title: Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/15/ES ze dne 23. dubna 2009 , kterou se stanoví společná pravidla a normy pro subjekty pověřené inspekcemi a prohlídkami lodí a pro související činnosti námořní správy (Text s významem pro EHP)

text:
               28.5.2009

               CS

               Úřední věstník Evropské unie

               L 131/47

      SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2009/15/ES
   ze dne 23. dubna 2009,
   kterou se stanoví společná pravidla a normy pro subjekty pověřené inspekcemi a prohlídkami lodí a pro související činnosti námořní správy
   (přepracované znění)
   (Text s významem pro EHP)
   EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
   s ohledem na Smlouvu o založení Evropského společenství, a zejména na čl. 80 odst. 2 této smlouvy,
   s ohledem na návrh Komise,
   s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
   s ohledem na stanovisko Výboru regionů (2),
   v souladu s postupem stanoveným v článku 251 Smlouvy s ohledem na společný návrh schválený dohodovacím výborem dne 3. února 2009 (3),
   vzhledem k těmto důvodům:

               (1)

               Směrnice Rady 94/57/ES ze dne 22. listopadu 1994, kterou se stanoví společná pravidla a normy pro subjekty pověřené inspekcemi lodí a prohlídkami lodí a pro související činnosti námořní správy (4), byla několikrát podstatně změněna. Jelikož má být uvedená směrnice znovu změněna, měla by být z důvodu přehlednosti přepracována.

               (2)

               Vzhledem k povaze ustanovení směrnice 94/57/ES se jeví jako vhodné přepracovat ustanovení této směrnice tak, že budou přijaty dva právní akty Společenství, a to směrnice a nařízení.

               (3)

               Rada si v usnesení ze dne 8. června 1993 o společné politice bezpečnosti na moři dala za cíl odstranit všechna plavidla nesplňující normy z vod Společenství a označila jako prioritu činnost Společenství pro zajištění účinného a jednotného uplatňování mezinárodních pravidel tím, že se vypracují společné normy pro klasifikační společnosti.

               (4)

               Bezpečnost a zabránění znečištění moří lze účinně posílit přísným dodržováním mezinárodních úmluv, předpisů a rezolucí při sledování cíle volného pohybu služeb.

               (5)

               Kontrola souladu lodí s mezinárodními normami týkajícími se bezpečnosti a zabránění znečištění moří je v pravomoci státu vlajky a státu přístavu.

               (6)

               Členské státy jsou příslušné pro vydávání mezinárodních osvědčení o bezpečnosti a zabránění znečištění na základě úmluv jako například Mezinárodní úmluvy o bezpečnosti lidského života na moři ze dne 1. listopadu 1974 (SOLAS 74), Mezinárodní úmluvy o nákladové značce ze dne 5. dubna 1966 a Mezinárodní úmluvy o zabránění znečištění z lodí ze dne 2. listopadu 1973 (MARPOL) a pro uplatňování ustanovení těchto úmluv.

               (7)

               V souladu s těmito úmluvami mohou všechny členské státy v různém rozsahu pověřit uznané subjekty ověřováním souladu a mohou na tyto subjekty přenést vydávání odpovídajících bezpečnostních osvědčení o bezpečnosti a zabránění znečištění.

               (8)

               Velké množství subjektů uznaných členskými státy Mezinárodní námořní organizace (IMO) ve světě nezaručuje náležité provádění pravidel ani spolehlivost při jednání jménem správy, neboť nemají vytvořeny příslušné systémy ani dostatek zkušeností, na které by se mohly spolehnout a které by jim umožnily vykonávat povinnosti vysoce profesionálním způsobem.

               (9)

               V souladu s úmluvou SOLAS 74, kapitolou II.1, částí A.1, pravidlem 3.1 jsou členské státy odpovědné za zajištění toho, aby lodě plující pod jejich vlajkou byly projektovány, stavěny a udržovány v souladu s požadavky některé subjekty uznané správním orgánem na konstrukci a mechanické a elektrické vybavení. Tyto subjekty tedy vytvářejí a provádějí pravidla pro projektování, konstrukci, údržbu a inspekci lodí a jsou odpovědné za provádění inspekcí lodí jménem států vlajky a za osvědčování, že tyto lodě splňují požadavky mezinárodních úmluv pro vydávání příslušných osvědčení. K uspokojivému plnění těchto povinností potřebují úplnou nezávislost, vysoce specializovanou odbornou kvalifikaci a důsledné řízení kvality.

               (10)

               Subjekty pověřené inspekcemi a prohlídkami lodí hrají důležitou roli v rámci právních předpisů Společenství týkajících se bezpečnosti na moři.

               (11)

               Subjekty pověřené inspekcemi a prohlídkami lodí by měly být schopné nabízet své služby v celém Společenství a navzájem si konkurovat a zároveň poskytovat rovnocennou úroveň bezpečnosti a ochrany životního prostředí. Proto by v celém Společenství měly být jednotně stanoveny a používány nezbytné odborné normy pro jejich činnost.

               (12)

               Vydávání osvědčení o bezpečnostním rádiovém vybavení nákladní lodě lze svěřit soukromým subjektům, které disponují dostatečně zkušeným a kvalifikovaným personálem.

               (13)

               Členský stát může omezit počet uznaných subjektů, kterým udělí oprávnění, v souladu se svými objektivně a transparentně vymezenými potřebami, které podléhají kontrole Komise prováděné v souladu s postupem projednávání ve výborech.

               (14)

               Tato směrnice by měla zajišťovat volný pohyb služeb ve Společenství, a proto by mělo být Společenství oprávněno jednat s těmi třetími zeměmi, v nichž mají sídlo některé z uznaných subjektů, o rovném zacházení s uznanými subjekty se sídlem ve Společenství.

               (15)

               Pro zajištění úplného souladu s mezinárodními pravidly bezpečnosti je nezbytné těsné zapojení vnitrostátních správních orgánů do inspekce lodí a do vydávání odpovídajících osvědčení i tehdy, když členské státy přenesou výkon zákonných povinností na uznané subjekty, které nejsou součástí státní správy. Je tudíž vhodné vytvořit těsnou spolupráci mezi správními orgány a jimi pověřenými uznanými subjekty, což může vyžadovat místní zastoupení uznaných subjektů na území členského státu, jehož jménem jednají.

               (16)

               Pokud uznané subjekty, jejich inspektoři nebo techničtí pracovníci vydávají osvědčení jménem správních orgánů, měly by členské státy uvažovat o tom, že jim poskytnou přiměřené právní záruky a právní ochranu včetně vhodného práva na obranu, s výjimkou imunit, které jsou výsadou členských států a jako takové neoddělitelné od svrchované moci, a proto nemohou být dále delegovány.

               (17)

               Rozdíl v režimech finanční odpovědnosti mezi jednotlivými subjekty jednajícími jménem členských států by zabránil řádnému provádění této směrnice. K řešení tohoto problému lze vhodně přispět dosažením určitého stupně harmonizace odpovědnosti na úrovni Společenství plynoucí z nehody způsobené uznaným subjektem, o níž rozhodl soud, nebo jež byla uznána v rámci urovnání sporu v rozhodčím řízení.

               (18)

               Opatření nezbytná k provedení této směrnice by měla být přijata v souladu s rozhodnutím Rady 1999/468/ES ze dne 28. června 1999 o postupech pro výkon prováděcích pravomocí svěřených Komisi (5).

               (19)

               Zejména je třeba zmocnit Komisi ke změnám této směrnice v návaznosti na související změny mezinárodních úmluv, protokolů, předpisů a rezolucí. Jelikož uvedená opatření mají obecný význam a jejich účelem je změnit jiné než podstatné prvky této směrnice, včetně jejím doplněním o nové jiné než podstatné prvky, musí být přijímána regulativním postupem s kontrolou stanoveným v článku 5a rozhodnutí 1999/468/ES.

               (20)

               Členským státům by měla být nicméně ponechána možnost pozastavit či odebrat oprávnění udělené uznanému subjektu, přičemž by měly o svém rozhodnutí informovat Komisi a ostatní členské státy a uvést hlavní důvody tohoto rozhodnutí.

               (21)

               Členské státy by měly pravidelně hodnotit výkonnost uznaných subjektů, které jednají jejich jménem, a poskytovat Komisi a ostatním členským státům přesné informace o jejich výkonnosti.

               (22)

               Členské státy jako správci přístavů musí posilovat bezpečnost a ve zvýšené míře zabraňovat znečištění ve vodách Společenství pomocí přednostních inspekcí lodí s osvědčením od subjektů, které nesplňují společná kritéria, a tím zajišťovat, že lodím plujícím pod vlajkou třetí země nebude poskytováno příznivější zacházení.

               (23)

               V současné době neexistují jednotné mezinárodní normy, které by všechny lodi musely ve stadiu stavby a během celé své životnosti splňovat, pokud jde o trup, strojní a elektrická zařízení a řídicí systémy. Tyto normy lze stanovit v souladu s předpisy uznaných subjektů nebo v souladu s rovnocennými normami, které přijmou vnitrostátní správní orgány členských států postupem stanoveným směrnicí Evropského parlamentu a Rady 98/34/ES ze dne 22. června 1998 o postupu při poskytování informací v oblasti norem a technických předpisů a předpisů pro služby informační společnosti (6).

               (24)

               Jelikož cíle této směrnice, totiž přijetí opatření pro členské státy ve vztahu k subjektům pověřeným inspekcemi lodí, jejich prohlídkami a vydáváním lodních osvědčení a působícím ve Společenství, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jich může být z důvodu rozsahu této směrnice lépe dosaženo na úrovni Společenství, může Společenství přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné k dosažení tohoto cíle.

               (25)

               Povinnost provést tuto směrnici ve vnitrostátním právu by se měla týkat těch ustanovení, která představují oproti směrnici 94/57/ES věcnou změnu. Povinnost provést ve vnitrostátním právu ustanovení, která zůstala nezměněna, vyplývá z uvedené směrnice.

               (26)

               Touto směrnicí by neměly být dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení směrnic uvedených v části B přílohy I ve vnitrostátním právu.

               (27)

               Podle bodu 34 interinstitucionální dohody o zdokonalení tvorby právních předpisů (7) jsou členské státy vybízeny k tomu, aby jak pro sebe, tak i v zájmu Společenství sestavily vlastní tabulky, z nichž bude co nejvíce patrné srovnání mezi touto směrnicí a prováděcími opatřeními, a aby tyto tabulky zveřejnily.

               (28)

               Opatření, jimiž se subjekty pověřené inspekcemi a prohlídkami lodí mají řídit, jsou stanovena nařízením (ES) č. 391/2009 Evropského parlamentu a Rady ze dne 23. dubna 2009, kterým se stanoví společná pravidla a normy pro subjekty pověřené inspekcemi a prohlídkami lodí (přepracované znění) (8),

         PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
   Článek 1
   Tato směrnice stanoví opatření pro členské státy ve vztahu k subjektům pověřeným se inspekcemi lodí, jejich prohlídkami a vydáváním lodních osvědčení v souladu s mezinárodními úmluvami o bezpečnosti na moři a o zabránění znečištění moří, a zároveň podporuje cíl volného pohybu služeb. To zahrnuje rozvoj a uplatňování bezpečnostních požadavků pro trup, strojní a elektrická zařízení a řídicí systémy lodí, na které se vztahují mezinárodní úmluvy.
   Článek 2
   Pro účely této směrnice se:

               a)

               „lodí“ rozumí plavidlo, na které se vztahují mezinárodní úmluvy;

               b)

               „lodí plující pod vlajkou členského státu“ rozumí loď registrovaná v některém členském státě a plující pod jeho vlajkou v souladu s jeho právními předpisy. Lodě neodpovídající této definici se považují za lodě plující pod vlajkou třetí země;

               c)

               „inspekcemi a prohlídkami“ rozumějí inspekce a prohlídky, které jsou podle mezinárodních úmluv povinné;

               d)

               „mezinárodními úmluvami“ rozumějí Mezinárodní úmluva o bezpečnosti lidského života na moři ze dne 1. listopadu 1974 (SOLAS 74) s výjimkou kapitoly XI.2 přílohy, Mezinárodní úmluva o nákladové značce ze dne 5. dubna 1966 a Mezinárodní úmluva o zabránění znečištění z lodí ze dne 2. listopadu 1973 (MARPOL), včetně protokolů a změn těchto úmluv a souvisejících předpisů, které jsou závazné ve všech členských státech, v platném znění;

               e)

               „subjektem“ rozumí právnická osoba, její dceřiné společnosti a jiné jí ovládané subjekty, které společně nebo jednotlivě vykonávají úkoly v oblasti působnosti této směrnice;

               f)

               „ovládáním“ rozumí pro účely písmene e) práva, smlouvy nebo jiné právní nebo faktické prostředky, které jednotlivě nebo společně umožňují vykonávat rozhodující vliv na právnickou osobu nebo umožňují této osobě vykonávat úkoly v oblasti působnosti této směrnice;

               g)

               „uznaným subjektem“ rozumí subjekt uznaný v souladu s nařízením (ES) č. 391/2009;

               h)

               „oprávněním“ rozumí akt, kterým členský stát uděluje oprávnění uznanému subjektu nebo na něj přenáší pravomoci;

               i)

               „zákonným osvědčením“ rozumí osvědčení vydané státem vlajky nebo jeho jménem v souladu s mezinárodními úmluvami;

               j)

               „pravidly a postupy“ rozumí požadavky uznaného subjektu týkající se projektování, konstrukce, vybavení, údržby a prohlídek lodí;

               k)

               „osvědčením o třídě“ rozumí doklad vydaný uznaným subjektem, který osvědčuje způsobilost lodě k určitému použití nebo službě v souladu s pravidly a postupy stanovenými a zveřejněnými uvedeným uznaným subjektem;

               l)

               „osvědčením o bezpečnostním rádiovém vybavení nákladní lodě“ rozumí osvědčení zavedené protokolem z roku 1988 přijatým Mezinárodní námořní organizací (IMO), kterým se mění úmluva SOLAS.

         Článek 3
   1.   Při plnění povinností podle mezinárodních úmluv členské státy zajistí, aby jejich příslušné správní orgány byly schopné zabezpečit účinné vymáhání ustanovení mezinárodních úmluv, zejména pokud jde o inspekce lodí, jejich prohlídky a o vydávání zákonných osvědčení a osvědčení o udělení výjimky, jak stanoví mezinárodní úmluvy. Členské státy jednají v souladu s příslušnými ustanoveními přílohy a dodatku k rezoluci IMO A.847(20) o hlavních směrech pomoci státům vlajky při uplatňování předpisů IMO.
   2.   Pokud pro účely odstavce 1 členský stát rozhoduje ve vztahu k lodím plujícím pod jeho vlajkou:

               i)

               o udělení oprávnění subjektům k provádění úplných nebo částečných inspekcí nebo prohlídek v souvislosti se zákonnými osvědčeními, včetně inspekcí a prohlídek určených k posouzení souladu s pravidly uvedenými v čl. 11 odst. 2, a případně k vydání nebo prodloužení platnosti souvisejících osvědčení, nebo

               ii)

               zda se má spolehnout na subjekty, že budou provádět úplné nebo částečné inspekce a prohlídky podle bodu i),

         svěří tyto úkoly pouze uznaným subjektům.
   Příslušný správní orgán ve všech případech schvaluje první vydání osvědčení o udělení výjimky.
   Pro osvědčení o bezpečnostním rádiovém vybavení nákladní lodě však lze tyto povinnosti svěřit soukromému subjektu uznanému příslušným správním orgánem, který má dostatečně zkušený a kvalifikovaný personál k samostatnému provádění zvláštních bezpečnostních hodnocení v oboru radiokomunikací.
   3.   Tento článek se nevztahuje na vydávání osvědčení pro specifické položky námořního zařízení.
   Článek 4
   1.   Při uplatňování čl. 3 odst. 2 členské státy v zásadě neodmítnou žádnému uznanému subjektu udělit oprávnění vykonávat dotyčné úkoly, s výhradou odstavce 2 tohoto článku a článků 5 a 9. Mohou však omezit počet subjektů, kterým udělí oprávnění v souladu s potřebami státu, pokud pro to mají jasné a objektivní důvody.
   Na žádost členského státu přijme Komise regulativním postupem podle čl. 6 odst. 2 vhodná opatření na zajištění řádného uplatňování prvního pododstavce tohoto odstavce, pokud jde o odmítnutí udělení oprávnění, a článku 8, pokud jde pozastavení nebo odebrání oprávnění.
   2.   Před udělením souhlasu, že uznaný subjekt se sídlem ve třetím státě má plnit všechny úkoly podle článku 3 nebo jejich část, může členský stát požadovat, aby uvedený třetí stát zacházel s uznanými subjekty, které mají sídlo ve Společenství, na základě vzájemnosti.
   Kromě toho může Společenství požadovat, aby třetí stát, v němž má uznaný subjekt sídlo, poskytoval zacházení na základě vzájemnosti uznaným subjektům, které mají sídlo ve Společenství.
   Článek 5
   1.   Členské státy, které přijmou rozhodnutí podle čl. 3 odst. 2, vymezí spolupráci mezi svým příslušným správním orgánem a subjekty jednajícími jejich jménem.
   2.   Spolupráce je upravena formální písemnou a nediskriminační dohodou nebo rovnocenným právním nástrojem, v nichž se stanoví konkrétní úkoly a funkce, jež mají subjekty vykonávat, a které obsahují alespoň:

               a)

               ustanovení obsažená v dodatku II k rezoluci IMO A.739(18) o hlavních směrech pro pověřování subjektů jednajících jménem správního orgánu, s přihlédnutím k příloze, dodatkům a doplňkům oběžníků IMO MSC 710 a MEPC 307 o vzorové dohodě o pověřování uznaných subjektů jednajících jménem správního orgánu;

               b)

               tato ustanovení o finanční odpovědnosti:

                           i)

                           pokud odpovědnost správního orgánu za jakoukoli námořní nehodu vyplývá z konečného rozhodnutí soudu nebo je uznána v rámci urovnání sporu v rozhodčím řízení spolu s požadavkem poskytnout poškozeným osobám náhradu za ztrátu nebo škodu na majetku nebo škodu na zdraví anebo na životě, o níž bylo před tímto soudem prokázáno, že byla způsobena úmyslným jednáním nebo opomenutím či hrubou nedbalostí uznaného subjektu, jeho orgánů, zaměstnanců, zástupců nebo jiných osob jednajících jeho jménem, má správní orgán nárok na finanční náhradu od uznaného subjektu v rozsahu, v němž uvedená ztráta, škoda na majetku, škoda na zdraví anebo na životě byla podle rozhodnutí soudu způsobena tímto uznaným subjektem,

                           ii)

                           pokud odpovědnost správního orgánu za jakoukoli námořní nehodu vyplývá z konečného rozhodnutí soudu nebo je uznána v rámci urovnání sporu v rozhodčím řízení spolu s požadavkem poskytnout poškozeným osobám náhradu za škodu na zdraví anebo na životě, o níž bylo před tímto soudem prokázáno, že byla způsobena jakýmkoli nedbalým nebo lehkomyslným jednáním nebo opomenutím uznaného subjektu, jeho zaměstnanců, zástupců nebo jiných osob jednajících jeho jménem, má správní orgán nárok na finanční náhradu od uznaného subjektu v rozsahu, v němž uvedená škoda na zdraví anebo na životě byla podle rozhodnutí soudu způsobena tímto uznaným subjektem; členské státy mohou stanovit maximální částku, již má uznaný subjekt uhradit, která však musí činit alespoň 4 miliony EUR,

                           iii)

                           pokud odpovědnost správního orgánu za jakoukoli námořní nehodu vyplývá z konečného rozhodnutí soudu nebo je uznána v rámci urovnání sporu v rozhodčím řízení spolu s požadavkem poskytnout poškozeným osobám náhradu za ztrátu nebo škodu na majetku, o níž bylo před tímto soudem prokázáno, že byla způsobena jakýmkoli nedbalým nebo lehkomyslným jednáním nebo opomenutím uznaného subjektu, jeho zaměstnanců, zástupců nebo jiných osob jednajících jeho jménem, má správní orgán nárok na finanční náhradu od uznaného subjektu v rozsahu, v němž uvedená ztráta nebo škoda byla podle rozhodnutí soudu způsobena tímto uznaným subjektem; členské státy mohou stanovit maximální částku, již má uznaný subjekt uhradit, která však musí činit alespoň 2 miliony EUR;

               c)

               možnost pravidelného auditu prováděného správním orgánem nebo nestranným vnějším subjektem určeným správním orgánem pro kontrolu povinností, které uznané subjekty vykonávají jeho jménem, podle čl. 9 odst. 1;

               d)

               možnost namátkové a podrobné inspekce lodí;

               e)

               ustanovení o povinném oznamování základních informací o jimi klasifikovaných lodích a změnách, pozastaveních a odejmutích třídy.

         3.   Dohoda nebo rovnocenný právní nástroj může vyžadovat, aby uznaný subjekt měl místní zastoupení na území členského státu, jehož jménem vykonává povinnosti podle článku 3. Tento požadavek může splňovat místní zastoupení, které má právní subjektivitu podle právních předpisů tohoto členského státu a spadá do jurisdikce jeho vnitrostátních soudů.
   4.   Každý členský stát poskytne Komisi přesné informace o spolupráci podle tohoto článku. Komise poté uvědomí ostatní členské státy.
   Článek 6
   1.   Komisi je nápomocen Výbor pro námořní bezpečnost a zabránění znečištění z lodí (COSS), zřízený nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2099/2002 (9).
   2.   Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se články 5 a 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem článek 8 zmíněného rozhodnutí.
   Doba uvedená v čl. 5 odst. 6 rozhodnutí 1999/468/ES je tři měsíce.
   3.   Odkazuje-li se na tento odstavec, použijí se čl. 5a odst. 1 až 4 a článek 7 rozhodnutí 1999/468/ES s ohledem na článek 8 zmíněného rozhodnutí.
   Článek 7
   1.   Tato směrnice může být změněna, aniž by se rozšířila její oblast působnosti, za účelem:

               a)

               promítnutí následných změn mezinárodních úmluv, protokolů, předpisů a rezolucí, jež se jí týkají a jsou uvedeny v čl. 2 písm. d), čl. 3 odst. 1 a čl. 5 odst. 2, které vstoupily v platnost;

               b)

               úpravy částek uvedených v čl. 5 odst. 2 písm. b) bodech ii) a iii).

         Tato opatření, jež mají za účel změnu jiných než podstatných prvků této směrnice, se přijímají regulativním postupem s kontrolou podle čl. 6 odst. 3.
   2.   Po přijetí nových právních nástrojů nebo protokolů k mezinárodním úmluvám podle čl. 2 písm. d) rozhodne Rada na návrh Komise o podrobném plánu ratifikace těchto nových právních nástrojů nebo protokolů, přičemž zohlední parlamentní postupy členských států, jakož i příslušné postupy v rámci IMO a zajišťuje jejich jednotné a současné používání v členských státech.
   Změny mezinárodních právních nástrojů uvedených v čl. 2 písm. d) a článku 5 mohou být vyjmuty z oblasti působnosti této směrnice na základě článku 5 nařízení (ES) č. 2099/2002.
   Článek 8
   Členský stát může bez ohledu na minimální kritéria uvedená v příloze I nařízení (ES) č. 391/2009, pokud usoudí, že některý uznaný subjekt nemůže být nadále pověřen vykonáváním úkolů podle článku 3 jeho jménem, toto oprávnění pozastavit či odebrat. V takovém případě neprodleně uvědomí Komisi a ostatní členské státy o svém rozhodnutí s uvedením hlavních důvodů.
   Článek 9
   1.   Každý členský stát se přesvědčí, zda uznané subjekty jednající jeho jménem ve smyslu čl. 3 odst. 2 skutečně vykonávají úkoly podle uvedeného článku ke spokojenosti příslušného správního orgánu.
   2.   Za účelem splnění úkolu podle odstavce 1 provede každý členský stát kontrolu každého uznaného subjektu jednajícího jeho jménem alespoň jednou za dva roky a podá ostatním členským státům a Komisi zprávu o jejích výsledcích nejpozději 31. března roku následujícího po roce, v němž byla kontrola provedena.
   Článek 10
   Členské státy při výkonu svých inspekčních práv a povinností státu přístavu hlásí Komisi a ostatním členským státům a informují daný stát vlajky, zjistí-li, že uznané subjekty jednající jménem státu vlajky vydaly platná zákonná osvědčení lodi, která nesplňuje příslušné požadavky mezinárodních úmluv, nebo v případě zjištění každého nedostatku lodi, která má platné osvědčení o třídě, týkajícího se položek zahrnutých do tohoto osvědčení. Pro účely tohoto článku se hlásí jen případy lodí představujících vážnou hrozbu pro bezpečnost a životní prostředí nebo případy známek zvlášť nedbalého chování uznaných subjektů. Danému uznanému subjektu se takový případ oznámí v době provádění počáteční inspekce, aby mohl neprodleně přijmout vhodná nápravná opatření.
   Článek 11
   1.   Každý členský stát zajistí, aby lodi plující pod jeho vlajkou byly projektovány, stavěny, vybaveny a udržovány v souladu s pravidly a postupy, které se týkají požadavků na trup, strojní a elektrická zařízení a řídicí systémy stanovených uznaným subjektem.
   2.   Členský stát může rozhodnout o použití pravidel, která považuje za rovnocenná s pravidly a postupy uznaného subjektu, pouze pokud to ihned oznámí Komisi v souladu s postupem stanoveným ve směrnici 98/34/ES a ostatním členským státům a pokud ani Komise, ani žádný členský stát proti těmto pravidlům nevznesou námitky a neshledají je, regulativním postupem podle čl. 6 odst. 2 této směrnice, nerovnocennými.
   3.   Členské státy spolupracují s uznanými subjekty, kterým udělily oprávnění, na vypracování pravidel a postupů těchto subjektů. Konzultují uznané subjekty s cílem dosáhnout jednotného výkladu mezinárodních úmluv.
   Článek 12
   Komise každé dva roky informuje Evropský parlament a Radu o pokroku v provádění této směrnice v členských státech.
   Článek 13
   1.   Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 17. června 2011. Neprodleně o tom uvědomí Komisi.
   Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Musí rovněž obsahovat prohlášení, že odkazy ve stávajících právních a správních předpisech, na směrnice zrušené touto směrnicí se považují za odkazy na tuto směrnici. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
   2.   Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
   Článek 14
   Směrnice 94/57/ES ve znění směrnic uvedených v části A přílohy I se zrušuje s účinkem od 17. června 2009, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení směrnic uvedených v části B přílohy I ve vnitrostátním právu.
   Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze II.
   Článek 15
   Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
   Článek 16
   Tato směrnice je určena členským státům.

      Ve Štrasburku dne 23. dubna 2009.

            Za Evropský parlament

            předseda

         H.-G. PÖTTERING

            Za Radu

            předseda

         P. NEČAS

      (1)  Úř. věst. C 318, 23.12.2006, s. 195.

      (2)  Úř. věst. C 229, 22.9.2006, s. 38.

      (3)  Stanovisko Evropského parlamentu ze dne 25. dubna 2007 (Úř. věst. C 74 E, 20.3.2008, s. 633), společný postoj Rady ze dne 6. června 2008 (Úř. věst. C 184 E, 22.7.2008, s. 11), postoj Evropského parlamentu ze dne 24. září 2008 (dosud nezveřejněný v Úředním věstníku), rozhodnutí Rady ze dne 26. února 2009 a legislativní usnesení Evropského parlamentu ze dne 11. března 2009 (dosud nezveřejněné v Úředním věstníku).

      (4)  Úř. věst. L 319, 12.12.1994, s. 20.

      (5)  Úř. věst. L 184, 17.7.1999, s. 23.

      (6)  Úř. věst. L 204, 21.7.1998, s. 37.

      (7)  Úř. věst. C 321, 31.12.2003, s. 1.

      (8)  Viz strana 11 v tomto čísle Úředního věstníku.

      (9)  Úř. věst. L 324, 29.11.2002, s. 1.

      PŘÍLOHA I

         ČÁST A

         Zrušená směrnice a její následné změny

      (podle článku 14)

                  Směrnice Rady 94/57/ES

                     Úř. věst. L 319, 12.12.1994, s. 20.

                  Směrnice Komise 97/58/ES

                     Úř. věst. L 274, 7.10.1997, s. 8.

                  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/105/ES

                     Úř. věst. L 19, 22.1.2002, s. 9.

                  Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/84/ES

                     Úř. věst. L 324, 29.11.2002, s. 53.

         ČÁST B

         Seznam lhůt pro provedení ve vnitrostátním právu

      (podle článku 14)

                  Směrnice

                  Lhůta pro provedení

                  94/57/ES

                  31. prosince 1995

                  97/58/ES

                  30. září 1998

                  2001/105/ES

                  22. července 2003

                  2002/84/ES

                  23. listopadu 2003

      PŘÍLOHA II

         Srovnávací tabulka

                  Směrnice 94/57/ES

                  Tato směrnice

                  Nařízení (ES) č. 391/2009

                  Článek 1

                  Článek 1

                  Článek 1

                  Čl. 2 písm. a)

                  Čl. 2 písm. a)

                  Čl. 2 písm.a)

                  Čl. 2 písm. b)

                  Čl. 2 písm. b)

                  –

                  Čl. 2 písm. c)

                  Čl. 2 písm. c)

                  –

                  Čl. 2 písm. d)

                  Čl. 2 písm. d)

                  Čl. 2 písm. b)

                  Čl. 2 písm. e)

                  Čl. 2 písm. e)

                  Čl. 2 písm. c)

                  –

                  Čl. 2 písm. f)

                  Čl. 2 písm. d)

                  Čl. 2 písm. f)

                  Čl. 2 písm. g)

                  Čl. 2 písm. e)

                  Čl. 2 písm. g)

                  Čl. 2 písm. h)

                  Čl. 2 písm. f)

                  Čl. 2 písm. h)

                  Čl. 2 písm. i)

                  Čl. 2 písm. g)

                  Čl. 2 písm. i)

                  Čl. 2 písm. k)

                  Čl. 2 písm. i)

                  –

                  Čl. 2 písm. j)

                  Čl. 2 písm. h)

                  Čl. 2 písm. j)

                  Čl. 2 písm. l)

                  –

                  Čl. 2 písm. k)

                  –

                  Čl. 2 písm. j)

                  Článek 3

                  Článek 3

                  –

                  Čl. 4 odst. 1 první věta

                  –

                  Čl. 3 odst. 1

                  Čl. 4 odst. 1 druhá věta

                  –

                  Čl. 3 odst. 2

                  Čl. 4 odst. 1 třetí věta

                  –

                  –

                  Čl. 4 odst. 1 čtvrtá věta

                  –

                  Čl. 4 odst. 1

                  –

                  –

                  Čl. 3 odst. 3

                  –

                  –

                  Čl. 4 odst. 2 až 4

                  –

                  –

                  Článek 5

                  –

                  –

                  Článek 6

                  –

                  –

                  Článek 7

                  Čl. 5 odst. 1

                  Čl. 4 odst. 1

                  –

                  Čl. 5 odst. 3

                  Čl. 4 odst. 2

                  –

                  Čl. 6 odst. 1 až 4

                  Čl. 5 odst. 1 až 4

                  –

                  Čl. 6 odst. 5

                  –

                  –

                  Článek 7

                  Článek 6

                  Článek 12

                  Čl. 8 odst. 1 první odrážka

                  Čl. 7 odst. 1 první pododstavec písm. a)

                  –

                  Čl. 8 odst. 1 druhá odrážka

                  –

                  Čl. 13 odst. 1

                  Čl. 8 odst. 1 třetí odrážka

                  Čl. 7 odst. 1 první pododstavec písm. b)

                  –

                  –

                  Čl. 7 odst. 1 druhý pododstavec

                  Čl. 13 odst. 1 druhý pododstavec

                  Čl. 8 odst. 2

                  Čl. 7 odst. 2

                  –

                  Čl. 8 odst. 2 druhý pododstavec

                  –

                  Čl. 13 odst. 2

                  Čl. 9 odst. 1

                  –

                  –

                  Čl. 9 odst. 2

                  –

                  –

                  Čl. 10 odst. 1 návětí

                  Článek 8

                  –

                  Čl. 10 odst. 1 písm. a) až c), odst. 2 až 4

                  –

                  –

                  Čl. 11 odst. 1 a 2

                  Čl. 9 odst. 1 a 2

                  –

                  Čl. 11 odst. 3 a 4

                  –

                  Čl. 8 odst. 1 a 2

                  Článek 12

                  Článek 10

                  –

                  Článek 13

                  –

                  –

                  Článek 14

                  Článek 11 odst. 1 a 2

                  –

                  –

                  Čl. 11 odst. 3

                  –

                  –

                  Článek 12

                  –

                  –

                  –

                  Článek 9

                  Čl. 15 odst. 1

                  –

                  –

                  –

                  –

                  Čl. 10 odst. 1 a 2

                  Čl. 15 odst. 2

                  –

                  Čl. 10 odst. 3

                  Čl. 15 odst. 3

                  –

                  Čl. 10 odst. 4

                  Čl. 15 odst. 4

                  –

                  Čl. 10 odst. 5

                  Čl. 15 odst. 5

                  –

                  Čl. 10 odst. 6 první, druhý, třetí a pátý pododstavec

                  –

                  –

                  Čl. 10 odst. 6 čtvrtý pododstavec

                  Článek 16

                  Článek 13

                  –

                  Článek 17

                  Článek 16

                  –

                  –

                  Článek 14

                  –

                  –

                  Článek 15

                  –

                  –

                  –

                  Článek 11

                  –

                  –

                  Článek 14

                  –

                  –

                  Článek 15

                  –

                  –

                  Článek 16

                  –

                  –

                  Článek 17

                  –

                  –

                  Článek 18

                  –

                  –

                  Článek 19

                  Příloha

                  –

                  Příloha I

                  –

                  Příloha I

                  –

                  –

                  Příloha II

                  Příloha II


title: Směrnice Rady ze dne 22. června 1987 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se pojištění právní ochrany

text:
Důležité právní upozornění

|

31987L0344

Úřední věstník L 185 , 04/07/1987 S. 0077 - 0080 Finské zvláštní vydání: Kapitola 6 Svazek 2 S. 0161  Švédské zvláštní vydání: Kapitola 6 Svazek 2 S. 0161

		Směrnice Radyze dne 22. června 1987o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se pojištění právní ochrany(87/344/EHS)RADA EVROPSKÝCH SPOLEČENSTVÍ,s ohledem na Smlouvu o založení Evropského hospodářského společenství, a zejména na čl. 57 odst. 2 této smlouvy,s ohledem na návrh Komise [1],s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu [2],s ohledem na stanovisko Hospodářského a sociálního výboru [3],vzhledem k tomu, že směrnice Rady 73/293/EHS ze dne 24. července 1973 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se přístupu k činnosti v přímém pojištění jiném než životním a jejího výkonu [4], ve znění směrnice 87/343/EHS [5], k usnadnění přístupu k této činnosti a jejího výkonu, odstranila některé rozdíly ve vnitrostátních právních předpisech;vzhledem k tomu, že čl. 7 odst. 2 písm. c) směrnice 73/239/EHS však stanoví, že "až do další koordinace, která se má uskutečnit ve lhůtě čtyř let od oznámení této směrnice, může Spolková republika Německo zachovat na svém území zákaz současného provozování zdravotního pojištění, pojištění úvěru a pojištění záruky (kauce) nebo pojištění právní ochrany, a to jak jednoho z uvedených pojištění s druhým, tak i s ostatními pojistnými odvětvími";vzhledem k tomu, že tato směrnice provádí koordinaci předpisů v oblasti pojištění právní ochrany stanovené v čl. 7 odst. 2 písm. c) směrnice 73/239/EHS;vzhledem k tomu, že s ohledem na ochranu pojištěných by měl být pokud možno vyloučen střet zájmů mezi osobou pojištěnou na úhradu výloh právní ochrany a jejím pojistitelem vyplývající ze skutečnosti, že pojistitel jí poskytuje pojistnou ochranu také v jiném pojistném odvětví uvedeném v příloze ke směrnici 73/239/EHS nebo poskytuje pojistnou ochranu jiné osobě, a pokud k takovému střetu dojde, vyřešit jej;vzhledem k tomu, že pojištění právní ochrany při sporech a rizicích vznikajících při provozu námořních pravidel nebo v souvislosti s ním by s ohledem na zvláštní povahu tohoto pojištění mělo být vyňato z oblasti působnosti této směrnice;vzhledem k tomu, že činnost pojistitele, který poskytuje služby nebo bere na sebe náklady řízení pojištěného v souvislosti s pojištěním občanskoprávní odpovědnosti, by měla být rovněž vyňata z oblasti působnosti této směrnice, jestliže je tato činnost současně prováděna ve vlastním zájmu pojistitele v rámci takového pojištění;vzhledem k tomu, že by členským státům měla být dána možnost vyjmout z oblasti působnosti této směrnice pojištění právní ochrany provozované pojistitelem asistence, jestliže je tato činnost provozována v jiném členském státě než ve členském státě obvyklého bydliště pojištěného a jestliže tvoří součást smlouvy týkající se výhradně asistence poskytované osobám, které se dostanou do nesnází na cestách, při pobytu mimo domov nebo při pobytu mimo své trvalé bydliště;vzhledem k tomu, že systém povinné specializace uplatňovaný v současnosti jedním členským státem, totiž Spolkovou republikou Německo, vylučuje většinu střetů; že se však k dosažení tohoto výsledku nejeví být nutným rozšířit tento systém na celé Společenství, neboť by to vyžadovalo rozdělení kompozitních pojišťoven;vzhledem k tomu, že žádoucího výsledku může být dosaženo rovněž tím, že se pojišťovnám uloží, aby pro pojištění právní ochrany měly zvláštní smlouvu nebo zvláštní část sdružené smlouvy, a že se jim uloží, aby pojištění právní ochrany spravovaly odděleně nebo aby vyřizování pojistných událostí týkajících se pojištění právní ochrany svěřily jiné pojišťovně s vlastní právní subjektivitou nebo aby uznaly právo osoby pojištěné na krytí výloh právní ochrany vybrat si svého advokáta od okamžiku, kdy nabude právo vyžadovat na svém pojistiteli pojistné plnění;vzhledem k tomu, že zájmy pojištěných osob musí být chráněny rovnocennými zárukami, ať je přijato kterékoli řešení;vzhledem k tomu, že zájmy osob pojištěných na krytí výloh právní ochrany předpokládají, že pojištěný musí mít možnost výběru advokáta nebo jiné osoby náležitě kvalifikované podle vnitrostátního práva k zastupování při jakémkoli soudním nebo správním řízení a kdykoli dojde ke střetu zájmů;vzhledem k tomu, že by členským státům měla být dána možnost zprostit pojišťovny povinnosti umožnit pojištěnému tento svobodný výběr advokáta, jestliže je pojištění právní ochrany omezeno na případy vznikající při provozu silničních vozidel na jejich území a jestliže jsou splněny další omezující podmínky;vzhledem k tomu, že je důležité, aby případný konflikt mezi pojistitelem a pojištěným byl vyřešen co nejspravedlivěji a nejrychleji; že je vhodné, aby smlouva pro pojištění právní ochrany obsahovala ustanovení o rozhodčím řízení nebo o postupu poskytujícím srovnatelné záruky;vzhledem k tomu, že druhý pododstavec bodu C přílohy směrnice 73/239/EHS stanoví, že rizika zahrnutá do odvětví 14 a 15 v bodě A nelze považovat za doplňková rizika k jiným odvětvím; že by se mělo zamezit tomu, aby pojišťovna mohla pojišťovat právní ochranu jako doplňkové riziko k jinému riziku, aniž by pro pojišťování rizika právní ochrany měla povolení; že by však členským státům měla být dána možnost považovat odvětví 17 ve zvláštních případech za riziko doplňkové k odvětví 18; že by tudíž bod C uvedené přílohy měl být v tomto smyslu pozměněn,PŘIJALA TUTO SMĚRNICI:Článek 1Účelem této směrnice je koordinovat právní a správní předpisy týkající se pojištění právní ochrany pod číslem 17 bodu A přílohy směrnice Rady 73/239/EHS, aby se usnadnil účinný výkon práva podnikání a pokud možno se vyloučil jakýkoli střet zájmů vznikající zejména ze skutečnosti, že pojistitel pojišťuje jinou osobu nebo pojišťuje osobu jak pro případ právní ochrany, tak i v jiném pojistném odvětví uvedeném v této příloze, a jestliže by k takovému střetu došlo, umožnit jeho vyřešení.Článek 21. Tato směrnice se vztahuje na pojištění právní ochrany. Toto pojištění spočívá v závazku nést oproti zaplacení pojistného výlohy spojené s právním řízením a poskytovat další služby přímo spojené s tímto pojištěním, zejména s ohledem na- zabezpečení náhrady za ztrátu, škodu nebo úraz utrpěný pojištěným, a to mimosoudním urovnáním nebo občanským nebo trestním řízením,- obhajování nebo zastupování pojištěného v občanském, trestním, správním nebo jiném řízení nebo v souvislosti s jakýmikoli na něj vznesenými nároky.2. Tato směrnice se však nevztahuje- na pojištění právní ochrany, jestliže se týká sporů nebo rizik vzniklých z provozu námořních plavidel nebo v souvislosti s ním,- na činnost provozovanou pojistitelem poskytujícím pojistnou ochranu občanskoprávní odpovědnosti za účelem zastávání zájmů pojištěného nebo zastupování pojištěného při jakémkoli soudním nebo správním řízení, je-li tato činnost vykonávána současně ve vlastním zájmu pojistitele v rámci této pojistné ochrany,- jestliže se tak členský stát rozhodne, na pojištění právní ochrany provozované pojistitelem asistence v jiném členském státě, než ve kterém pojištěný obvykle bydlí, a když toto pojištění tvoří součást smlouvy týkající se výhradně asistenčních služeb poskytovaných osobám, které se dostanou do nesnází na cestách, při pobytu mimo domov nebo při pobytu mimo své trvalé bydliště. V tomto případě musí být ve smlouvě jasně stanoveno, že se dotyčná pojistná ochrana omezuje pouze na okolnosti uvedené v předchozí větě a je doplňková k asistenčním službám.Článek 31. Pojištění právní ochrany musí být předmětem samostatné smlouvy oddělené od smlouvy vypracované pro jiná pojistná odvětví, nebo předmětem zvláštní části sdružené smlouvy, ve které musí být specifikována povaha pojištění právní ochrany a uvedena, pokud to členský stát vyžaduje, odpovídající výše pojistného.2. Každý členský stát učiní nezbytná opatření, aby zajistil, že pojišťovny usazené na jeho území podle volby učiněné členským státem nebo, pokud s tím členský stát souhlasí, podle vlastní volby přijmou alespoň jedno z těchto alternativních řešení:a) pojišťovna zajistí, aby žádný z jejích zaměstnanců zabývajících se vyřizováním nároků na úhradu výloh právní ochrany nebo právním poradenstvím pro toto odvětví nevykonával současně podobnou činnost- ani pro jiné odvětví provozované pojišťovnou, pokud se jedná o kompozitní pojišťovnu,- ani, bez ohledu na to, zda se jedná o kompozitní nebo specializovaný podnik, v jiném podniku s finančními, obchodními nebo administrativními vazbami na pojišťovnu a provozujícím jedno nebo více jiných odvětví pojištění uvedených ve směrnici 73/239/EHS;b) pojišťovna pověří vyřizováním nároků na úhradu výloh právní ochrany jinou pojišťovnu s vlastní právní subjektivitou. Tato pojišťovna musí být uvedena ve zvláštní smlouvě nebo ve zvláštní části sdružené smlouvy uvedené v odstavci 1. Jestliže tato pojišťovna se samostatnou právní subjektivitou má vazby na jiný podnik, který provozuje jedno nebo více odvětví pojištění podle bodu A přílohy směrnice 73/239/EHS, nesmějí zaměstnanci pojišťovny zabývající se zpracováním nároků z pojistných událostí nebo právním poradenstvím spojeným s tímto zpracováním současně vykonávat stejnounebo podobnou činnost v tomto jiném podniku. Členský stát může navíc stanovit stejné podmínky i pro členy vedení pojišťovny;c) pojišťovna smluvně zajistí pojištěnému právo vybrat si od okamžiku, kdy mu vzniká vůči pojistiteli právo vyžadovat od pojistitele činnost, k ochraně svých zájmů advokáta podle vlastní volby nebo, pokud to vnitrostátní právo připouští, jinou náležitě kvalifikovanou osobu.3. Ať je přijato jakékoli řešení, považují se zájmy osob majících pojištění právní ochrany podle této směrnice za zabezpečené rovnocenným způsobem.Článek 41. Každá smlouva na pojištění právní ochrany musí výslovně uznávat, žea) je-li třeba obrátit se na advokáta nebo na jinou osobu, která má podle vnitrostátního práva vhodnou kvalifikaci k obhajování a zastupování pojištěného nebo k hájení jeho zájmů při jakémkoli soudním nebo správním řízení, musí mít pojištěný možnost si takového advokáta nebo jinou osobu svobodně vybrat;b) pojištěný musí mít možnost svobodně si vybrat advokáta, nebo jestliže tomu dá přednost, v rozsahu umožněném vnitrostátním právem jakoukoli jinou náležitě kvalifikovanou osobu k hájení svých zájmů, kdykoli dojde ke střetu zájmů.2. Advokátem se rozumí jakákoli osoba oprávněná vykonávat svou profesní činnost pod jedním z názvů uvedených ve směrnici Rady 77/249/EHS ze dne 22. března 1977 o usnadnění účinného výkonu volného pohybu služeb advokátů [6].Článek 51. Kterýkoli členský stát může pojištění právní ochrany vyjmout z uplatňování čl. 4 odst. 1, jsou-li současně splněny všechny následující podmínky:a) pojištění je omezeno na případy vzniklé z používání silničních vozidel na území dotyčného členského státu;b) pojištění je spojeno se smlouvou o poskytnutí asistence v případě nehody nebo poruchy silničního vozidla;c) pojistitel právní ochrany ani pojistitel asistence neprovozují žádné odvětví pojištění odpovědnosti;d) jsou přijata opatření, aby právní poradenství a zastupování každé ze sporných stran v případě sporu bylo vykonáváno zcela nezávislými advokáty, pokud mají tyto strany pojištění právní ochrany u stejného pojistitele.2. Výjimkou poskytnutou pojišťovně členským státem podle odstavce 1 není dotčeno uplatňování čl. 3 odst. 2.Článek 6Členské státy přijmou všechna náležitá opatření, aniž je tím dotčeno případné právo obrátit se na soud, které může stanovit vnitrostátní právo, k zajištění rozhodčího řízení nebo jiného řízení se srovnatelnými zárukami objektivnosti, aby v případě rozdílnosti názoru pojistitele právní ochrany a pojištěného mohlo být přijato rozhodnutí o způsobu urovnání sporu.V pojistné smlouvě musí být uvedeno, že pojištěný má právo využít tohoto řízení.Článek 7Dojde-li ke střetu zájmů nebo k neshodě v otázce vyřešení sporu, musí pojistitel právní ochrany nebo případně kancelář pověřená vyřizováním nároků informovat pojištěného o- právu uvedeném v článku 4,- možnosti využít řízení podle článku 6.Článek 8Členské státy zruší všechny předpisy, jež na jejich území zakazují pojistiteli současně provozovat pojištění právní ochrany a jiných pojistných odvětví.Článek 9"Rizika zahrnutá do odvětví 14, 15 a 17 v bodě A nelze považovat za doplňková rizika k jiným odvětvím.Riziko zahrnuté do odvětví 17 (pojištění právní ochrany) však lze považovat za doplňkové riziko k odvětví 18, jsou-li splněny podmínky uvedené v prvním odstavci a vztahuje-li se hlavní riziko výhradně k asistenčním službám poskytnutým osobám, které se dostanou do nesnází na cestách, při pobytu mimo domov nebo při pobytu mimo trvalé bydliště.Pojištění právní ochrany lze rovněž považovat za doplňkové riziko za podmínek uvedených v prvním odstavci, týká-li se sporů nebo rizik vznikajících z užívání námořních pravidel nebo v souvislosti s jejich užíváním."Článek 10Členské státy přijmou opatření nezbytná k dosažení souladu s touto směrnicí do 1. ledna 1990. Neprodleně o tom uvědomí Komisi.Tato opatření se použijí nejpozději od 1. července 1990.Článek 11Po oznámení této směrnice [7] sdělí členské státy Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.Článek 12Tato směrnice je určena členským státům.V Lucemburku dne 22. června 1987.Za RadupředsedaL. Tindemans[1] Úř. věst. C 198, 7.8.1979, s. 2.[2] Úř. věst. C 260, 12.10.1981, s. 78.[3] Úř. věst. C 348, 31.12.1980, s. 22.[4] Úř. věst. L 228, 16.8.1973, s. 3.[5] Úř. věst. L 185, 4.7.1987, s. 72.[6] Úř. věst. L 78, 26.3.1977, s. 17.[7] Tato směrnice byla oznámena členským státům dne 25. června 1987.--------------------------------------------------