu pro účely identifikace a podávání přiznání k DPH. Dokud nebude takový režim zaveden, mělo by se využívat režimu zavedeného pro zjednodušení plnění daňových povinností osob povinných k dani neusazených ve Společenství.

               (9)

               Aby se podpořilo správné používání této směrnice, měla by každá osoba povinná k dani identifikovaná pro účely DPH podávat souhrnné hlášení všech osob povinných k dani a právnických osob nepovinných k dani identifikovaných pro účely DPH, kterým poskytla zdanitelné služby spadající pod mechanismus přenesení daňové povinnosti.

               (10)

               Některé změny týkající se místa poskytnutí služby by mohly mít dopad na rozpočty členských států. K zajištění hladkého přechodu by tyto změny měly být zavedeny postupně.

               (11)

               Podle bodu 34 interinstitucionální dohody o zdokonalení tvorby právních předpisů (4) jsou členské státy vybízeny k tomu, aby jak pro sebe, tak i v zájmu Společenství sestavily vlastní tabulky, z nichž bude co nejvíce patrné srovnání mezi touto směrnicí a prováděcími opatřeními, a aby tyto tabulky zveřejnily.

               (12)

               Směrnice 2006/112/ES by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,

         PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   Směrnice 2006/112/ES se s účinkem ode dne 1. ledna 2009 mění takto:

               1)

               V článku 56 se odstavec 3 nahrazuje tímto:
               „3.   Ustanovení odst. 1 písm. j) a k) a odstavce 2 se použijí do 31. prosince 2009.“

               2)

               V článku 57 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
               „2.   Odstavec 1 se použije do 31. prosince 2009.“

               3)

               V článku 59 se odstavec 2 nahrazuje tímto:
               „2.   Členské státy uplatňují čl. 58 písm. b) do 31. prosince 2009 na služby rozhlasového a televizního vysílání uvedené v čl. 56 odst. 1 písm. j), jsou-li poskytnuty osobě nepovinné k dani, která je usazena nebo má bydliště nebo místo, kde se obvykle zdržuje, v členském státě, osobou povinnou k dani, která má sídlo ekonomické činnosti nebo stálou provozovnu, z níž poskytuje služby, mimo Společenství, nebo nemá-li takové sídlo nebo stálou provozovnu, která má bydliště nebo místo, kde se obvykle zdržuje, mimo Společenství.“

               4)

               Článek 357 se nahrazuje tímto:
               „Článek 357
               Tato kapitola se použije do 31. prosince 2014.“

         Článek 2
   Směrnice 2006/112/ES se s účinkem ode dne 1. ledna 2010 mění takto:

               1)

               V hlavě V se kapitola 3 nahrazuje tímto:
               „KAPITOLA 3
               Místo poskytnutí služby
               Oddíl 1
               Definice
               Článek 43
               Pro účely uplatňování pravidel týkajících se místa poskytnutí služby platí, že:

                           1)

                           osoba povinná k dani, která provádí i činnosti nebo uskutečňuje i plnění, jež se nepovažují za zdanitelné dodání zboží nebo poskytnutí služby ve smyslu čl. 2 odst. 1, se považuje za osobu povinnou k dani ve vztahu ke všem službám, které jí jsou poskytnuty;

                           2)

                           právnická osoba nepovinná k dani identifikovaná pro účely DPH se považuje za osobu povinnou k dani.

                     Oddíl 2
               Obecná pravidla
               Článek 44
               Místem poskytnutí služby osobě povinné k dani, která jedná jako taková, je místo, kde má tato osoba sídlo ekonomické činnosti. Pokud je však tato služba poskytnuta stálé provozovně osoby povinné k dani nacházející se v místě jiném, než kde je sídlo její ekonomické činnosti, je místem poskytnutí této služby místo, kde se nachází tato stálá provozovna. Pokud takové sídlo nebo stálá provozovna neexistují, je místem poskytnutí služby místo, kde má osoba povinná k dani, které je tato služba poskytnuta, bydliště nebo místo, kde se obvykle zdržuje.
               Článek 45
               Místem poskytnutí služby osobě nepovinné k dani je místo, kde má poskytovatel služby sídlo ekonomické činnosti. Pokud je však tato služba poskytnuta stálou provozovnou poskytovatele nacházející se v místě jiném, než kde je sídlo jeho ekonomické činnosti, je místem poskytnutí této služby místo, kde se nachází tato stálá provozovna. Pokud takové sídlo nebo stálá provozovna neexistují, je místem poskytnutí služby místo, kde má poskytovatel bydliště nebo místo, kde se obvykle zdržuje.
               Oddíl 3
               Zvláštní ustanovení
               Pododdíl 1
               Poskytnutí služby zprostředkovatelem
               Článek 46
               Místem poskytnutí služby osobě nepovinné k dani zprostředkovatelem, který jedná jménem a na účet jiné osoby, je místo, kde se v souladu s ustanoveními této směrnice poskytne základní plnění.
               Pododdíl 2
               Poskytnutí služby související s nemovitostí
               Článek 47
               Místem poskytnutí služby související s nemovitostí, včetně služeb odhadců a realitních kanceláří, poskytnutí ubytování v hotelech nebo místech s podobnou funkcí, jako jsou prázdninové tábory nebo místa upravená k využívání jako tábořiště, udělení práv na užívání nemovitosti a služeb při přípravě a koordinaci stavebních prací, jako jsou služby architektů a stavebního dozoru, je místo, kde se nemovitost nachází.
               Pododdíl 3
               Poskytnutí přepravní služby
               Článek 48
               Místem poskytnutí služby přepravy cestujících je místo, kde se přeprava uskutečňuje, podle pokryté přepravní vzdálenosti.
               Článek 49
               Místem poskytnutí služby přepravy zboží osobě nepovinné k dani, kromě přepravy zboží uvnitř Společenství, je místo, kde se přeprava uskutečňuje, podle pokryté přepravní vzdálenosti.
               Článek 50
               Místem poskytnutí služby přepravy zboží uvnitř Společenství osobě nepovinné k dani je místo zahájení přepravy.
               Článek 51
               ‚Přepravou zboží uvnitř Společenství‘ se rozumí přeprava zboží, při níž se místo jejího zahájení a místo jejího ukončení nacházejí na území dvou různých členských států.
               ‚Místem zahájení přepravy‘ se rozumí místo, kde přeprava zboží skutečně začíná, bez ohledu na vzdálenost překonanou na místo, kde se zboží nachází, a ‚místem ukončení přepravy‘ se rozumí místo, kde přeprava zboží skutečně končí.
               Článek 52
               Členské státy nemusí uplatňovat DPH na úsek přepravy zboží uvnitř Společenství pro osoby nepovinné k dani, který se uskutečňuje přes vody, jež netvoří součást území Společenství.
               Pododdíl 4
               Poskytnutí služeb v oblasti kultury, umění, sportu, vědy, vzdělávání, zábavy a podobných služeb, vedlejších přepravních služeb a oceňování movitého majetku nebo práce na tomto majetku
               Článek 53
               Místem poskytnutí služby nebo vedlejší služby vztahující se ke kulturním, uměleckým, sportovním, vědeckým, vzdělávacím, zábavním nebo podobným akcím, jako jsou veletrhy a výstavy, včetně poskytnutí služby organizátorem této akce, je místo, kde se tato akce skutečně koná.
               Článek 54
               Místem poskytnutí následujících služeb osobě nepovinné k dani je místo, kde je služba skutečně poskytnuta:

                           a)

                           vedlejší přepravní služby, jako jsou nakládka, vykládka, manipulace a podobné činnosti;

                           b)

                           oceňování movitého hmotného majetku a práce na tomto majetku.

                     Pododdíl 5
               Poskytnutí restauračních a stravovacích služeb
               Článek 55
               Místem poskytnutí restaurační nebo stravovací služby, kromě restauračních a stravovacích služeb, které se skutečně poskytují na palubě lodi nebo letadla anebo ve vlaku během úseku přepravy cestujících uskutečněného ve Společenství, je místo, kde je tato služba skutečně poskytnuta.
               Pododdíl 6
               Nájem dopravního prostředku
               Článek 56
               1.   Místem poskytnutí krátkodobého nájmu dopravního prostředku je místo, kde je dopravní prostředek skutečně dán zákazníkovi k dispozici.
               2.   Pro účely odstavce 1 se ‚krátkodobým‘ nájmem rozumí nepřetržité držení nebo užívání dopravního prostředku po dobu nepřesahující 30 dní a u lodí nepřesahující 90 dní.
               Pododdíl 7
               Poskytnutí restauračních a stravovacích služeb na palubě lodi nebo letadla anebo ve vlaku
               Článek 57
               1.   Místem poskytnutí restaurační nebo stravovací služby, která se skutečně poskytuje na palubě lodi nebo letadla anebo ve vlaku během úseku přepravy cestujících uskutečněného ve Společenství, je místo zahájení přepravy cestujících.
               2.   Pro účely odstavce 1 se ‚úsekem přepravy cestujících uskutečněným ve Společenství‘ rozumí úsek přepravy uskutečněný bez zastávky mimo Společenství mezi místem zahájení a místem ukončení přepravy cestujících.
               ‚Místem zahájení přepravy cestujících‘ se rozumí místo prvního plánovaného nastoupení cestujících ve Společenství po případném přerušení cesty mimo Společenství.
               ‚Místem ukončení přepravy cestujících‘ se rozumí místo posledního plánovaného vystoupení ve Společenství cestujících, kteří nastoupili na území Společenství před případným přerušením cesty mimo Společenství.
               V případě zpáteční cesty se přeprava zpět považuje za samostatnou přepravu.
               Pododdíl 8
               Poskytnutí elektronické služby osobě nepovinné k dani
               Článek 58
               Místem poskytnutí elektronicky poskytované služby, zejména některé ze služeb uvedených v příloze II, je-li poskytnuta osobě nepovinné k dani, která je usazena nebo má bydliště nebo místo, kde se obvykle zdržuje, v členském státě, osobou povinnou k dani, která má sídlo ekonomické činnosti nebo stálou provozovnu, z níž poskytuje tuto službu, mimo Společenství, nebo nemá-li takové sídlo nebo stálou provozovnu, která má bydliště nebo místo, kde se obvykle zdržuje, mimo Společenství, je místo, kde je osoba nepovinná k dani usazena nebo má bydliště nebo místo, kde se obvykle zdržuje.
               Pokud poskytovatel služby a příjemce komunikují prostřednictvím elektronické pošty, neznamená to samo o sobě, že poskytnutá služba je elektronicky poskytovanou službou.
               Pododdíl 9
               Poskytnutí služby osobě nepovinné k dani mimo Společenství
               Článek 59
               Místem poskytnutí následujících služeb osobě nepovinné k dani, která je usazena nebo má bydliště nebo místo, kde se obvykle zdržuje, mimo Společenství, je místo, kde je tato osoba usazena nebo má bydliště nebo místo, kde se obvykle zdržuje:

                           a)

                           převod nebo postoupení autorského práva, patentu, licence, ochranné známky nebo podobného práva;

                           b)

                           reklamní služby;

                           c)

                           poradenské, inženýrské, konzultační, právní, účetní nebo jiné podobné služby, jakož i zpracování dat a poskytnutí informací;

                           d)

                           závazek zdržet se zcela nebo zčásti výkonu profesní činnosti nebo výkonu práva uvedeného v tomto článku;

                           e)

                           bankovní, finanční a pojišťovací činnosti včetně zajištění, s výjimkou nájmu bezpečnostních schránek;

                           f)

                           poskytnutí pracovníků;

                           g)

                           nájem movitého hmotného majetku, s výjimkou všech dopravních prostředků;

                           h)

                           poskytnutí přístupu do distribuční soustavy zemního plynu a elektřiny, přeprava nebo přenos prostřednictvím takové soustavy nebo poskytnutí dalších s tím přímo souvisejících služeb;

                           i)

                           telekomunikační služby;

                           j)

                           služby rozhlasového a televizního vysílání;

                           k)

                           elektronicky poskytované služby, zejména služby uvedené v příloze II.

                     Pokud poskytovatel služby a příjemce komunikují prostřednictvím elektronické pošty, neznamená to samo o sobě, že poskytnutá služba je elektronicky poskytovanou službou.
               Pododdíl 10
               Zamezení dvojího zdanění nebo nezdanění
               Článek 59a
               K zamezení dvojího zdanění, nezdanění nebo narušení hospodářské soutěže mohou členské státy v souvislosti se službami, jejichž místo poskytnutí upravují články 44, 45, 56 a 59, považovat:

                           a)

                           místo poskytnutí některých nebo všech těchto služeb, které se nachází na jejich území, za místo nacházející se mimo Společenství, pokud ke skutečnému použití a využití služby dochází mimo Společenství;

                           b)

                           místo poskytnutí některých nebo všech těchto služeb, které se nachází mimo Společenství, za místo nacházející se na jejich území, pokud ke skutečnému použití a využití služby dochází na jejich území.

                     Toto ustanovení se však nevztahuje na elektronicky poskytované služby, jsou li poskytnuty osobě nepovinné k dani neusazené ve Společenství.
               Článek 59b
               Členské státy použijí čl. 59a písm. b) na telekomunikační služby a služby rozhlasového a televizního vysílání uvedené v čl. 59 prvním pododstavci písm. j) poskytnuté osobě nepovinné k dani, která je usazena nebo má bydliště nebo místo, kde se obvykle zdržuje, v členském státě, osobou povinnou k dani, která má sídlo ekonomické činnosti nebo stálou provozovnu, z níž poskytuje služby, mimo Společenství, nebo nemá-li takové sídlo nebo stálou provozovnu, která má bydliště nebo místo, kde se obvykle zdržuje, mimo Společenství.“

               2)

               V čl. 98 odst. 2 se druhý pododstavec nahrazuje tímto:
               „Snížené sazby se neuplatňují u elektronicky poskytovaných služeb.“

               3)

               V článku 170 se návětí nahrazuje tímto:
               „Každá osoba povinná k dani, která ve smyslu článku 1 směrnice 86/560/EHS (5), čl. 2 bodu 1 a článku 3 směrnice 2008/9/ES (6) a článku 171 této směrnice není usazena v členském státě, ve kterém uskutečňuje nákup zboží a služeb nebo dovoz zboží, jenž je předmětem DPH, má nárok na vrácení této daně, pokud jsou dané zboží nebo dané služby použity pro tyto účely:

               4)

               Článek 171 se mění takto:

                           a)

                           odstavec 1 se nahrazuje tímto:
                           „1.   Osobě povinné k dani neusazené v členském státě, ve kterém uskutečňuje nákup zboží a služeb nebo dovoz zboží, jenž je předmětem DPH, ale usazené v jiném členském státě se daň vrací v souladu s prováděcími pravidly stanovenými ve směrnici 2008/9/ES.“;

                           b)

                           odstavec 3 se nahrazuje tímto:
                           „3.   Směrnice 86/560/EHS se nevztahuje na:

                                       a)

                                       částky DPH, které byly podle právních předpisů členského státu vrácení daně fakturovány nesprávně;

                                       b)

                                       fakturované částky DPH za dodání zboží, která jsou nebo mohou být osvobozena od daně podle článku 138 nebo čl. 146 odst. 1 písm. b).“

               5)

               Vkládá se nový článek, který zní:
               „Článek 171a
               Členské státy mohou namísto vrácení daně podle směrnice 86/560/EHS nebo 2008/9/ES za dodání zboží nebo poskytnutí služby osobě povinné k dani, z nichž je tato osoba povinná k dani povinna odvést daň podle článků 194 až 197 nebo článku 199, povolit odpočet této daně postupem podle článku 168. Stávající omezení podle čl. 2 odst. 2 a čl. 4 odst. 2 směrnice 86/560/EHS mohou být zachována.
               Za tímto účelem mohou členské státy dotyčnou osobu povinnou k dani, která je povinna odvést daň, vyjmout z postupu vrácení daně podle směrnice 86/560/EHS nebo 2008/9/ES.“

               6)

               V hlavě XI kapitole 1 oddíle 1 se vkládá nový článek, který zní:
               „Článek 192a
               Pro účely tohoto oddílu se osoba povinná k dani, která má stálou provozovnu na území členského státu, v němž je daň splatná, považuje za osobu povinnou k dani, která není usazena v tomto členském státě, jsou-li splněny tyto podmínky:

                           a)

                           osoba povinná k dani uskutečňuje zdanitelné dodání zboží nebo poskytnutí služby na území tohoto členského státu;

                           b)

                           provozovna, kterou má dodavatel zboží nebo poskytovatel služby na území tohoto členského státu, se neúčastní tohoto dodání zboží nebo poskytnutí služby.“

               7)

               Článek 196 se nahrazuje tímto:
               „Článek 196
               Daň je povinna odvést osoba povinná k dani, nebo právnická osoba nepovinná k dani identifikovaná pro účely DPH, která je příjemcem služby uvedené v článku 44, jestliže tuto službu poskytla osoba povinná k dani, která není usazena v tomto členském státě.“

               8)

               V článku 214 se doplňují nová písmena, která znějí:

                           „d)

                           každé osobě povinné k dani, která je na jejich území příjemcem služeb, z nichž je povinna odvést daň podle článku 196;

                           e)

                           každé osobě povinné k dani, která je usazena na jejich území a poskytuje služby na území jiného členského státu, z nichž je podle článku 196 povinen odvést daň výhradně příjemce služby.“

               9)

               Článek 262 se nahrazuje tímto:
               „Článek 262
               Každá osoba povinná k dani identifikovaná pro účely DPH podává souhrnné hlášení, ve kterém uvede tyto údaje:

                           a)

                           pořizovatele identifikované pro účely DPH, kterým dodala zboží za podmínek stanovených v čl. 138 odst. 1 a odst. 2 písm. c);

                           b)

                           osoby identifikované pro účely DPH, kterým dodala zboží v rámci pořízení zboží uvnitř Společenství podle článku 42;

                           c)

                           osoby povinné k dani i právnické osoby nepovinné k dani identifikované pro účely DPH, kterým poskytla služby jiné než služby, které jsou v členském státě, v němž je plnění zdanitelné, osvobozeny od DPH a u nichž je podle článku 196 povinen odvést daň příjemce služby.“

               10)

               V článku 264 se odstavec 1 mění takto:

                           a)

                           písmena a) a b) se nahrazují tímto:

                                       „a)

                                       identifikační číslo pro DPH osoby povinné k dani v členském státě, v němž musí být souhrnné hlášení podáno, pod nímž uskutečnila dodání zboží za podmínek stanovených v čl. 138 odst. 1 nebo pod nímž uskutečnila zdanitelné poskytnutí služby za podmínek uvedených v článku 44;

                                       b)

                                       identifikační číslo pro DPH pořizovatele zboží nebo příjemce služby v jiném členském státě než v členském státě, v němž musí být souhrnné hlášení podáno, pod nímž mu bylo zboží dodáno nebo služba poskytnuta;“;

                           b)

                           písmeno d) se nahrazuje tímto:

                                       „d)

                                       pro každého pořizovatele zboží nebo příjemce služby celkovou hodnotu dodání zboží nebo celkovou hodnotu poskytnutí služeb uskutečněných osobou povinnou k dani;“.

               11)

               Článek 358 se mění takto:

                           a)

                           bod 2 se nahrazuje tímto:

                                       „2)

                                       ‚elektronickými službami‘ a ‚elektronicky poskytovanými službami‘ služby uvedené v čl. 59 prvním pododstavci písm. k);“

                           b)

                           bod 4 se nahrazuje tímto:

                                       „4)

                                       ‚členským státem spotřeby‘ členský stát, v němž se podle článku 58 nachází místo poskytnutí elektronické služby;“.

               12)

               Nadpis přílohy II se nahrazuje tímto:
               „INFORMATIVNÍ SEZNAM ELEKTRONICKY POSKYTOVANÝCH SLUŽEB PODLE ČLÁNKU 58 A ČL. 59 PRVNÍHO PODODSTAVCE PÍSM. k)“.

         Článek 3
   Články 53 a 54 směrnice 2006/112/ES se s účinkem ode dne 1. ledna 2011 nahrazují tímto:

      „Článek 53
      Místem poskytnutí služby spočívající v zajištění vstupu na kulturní, umělecké, sportovní, vědecké, vzdělávací, zábavní nebo podobné akce, jako jsou veletrhy a výstavy, nebo vedlejší služby související s tímto vstupem osobě povinné k dani je místo, kde se tato akce skutečně koná.
      Článek 54
      1.   Místem poskytnutí služby nebo vedlejší služby vztahující se ke kulturním, uměleckým, sportovním, vědeckým, vzdělávacím, zábavním nebo podobným akcím, jako jsou veletrhy a výstavy, včetně poskytnutí služby organizátorem této akce, osobě povinné k dani je místo, kde se tato akce skutečně koná.
      2.   Místem poskytnutí následujících služeb osobě nepovinné k dani je místo, kde je služba skutečně poskynuta:

                  a)

                  vedlejší přepravní služby, jako jsou nakládka, vykládka, manipulace a podobné činnosti;

                  b)

                  oceňování movitého hmotného majetku a práce na tomto majetku.“

   Článek 4
   V článku 56 směrnice 2006/112/ES se s účinkem ode dne 1. ledna 2013 odstavec 2 nahrazuje tímto a dosavadní odstavec 3 se označuje jako odstavec 5:

      „2.   Místem poskytnutí nájmu dopravního prostředku, s výjimkou krátkodobého nájmu, osobě nepovinné k dani je místo, kde je zákazník usazen nebo má bydliště nebo místo, kde se obvykle zdržuje.
      Místem poskytnutí nájmu rekreační lodi osobě nepovinné k dani, s výjimkou krátkodobého nájmu, je však místo, kde je rekreační loď skutečně dána zákazníkovi k dispozici, pokud má poskytovatel v tomto místě sídlo ekonomické činnosti nebo stálou provozovnu, z nichž tuto službu skutečně poskytuje.
      3.   Pro účely odstavců 1 a 2 se ‚krátkodobým‘ nájmem rozumí nepřetržité držení nebo užívání dopravního prostředku po dobu nepřesahující 30 dní a u lodí nepřesahující 90 dní.“

   Článek 5
   Směrnice 2006/112/ES se s účinkem ode dne 1. ledna 2015 mění takto:

               1)

               V hlavě V kapitole 3 oddíle 3 se pododdíl 8 nahrazuje tímto:
               „Pododdíl 8
               Poskytnutí telekomunikačních služeb, služeb rozhlasového a televizního vysílání a elektronických služeb osobě nepovinné k dani
               Článek 58
               Místem poskytnutí následujících služeb osobě nepovinné k dani je místo, kde je tato osoba usazena nebo má bydliště nebo místo, kde se obvykle zdržuje:

                           a)

                           telekomunikační služby;

                           b)

                           služby rozhlasového a televizního vysílání;

                           c)

                           elektronicky poskytované služby, zejména služby uvedené v příloze II.

                     Pokud poskytovatel služby a příjemce komunikují prostřednictvím elektronické pošty, neznamená to samo o sobě, že poskytnutá služba je elektronicky poskytovanou službou.“

               2)

               V článku 59 se zrušují písmena i), j) a k) prvního pododstavce a druhý pododstavec.

               3)

               Článek 59a se nahrazuje tímto:
               „Článek 59a
               K zamezení dvojího zdanění, nezdanění nebo narušení hospodářské soutěže mohou členské státy v souvislosti se službami, jejichž místo poskytnutí upravují články 44, 45, 56, 58 a 59, považovat:

                           a)

                           místo poskytnutí některých nebo všech těchto služeb, které se nachází na jejich území, za místo nacházející se mimo Společenství, pokud ke skutečnému použití a využití služby dochází mimo Společenství;

                           b)

                           místo poskytnutí některých nebo všech těchto služeb, které se nachází se mimo Společenství, za místo nacházející se na jejich území, pokud ke skutečnému použití a využití služby dochází na jejich území.“

               4)

               Článek 59b se zrušuje.

               5)

               V čl. 204 odst. 1 se třetí pododstavec nahrazuje tímto:
               „Členské státy však nesmějí použít možnost uvedenou v druhém pododstavci na osobu povinnou k dani neusazenou ve Společenství, jak je definována v čl. 358a bodě 1, která se rozhodla pro zvláštní režim pro telekomunikační služby, služby rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronické služby.“

               6)

               V hlavě XII se nadpis kapitoly 6 nahrazuje tímto:

               „Zvláštní režimy pro neusazené osoby povinné k dani, které poskytují telekomunikační služby, služby rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronické služby osobám nepovinným k dani“.

               7)

               Článek 357 se zrušuje.

               8)

               Článek 358 se nahrazuje tímto:
               „Článek 358
               Pro účely této kapitoly a aniž jsou dotčeny ostatní předpisy Společenství, se rozumí:

                           1)

                           ‚telekomunikačními službami‘ a ‚službami rozhlasového a televizního vysílání‘ služby uvedené v čl. 58 prvním pododstavci písm. a) a b);

                           2)

                           ‚elektronickými službami‘ a ‚elektronicky poskytovanými službami‘ služby uvedené v čl. 58 prvním pododstavci písm. c);

                           3)

                           ‚členským státem spotřeby‘ členský stát, v němž se podle článku 58 nachází místo poskytnutí telekomunikačních služeb, služeb rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronických služeb;

                           4)

                           ‚přiznáním k dani‘ prohlášení obsahující informace nezbytné k vyměření výše splatné daně v každém členském státě.“

               9)

               V hlavě XII kapitole 6 se nadpis oddílu 2 nahrazuje tímto:

               „Zvláštní režim pro telekomunikační služby, služby rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronické služby poskytnuté osobami povinnými k dani neusazenými ve Společenství“.

               10)

               V hlavě XII kapitole 6 oddíle 2 se vkládá nový článek, který zní:
               „Článek 358a
               Pro účely tohoto oddílu a aniž jsou dotčeny ostatní předpisy Společenství, se rozumí:

                           1)

                           ‚osobou povinnou k dani neusazenou ve Společenství‘ osoba povinná k dani, která nemá sídlo ekonomické činnosti ani stálou provozovnu na území Společenství a která nemá ani jinak povinnost být identifikována pro účely DPH;

                           2)

                           ‚členským státem identifikace‘ členský stát, který si osoba povinná k dani neusazená ve Společenství zvolí pro oznámení zahájení své činnosti jako osoby povinné k dani na území Společenství v souladu s tímto oddílem.“

               11)

               Články 359 až 365 se nahrazují tímto:
               „Článek 359
               Členské státy povolí použití tohoto zvláštního režimu osobě povinné k dani neusazené ve Společenství poskytující telekomunikační služby, služby rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronické služby osobě nepovinné k dani, která je usazena nebo má bydliště nebo místo, kde se obvykle zdržuje, v členském státě. Tento režim se použije na všechny tyto služby poskytnuté ve Společenství.
               Článek 360
               Osoba povinná k dani neusazená ve Společenství oznámí členskému státu identifikace zahájení a ukončení činnosti, kterou vykonává jako osoba povinná k dani, nebo takové její změny, které způsobí, že přestane splňovat podmínky pro použití tohoto zvláštního režimu. Toto oznámení se podává elektronicky.
               Článek 361
               1.   Informace předložené osobou povinnou k dani neusazenou ve Společenství členskému státu identifikace při zahájení její zdanitelné činnosti musí obsahovat tyto identifikační údaje:

                           a)

                           plné jméno;

                           b)

                           poštovní adresu;

                           c)

                           elektronické adresy včetně internetových stránek;

                           d)

                           vnitrostátní daňové číslo, pokud existuje;

                           e)

                           prohlášení, že osoba není identifikována pro účely DPH ve Společenství.

                     2.   Osoba povinná k dani neusazená ve Společenství oznámí členskému státu identifikace veškeré změny předložených informací.
               Článek 362
               Členský stát identifikace přidělí osobě povinné k dani neusazené ve Společenství osobní identifikační číslo pro DPH a sdělí jí elektronickými prostředky identifikační číslo, které jí bylo přiděleno. Na základě informací použitých pro tuto identifikaci mohou členské státy spotřeby vést vlastní identifikační systémy.
               Článek 363
               Členský stát identifikace vymaže osobu povinnou k dani neusazenou ve Společenství z identifikačního registru v těchto případech:

                           a)

                           tato osoba mu oznámí, že již telekomunikační služby, služby rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronické služby neposkytuje;

                           b)

                           lze jinak mít za to, že zdanitelné činnosti této osoby skončily;

                           c)

                           tato osoba přestane splňovat podmínky pro použití tohoto zvláštního režimu;

                           d)

                           tato osoba soustavně porušuje pravidla tohoto zvláštního režimu.

                     Článek 364
               Osoba povinná k dani neusazená ve Společenství podává elektronickými prostředky členskému státu identifikace přiznání k dani za každé kalendářní čtvrtletí, a to i v případě, že telekomunikační služby, služby rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronické služby nebyly poskytnuty. Přiznání k dani se podává do dvaceti dnů po konci zdaňovacího období, za které se přiznání k dani podává.
               Článek 365
               Přiznání k dani obsahuje identifikační číslo a pro každý členský stát spotřeby, kde je daň splatná, celkovou hodnotu, bez DPH, telekomunikačních služeb, služeb rozhlasového a televizního vysílání a elektronických služeb poskytnutých ve zdaňovacím období a celkovou výši příslušné DPH rozdělenou podle jednotlivých sazeb. V přiznání k dani se rovněž uvedou příslušné sazby DPH a celková splatná daň.“

               12)

               V článku 366 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
               „1.   Údaje v přiznání k dani se vyjadřují v eurech.
               Členské státy, které nepřijaly euro, mohou požadovat, aby údaje v přiznání k dani byly vyjádřeny v jejich národní měně. Pokud byly při poskytnutí služby použity jiné měny, použije osoba povinná k dani neusazená ve Společenství pro vyplnění přiznání k dani směnný kurz platný poslední den zdaňovacího období.“

               13)

               Články 367 a 368 se nahrazují tímto:
               „Článek 367
               Osoba povinná k dani neusazená ve Společenství odvede daň při podání přiznání k dani s odkazem na příslušné přiznání k dani, nejpozději však do uplynutí lhůty pro podání přiznání k dani.
               Odvod se provádí na bankovní účet vedený v eurech, který určí členský stát identifikace. Členské státy, které nepřijaly euro, mohou požadovat, aby byl odvod proveden na bankovní účet vedený v jejich vlastní měně.
               Článek 368
               Osoba povinná k dani neusazená ve Společenství, která využívá tohoto zvláštního režimu, si daň nesmí odpočíst podle článku 168. Bez ohledu na čl. 1 odst. 1 směrnice 86/560/EHS se této osobě povinné k dani daň vrací podle uvedené směrnice. Ustanovení čl. 2 odst. 2 a 3 a čl. 4 odst. 2 směrnice 86/560/EHS se nepoužijí na vrácení daně v souvislosti s telekomunikačními službami, službami rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronickými službami, na něž se vztahuje tento zvláštní režim.“

               14)

               V článku 369 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
               „1.   Osoba povinná k dani neusazená ve Společenství vede záznamy o plněních, na něž se vztahuje tento zvláštní režim. Tyto záznamy musí být dostatečně podrobné k tomu, aby správci daně členského státu spotřeby umožnily ověřit, zda je přiznání k dani správné.“

               15)

               V hlavě XII kapitole 6 se doplňuje nový oddíl, který zní:
               „Oddíl 3
               Zvláštní režim pro telekomunikační služby, služby rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronické služby poskytnuté osobou povinnou k dani usazenou ve Společenství, avšak nikoli v členském státě spotřeby
               Článek 369a
               Pro účely tohoto oddílu a aniž jsou dotčeny ostatní předpisy Společenství, se rozumí:

                           1)

                           ‚osobou povinnou k dani neusazenou v členském státě spotřeby‘ osoba povinná k dani, která má sídlo ekonomické činnosti nebo stálou provozovnu na území Společenství, avšak nemá sídlo ekonomické činnosti ani stálou provozovnu na území členského státu spotřeby;

                           2)

                           ‚členským státem identifikace‘ členský stát, na jehož území má osoba povinná k dani sídlo ekonomické činnosti nebo v němž, pokud nemá sídlo ekonomické činnosti ve Společenství, má stálou provozovnu.

                     Nemá-li osoba povinná k dani ve Společenství sídlo ekonomické činnosti, ale má v něm více než jednu stálou provozovnu, je členským státem identifikace členský stát, v němž se nachází stálá provozovna a v němž osoba povinná k dani oznámí, že hodlá použít tento zvláštní režim. Osoba povinná k dani je tímto rozhodnutím vázána pro dotyčný kalendářní rok a pro dva následující kalendářní roky.
               Článek 369b
               Členské státy povolí použití tohoto zvláštního režimu osobě povinné k dani neusazené v členském státě spotřeby poskytující telekomunikační služby, služby rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronické služby osobě nepovinné k dani, která je usazena nebo má bydliště nebo místo, kde se obvykle zdržuje, v tomto členském státě. Tento režim se použije na všechny tyto služby poskytnuté ve Společenství.
               Článek 369c
               Osoba povinná k dani neusazená v členském státě spotřeby oznámí členskému státu identifikace zahájení a ukončení zdanitelných činností, na něž se vztahuje tento zvláštní režim, nebo takové jejich změny, které způsobí, že přestane splňovat podmínky pro použití tohoto zvláštního režimu. Toto oznámení se podává elektronicky.
               Článek 369d
               Osoba povinná k dani, která využívá tohoto zvláštního režimu, je pro zdanitelná plnění uskutečňovaná v rámci tohoto režimu identifikována pro účely DPH pouze v členském státě identifikace. K tomuto účelu použije členský stát osobní identifikační číslo pro DPH, které již bylo osobě povinné k dani přiděleno pro účely plnění jejích povinností v rámci vnitřního systému.
               Na základě informací použitých pro tuto identifikaci mohou členské státy spotřeby vést vlastní identifikační systémy.
               Článek 369e
               Členský stát identifikace vyloučí osobu povinnou k dani neusazenou v členském státě spotřeby z tohoto zvláštního režimu v těchto případech:

                           a)

                           tato osoba oznámí, že již telekomunikační služby, služby rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronické služby neposkytuje;

                           b)

                           lze jinak mít za to, že zdanitelné činnosti této osoby, na něž se vztahuje tento zvláštní režim, skončily;

                           c)

                           tato osoba přestane splňovat podmínky pro použití tohoto zvláštního režimu;

                           d)

                           tato osoba soustavně porušuje pravidla tohoto zvláštního režimu.

                     Článek 369f
               Osoba povinná k dani neusazená v členském státě spotřeby podává elektronickými prostředky členskému státu identifikace přiznání k dani za každé kalendářní čtvrtletí, a to i v případě, že telekomunikační služby, služby rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronické služby nebyly poskytnuty. Přiznání k dani se podává do dvaceti dnů po konci zdaňovacího období, za které se přiznání k dani podává.
               Článek 369g
               Přiznání k dani obsahuje identifikační číslo podle článku 369d a pro každý členský stát spotřeby, kde je daň splatná, celkovou hodnotu, bez DPH, telekomunikačních služeb, služeb rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronických služeb poskytnutých ve zdaňovacím období a celkovou výši příslušné DPH rozdělenou podle jednotlivých sazeb. V přiznání k dani se rovněž uvedou příslušné sazby DPH a celková splatná daň.
               Má-li osoba povinná k dani jednu nebo více stálých provozoven, z nichž poskytuje služby, jinde než v členském státě identifikace, obsahuje přiznání k dani vedle údajů uvedených v prvním pododstavci také celkovou hodnotu poskytnutých telekomunikačních služeb, služeb rozhlasového a televizního vysílání nebo elektronických služeb, na něž se vztahuje tento zvláštní režim, a to pro každý členský stát, v němž má daná osoba povinná k dani provozovnu, spolu s osobním identifikačním číslem pro DPH nebo daňovým registračním číslem dané provozovny, a v členění podle členských států spotřeby.
               Článek 369h
               1.   Údaje v přiznání k dani se vyjadřují v eurech.
               Členské státy, které nepřijaly euro, mohou požadovat, aby údaje v přiznání k dani byly vyjádřeny v jejich národní měně. Pokud byly při poskytnutí služby použity jiné měny, použije osoba povinná k dani neusazená v členském státě spotřeby pro vyplnění přiznání k dani směnný kurz platný poslední den zdaňovacího období.
               2.   Přepočet se provede podle směnných kurzů zveřejněných Evropskou centrální bankou pro uvedený den, nebo pokud není v uvedený den kurz zveřejněn, podle kurzu zveřejněného pro nejbližší následující den.
               Článek 369i
               Osoba povinná k dani neusazená v členském státě spotřeby odvede daň při podání přiznání k dani s odkazem na příslušné přiznání k dani, nejpozději však do uplynutí lhůty pro podání přiznání k dani.
               Odvod se provádí na bankovní účet vedený v eurech, který určí členský stát identifikace. Členské státy, které nepřijaly euro, mohou požadovat, aby byl odvod proveden na bankovní účet vedený v jejich vlastní měně.
               Článek 369j
               Osoba povinná k dani neusazená v členském státě spotřeby, která využívá tohoto zvláštního režimu, si daň nesmí odpočíst podle článku 168 této směrnice u zdanitelných činností, na něž se vztahuje tento režim. Bez ohledu na čl. 2 bod 1 a článek 3 směrnice 2008/9/ES se této osobě povinné k dani daň vrací podle uvedené směrnice.
               Pokud osoba povinná k dani neusazená v členském státě spotřeby, která využívá tohoto zvláštního režimu, v daném členském státě spotřeby vykonává rovněž činnosti, na něž se nevztahuje tento režim a u nichž je tato osoba povinna se zaregistrovat pro účely DPH, odpočte si tato osoba v přiznání k dani, jež má podat podle článku 250, daň v souvislosti se zdanitelnými činnostmi, na něž se vztahuje tento režim.
               Článek 369k
               1.   Osoba povinná k dani neusazená v členském státě spotřeby vede záznamy o plněních, na něž se vztahuje tento zvláštní režim. Tyto záznamy musí být dostatečně podrobné k tomu, aby správci daně členského státu spotřeby umožnily určit, zda je přiznání k dani správné.
               2.   Záznamy uvedené v odstavci 1 musí být na žádost zpřístupněny členskému státu spotřeby a členskému státu identifikace v elektronické formě.
               Záznamy se uchovávají po dobu deseti let od 31. prosince roku, ve kterém bylo plnění uskutečněno.“

               16)

               Nadpis přílohy II se nahrazuje tímto:
               „INFORMATIVNÍ SEZNAM ELEKTRONICKY POSKYTOVANÝCH SLUŽEB PODLE ČLÁNKU 58 PRVNÍHO PODODSTAVCE PÍSM. c)“.

         Článek 6
   Do 31. prosince 2014 předloží Komise zprávu o proveditelnosti týkající se účinného uplatňování pravidla uvedeného v článku 5 pro poskytování telekomunikačních služeb a služeb rozhlasového a televizního vysílání osobám nepovinným k dani a dále o otázce, zda toto pravidlo v daný okamžik stále odpovídá obecné politice týkající se místa poskytnutí služby.
   Článek 7
   1)   Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s články 1 až 5 této směrnice k datům v nich stanoveným. Neprodleně o tom uvědomí Komisi.
   Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
   2)   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
   Článek 8
   Tato směrnice vstupuje v platnost dnem vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 9
   Tato směrnice je určena členským státům.

      V Bruselu dne 12. února 2008.

            Za Radu

            předseda

         A. BAJUK

      (1)  Úř. věst. C 104 E, 30.4.2004, s. 143 a stanovisko ze dne 16. května 2006 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku).

      (2)  Úř. věst. C 117, 30.4.2004, s. 15 a Úř. věst. C 195, 18.8.2006, s. 54.

      (3)  Úř. věst. L 347, 11.12.2006, s. 1. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí 2007/75/ES (Úř. věst. L 346, 29.12.2007, s. 13).

      (4)  Úř. věst. C 321, 31.12.2003, s. 1.

      (5)  Třináctá směrnice Rady 86/560/EHS ze dne 17. listopadu 1986 o harmonizaci právních předpisů členských států týkajících se daní z obratu – Úprava vracení daně z přidané hodnoty osobám povinným k dani neusazeným na území Společenství (Úř. věst. L 326, 21.11.1986, s. 40).

      (6)  Směrnice Rady 2008/9/ES ze dne 12. února 2008, kterou se stanoví prováděcí pravidla pro vrácení daně z přidané hodnoty stanovené směrnicí 2006/112/ES osobám povinným k dani neusazeným v členském státě vrácení daně, ale v jiném členském státě (Úř. věst. L 44, 20.2.2008, s. 23).“


title: Směrnice Komise 2012/22/EU ze dne 22. srpna 2012 , kterou se mění směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/8/ES za účelem zařazení účinné látky didecyl-(dimethyl)amonium-karbonát do přílohy I uvedené směrnice  Text s významem pro EHP

text:
               23.8.2012

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 227/7

         SMĚRNICE KOMISE 2012/22/EU
   ze dne 22. srpna 2012,
   kterou se mění směrnice Evropského parlamentu a Rady 98/8/ES za účelem zařazení účinné látky didecyl-(dimethyl)amonium-karbonát do přílohy I uvedené směrnice
   (Text s významem pro EHP)
   EVROPSKÁ KOMISE,
   s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
   s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 98/8/ES ze dne 16. února 1998 o uvádění biocidních přípravků na trh (1), a zejména na čl. 11 odst. 4 uvedené směrnice,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Spojené království obdrželo dne 17. ledna 2007 žádost od společnosti Lonza v souladu s čl. 11 odst. 1 směrnice 98/8/ES o zařazení účinné látky didecyl-(dimethyl)amonium-karbonát do přílohy I uvedené směrnice pro použití v typu přípravku 8, konzervační přípravky pro dřevo, podle přílohy V směrnice 98/8/ES. Didecyl-(dimethyl)amonium-karbonát nebyl k datu uvedenému v čl. 34 odst. 1 směrnice 98/8/ES na trhu jako účinná látka biocidního přípravku.

               (2)

               Po provedeném hodnocení předložilo Spojené království Komisi dne 11. listopadu 2010 svou zprávu spolu s doporučením.

               (3)

               Zprávu přezkoumaly členské státy a Komise v rámci Stálého výboru pro biocidní přípravky dne 2. března 2012 a závěry tohoto přezkoumání byly zařazeny do hodnotící zprávy.

               (4)

               Z hodnocení vyplývá, že u biocidních přípravků používaných jako konzervační přípravky pro dřevo, které obsahují didecyl-(dimethyl)amonium-karbonát, lze očekávat, že splňují požadavky stanovené v článku 5 směrnice 98/8/ES. Je proto vhodné zařadit didecyl-(dimethyl)amonium-karbonát pro použití v typu přípravku 8 do přílohy I uvedené směrnice.

               (5)

               Na úrovni Unie nebyly hodnoceny všechny možnosti použití. Hodnoceno například nebylo použití neprofesními uživateli. Je proto vhodné požadovat, aby členské státy posoudily taková použití nebo scénáře expozice a taková rizika pro skupiny obyvatelstva a složky životního prostředí, která nebyla reprezentativně zohledněna při posouzení rizik na úrovni Unie, a při vydávání povolení přípravku se ujistily, že byla přijata odpovídající opatření nebo že byly uloženy zvláštní podmínky za účelem snížení zjištěných rizik na přijatelnou úroveň.

               (6)

               Vzhledem ke zjištěným rizikům pro lidské zdraví pro průmyslové uživatele je vhodné požadovat, aby byly stanoveny bezpečné provozní postupy a aby tyto přípravky byly používány s vhodnými osobními ochrannými prostředky, pokud žádost o povolení přípravku neprokazuje, že rizika lze snížit na přijatelnou úroveň jinými způsoby.

               (7)

               Vzhledem ke zjištěným rizikům pro vodní a půdní prostředí je vhodné požadovat, aby průmyslové použití bylo prováděno v uzavřeném prostoru nebo na nepropustném pevném podloží se zpevněným okrajem, aby čerstvě ošetřené dřevo bylo po ošetření skladováno pod ochranným krytem a/nebo na nepropustném pevném podloží a aby všechny úniky při použití přípravků používaných jako konzervační přípravky pro dřevo a obsahujících didecyl-(dimethyl)amonium-karbonát byly shromažďovány pro opětovné využití nebo zneškodnění.

               (8)

               Nepřijatelná rizika pro životní prostředí byla zjištěna v situacích, kdy bylo dřevo ošetřené namáčením v didecyl-(dimethyl)amonium-karbonátu trvale vystaveno povětrnostním vlivům nebo bylo často vystaveno vlhkosti (třída využití 3 podle definice OECD (2)) a kdy bylo dřevo ošetřené didecyl-(dimethyl)amonium-karbonátem použito ve venkovních stavbách v blízkosti vody nebo nad vodou (scénář pro most v třídě použití 3 podle definice OECD (3)) nebo bylo ve styku se sladkou vodou (třída použití 4b podle definice OECD (4)). Je proto vhodné požadovat, aby přípravky nebyly povoleny pro ošetřování dřeva k uvedeným účelům použití, pokud nejsou předloženy údaje prokazující, že přípravek splní požadavky jak článku 5, tak přílohy VI směrnice 98/8/ES, případně s použitím vhodných opatření na zmírnění rizik.

               (9)

               Ustanovení této směrnice by měla být uplatňována souběžně ve všech členských státech, aby se zajistilo stejné nakládání s biocidními přípravky typu 8 s obsahem účinné látky didecyl-(dimethyl)amonium-karbonát na trhu Unie a aby se obecně usnadnilo řádné fungování trhu s biocidními přípravky.

               (10)

               Před zařazením účinné látky do přílohy I směrnice 98/8/ES je třeba poskytnout členským státům přiměřené období, které jim umožní uvést v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí.

               (11)

               Směrnice 98/8/ES by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna.

               (12)

               Opatření stanovená touto směrnicí jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro biocidní přípravky,

         PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   Příloha I směrnice 98/8/ES se mění v souladu s přílohou této směrnice.
   Článek 2
   1.   Členské státy přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 31. ledna 2013.
   Použijí tyto předpisy ode dne 1. února 2013.
   Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
   2.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
   Článek 3
   Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 4
   Tato směrnice je určena členským státům.

      V Bruselu dne 22. srpna 2012.

            Za Komisi

         José Manuel BARROSO

            předseda

      (1)  Úř. věst. L 123, 24.4.1998, s. 1.

      (2)  Série dokumentů OECD obsahujících emisní scénáře, číslo 2, dokument s emisním scénářem pro konzervační přípravky na dřevo, část 2, s. 64.

      (3)  Tamtéž.

      (4)  Tamtéž.

      PŘÍLOHA
      Do přílohy I směrnice 98/8/ES se doplňuje tato položka:

                     č.

                     Obecný název

                     Název podle IUPAC
                     Identifikační čísla

                     Minimální čistota účinné látky v biocidním přípravku při uvedení na trh

                     Datum zařazení

                     Lhůta k dosažení souladu s čl. 16 odst. 3 (s výjimkou přípravků obsahujících více než jednu účinnou látku, pro něž budou lhůty dosažení v souladu s čl. 16 odst. 3 stanoveny v posledních rozhodnutích o zařazení, pokud jde o jejich účinné látky)

                     Datum skončení platnosti zařazení

                     Typ přípravku

                     Zvláštní ustanovení (1)

                     „58

                     didecyl-(dimethyl)amonium-karbonát

                     Reakční směs N,N-didecyl-N,N-dimethylammonium-karbonátu a N,N-didecyl-N,N-dimethylammonium-bikarbonátu
                     Číslo ES: 451-900-9
                     Číslo CAS: 894406-76-9

                     Hmotnost v suchém stavu: 740 g/kg

                     1. února 2013

                     Nepoužije se.

                     31. ledna 2023

                     8

                     Při hodnocení rizik na úrovni Unie nebyla zohledněna všechna možná použití; některá použití, např. použití neprofesními uživateli, byla vyloučena. Členské státy při hodnocení žádosti o povolení přípravku v souladu s článkem 5 a přílohou VI hodnotí v případě, že je to pro daný přípravek relevantní, ta použití nebo scénáře expozice a ta rizika pro skupiny obyvatelstva a složky životního prostředí, která nebyla reprezentativně zastoupena při hodnocení rizik na úrovni Unie.
                     Členské státy zajistí, aby povolení splňovala tyto podmínky:

                                 1)

                                 pro průmyslové uživatele se stanoví bezpečné provozní postupy a tyto přípravky se používají s příslušnými osobními ochrannými prostředky, pokud žádost o povolení přípravku neprokazuje, že rizika mohou být snížena na přijatelnou úroveň jiným způsobem;

                                 2)

                                 na etiketách a v bezpečnostních listech (jsou-li přiloženy) povolených přípravků se uvede, že průmyslové použití se provádí v uzavřeném prostoru nebo na nepropustném pevném podloží se zpevněným okrajem, že čerstvě ošetřené dřevo musí být po ošetření skladováno pod ochranným krytem a/nebo na nepropustném pevném podloží, aby se předešlo přímým únikům do půdy nebo vody, a že všechny úniky při použití přípravku se shromažďují pro opětovné využití nebo zneškodnění;

                                 3)

                                 přípravky navíc nejsou povoleny pro ošetřování dřeva, které bude ve styku se sladkou vodou nebo bude použito ve venkovních stavbách v blízkosti vody nebo nad vodou, nebo pro ošetřování namáčením dřeva, které bude trvale vystaveno povětrnostním vlivům nebo bude často vystaveno vlhkosti, ledaže předložené údaje prokazují, že přípravek splní požadavky článku 5 a přílohy VI v případě potřeby uplatněním vhodných zmírňovacích opatření.“

         (1)  Obsah a závěry hodnotících zpráv k provádění společných zásad přílohy VI jsou k dispozici na internetové stránce Komise: http://ec.europa.eu/comm/environment/biocides/index.htm


title: Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2006/22/ES ze dne  15. března 2006  o minimálních podmínkách pro provedení nařízení Rady (EHS) č. 3820/85 a (EHS) č. 3821/85 o předpisech v sociální oblasti týkajících se činností v silniční dopravě a o zrušení směrnice Rady 88/599/EHS   (Text s významem pro EHP) - Prohlášení

text:
               11.4.2006

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 102/35

      SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2006/22/ES

   ze dne 15. března 2006
   o minimálních podmínkách pro
   provedení nařízení Rady (EHS) č. 3820/85 a (EHS) č. 3821/85
   o předpisech v sociální oblasti týkajících se činností v silniční dopravě a o zrušení směrnice Rady 88/599/EHS
   (Text s významem pro EHP)
   EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 71 odst. 1 této smlouvy,
   s ohledem na návrh Komise,
   s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
   po konzultaci s Výborem regionů,
   v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy (2), s ohledem na společný návrh přijatý dohodovacím výborem dne 8. prosince 2005,
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Nařízení Rady (EHS) č. 3820/85 ze dne 20. prosince 1985 o harmonizaci určitých sociálních předpisů v silniční dopravě (3) a (EHS) č. 3821/85 ze dne 20. prosince 1985 o záznamovém zařízení v silniční dopravě (4) a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/15/ES ze dne 11. března 2002 o úpravě pracovní doby osob vykonávajících mobilní činnosti v silniční dopravě (5) jsou významné pro vytvoření společného trhu pozemní dopravy, bezpečnost provozu na pozemních komunikacích a pracovní podmínky.

               (2)

               V bílé knize „Evropská dopravní politika do roku 2010: čas pro rozhodnutí“ naznačila Komise potřebu zpřísnit kontroly a sankce, zejména u předpisů v sociální oblasti týkajících se činností v silniční dopravě, především zvýšit počet kontrol, podporovat systematickou výměnu informací mezi členskými státy, koordinovat kontrolní činnosti a prosazovat odbornou přípravu kontrolních pracovníků.

               (3)

               Proto je nutné zajistit řádné uplatňování a harmonizovaný výklad sociálních předpisů v silniční dopravě zavedením minimálních požadavků na jednotnou a účinnou kontrolu členskými státy, pokud jde o dodržování odpovídajících ustanovení. Tyto kontroly by měly sloužit k omezování jejich porušování a předcházení tomuto porušování. Dále by se měl zavést mechanismus, který zajistí, aby dopravci s vysokým stupněm rizika byli kontrolováni důkladněji a častěji.

               (4)

               Rizika vyplývající z únavy řidičů by měla být rovněž řešena prostřednictvím vynucování směrnice 2002/15/ES.

               (5)

               Opatření uvedená v této směrnici by měla vést nejen k větší bezpečnosti silniční dopravy, ale měla by rovněž přispět k harmonizaci pracovních podmínek ve Společenství a prosazovat stejné podmínky pro všechny.

               (6)

               Nahrazení analogových tachografů digitálními postupně umožní rychlejší a přesnější kontrolu většího objemu dat, a proto budou členské státy stále schopnější provádět více kontrol. Podíl kontrolovaných pracovních dnů řidičů vozidel, na něž se vztahují sociální právní předpisy, by se tedy měl postupně zvýšit na 4 %.

               (7)

               Pokud jde o kontrolní systémy, cílem musí být rozvoj vnitrostátních systémů směrem k vzájemné kompatibilitě a použitelnosti v evropském měřítku.

               (8)

               Všechny kontrolní jednotky by měly mít k dispozici dostatečné standardní vybavení a odpovídající pravomoci, aby mohly své povinnosti vykonávat efektivně a účinně.

               (9)

               Aniž je dotčeno řádné provedení úkolů uložených touto směrnicí, měly by se členské státy snažit zajistit, aby silniční kontroly byly prováděny účinně a rychle, tak aby kontrola byla provedena v co nejkratším čase a s co nejkratším zdržením řidiče.

               (10)

               V každém členském státě by měl existovat jediný orgán pro styk s ostatními příslušnými orgány v rámci Společenství. Tento orgán by měl rovněž sestavovat odpovídající statistiky. Členské státy by měly na svém území uplatňovat soudržnou celostátní kontrolní strategii a měly by mít možnost určit jeden orgán pro koordinaci její realizace.

               (11)

               Spolupráce mezi kontrolními orgány členských států by se měla dále prosazovat prostřednictvím koordinovaných kontrol, společných podnětů v oblasti odborné přípravy, elektronické výměny informací a výměny poznatků a zkušeností.

               (12)

               Osvědčené postupy v oblasti silničních kontrol, zejména zajištění harmonizovaného přístupu k otázce záznamů o řádné dovolené řidiče nebo jeho volnu z důvodu nemoci, by mělo usnadňovat a prosazovat fórum kontrolních orgánů členských států.

               (13)

               Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijata podle rozhodnutí Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi (6).

               (14)

               Jelikož cíle této směrnice, totiž stanovení jasných společných pravidel pro minimální podmínky pro kontrolu správného a jednotného provedení nařízení (EHS) č. 3820/85 a (EHS) č. 3821/85 a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 561/2006 ze dne 15. března 2006 o harmonizaci některých předpisů v sociální oblasti týkajících se silniční dopravy a kterým se mění nařízení Rady (EHS) č. 3821/85 a (ES) č. 2135/98 a o zrušení nařízení Rady (EHS) č. 3820/85 (7), nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto, z důvodu potřeby koordinované nadnárodní akce, jej může být lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku tato směrnice nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle.

               (15)

               Směrnice Rady 88/599/EHS (8) o jednotném postupu pro používání nařízení (EHS) č. 3820/85 a nařízení (EHS) č. 3821/85 by proto měla být zrušena,

         PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   Předmět
   Tato směrnice stanoví minimální podmínky pro provedení nařízení (EHS) č. 3820/85 a (EHS) č. 3821/85.
   Článek 2
   Systémy kontrol
   1.   Členské státy organizují systém přiměřených a pravidelných kontrol správného a důsledného provedení podle článku 1 na silnicích i v provozovnách dopravců u všech druhů dopravy.
   Tyto kontroly každoročně zahrnují významnou a reprezentativní část řidičů, dopravců a vozidel všech druhů dopravy, na něž se vztahují nařízení (EHS) č. 3820/85 a (EHS) č. 3821/85.
   Členské státy zajistí, aby se na jejich území používala soudržná národní prováděcí strategie. Za tímto účelem mohou členské státy určit orgán pro koordinaci opatření podle článků 4 a 6, a v tom případě o tom uvědomí Komisi a ostatní členské státy.
   2.   Pokud tomu tak již není, udělí členské státy nejpozději do 1. května 2007 příslušným pracovníkům odpovědným za kontroly veškeré potřebné pravomoci k tomu, aby mohli řádně plnit kontrolní úkoly, jak vyžaduje tato směrnice.
   3.   Každý členský stát organizuje kontroly tak, aby od 1. května 2006 zahrnovaly nejméně 1 % pracovních dnů řidičů vozidel, na něž se vztahují nařízení (EHS) č. 3820/85 a (EHS) č. 3821/85. Po 1. lednu 2008 se tento podíl zvýší nejméně na 2 % a po 1. lednu 2010 nejméně na 3 %.
   Po 1. lednu 2012 může Komise postupem podle čl. 12 odst. 2 tento minimální podíl zvýšit na 4 % za předpokladu, že se na základě statistických údajů shromážděných podle článku 3 ukáže, že v průměru je více než 90 % všech kontrolovaných vozidel vybaveno digitálním tachografem. Při rozhodování může Komise zohlednit také účinnost stávajících kontrolních opatření, zejména dostupnost údajů z digitálních tachografů v provozovnách dopravců.
   Nejméně v 15 % ze všech kontrolních pracovních dnů proběhnou kontroly na silnici a nejméně v 30 % v provozovnách dopravců. Po 1. lednu 2008 proběhnou kontroly nejméně v 30 % ze všech kontrolovaných pracovních dnů na silnici a nejméně v 50 % v provozovnách dopravců.
   4.   Informace sdělené Komisi v souladu s čl. 16 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3820/85 zahrnují počet řidičů zkontrolovaných na silnici, počet kontrol v provozovnách dopravců, počet kontrolovaných pracovních dnů a počet i druh zaznamenaných porušení včetně záznamu o tom, zda byli převáženi cestující, nebo zboží.
   Článek 3
   Statistické údaje
   Členské státy zajistí, aby byly statistické údaje shromážděné prostřednictvím kontrol organizovaných v souladu s čl. 2 odst. 1 a 3 rozčleněny do těchto kategorií:

               a)

               u silničních kontrol:

                           i)

                           typ silnice, zejména jedná-li se o dálnici, silnici nebo místní komunikaci, a země, v níž je kontrolované vozidlo registrováno, aby bylo zamezeno diskriminaci,

                           ii)

                           typ tachografu: analogový nebo digitální;

               b)

               u kontrol v provozovnách dopravců:

                           i)

                           druh dopravy, zejména zda se jedná o mezinárodní nebo vnitrostátní dopravu, osobní nebo nákladní dopravu, dopravu na vlastní účet nebo na cizí účet nebo za úplatu,

                           ii)

                           velikost vozového parku dopravce,

                           iii)

                           typ tachografu: analogový nebo digitální.

         Tyto statistické údaje se předkládají Komisi každé dva roky a zveřejňují se ve zprávě.
   Příslušné orgány v členských státech vedou evidenci shromážděných údajů za předchozí rok.
   Dopravci odpovědní za řidiče vedou po dobu jednoho roku evidenci dokumentů, záznamů výsledků a dalších důležitých údajů, jež jim byly postoupeny kontrolními orgány a jež se týkají kontrol prováděných přímo u nich v jejich provozovně nebo kontrol jejich řidičů prováděných na silnicích.
   Případné další potřebné vyjasnění definic kategorií uvedených v písmenech a) a b) stanoví Komise postupem podle čl. 12 odst. 2.
   Článek 4
   Silniční kontroly
   1.   Silniční kontroly jsou organizovány v jakoukoli dobu na různých místech a pokrývají dostatečně rozsáhlou část silniční sítě, aby bylo obtížné se kontrolním bodům vyhnout.
   2.   Členské státy zajistí, aby

               a)

               na stávajících a plánovaných silnicích nebo v jejich blízkosti byl zajištěn dostatečný počet kontrolních bodů a aby v případě potřeby mohly jako kontrolní body sloužit čerpací stanice a další bezpečná místa na dálnicích;

               b)

               kontroly se prováděly namátkovým rotačním systémem, s ohledem na přiměřenou zeměpisnou vyváženost.

         3.   Body, které se ověřují v případě silničních kontrol, jsou stanoveny v části A přílohy I. Vyžaduje-li to situace, mohou se kontroly zaměřit na konkrétní bod.
   4.   Aniž je dotčen čl. 9 odst. 2, provádějí se silniční kontroly bez jakékoli diskriminace. Kontrolní pracovníci zejména nesmějí provádět diskriminaci na základě

               a)

               země registrace vozidla;

               b)

               země bydliště řidiče;

               c)

               země, v níž je dopravce usazen;

               d)

               místa zahájení a určení dopravy;

               e)

               typ tachografu: analogový nebo digitální.

         5.   Kontrolní pracovníci mají k dispozici

               a)

               seznam hlavních kontrolovaných bodů podle části A přílohy I;

               b)

               standardní kontrolní vybavení podle přílohy II.

         6.   Jestliže silniční kontrola řidiče vozidla registrovaného v jiném členském státě vede k podezření, že došlo k porušení předpisů, které nelze při silniční kontrole zjistit, protože chybějí nezbytné údaje, poskytnou si příslušné orgány členských států při vyjasňování situace vzájemnou pomoc.
   Článek 5
   Koordinované kontroly
   Členské státy provedou nejméně šestkrát ročně vzájemně koordinované silniční kontroly řidičů a vozidel, na něž se vztahují nařízení (EHS) č. 3820/85 a (EHS) č. 3821/85. Kontrolní orgány dvou nebo více členských států provádějí tyto kontroly na svém území současně.
   Článek 6
   Kontroly v provozovnách dopravců
   1.   Kontroly v provozovnách dopravců se plánují s přihlédnutím ke zkušenostem s různými druhy dopravy a dopravců. Provádějí se rovněž v případech, kdy byla při silniční kontrole zjištěna vážná porušení nařízení (EHS) č. 3820/85 nebo (EHS) č. 3821/85.
   2.   Kontroly v provozovnách dopravců se týkají bodů uvedených v části A i v části B přílohy I.
   3.   Kontrolní pracovníci mají k dispozici

               a)

               seznam hlavních kontrolovaných bodů podle částí A a B přílohy I;

               b)

               standardní kontrolní vybavení podle přílohy II.

         4.   Kontrolní pracovník členského státu zohlední v průběhu kontroly údaje poskytnuté určeným styčným orgánem jiného členského státu uvedeným v čl. 7 odst. 1, pokud jde o činnosti dotčeného dopravce v tomto druhém členském státě.
   5.   Pro účely odstavců 1 až 4 jsou kontroly, které provádějí příslušné orgány na základě souvisejících dokladů, jež jim dopravci na jejich žádost předložili, považovány za rovnocenné kontrolám prováděným v provozovnách dopravců.
   Článek 7
   Styk v rámci Společenství
   1.   Členské státy určí orgán, jenž bude mít tyto úkoly:

               a)

               zajistit koordinaci opatření podle článku 5 s odpovídajícími orgány v ostatních členských státech;

               b)

               každé dva roky předávat Komisi statistické údaje podle čl. 16 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3820/85;

               c)

               odpovídat v prvé řadě za pomoc příslušným orgánům ostatních členských států podle čl. 4 odst. 6.

         Orgán bude zastoupen ve výboru uvedeném v čl. 12 odst. 1.
   2.   Členské státy oznámí Komisi určení tohoto orgánu a Komise o tom uvědomí ostatní členské státy.
   3.   Výměnu informací, zkušeností a poznatků mezi členskými státy bude aktivně podporovat zejména, ne však výlučně, výbor uvedený v čl. 12 odst. 1 a případně jiný subjekt, který Komise určí postupem podle čl. 12 odst. 2.
   Článek 8
   Výměna informací
   1.   Informace, které mají být vzájemně poskytovány podle čl. 17 odst. 3 nařízení (EHS) č. 3820/85 nebo podle čl. 19 odst. 3 nařízení (EHS) č. 3821/85, si určené orgány, které byly oznámeny Komisi podle čl. 7 odst. 2, vyměňují

               a)

               nejméně každých šest měsíců po vstupu této směrnice v platnost;

               b)

               v jednotlivých případech na zvláštní žádost členského státu.

         2.   Členské státy usilují o vytvoření systémů elektronické výměny informací. Postupem podle čl. 12 odst. 2 stanoví Komise společnou metodiku pro účinnou výměnu informací.
   Článek 9
   Systém hodnocení rizika
   1.   Členské státy zavedou systém hodnocení rizika dopravců na základě relativního počtu a závažnosti porušení nařízení (EHS) č. 3820/85 nebo (EHS) č. 3821/85, kterých se jednotlivý dopravce dopustil. Komise podporuje dialog mezi členskými státy, a podporuje tak soulad mezi uvedenými systémy hodnocení rizika.
   2.   Dopravci s vyšším stupněm rizika budou kontrolováni důkladněji a častěji. Ve výboru uvedeném v článku 12 budou projednána kritéria a prováděcí pravidla k takovému systému s cílem vytvořit systém pro výměnu informací o osvědčených postupech.
   3.   Počáteční seznam porušení nařízení (EHS) č. 3820/85 a (EHS) č. 3821/85 je uveden v příloze III.
   Aby bylo možno stanovit pokyny pro posuzování závažnosti porušení nařízení (EHS) č. 3820/85 a (EHS) č. 3821/85, může Komise podle potřeby postupem podle čl. 12 odst. 2 upravit přílohu III s cílem vypracovat pokyny týkající se společné stupnice porušení, rozdělené do kategorií podle závažnosti.
   Kategorie vztahující se na nejvážnější porušení by měla obsahovat případy, kdy nedodržení příslušných ustanovení nařízení (EHS) č. 3820/85 a (EHS) č. 3821/85 představuje vážné riziko smrti či těžké újmy na zdraví.
   Článek 10
   Zpráva
   Do 1. května 2009 předloží Komise Evropskému parlamentu a Radě zprávu obsahující analýzu sankcí stanovených v právních předpisech členských států pro případ vážného porušení.
   Článek 11
   Osvědčené postupy
   1.   Postupem podle čl. 12 odst. 2 vypracuje Komise pokyny pro osvědčené postupy při kontrole.
   Tyto pokyny budou zveřejněny ve zprávě, kterou Komise předkládá každé dva roky.
   2.   Členské státy vytvoří společné vzdělávací programy týkající se osvědčených postupů, které se konají nejméně jednou ročně, a usnadní nejméně jednou ročně výměnu zaměstnanců svých orgánů pro styk v rámci Společenství s jeho protějšky v ostatních členských státech.
   3.   Komise vypracuje postupem podle čl. 12 odst. 2 elektronický vytisknutelný formulář, který se používá, má-li řidič volno z důvodu nemoci, nebo čerpá-li řádnou dovolenou, nebo pokud řidič řídil jiné vozidlo vyňaté z oblasti působnosti nařízení (EHS) č. 3820/85 během období uvedeného v čl. 15 odst. 7 prvním pododstavci první odrážce nařízení (EHS) č. 3821/85.
   4.   Členské státy zajistí, aby kontrolní pracovníci byli pro plnění svých úkolů dobře vyškoleni.
   Článek 12
   Postup projednávání ve výboru
   1.   Komisi je nápomocen výbor zřízený čl. 18 odst. 1 nařízení (EHS) č. 3821/85.
   2.   Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
   Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
   3.   Výbor přijme svůj jednací řád.
   Článek 13
   Prováděcí opatření
   Na žádost členského státu nebo z vlastního podnětu přijme Komise postupem podle čl. 12 odst. 2 prováděcí opatření, zejména s jedním z těchto cílů:

               a)

               prosazovat při provádění této směrnice společný přístup;

               b)

               podporovat soudržný přístup a harmonizovaný výklad nařízení (EHS) č. 3820/85 u kontrolních orgánů;

               c)

               usnadnit dialog mezi odvětvím dopravy a kontrolními orgány.

         Článek 14
   Jednání se třetími zeměmi
   Jakmile tato směrnice vstoupí v platnost, zahájí Společenství s dotčenými třetími zeměmi jednání o uplatňování pravidel, která jsou rovnocenná pravidlům stanoveným v této směrnici.
   Do uzavření těchto jednání zahrnou členské státy údaje o kontrolách vozidel ze třetích zemích do svých formulářů pro Komisi, jak je uvedeno v čl. 16 odst. 2 nařízení (EHS) č. 3820/85.
   Článek 15
   Aktualizace příloh
   Změny příloh nezbytné s ohledem na jejich přizpůsobení vývoji osvědčených postupů se přijímají postupem podle čl. 12 odst. 2.
   Článek 16
   Provedení
   1.   Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 1. dubna 2007. Neprodleně sdělí Komisi znění těchto předpisů a srovnávací tabulku mezi nimi a touto směrnicí.
   Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
   2.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
   Článek 17
   Zrušení
   1.   Směrnice 88/599/EES se zrušuje.
   2.   Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici.
   Článek 18
   Vstup v platnost
   Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 19
   Určení
   Tato směrnice je určena členským státům.

      Ve Štrasburku dne 15. března 2006.

            Za Evropský parlament

            předseda

         J. BORRELL FONTELLES

            Za Radu

            předseda

         H. WINKLER

      (1)  Úř. věst. C 241, 28.9.2004, s. 65.

      (2)  Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 20. dubna 2004 (Úř. věst. C 104 E, 30.4.2004, s. 385), společný postoj Rady ze dne 9. prosince 2004 (Úř. věst. C 63 E, 15.3.2005, s. 1) a postoj Evropského parlamentu ze dne 13. dubna 2005 (Úř. věst. C 33 E, 9.2.2006, s. 415). Legislativní usnesení Evropského parlamentu ze dne 2. února 2006 a rozhodnutí Rady ze dne 2. února 2006.

      (3)  Úř. věst. L 370, 31.12.1985, s. 1. Nařízení ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/59/ES (Úř. věst. L 226, 10.9.2003, s. 4).

      (4)  Úř. věst. L 370, 31.12.1985, s. 8. Nařízení naposledy pozměněné nařízením Komise (ES) č. 432/2004 (Úř. věst. L 71, 10.3.2004, s. 3).

      (5)  Úř. věst. L 80, 23.3.2002, s. 35.

      (6)  Úř. věst. L 184, 17.7.1999, s. 23.

      (7)  Úř. věst. L 102, 11.4.2006, s. 1.

      (8)  Úř. věst. L 325, 29.11.1988, s. 55. Směrnice ve znění nařízení (ES) č. 2135/98 (Úř. věst. L 274, 9.10.1998, s. 1).

      PŘÍLOHA I
      ČÁST A
      SILNIČNÍ KONTROLY
      Silniční kontroly obvykle zahrnují tyto body:

                  1.

                  denní a týdenní doby řízení, přestávky v řízení a denní a týdenní doby odpočinku; také záznamové listy předchozích dnů, které se mají v souladu s čl. 15 odst. 7 nařízení (EHS) č. 3821/85 nacházet ve vozidle nebo údaje uložené pro stejnou dobu na kartě řidiče nebo v paměti záznamového zařízení v souladu s přílohou II této směrnice nebo na výtiscích;

                  2.

                  pro období uvedené v čl. 15 odst. 7 nařízení (EHS) č. 3821/85 všechny případy, kdy je překročena povolená rychlost vozidla, tj. jakýkoli časový úsek delší než jedna minuta, během něhož překročila rychlost vozidla u kategorie vozidel N3 90 km/h nebo u kategorie vozidel M3 105 km/h (kategorie N3 a M3 odpovídají definici v části A přílohy II směrnice Rady 70/156/EHS ze dne 6. února 1970 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se schvalování typu motorových vozidel a jejich přípojných vozidel (1);

                  3.

                  případně okamžité rychlosti, kterých vozidlo dosáhlo podle záznamů záznamového zařízení za posledních nejvýše 24 hodin používání vozidla;

                  4.

                  řádné fungování záznamového zařízení (určení možného zneužití zařízení nebo karty řidiče nebo záznamových listů) nebo případně předložení dokladů uvedených v čl. 14 odst. 5 nařízení (EHS) č. 3820/85.

            ČÁST B
      KONTROLY V PROVOZOVNÁCH DOPRAVCŮ
      Kontroly v provozovnách dopravců se kromě bodů kontrolovaných uvedených v části A zaměřují na

                  1.

                  týdenní doby odpočinku a doby řízení mezi těmito dobami odpočinku;

                  2.

                  dodržování čtrnáctidenních omezení dob řízení;

                  3.

                  záznamové listy, údaje z přístroje vozidla a karty řidiče a výtisky.

            Členské státy mohou v případě zjištěného porušení kontrolovat případně i spoluodpovědnost ostatních účastníků dopravního řetězce, např. zasílatelů, dopravců nebo dodavatelů, včetně ověření, zda dopravní smlouvy umožňují dodržet nařízení (EHS) č. 3820/85 a (EHS) č. 3821/85.

         (1)  Úř. věst. L 42, 23.2.1970, s. 1. Směrnice naposledy pozměněná směrnicí Komise 2006/28/ES (Úř. věst. L 65, 7.3.2006, s. 27).

      PŘÍLOHA II
      Standardní vybavení kontrolních jednotek
      Členské státy zajistí, aby kontrolní jednotky, které plní úkoly stanovené v příloze I, měly k dispozici toto standardní vybavení:

                  1.

                  zařízení, které umožňuje stahovat údaje z jednotky ve vozidle a karty řidiče digitálního tachografu, tyto údaje číst, analyzovat nebo přenášet k analýze do centrální databáze;

                  2.

                  zařízení ke kontrole záznamových listů tachografu.

      PŘÍLOHA III
      Porušení
      V souladu s čl. 9 odst. 3 podává tento nevyčerpávající seznam pro účely této směrnice vodítko k tomu, co lze považovat za porušení:

                  1.

                  překročení maximální denní, týdenní nebo čtrnáctidenní doby řízení;

                  2.

                  nedodržení minimální denní nebo týdenní doby odpočinku;

                  3.

                  nedodržení minimální přestávky;

                  4.

                  nenainstalování tachografu podle požadavků nařízení (EHS) č. 3821/85.

         PROHLÁŠENÍ

      Komise prohlašuje, že vzhledem ke klasifikaci vážných přestupků chápe jako vážné přestupky proti nařízení o harmonizaci některých předpisů v sociální oblasti týkajících se silniční dopravy mj. následující:

                  1.

                  překročení limitu maximální denní, šestidenní nebo čtrnáctidenní doby řízení o 20 % nebo více;

                  2.

                  nedodržení minimální denní nebo týdenní doby odpočinku o 20 % nebo více;

                  3.

                  nedodržení minimální přestávky o 33 % a více a

                  4.

                  tachograf nenainstalován podle požadavků nařízení Rady (EHS) 3821/85.

            Komise a členské státy vyvinou maximální úsilí, aby zajistily, že do dvou let po vstupu této směrnice v platnost budou ustanovení AETR sladěna s ustanoveními této směrnice. Pokud se sladění během této doby nedosáhne, Komise navrhne vhodné opatření k řešení situace.


title: Směrnice Rady 2001/88/ES ze dne 23. října 2001, kterou se mění směrnice 91/630/EHS, kterou se stanoví minimální požadavky pro ochranu prasat

text:
Důležité právní upozornění

|

32001L0088

Úřední věstník L 316 , 01/12/2001 S. 0001 - 0004

		Směrnice Rady 2001/88/ESze dne 23. října 2001,kterou se mění směrnice 91/630/EHS, kterou se stanoví minimální požadavky pro ochranu prasatRADA EVROPSKÉ UNIE,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na článek 37 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise [1],s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],po projednání s Výborem regionů,vzhledem k těmto důvodům:(1) Protokol o ochraně a dobrých životních podmínkách zvířat připojený ke Smlouvě vyžaduje, aby Společenství a členské státy věnovaly při formulaci a provádění zemědělské politiky Společenství patřičnou pozornost požadavkům týkajícím se dobrých životních podmínek zvířat a přitom respektovaly právní nebo správní předpisy a zvyklosti členských států týkající se zejména náboženských obřadů, kulturních tradic a regionálního kulturního dědictví.(2) Komise podle článku 6 směrnice Rady 91/630/EHS [4] předložila zprávu o systémech intenzivního odchovu prasat, ve které vzala v úvahu zejména dobré životní podmínky prasnic chovaných v zařízeních s různým stupněm omezení pohybu a ve skupinách, a předložila návrhy na úpravu příslušných pravidel.(3) Prasata jako zvířata jsou zahrnuta do seznamu produktů stanovených v příloze I Smlouvy;(4) Závěry stanoviska Vědeckého veterinárního výboru ze dne 30. září 1997 uvádějí, že prasata by měla mít vytvořené podmínky odpovídající jejich etologickým potřebám a že se jejich dobré životní podmínky zdají být ohroženy silným omezením prostoru.(5) Je-li prasnicím umožněn volný pohyb a rozmanité prostředí, dávají přednost sociálnímu kontaktu s ostatními prasaty. Nynější praxi chovu prasnic v trvalém omezení pohybu je proto třeba zakázat. Je však třeba poskytnout producentům prasat dostatečný čas k provedení potřebných strukturálních změn v jejich produkčních zařízeních.(6) Je třeba zachovat rovnováhu mezi různými hledisky, která musí být brána v úvahu, jako je hledisko dobrých životních podmínek zvířat včetně zdravotních, hospodářských a sociálních důvodů a také vliv na životní prostředí.(7) Je vhodné, aby Komise předložila novou zprávu, která vezme v úvahu další výzkum a praktické zkušenosti vedoucí k dalšímu zlepšení dobrých životních podmínek prasat, zejména pokud jde o hlediska nezahrnutá ve směrnici 91/630/EHS.(8) Opatření nezbytná k provádění směrnice 91/630/EHS musí být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi [5],PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Směrnice 91/630/EHS se mění takto:1. Článek 3 se nahrazuje tímto:"Článek 3Členské státy zajistí, aby:1. všechna hospodářství splňovala tyto požadavky:a) využitelná volná podlahová plocha pro každé odstávče nebo chovného běhouna a prase ve výkrmu chované ve skupině, s výjimkou zapuštěných prasniček a prasnic, musí činit minimálně:Pro živou hmotnost (v kg) | m2 |do 10 | 0,15 |od 10 do 20 | 0,20 |od 20 do 30 | 0,30 |od 30 do 50 | 0,40 |od 50 do 85 | 0,55 |od 85 do 110 | 0,65 |nad 110 | 1,00 |b) pro zapuštěné prasničky a/nebo prasnice chované ve skupinách musí činit celková využitelná podlahová plocha pro každou zapuštěnou prasničku nejméně 1,64 m2 a pro každou prasnici nejméně 2,25 m2. Jsou-li tato zvířata chována ve skupinách po méně než 6 kusech, musí být celková využitelná podlahová plocha zvětšena o 10 %. Jsou-li tato zvířata chována ve skupinách po 40 nebo více kusech, celková využitelná podlahová plocha může být zmenšena o 10 %;2. podlahy musí splňovat tyto požadavky:a) pro zapuštěné prasničky a březí prasnice: část plochy požadované v odst. 1 písm. b) rovnající se nejméně 0,95 m2 na prasničku a nejméně 1,3 m2 na prasnici musí být tvořena souvislou pevnou podlahou, z níž je pro odtokové otvory vyhrazeno maximálně 15 %;b) jsou-li pro prasata chovaná ve skupinách použity betonové roštové podlahy:i) maximální šíře mezer mezi roštnicemi musí být:- 11 mm pro selata,- 14 mm pro odstávčata,- 18 mm pro chovné běhouny a prasata ve výkrmu,- 20 mm pro zapuštěné prasničky a prasnice;ii) minimální šířka roštnice (nášlapné plochy roštu) musí být:- 50 mm pro selata do odstavu a odstávčata- 80 mm pro chovné běhouny a prasata ve výkrmu, zapuštěné prasničky a pro prasnice;3. nové stavby nebo úpravy zařízení pro vazné ustájení prasnic nebo prasniček jsou zakázány. Od 1. ledna 2006 bude použití postrojů pro prasnice a prasničky zakázáno;4. a) prasnice a prasničky se během období, které začíná 4 týdny po zapuštění a končí 1 týden před očekávaným porodem, chovají ve skupinách. Kotec, ve kterém je skupina chována, musí mít strany delší než 2,8 m. Je-li ve skupině chováno méně než 6 zvířat, kotec, ve kterém je skupina chována, musí mít strany delší než 2,4 m;b) odchylně od ustanovení a) mohou být prasnice a prasničky chované v hospodářstvích s méně než 10 prasnicemi ustájeny během období uvedeného v písmenu a) jednotlivě za předpokladu, že se v kotcích mohou snadno otočit;5. aniž jsou dotčeny požadavky stanovené v příloze, prasnice a prasničky musí mít stálý přístup k manipulovatelnému materiálu, který splňuje alespoň příslušné požadavky uvedené přílohy;6. prasnice a prasničky chované ve skupinách musí být krmeny s využitím systému, který zajistí, aby každé jednotlivé zvíře mohlo přijmout dostatečné množství potravy, i když jsou přítomni konkurenti soutěžící o potravu;7. za účelem nasycení a uspokojení jejich potřeby žvýkat musí všechny zaprahlé březí prasnice a prasničky dostávat dostatečné množství objemného krmiva nebo krmiva s vysokým obsahem vlákniny jakož i energeticky vydatné krmivo;8. prasata chovaná ve skupinách, která jsou výjimečně agresivní, dále ta, která byla napadena jinými prasaty nebo která jsou nemocná nebo poraněná, mohou být dočasně umístěna v samostatných kotcích. V tomto případě musí použitý samostatný kotec umožňovat zvířeti snadné otáčení, pokud to není s rozporu se specifickým veterinárním doporučením;9. od 1. ledna 2003 se ustanovení stanovená v odst. 1 písm. b), v odstavcích 2, 4, 5 a v poslední větě odstavce 8 použijí na všechna hospodářství nově postavená nebo rekonstruovaná a/nebo uvedená poprvé do provozu po uvedeném datu. Od 1. ledna 2013 se tato ustanovení použijí na všechna hospodářství.Ustanovení bodu 4 písm. a) se nepoužijí na hospodářství s méně než deseti prasnicemi."2. Vkládá se nový článek, který zní:"Článek 5aČlenské státy zajistí, aby:1. každá osoba, která zaměstnává nebo najímá osoby k ošetřování prasat, zajistila, že osoba ošetřující zvířata obdržela pokyny a poučení o příslušných ustanoveních článku 3 a přílohy;2. byly k dispozici příslušné školící kurzy. Tyto kurzy se musí zejména zaměřit na hlediska dobrých životních podmínek zvířat."3. Článek 6 se nahrazuje tímto:"Článek 61. Komise předloží Radě pokud možno do 1. ledna 2005 a v každém případě do 1. července 2005 zprávu vypracovanou na základě stanoviska Vědeckého výboru pro otázky zdraví a dobrých životních podmínek zvířat. Při vypracování této zprávy je třeba vzít v úvahu sociálně-ekonomické důsledky, hygienické důsledky, účinky na životní prostředí a různé klimatické podmínky. Zpráva musí také vzít v úvahu vývoj postupů a systémů produkce prasat a zpracování masa, které pravděpodobně sníží potřebu využívat chirurgické kastrace. V případě potřeby musí být Zpráva doprovázena vhodnými legislativními návrhy zabývajícími se účinkem různých typů ustájení a podlah na dobré životní podmínky odstávčat, chovných běhounů a prasat ve výkrmu. Rada o těchto návrzích usnese kvalifikovanou většinou.2. Komise nejpozději do 1. ledna 2008 předloží Radě zprávu vypracovanou na základě stanoviska Vědeckého výboru pro otázky zdraví a řádného zacházení se zvířaty.Tato zpráva musí zahrnovat zejména:a) účinky hustoty chovu včetně velikosti skupin a metod vytváření skupin zvířat v různých chovných systémech na dobré životní podmínky prasat včetně zdraví;b) účinek konstrukce stáje a různých typů podlahy na dobré životní podmínky prasat včetně zdraví, s ohledem na různé klimatické podmínky;c) rizikové faktory spojené s okusováním ocasů a doporučení týkající se potřeby krácení ocasů;d) další vývoj systémů skupinového ustájení březích prasnic, s přihlédnutím k patologických, zootechnických, fyziologickým a etologickým stránkám různých systémů i jejich účinkům na zdraví zvířat a životní prostředí a k různým klimatickým podmínkám;e) stanovení požadavků na prostor včetně místa pro připouštění pro jednotlivě ustájené dospělé plemenné kance;f) další vývoj systémů volného ustájení prasnic na místě určeném pro připouštění a pro prasnice po porodu, které vyhovují potřebě prasnic, aniž ohrožují přežití selat;g) postoje a chování spotřebitelů vůči vepřovému masu v případě různých úrovní zlepšování dobrých životních podmínek zvířat;h) sociálně-ekonomické důsledky různých systémů chovu prasat a jejich účinky na ekonomické partnery Společenství.Ke zprávě mohou být v případě potřeby připojeny vhodné legislativní návrhy."4. Článek 10 se nahrazuje tímto:"Článek 101. Komisi je nápomocen Stálý veterinární výbor zřízený rozhodnutím 68/361/EHS [6] (dále jen "výbor".).2. V případech, kdy se odkazuje na tento článek, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí Rady 1999/468/ES [7].Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES se stanoví na tři měsíce.3. Výbor přijme svůj jednací řád.".Článek 21. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 2003. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.2. Tato opatření přijatá členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.Článek 3Tato směrnice vstupuje v platnost dnem jejího vyhlášení v Úředním věstníku Evropských společenství.Článek 4Tato směrnice je určena členským státům.V Lucemburku dne 23. října 2001.Za RadupředsedkyněA. Neyts-Uyttebroeck[1] Úř. věst. C 154 E, 29.5.2001, s. 114.[2] Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 14. června 2001 (dosud nezveřejněno v Úředním věstníku).[3] Úř. věst. C 221, 7.8.2001, s. 74..[4] Úř. věst. L 340, 11.12.1991, s. 33.[5] Úř. věst. L 184, 17.7.1999, s. 23.[6] Úř. věst. L 255, 18.10.1968, s. 23.[7] Úř. věst. L 184, 17.7.1999, s. 23.--------------------------------------------------


title: Směrnice Komise 2003/101/ES ze dne 3. listopadu 2003, kterou se mění směrnice Rady 92/109/EHS o výrobě určitých látek používaných k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek a o jejich uvádění na trhText s významem pro EHP.

text:
Důležité právní upozornění

|

32003L0101

Úřední věstník L 286 , 04/11/2003 S. 0014 - 0016

		Směrnice Komise 2003/101/ESze dne 3. listopadu 2003,kterou se mění směrnice Rady 92/109/EHS o výrobě určitých látek používaných k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek a o jejich uvádění na trh(Text s významem pro EHP)KOMISE EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na smlouvu o založení Evropského společenství,s ohledem na směrnici Rady 92/109/EHS ze dne 14. prosince 1992 o výrobě určitých látek používaných k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek a o jejich uvádění na trh [1], naposledy pozměněnou směrnicí Komise 2001/8/ES [2], a zejména na čl. 10 odst. 3 uvedené směrnice,vzhledem k těmto důvodům:(1) S ohledem na závazky Společenství vyplývající z rozhodnutí Rady 90/611/EHS, kterým se jménem Evropského hospodářského společenství uzavírá Úmluva Organizace spojených národů proti nedovolenému obchodu s omamnými a psychotropními látkami [3], je nezbytné provést rozhodnutí, které přijala Komise Organizace spojených národů pro omamné látky v březnu roku 2001 a kterým se zařazuje acetanhydrid a manganistan draselný do tabulky 1 přílohy Úmluvy Organizace spojených národů z roku 1988.(2) Je rovněž vhodné uvést směrnici 92/109/EHS do souladu s nařízením Rady (EHS) č. 3677/90 ze dne 13. prosince 1990 o opatřeních, která mají být přijata za účelem zamezení zneužívání určitých látek k nedovolené výrobě omamných a psychotropních látek [4], naposledy pozměněným nařízením Komise (ES) č. 1232/2002 [5].(3) Manganistan draselný by měl být zařazen mezi látky uvedené v kategorii 2 přílohy I směrnice 92/109/EHS a vyňat z kategorie 3 uvedené přílohy.(4) Má-li být zajištěno, že obchod ve Společenství nebude nepříznivě ovlivněn, musí být pro manganistan draselný a pro acetanhydrid stanoveno prahové množství.(5) Směrnici 92/109/EHS je proto třeba odpovídajícím způsobem změnit.(6) Opatření této směrnice jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle článku 10 nařízení (EHS) č. 3677/90,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Přílohy I a II směrnice 92/109/EHS se nahrazují přílohou této směrnice.Článek 2Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí nejpozději do 1. ledna 2004. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.Článek 3Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.Článek 4Tato směrnice je určena členským státům.V Bruselu dne 3. listopadu 2003.Za KomisiErkki Liikanenčlen Komise[1] Úř. věst. L 370, 19.12.1992, s. 76.[2] Úř. věst. L 39, 9.2.2001, s. 31.[3] Úř. věst. L 326, 24.11.1990, s. 56.[4] Úř. věst. L 357, 20.12.1990, s. 1.[5] Úř. věst. L 180, 10.7.2002, s. 5.--------------------------------------------------PŘÍLOHA"PŘÍLOHA IUvedené látky ve smyslu čl. 1 odst. 2 písm. a)KATEGORIE 1Látka | Označení v KN (je-li odlišné) | Kód KN | CAS |1-fenylpropan-2-on | fenylaceton | 29143100 | 103-79-7 |N-acetylanthranilová kyselina | 2-acetamidobenzoová kyselina | 29242300 | 89-52-1 |isosafrol (cis a trans) | | 29329100 | 120-58-1 |3,4-(methylendioxy)fenylpropan-2-on | 1-(1,3-benzodioxol-5-yl) propan-2-on | 29329200 | 4676-39-5 |piperonal | | 29329300 | 120-57-0 |safrol | | 29329400 | 94-59-7 |efedrin | | 29394100 | 299-42-3 |pseudoefedrin | | 29394200 | 90-82-4 |norefedrin | | ex29394900 | 14838-15-4 |ergometrin | | 29396100 | 60-79-7 |ergotamin | | 29396200 | 113-15-5 |lysergová kyselina | | 29396300 | 82-58-6 |Stereoisomery látek uvedených v této kategorii kromě kathinu, ve všech případech, kdy je existence těchto stereoisomerů možná. |Soli látek uvedených v této kategorii, ve všech případech, kdy je existence těchto solí možná, a pokud se nejedná o soli kathinu. |KATEGORIE 2Látka | Označení v KN (je-li odlišné) | Kód KN | CAS |acetanhydrid | | 29152400 | 108-24-7 |fenyloctová kyselina | | 29163400 | 103-82-2 |anthranilová kyselina | | 29224300 | 118-92-3 |piperidin | | 29333200 | 110-89-4 |manganistan draselný | | 28416100 | 7722-64-7 |Soli látek uvedených v této kategorii, ve všech případech, kdy je existence těchto solí možná. |KATEGORIE 3Látka | Označení v KN (je-li odlišné) | Kód KN | CAS |kyselina chlorovodíková | hydrogen-chlorid | 28061000 | 7647-01-0 |kyselina sírová | | 28070010 | 7664-93-9 |toluen | | 29023000 | 108-88-3 |diethylether | diethylether | 29091100 | 60-29-7 |aceton | | 29141100 | 67-64-1 |ethyl(methyl)keton | butanon | 29141200 | 78-93-3 |Soli látek uvedených v této kategorii, ve všech případech, kdy je existence těchto solí možná, a pokud se nejedná o soli kyseliny chlorovodíkové a kyseliny sírové. |PŘÍLOHA IILátka | Prahové množství |acetanhydrid | 100 l |manganistan draselný | 100 kg |anthranilová kyselina a její soli | 1 kg |fenyloctová kyselina a její soli | 1 kg |piperidin a jeho soli | 0,5 kg |"--------------------------------------------------