title: Директива 98/44/ЕО на Европейския Парламент и на Съвета от 6 юли 1998 година относно правната закрила на биотехнологичните изобретения

text:
Важна правна забележка

|

31998L0044

Официален вестник n° L 213 , 30/07/1998 стр. 0013 - 0021 специално чешко издание глава 13 том 020 стр. 395  - 403 специално испанско издание глава 13 том 020 стр. 395  - 403 специално унгарско издание глава 13 том 020 стр. 395  - 403 специално литвийско издание глава 13 том 020 стр. 395  - 403 LV.ES глава 13 том 020 стр. 395  - 403 MT.ES глава 13 том 020 стр. 395  - 403 PL.ES глава 13 том 020 стр. 395  - 403 SK.ES глава 13 том 020 стр. 395  - 403 специално словенско издание глава 13 том 020 стр. 395  - 403

		19980706Директива 98/44/ЕО на Европейския Парламент и на Съветаот 6 юли 1998 годинаотносно правната закрила на биотехнологичните изобретенияЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 100а от него,като взеха предвид предложението на Комисията [1],като взеха предвид становището на Икономическия и социален комитет [2],като действат в съответствие с процедурата, предвидена в член 189б от Договора [3],(1) като имат предвид, че биотехнологията и генното инженерство играят все по-важна роля в широк кръг промишлени области и защитата на биотехнологичните изобретения безспорно ще бъде от основно значение за промишленото развитие на Общността;(2) като имат предвид, че, по-специално, в областта на генното инженерство, изследването и развитието изискват значителни инвестиции с висока степен на риск и следователно само адекватната правна защита може да ги направи доходоносни;(3) като имат предвид, че ефективната и хармонизирана защита във всички държави-членки е от първостепенно значение за поддържането и насърчаването на инвестициите в областта на биотехнологията;(4) като имат предвид, че вследствие отхвърлянето от страна на Европейския парламент на проекта на общ текст, одобрен от Помирителния комитет, за Директива на Европейския парламент и на Съвета относно правната закрила на биотехнологичните изобретения [4], Европейският парламент и Съветът решиха, че правната закрила на биотехнологичните изобретения се нуждае от изясняване;(5) като имат предвид, че съществуват различия в правната защита на биотехнологичните изобретения, която предоставят законодателствата и практиката на различните държави-членки; като имат предвид, че различия от този род могат да създадат пречки пред търговията и по този начин да затрудняват нормалното функциониране на вътрешния пазар;(6) като имат предвид, че различията от този род могат да станат дори още по-големи в процеса на приемане на нови и различни законодателни и административни практики от страна на държавите-членки, или като имат предвид, че националните съдебни практики, тълкуващи такова законодателство, се развиват по различен начин;(7) като имат предвид, че некоординираното развитие на националното законодателство в областта на правната защита на биотехнологични изобретения в Общността може да доведе до повече възпиращи фактори пред търговията, които са във вреда на промишленото развитие на такива изобретения и на безпрепятственото функциониране на вътрешния пазар;(8) като имат предвид, че правната защита на биотехнологичните изобретения не налага създаването на специално право, което да замести нормите на националното патентно право; като имат предвид, че правилата на националното патентно право остават основната база за правната закрила на биотехнологичните изобретения, при условие че те трябва да бъдат адаптирани или допълнени в някои специфични области, с цел да се отразят по адекватен начин технологичните разработки, включващи биологичен материал, които освен това отговарят на изискванията за патентоспособност;(9) като имат предвид, че в определени случаи, като например изключението от патентоспособност на растителни сортове и животински видове и на биологични по същността си процеси за производството на растения и животни, определени концепции в националните законодателства, базирани на международните конвенции за патентите и за растителните видове, създават несигурност по отношение на защитата на биотехнологичните и на някои микробиологични изобретения; като имат предвид нуждата от хармонизация за изясняване на споменатата по-горе несигурност;(10) като имат предвид, че трябва да се отчита потенциалът, който развитието на биотехнологията има за околната среда и в частност за ползата от тази технология за разработването на методи за обработване на земята, позволяват тя да се използва по-икономично и в по-малка степен замърсяват околната среда; като имат предвид, че патентната система трябва да се използва за насърчаване на изследванията, насочени към такива процеси, и прилагането им;(11) като имат предвид, че развитието на биотехнологията е важно за развиващите се страни, както в областта на здравеопазването и борбата с големи епидемии и ендемични заболявания, така и за борбата с глада по света; като имат предвид, че патентната система също така трябва да бъде използвана за насърчаване на изследванията в тези области; като имат предвид, че трябва да се насърчават международните процедури за разпространението на такива технологии в Третия свят и за благото на засегнатите групи от населението там;(12) като имат предвид, че Споразумението за свързаните с търговията аспекти на правата върху интелектуалната собственост (ТРИПС) [5], подписано от Европейската общност и държавите-членки, е влязло в сила и предвижда, че трябва да се гарантира патентна защита за продукти и процеси във всички технологични области;(13) като имат предвид, че законовата рамка на Общността за защитата на биотехнологични изобретения може да се ограничи до установяване на определени принципи, доколкото те касаят патентоспособността на биологичния материал като такъв, като тези принципи имат за цел, в частност, да определят разликата между изобретения и открития по отношение на патентоспособността на определени елементи с човешки произход, по отношение на обхвата на защита, която патентът дава на едно биотехнологично изобретение, по отношение на правото да се използва определен начин на съхранение в допълнение към писмените описания и най-накрая по отношение на придобиването на неизключителни принудителни лицензии по отношение на взаимната зависимост между растителните видове и изобретенията, и обратно;(14) като имат предвид, че патентът за изобретение не оправомощава притежателя му да реализира на практика това изобретение, а просто му дава право да възпрепятства използването му за промишлени и търговски цели от трети лица; като имат предвид, че следователно материалното патентно право не може да замести или да направи излишни националното, европейското или международното право, което може да налага ограничения или забрани, или което се занимава с наблюдението на изследователската дейност и на употребата или търговското използване на резултатите от нея, особено от гледна точка на изискванията за общественото здраве, безопасност, опазване на околната среда, закрила на животните, запазване на генетичното разнообразие и спазването на определени етични стандарти;(15) като имат предвид, че не съществува забрана или изключение в националното или европейското патентно право (Мюнхенска конвенция), което априори изключва патентоспособността на биологичен материал;(16) като имат предвид, че патентното право трябва да бъде прилагано, така че да зачита основните принципи, гарантиращи достойнството и физическата цялост на личността; като имат предвид, че е важно да се отстоява принципът, че човешкото тяло, в който и да е етап от неговото формиране или развитие, включително зародишните клетки, както и само откриването на някакъв негов елемент или продукт, включително верижната структура или частичната верижна структура на човешки ген, не може да бъде патентовано; като имат предвид, че тези принципи са в съответствие с критериите за патентоспособност, присъщи на патентното право, според които едно обикновено откритие не може да бъде патентовано.(17) като имат предвид, че при лечението на заболявания вече се постига значителен напредък, благодарение на съществуването на лечебни продукти, които са получени от елементи, изолирани от човешкото тяло и/или произвеждани по друг начин, като същите лечебни продукти са резултат от технически процеси, имащи за цел получаването на елементи, сходни по структура с естествено съществуващите в човешкото тяло, и като имат предвид, следователно, че изследователска дейност, насочена към получаването или изолирането на такива елементи, ценни за производството на лечебни средства, трябва да бъде насърчавано с помощта на патентната система;(18) като имат предвид, че патентната система осигурява недостатъчни стимули за насърчаване на научните изследвания и производството в областта на биотехнологични лекарства, които са нужни за борбата с рядко срещани заболявания, или т.нар. "болестисираци", за които не се произвеждат лекарства поради нерентабилността на производството им, предизвикана от рядката поява на тези заболявания, Общността и държавите-членки са длъжни да реагират адекватно на този проблем;(19) като имат предвид, че е взето под внимание Становище № 8 на Групата на съветниците по етичните последици от биотехнологията към Европейската комисия;(20) като имат предвид, че следователно трябва да бъде посочено ясно, че изобретение, базирано на елемент, изолиран от човешкото тяло или произвеждан по друг начин с помощта на някакъв технически процес, което позволява промишлената му приложимост, не представлява изключение от патентоспособността, дори и когато структурата на този елемент е еднаква с тази на естествен елемент, при условие че правата, които патентът дава, не се простират до човешкото тяло и неговите елементи в тяхната естествена среда;(21) като имат предвид, че такъв елемент, изолиран от човешкото тяло или произвеждан по друг начин, не представлява изключение от патентоспособността, тъй като, например, той е резултат на технически процеси, използвани за неговото идентифициране, пречистване и класифициране и за възпроизвеждането му извън човешкото тяло, технологии, които единствено човешките същества са способни да осъществяват на практика и които природата е неспособна да постигне самостоятелно;(22) като имат предвид, че дискусията по въпроса за патентоспособността на верижната структура или частичната верижна структура на гените е спорна; като имат предвид, че съгласно настоящата директива предоставянето на патент за изобретения, които засягат такива верижни структури или частични верижни структури, трябва да бъдат предмет на същите критерии за патентоспособност както във всички други области на технологиите: новост, изобретателска стъпка и промишлена приложимост; като имат предвид, че промишлената приложимост на една верижна структура или частична верижна структура трябва да бъде разкрита в патентната заявка при подаването ѝ;(23) като имат предвид, че просто една верижна структура на ДНК, без да бъде посочено предназначението ѝ, не съдържа никаква техническа информация и следователно не представлява изобретение, подлежащо на патентоване;(24) като имат предвид, че за да бъде удовлетворен критерият за промишлена приложимост, е необходимо в случаите, когато една верижна структура или частична верижна структура на ген се използва за производство на протеин или част от протеин, да бъде посочено какъв протеин или част от протеин се произвежда или какво е неговото предназначение;(25) като имат предвид, че по смисъла на тълкуването на правата, предоставяни от един патент, че когато периодите на защита се припокриват само в отделни части, които не са съществени за изобретението, всеки период на защита ще бъде считан за самостоятелен период на защита по смисъла на патентното право;(26) като имат предвид, че ако едно изобретение се базира на биологичен материал от човешки произход, или ако то използва такъв материал, при подаване на патентна заявка лицето, от чието тяло е взет материалът, трябва да е разполагало с възможност да изрази своето свободно и информирано съгласие за това, в съответствие с националното право;(27) като имат предвид, че ако едно изобретение се базира на биологичен материал от растителен или животински произход, или ако то използва такъв материал, патентната заявка трябва, когато е уместно, да съдържа информация за географския произход на този материал, ако това е известно; като имат предвид, че това не накърнява обработката на патентните заявки или валидността на правата, произтичащи от предоставени патенти;(28) като имат предвид, че настоящата директива по никакъв начин не накърнява основите на действащото патентно право, според което може да се предоставя патент за всяко ново приложение на даден патентован продукт;(29) като имат предвид, че настоящата директива не накърнява изключването от патентоспособност на растителните сортове и животинските видове; като имат предвид, че от друга страна изобретенията, засягащи растения или животни, са патентоспособни, при условие че приложението на изобретението не е технически обвързано с единичен растителен или животински вид;(30) като имат предвид, че понятието "растителен сорт" се определя от законодателството, което защитава новите видове, съгласно което един вид се определя от целия негов геном и следователно притежава индивидуалност, и е ясно отличим от другите сортове;(31) като имат предвид, че един клас растения, който се характеризира от конкретен ген (а не от целия му геном), не е обхванат от защитата на нови видове и следователно не е изключен от патентоспособност, дори и ако включва в себе си нови видове растения;(32) като имат предвид, обаче, че ако едно изобретение се състои единствено в генетичното изменение на конкретен растителен сорт и новият растителен сорт бива отглеждан, то въпреки е изключено от патентоспособност, дори ако генетичното изменение е резултат не от биологичен по своята същност процес, а от биотехнологичен процес;(33) като имат предвид, че е необходимо да се определи по смисъла на настоящата директива кога един процес за отглеждане на растения и животни е биологичен по своята същност;(34) като имат предвид, че настоящата директива не накърнява понятията изобретение и откритие, както те са развити в националното, европейското или международното патентно право;(35) като имат предвид, че настоящата директива не накърнява разпоредбите на националното патентно право, според които процеси за лечение на хора или животни чрез терапия или по хирургичен път, както и методи за диагностика, прилагани при хора или животни, представляват изключение от патентоспособност;(36) като имат предвид, че споразумението ТРИПС предвижда възможността членовете на Световната търговска организация да могат да изключват от патентоспособност изобретения, чиято експлоатация за търговски цели на териториите на членовете трябва да бъде предотвратена, за да се защити обществения ред или добрите нрави, в това число за да се защити живота или здравето на човек, животно или растение, или да се избегне нанасянето на сериозни щети на околната среда, при условие че такова изключение не се прави просто защото експлоатацията е забранена от закона в съответната държава;(37) като имат предвид, че принципът, според който изобретенията трябва да бъдат изключвани от патентоспособност, когато тяхното търговско използване нарушава обществения ред или добрите нрави, трябва също да бъде изтъкната в настоящата директива;(38) като имат предвид, че диспозитивът на настоящата директива трябва също така да съдържа примерен списък с изобретения, изключени от патентоспособност, така че на националните съдилища и патентни служби да се осигури обща насока за тълкуване на позоваването на обществения ред или добрите нрави; като имат предвид, че този списък очевидно не може да бъде считан за изчерпателен; като имат предвид, че процесите, чието използване накърнява човешкото достойнство, като например процесите за производство на химери от зародишни клетки или стволови клетки на хора или животни, очевидно също представляват изключение от патентоспособността;(39) като имат предвид, че общественият ред и добрите нрави в частност отговарят на етични или морални принципи, признати в дадена държава-членка, чието зачитане е особено важно в областта на биотехнологията с оглед на потенциалното приложно поле на изобретенията в тази област и присъщата им връзка с живата материя; като имат предвид, че такива етични или морални принципи допълват стандартните правни проверки съгласно патентното право, независимо от техническата област на изобретението;(40) като имат предвид, че съществува консенсус в рамките на Общността, че намесите в естествения процес на развитие на човешкия зародиш и клонирането на човешки същества нарушава обществения ред и добрите нрави; като имат предвид, че следователно е важно недвусмислено да бъдат изключвани от патентоспособност процесите за изменение на генетична идентичност, заложена в естественото развитие на зародиша на човешки същества и процесите за клониране на човешки същества;(41) като имат предвид, че като процес за клониране на човешки същества може да бъде определен всеки процес, който включва технологии за ембрионално деление, имащи за цел да създадат човешко същество със същата генетична информация, съдържаща се в клетъчното ядро, като на друго живо или починало човешко същество;(42) като имат предвид, че още повече, употребата на човешки ембриони за промишлени или търговски цели трябва също да бъде изключена от патентоспособност; като имат предвид, че така или иначе едно такова изключение не засяга изобретенията за терапевтични или диагностични цели, които се прилагат върху човешкия ембрион и са полезни за него;(43) като имат предвид, че съгласно член Е, параграф 2 от Договора за Европейския съюз, Съюзът е длъжен да зачита основните права, така както те са гарантирани от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, подписана в Рим на 4 ноември 1950 г., и така както те произтичат от общите за държавите-членки конституционни традиции, като общи принципи на правото на Общността;(44) като имат предвид, че Европейската група по етика в науката и новите технологии към Комисията оценява всички етични аспекти на биотехнологията; като имат предвид, че в тази връзка трябва да бъде посочено, че тази група може да бъде консултирана само когато биотехнологията следва да се оценява на равнището на основни етични принципи, включително когато тя бива консултирана в областта на патентното право;(45) като имат предвид, че процесите за изменение на генетичната идентичност на животните, за които има вероятност да им причиняват страдания без никаква съществена лечебна полза от гледна точка на научни изследвания, превенция, диагностика или терапия на човек или животно, а също и животните, които са резултат от такива процеси, трябва да бъдат изключени от патентоспособност;(46) като имат предвид, че с оглед на факта, че предназначението на един патент е да възнагради изобретателя за творческите му усилия като му предостави изключително, но ограничено във времето право, и по този начин насърчава изобретателската дейност, на притежателя на патента трябва да бъде дадено правото да забранява използването на патентован саморазмножаващ се материал в ситуации, аналогични на онези, в които би му било разрешено да забранява използването на патентовани, неспособни да се саморазмножават продукти, тоест производството на самия патентован продукт;(47) като имат предвид, че е нужно да се предвиди първа дерогация на правата на притежателя на патента, когато размноженият материал, включващ в себе си защитеното изобретение, бива продадено на фермер за селскостопански цели от притежателя на патента или с негово съгласие; като имат предвид, че тази първоначална дерогация трябва да упълномощи фермера да използва продукта на реколтата си за по-нататъшно размножаване или развъждане в собствената му ферма; като имат предвид, че степента и условията на тази дерогация трябва да бъдат ограничени в съответствие със степента и условията, постановени в Регламент (ЕО) 2100/94 на Съвета от 27 юли 1994 г. относно правната закрила на Общността на сортовете растителни видове в Общността [6];(48) като имат предвид, че от фермера може да бъде изисквана единствено таксата, предвидена съгласно правото на Общността, отнасящо се до правата върху растителни сортове като условие за прилагане на дерогацията на правата върху растителни сортове в Общността;(49) като имат предвид, че въпреки това притежателят на патента може да защитава правата си срещу фермер, който злоупотребява с дерогацията, или срещу селекционер, който отглежда растителен сорт, включващ в себе си защитеното изобретение, в случай че последният не се придържа към своите задължения;(50) като имат предвид, че втора дерогация на правата на притежателя на патента трябва да оправомощи фермера да използва защитения добитък за селскостопански цели;(51) като имат предвид, че степента и условията на тази втора дерогация трябва да се определят от националните законови, подзаконови актове и практики, тъй като не съществува законодателство на Общността, отнасящо се до получаването на животински видове;(52) като имат предвид, че в областта на експлоатацията на нови растителни характеристики, получени в резултат на генно инженерство, срещу заплащане на такса трябва да бъде предоставян гарантиран достъп под формата на принудителна лицензия, когато по отношение на свързания с това сорт или вид, растителният сорт представлява значителен технически напредък с голямо икономическо значение, в сравнение с изобретението, претендирано в патента;(53) като имат предвид, че в областта на използването на нови растителни характеристики, получени в резултат на нови растителни видове в генното инженерство, срещу заплащане на такса трябва да бъде предоставян гарантиран достъп под формата на принудителна лицензия, когато изобретението представлява значителен технически напредък с голямо икономическо значение;(54) като имат предвид, че член 34 от споразумението ТРИПС съдържа подробни разпоредби относно доказателствената тежест, която е задължителна за всички държави-членки; като имат предвид, че следователно в настоящата директива не се налага такава разпоредба;(55) като имат предвид, че вследствие Решение 93/626/ЕИО [7] Общността е страна в Конвенцията за биологично разнообразие от 5 юни 1992 г.; като имат предвид, че във връзка с това държавите-членки трябва да придадат особено значение на член 3 и член 8, буква й), на второто изречение от член 16, параграф 2 и на член 16, параграф 5 от Конвенцията, когато въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива;(56) като имат предвид, че Третата конференция на страните по Конвенцията за биологично разнообразие, която се проведе през ноември 1996 г., констатира в Решение III/17, че "е нужна допълнителна работа, за да се помогне за постигането на общо разбиране на взаимовръзката между правата върху интелектуалната собственост и релевантните разпоредби в споразумението ТРИПС и Конвенцията за биологично разнообразие, по-специално по въпросите, отнасящи се до трансфера на технологии и до съхраняването и продължителното използване на биологичното разнообразие и справедливото и безпристрастно споделяне на облагите, произлизащи от използването на генетични ресурси, включително защитата на знанието, нововъведенията и практиките на туземни и местни общности, олицетворяващи традиционни начини на живот, свързани със съхраняването и продължителното използване на биологичното разнообразие,"ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:ГЛАВА IПатентоспособностЧлен 11. Държавите-членки защитават биотехнологичните изобретения по силата на националното патентно право. При необходимост те привеждат в съответствие националното си патентно законодателство, така че да бъдат взети предвид разпоредбите на настоящата директива.2. Настоящата директива не засяга ангажиментите на държавите-членки съгласно международни споразумения, и в частност споразумението ТРИПС и Конвенцията за биологично разнообразие.Член 21. По смисъла на настоящата директива,а) "биологичен материал" е всеки материал, съдържащ генетична информация и способен да се саморазмножава или да бъде размножаван в дадена биологична система;б) "микробиологичен процес" е всеки процес, който включва използването на, или се извършва върху, или има за резултат микробиологичен материал.2. Един процес за производство на растения или животни е биологичен по своята същност, ако се състои изцяло от естествени явления, като кръстосване или селекция.3. Понятието "растителен сорт" е определено в член 5 от Регламент (ЕО) № 2100/94.Член 31. По смисъла на настоящата директива, изобретения, които са нови, които включват изобретателска стъпка и могат да имат промишлена приложимост, са патентоспособни, дори и ако се отнасят до продукт, състоящ се или съдържащ биологичен материал или процес, с помощта на който се произвежда, преработва или използва биологичен материал.2. Биологичен материал, който е изолиран от естествената си среда или е произведен с помощта на технически процес, може да бъде предмет на едно изобретение, дори и ако преди това се е срещал в природата.Член 41. Не се счита за патентоспособно следното:а) растителни сортове и животински видове;б) биологични по своята същност процеси за производство на растения или животни.2. Изобретения, които засягат растения или животни, са патентоспособни, ако техническата приложимост на изобретението не е ограничена от конкретен растителен сорт или животински вид.3. Параграф 1, буква б) не засяга патентоспособността на изобретения, които засягат микробиологичен или друг технически процес или продукт, получен с помощта на такъв процес.Член 51. Човешкото тяло, в който и да е етап от неговото формиране и развитие, както и само откриването на някой от елементите му, включително верижната структура или частичната верижна структура на един ген, не могат да представляват патентоспособни изобретения.2. Елемент, изолиран от човешкото тяло или произведен по друг начин с помощта на технически процес, включително верижна структура или частична верижна структура на един ген, може да представлява патентоспособно изобретение, дори и ако структурата на този елемент е еднаква с тази на някой естествен елемент.3. Промишленото приложение на верижна структура или частична верижна структура на един ген трябва да бъде разкрито в патентната заявка.Член 61. Изобретенията не се считат за патентоспособни, когато търговското им използване би влязло в противоречие с обществения ред и добрите нрави; въпреки това използването не се смята за толкова противоречиво само защото е забранено от законова или подзаконова разпоредба.2. На основание параграф 1, не се счита за патентоспособно, по-специално следното:а) процеси за клониране на човешки същества;б) процеси за изменение на генетична идентичност, заложена в естественото развитие на зародиша на човешки същества;в) използване на човешки ембриони за промишлени или търговски цели;г) процеси за изменение на генетичната идентичност на животни, за които има вероятност, че причиняват страдания на животните без никаква съществена лечебна полза за хората или животните, а също и животните, които са резултат от такива процеси.Член 7Европейската група по етика в науката и новите технологии към Комисията оценява всички етични аспекти на биотехнологията.ГЛАВА IIОбхват на защитаЧлен 81. Защитата, предоставяна от патент върху биологичен материал, притежаващ специфични характеристики в резултат на изобретението, се простира до всякакъв биологичен материал, извличан от този биологичен материал чрез развъждане или размножаване в еднаква или различна форма и притежаващ същите характеристики.2. Защитата, предоставяна от патент върху биологичен материал, който позволява произвеждането на биологичен материал, притежаващ специфични характеристики в резултат на изобретението, се простира до биологичния материал, добиван пряко чрез този процес, и до всякакъв друг биологичен материал, извличан от пряко получения биологичен материал посредством развъждане или размножаване в еднаква или различна форма и притежаващ същите характеристики.Член 9Защитата, предоставяна от патент върху продукт, съдържащ или състоящ се от генетична информация, се простира до целия материал, с изключение на предвидения в член 5, параграф 1, който включва продукта в състава си и в който генетичната информация се съдържа и изпълнява своята функция.Член 10Защитата, посочена в членове 8 и 9, не се простира до биологичен материал, добиван от развъждането или размножаването на биологичен материал, пускан на пазара на територията на държава-членка от притежателя на патента или с негово съгласие, когато размножаването или развъждането задължително е резултат от приложението, чрез което биологичния материал се продава търгува, при условие че добиваният материал не се използва впоследствие за друго развъждане или размножаване.Член 111. Чрез дерогация от членове 8 и 9, продажбата или друга форма на търгуване на растителен материал за развъждане, на фермер от страна на притежателя на патента или с негово съгласие, за селскостопанско ползване, предполага оправомощаването на фермера да използва продукта на реколтата си за развъждане или размножаване от него в неговото собствено стопанство, като степента и условията на тази дерогация съответстват на посочените в член 14 от Регламент (ЕО) № 2100/94.2. Чрез дерогация от членове 8 и 9, продажбата или друга форма на търгуване на животни за разплод или друг размножителен животински материал, на фермер от страна на притежателя на патента или с негово съгласие, предполага оправомощаването на фермера да използва защитения добитък за селскостопанска цел. Това включва животното или другия животински размножителен материал да бъдат на разположение за целите на извършването на неговата селскостопанска дейност, но не и за продажба в рамките на или за целите на размножителна дейност с търговска цел.3. Степента и условията на дерогацията, предвидена в параграф 2, се определят от националните законови, подзаконови актове и практики.ГЛАВА IIIПринудително насрещно лицензиранеЧлен 121. Когато един селекционер не може да придобие или експлоатира право за растителен вид, без да засяга правата по по-ранен патент, то той може да подаде молба за принудителна лицензия за неизключително използване на изобретението, защитено от патента, тъй като лицензията е необходима за експлоатацията на растителния сорт, който трябва да бъде защитен, подлежащо на заплащане на подходящо роялти. Държавите-членки предвиждат, че когато се дава такава лицензия, на притежателя на патента се дава право на насрещна лицензия, при приемливи условия, да използва защитения сорт.2. Когато притежателят на патент, отнасящ се до биотехнологично изобретение, не може да го експлоатира, без да нарушава по-ранно право върху растителен вид, то той може да подаде молба за принудителна лицензия за използване на растителния вид, защитен от това право, подлежащ на заплащане на подходящо роялти. Държавите-членки предвиждат, че когато се дава такава лицензия, на притежателя на правото върху растителния сорт се дава право на насрещна лицензия, при приемливи условия, да използва защитеното изобретение.3. Кандидатите за лицензиите, посочени в параграфи 1 и 2, трябва да демонстрират, че:а) са кандидатствали без успех пред притежателя на патента или правото за растителен сорт, за да придобият договорна лицензия;б) растителният сорт или изобретението представлява значителен технически напредък с голямо икономическо значение, в сравнение с изобретението, претендирано в патента или защитения растителен сорт.4. Всяка държава-членка определя органа или органите, отговарящи за предоставянето на лицензията. Когато една лицензия за растителен сорт може да бъде дадена единствено от Службата на Общността за сортовете растения, се прилага член 29 от Регламент (ЕО) № 2100/94.ГЛАВА IVДепозиране, достъп и повторно депозиране на биологичен материалЧлен 131. Когато едно изобретение се отнася до или включва употребата на биологичен материал, който не е публично достъпен и който не може да бъде описан в патентната заявка по такъв начин, че да дава възможност изобретението да бъде възпроизведено от лице, което има умения в техниката, описанието се счита за недостатъчно по смисъла на патентното право, освен ако:а) биологичният материал е депозиран в призната депозитарна институция не по-късно от датата на подаване на патентната заявка. Трябва да бъдат признати поне международните депозитарни органи, които са придобили този си статут по силата на член 7 от Будапещенския договор от 28 април 1977 г. за международно признаване на депозита на микроорганизми за целите на патентната процедура, наричан по-нататък "Будапещенския договор";б) заявката, при подаването ѝ съдържа такава информация, свързана с характеристиките на депозирания биологичен материал, каквато е на разположение на заявителя;в) в патентната заявка са посочени наименованието на депозитарната институция и входящият номер.2. Достъп до депозирания биологичен материал се осигурява чрез предоставяне на мостра:а) в периода до първото публикуване на патентната заявка, само на онези лица, които са оправомощени по силата на националното патентно право;б) в периода между първото публикуване на заявката и предоставянето на патента, на всеки, който пожелае, или ако заявителят го изисква, само на независим експерт;в) след предоставянето на патента и въпреки анулиране или отменяне на патента, на всеки, който пожелае.3. Мострата се предоставя само ако лицето, което желае да я получи, поеме задължението, за срока, в който патентът е в сила, със следното:а) да не предоставя на трети лица мострата или какъвто и да е материал, извлечен от нея; иб) да не използва мострата или какъвто и да е материал, извлечен от нея, по никакъв друг начин освен с експериментална цел, освен в случай че заявителят или собственикът на патента, според това, което е приложимо, изрично не се откаже от това.4. По молба на заявителя, когато е направен отказ на заявлението или то е оттеглено, достъпът до депозирания материал се ограничава до независим експерт за срок от 20 години от датата на подаване на патентната заявка. В такъв случай се прилага параграф 3.5. Молбите на заявителя, посочени в на параграф 2, буква б) и в параграф 4, могат да бъдат подавани само до датата, на която се счете за завършена техническата подготовка за публикуване на патентната заявка.Член 141. Ако биологичният материал, депозиран съгласно член 13, престане да бъде достъпен в признатата депозитарна институция, се разрешава ново депозиране на материала при същите условия, постановени в Будапещенския договор.2. Всяко ново депозиране се придружава от декларация, подписана от депозиращото лице, която удостоверява, че новият депозиран биологичен материал не се различава от оригиналният депозиран такъв.ГЛАВА VЗаключителни разпоредбиЧлен 151. Държавите-членки въвеждат в сила необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива, не по-късно от 30 юли 2000 г. Те незабавно информират Комисията за това.Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.2. Държавите-членки предоставят на Комисията текста на основните разпоредби от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.Член 16Комисията изпраща на Европейския парламент и на Съвета:а) на всеки пет години, считано от датата, определена в член 15, параграф 1, доклад относно всякакви проблеми, срещнати по отношение на взаимодействието между настоящата директива и международните споразумения за защита на човешките права, към които са се присъединили държавите-членки;б) в рамките на две години от влизането в сила на настоящата директива, доклад с оценка на последиците на непубликуването или късното публикуване на документи, отнасящи се до обекти, който биха могли да бъдат предмет на патентна закрила, върху основните научни изследвания в областта на генното инженерство;в) ежегодно, считано от датата, определена в член 15, параграф 1, доклад относно развитието и последиците на патентното право в областта на биотехнологията и генното инженерство.Член 17Настоящата директива влиза в сила в деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейските общности.Член 18Адресати на настоящата директива са държавите-членки.Съставено в Брюксел на 6 юли 1998 година.За Европейския парламентПредседателJ. M. Gil-RoblesЗа СъветаПредседателR. Edlinger[1] ОВ C 296, 8.10.1996 г., стр. 4 и ОВ C 311, 11.10.1997 г., стр. 12.[2] ОВ C 295, 7.10.1996 г., стр. 11.[3] Становище на Европейския парламент от 16 юли 1997 г. (ОВ C 286, 22.9.1997 г., стр. 87). Обща позиция на Съвета от 26 февруари 1998 г. (ОВ C 110, 8.4.1998 г., стр. 17) и Решение на Европейския парламент от 12 май 1998 г. (ОВ C 167, 1.6.1998 г.). Решение на Съвета от 16 юли 1998 г.[4] ОВ C 68, 20.3.1995 г., стр. 26.[5] ОВ L 336, 23.12.1994 г., стр. 213.[6] ОВ L 227, 1.9.1994 г., стр. 1. Регламент, изменен с Регламент (ЕО) № 2506/95 (ОВ L 258, 28.10.1995 г., стр. 3).[7] ОВ L 309, 31.12.1993 г., стр. 1.--------------------------------------------------


title: Директива на Съвета от 23 ноември 1988 година относно процедури за стандартна проверка на изпълнението на Регламент (ЕИО) № 3820/85 за хармонизиране на част от социалното законодателство, която се отнася до автомобилния транспорт, и Регламент (ЕИО) № 3821/85 за уредите за регистриране на данните за движението при автомобилен транспорт

text:
Важна правна забележка

|

31988L0599

Официален вестник n° L 325 , 29/11/1988 стр. 0055 - 0057 специално финландско издание: глава 5 том 4 стр. 0135  специално шведско издание: глава 5 том 4 стр. 0135  специално чешко издание глава 07 том 001 стр. 273  - 275 специално испанско издание глава 07 том 001 стр. 273  - 275 специално унгарско издание глава 07 том 001 стр. 273  - 275 специално литвийско издание глава 07 том 001 стр. 273  - 275 LV.ES глава 07 том 001 стр. 273  - 275 MT.ES глава 07 том 001 стр. 273  - 275 PL.ES глава 07 том 001 стр. 273  - 275 SK.ES глава 07 том 001 стр. 273  - 275 специално словенско издание глава 07 том 001 стр. 273  - 275

		19881123Директива на Съветаот 23 ноември 1988 годинаотносно процедури за стандартна проверка на изпълнението на Регламент (ЕИО) № 3820/85 за хармонизиране на част от социалното законодателство, която се отнася до автомобилния транспорт, и Регламент (ЕИО) № 3821/85 за уредите за регистриране на данните за движението при автомобилен транспорт(88/599/ЕИО)СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,като взе предвид Договора за създаване на Европейската икономическа общност, и по-специално член 75 от него,като взе предвид предложението на Комисията [1],като взе предвид становището на Европейския парламент [2],като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет [3],като взе предвид резолюцията на Съвета и на представителите на правителствата на държавите-членки по време на заседание на Съвета от 20 декември 1985 г. за подобряване изпълнението на социалните регламенти в автомобилния транспорт [4],като има предвид, че Регламенти (ЕИО) № 3820/85 [5] и (ЕИО) № 3821/85 [6] са важни за създаването на общ пазар на услугите за вътрешен транспорт;като има предвид, че правилното прилагане на социалните регламенти в автомобилния транспорт изисква единни и ефективни проверки от страна на държавите-членки;като има предвид, че е необходимо да се въведат минимални изисквания за проверка на съответствието със съответните разпоредби, за да се намалят и предотвратят нарушенията;като има предвид, че Португалската република едва наскоро въведе процедури за проверки на автомобилния транспорт и следва съответно да ѝ бъде позволено да отложи датата за прилагане на настоящата директива;като има предвид, че ефективният и ефикасен контрол в Общността ще изисква обмен на информация и съвместна подкрепа при прилагането на регламентите в държавите-членки;като има предвид, че обменът на информация е задължителен и следва да става през редовни интервали от време;като има предвид, че еднаквото прилагане на социалните регламенти за автомобилен транспорт е необходимо, за да се избегне нарушаването на конкуренцията между превозните предприятия, както и за да се повишава безопасността по пътищата и социалният напредък,ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:Член 1ПроверкиЦелта на настоящата директива е да формулира минимални условия за проверка на правилното и еднакво прилагане на Регламенти (ЕИО) № 3820/85 и (ЕИО) № 3821/85.Член 2Системи за проверка1. Държавите-членки организират система за подходящи и редовни проверки както по пътищата, така и в помещенията на предприятия, която всяка година включва голяма и представителна група от водачи на превозни средства, предприятия и превозни средства от всички категории транспорт, попадащи в обхвата на Регламенти (ЕИО) № 3820/85 и (ЕИО) № 3821/85.2. Всяка държава-членка организира проверките по такъв начин, че:- те да покриват всяка година най-малко 1 % от дните, заработени от водачите на превозни средства, попадащи в обхвата на Регламенти (ЕИО) № 3820/85 и (ЕИО) № 3821/85,- не по-малко от 15 % от общия брой на проверените работни дни трябва да се провери на пътя и не по-малко от 25 % в помещенията на предприятията.3. Броят на водачите, проверени на пътя, броят на проверките в помещенията на предприятията, броят на проверените работни дни и броят на докладваните нарушения се включват, inter alia, в информацията, която се предава на Комисията в съответствие с член 16, параграф 2 от Регламент (ЕИО) № 3820/85.Член 3Проверки на пътя1. Проверките на пътя се организират на различни места по всяко време, покривайки достатъчно голяма част от пътната мрежа, за да се затрудни избягването на пунктовете за проверка.2. Елементите на проверките по пътищата са спрямо:- дневните периоди на шофиране, почивките и дневните периоди на нешофиране и, в случай на ясни индикации за нередности, също така записите от предишни дни, извършени на превозното средство в съответствие с член 15, параграф 7 от Регламент (ЕИО) № 3821/85,- последния седмичен почивен период, където е уместно,- правилното функциониране на уредите за регистриране на данните в автомобилния транспорт (определяне на възможно неправилно използване на уредите за регистриране и/или записите) или, където е възможно, наличието на документите, посочени в член 14, параграф 5 от Регламент (ЕИО) № 3820/85.3. Проверките по пътищата се извършват без дискриминация по отношение на превозни средства и водачи, независимо дали те са местни или установени в друга държава-членка.4. За да се улесни задачата на оправомощените инспектиращи служители, те трябва да са снабдени с:- списък на основните точки, които трябва да се проверят,- езикова таблица, съдържаща съвременни използвани изрази и такива, които се отнасят до автомобилните транспортни операциите. Комисията предоставя такава таблица на държавите-членки.5. Ако при пътна проверка на водача на превозното средство, регистрирано в друга държава-членка, са налице основания да се счита, че са извършени нарушения, които не могат да се установят по време на проверката поради липса на достатъчно данни, компетентните власти на засегнатите държави-членки си сътрудничат за изясняване на ситуацията. В случаи, когато с такава цел компетентната държава-членка извършва проверка в помещенията на транспортното предприятие, резултатите от проверката се съобщават на засегнатата държава.Член 4Проверки в помещенията на предприятия1. Проверки в помещения, както е формулирано в член 2, параграф 1, се планират, като се взема предвид предишен опит за различните категории транспорт.Проверките се извършват, също така, в помещенията на предприятията, когато на пътя са установени сериозни нарушения на Регламенти (ЕИО) № 3820/85 и (ЕИО) № 3821/85.2. Елементите на проверките в помещенията на предприятията, в допълнение към тези за проверки по пътищата, са:- седмични периоди на почивка и периоди на пътуване между периодите на почивка,- двуседмично ограничение на часовете за пътуване,- компенсация за намалени дневни или седмични периоди на почивка,- използването на записи и/или организацията на работното време на водача на превозното средство.3. За целите, посочени в настоящия член, проверките, извършени в помещенията на компетентните власти на базата на съответните документи, предоставени от предприятия по молба на горепосочените органи, имат същия статут, както и проверките, извършени в помещенията на предприятия.Член 5Съгласувани и координирани проверки1. Държавите-членки, най-малко два пъти в годината, предприемат съгласувани дейности по проверка на пътя на водачите и на превозните средства, попадащи в обхвата на Регламенти (ЕИО) № 3820/85 и (ЕИО) № 3821/85.2. Когато е възможно, такива операции се предприемат по едно и също време от правоприлагащите органи на две или повече държави-членки, всяка оперираща на собствена територия.Член 6Обмен на информация1. Информацията, достъпна на двустранна основа съгласно член 17, параграф 3 от Регламент (ЕИО) № 3820/85 и член 19, параграф 3 от Регламент (ЕИО) № 3821/85 се обменя на всеки 12 месеца, считано шест месеца след нотификацията на настоящата директива [7], а също така и по специална молба на държава-членка в отделни случаи.2. За тази цел, компетентните власти във всяка държава-членка използват стандартна бланка за доклади, изготвена от Комисията съгласувано с държавите- членки.Член 71. С изключение на Португалската република, държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, най-късно до 1 януари 1989 г.Португалската република въвежда в сила гореспоменатите законови, подзаконови и административни разпоредби най-късно до 1 януари 1990 г.2. Държавите-членки съобщават на Комисията текстовете на техните законови, подзаконови и административни разпоредби относно прилагането на настоящата директива.Член 8Адресати на настоящата директива са държавите членки.Съставено в Брюксел на 23 ноември 1988 година.За СъветаПредседателTh. Pangalos[1] ОВ C 116, 3.5.1988 г., стр. 17.[2] Становище от 17.11.1988 г. (все още непубликувано в Официален вестник).[3] ОВ C 208, 8.8.1988 г., стр. 26.[4] ОВ C 348, 31.12.1985 г., стр. 1.[5] ОВ L 370, 31.12.1985 г., стр. 1.[6] ОВ L 370, 31.12.1985 г., стр. 8.[7] Настоящата директива е нотифицирана на държавите-членки на 24 ноември 1988 г.--------------------------------------------------


title: Втора директива на Съвета от 30 декември 1983 година относно сближаването на законодателствата на държавите-членки, свързани със застраховките гражданска отговорност при използването на моторни превозни средства (МПС)

text:
Важна правна забележка

|

31984L0005

Официален вестник n° L 008 , 11/01/1984 стр. 0017 - 0020 специално финландско издание: глава 6 том 2 стр. 0090  специално испанско издание: глава 13 том 15 стр. 0244  специално шведско издание: глава 6 том 2 стр. 0090  специално португалско издание глава 13 том 15 стр. 0244  специално чешко издание глава 06 том 07 стр. 3  - 6 специално испанско издание глава 06 том 07 стр. 3  - 6 специално унгарско издание глава 06 том 07 стр. 3  - 6 специално литвийско издание глава 06 том 07 стр. 3  - 6 LV.ES глава 06 том 07 стр. 3  - 6 MT.ES глава 06 том 07 стр. 3  - 6 PL.ES глава 06 том 07 стр. 3  - 6 SK.ES глава 06 том 07 стр. 3  - 6 специално словенско издание глава 06 том 07 стр. 3  - 6

		19831230Втора директива на Съветаот 30 декември 1983 годинаотносно сближаването на законодателствата на държавите-членки, свързани със застраховките гражданска отговорност при използването на моторни превозни средства (МПС)(84/5/EИО)СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,като взе предвид Договора за създаване на Европейската икономическа общност, и по-специално член 100 от него,като взе предвид предложението на Комисията [1],като взе предвид становището на Асамблеята [2],като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет [3],като има предвид, че с Директива 72/166/EИО [4], изменена с Директива 72/430/EИО [5], Съветът пристъпи към сближаване на законодателствата на държавите-членки, свързани със застраховките гражданска отговорност при използването на моторни превозни средства и с прилагането на задължението за застраховане за такава отговорност;като има предвид, че член 3 от Директива 72/166/EИО изисква всяка държава-членка да предприеме всички подходящи мерки, за да гарантира, че гражданската отговорност при използването на моторни превозни средства на нейна територия е покрита със застраховка; като има предвид, че степента на покритие на тази отговорност и условията и правилата на застрахователното покритие се определят на базата на тези мерки;като има предвид, обаче, че продължават да съществуват основни различия между законодателствата на различните държави-членки относно степента на това задължение за застрахователно покритие; като има предвид, че тези различия имат пряк ефект върху установяването и функционирането на общия пазар;като има предвид, по-специално, че разширяването на задължението за застрахователно покритие, така че то да обхваща отговорността, понасяна за увреждане на имущество, е оправдано;като има предвид, че сумите, за които е задължителна застраховката, трябва при всяко събитие да гарантират на пострадалите адекватно обезщетение, независимо от това в коя държава-членка се е случило произшествието;като има предвид, че е необходимо да се създаде разпоредба за орган, което да гарантира, че пострадалият няма да остане без обезщетение, когато превозното средство, което е причинило произшествието не е застраховано или не е идентифицирано; като има предвид, че е важно, без да се изменят и допълват разпоредбите, прилагани от държавите-членки по отношение на субсидиарното или несубсидиарното естество на обезщетението, изплатено от този орган и по отношение на правилата, приложими с оглед на суброгацията, да се предвиди, че пострадалият при такова едно произшествие би могъл да се обърне директно към този орган, като първо място за контакт; като има предвид, обаче, че на държавите-членки трябва да се даде възможност да прилагат определени ограничени изключения по отношение изплащането на обезщетението от този орган и да предвидят, че обезщетение за увреждане на имущество, причинено от неидентифицирано моторно превозно средство, може да бъде ограничено или изключено с оглед на опасността от измама;като има предвид, че е в интерес на пострадалите последствията от определени клаузи за изключение да бъдат ограничени до взаимоотношенията между застрахователя и лицето, отговорно за произшествието; като има предвид, обаче, че в случая на откраднати или взети чрез насилие моторни превозни средства, държавите-членки могат да уточнят, че обезщетението ще бъде изплатено от посочения по-горе орган;като има предвид, че, за да се намали финансовото бреме на този орган, държавите-членки могат да създадат разпоредба за прилагането на определени превишения, когато органът изплати обезщетение за вреди върху имущество, причинени от незастраховани моторни превозни средства или, при необходимост, откраднати или отнети чрез насилие моторни превозни средства;като има предвид, че на членовете на семейството на застрахованото лице, водача на МПС или което и да било друго отговорно лице, трябва да бъде предоставена закрила, съпоставима с тази на други трети страни, при всяко събитие по отношение на личните им вреди;като има предвид, че премахването на проверките за застраховки става при условие, че националното застрахователно бюро на приемащата страна предостави гаранция за обезщетяване на вреди, причинени от моторни превозни средства, които по принцип се намират в друга държава-членка; като има предвид, че най-удобният критерий за определяне дали едно моторно превозно средство по принцип се намира в дадена държава-членка е притежаването на регистрационен номер от тази държава; като има предвид, че първото тире на член 1, параграф 4 на Директива 72/166/EИО трябва, следователно, да бъде изменено за тази цел;като има предвид, че с оглед на ситуацията в определени държави-членки в началото по отношение на минималните суми, от една страна и покритието и излишъците, приложими от посочения по-горе орган за увреждане на имущество, от друга страна, трябва да се създаде разпоредба за преходни мерки относно постепенното въвеждане в тези държави-членки на разпоредбите на настоящата директива за минималните суми и обезщетенията за увреждане на имущество от този орган,ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:Член 11. Застраховката, посочена в член 3, параграф 1 на Директива 72/166/EИО покрива задължително както вреди върху имущество, така и телесни повреди на лица.2. Без да се засягат каквито и да било по-високи гаранции, които държавите-членки могат да определят, всяка държава-членка изисква сумите, за които такава застраховка е задължителна, да бъдат поне:- в случая на телесни повреди, 350000 ECU, когато пострадалият е само един; когато има повече пострадали при едно и единствено застрахователно събитие, тази сума се умножава по броя на пострадалите лица,- в случая на увреждане на имущество, 100000 ECU за застрахователно събитие, независимо от броя на пострадалите.Държавите-членки могат, вместо посочените по-горе минимални суми, да предвидят минимална сума от 500000 ECU за телесни повреди, когато има повече пострадали при едно и също застрахователно събитие или, в случая на телесни повреди и увреждане на имущество, минимална обща сума от 600000 ECU за застрахователно събитие, независимо от броя на пострадалите лица или от естеството на вредите.3. За целите на настоящата директива, "ECU" означава счетоводната единица, както е определена в член 1 на Регламент (EИО) № 3180/78 [6]. Обменната стойност в национална валута, която трябва да бъде приета за последователни периоди от по четири години, от 1 януари на първата година на всеки период, е тази, която е получена през последния ден на предходния месец септември, за който обменните стойности в ECU са на разположение във всички валути на Общността. Първият такъв период започва на 1 януари 1984 г.4. Всяка държава-членка създава или оправомощава свой орган със задачата да предоставя обезщетения, поне до границите на застрахователното задължение за увреждане на имущество или телесни повреди, причинени от неидентифицирано моторно превозно средство или моторно превозно средство, за което застрахователното задължение, предвидено в параграф 1, не е било удовлетворено. Тази разпоредба не накърнява правото на държавите-членки да разглеждат обезщетението от този орган като субсидиарно или несубсидиарно и правото да създадат уредба за правните спорове между този орган и лицето или лицата, отговорни за застрахователното събитие и другите застрахователи или социалноосигурителни органи, от които се изисква да обезщетят пострадалия за същото застрахователно събитие.Пострадалият може, във всеки случай, да се обърне пряко към органа, който на основата на информацията, предоставена по негово искане от пострадалия, е длъжен да му даде мотивиран отговор на неговото искане.Държавите-членки, обаче, могат да изключат изплащането на обезщетение от този орган с оглед на лицата, които доброволно са се качили на моторното превозно средство, което е причинило вредите или телесните повреди, когато органът е в състояние да докаже, че те са знаели, че не е било застраховано.Държавите-членки могат да ограничат или изключат изплащането на обезщетение от този орган в случая на увреждане на имущество от неидентифицирано моторно превозно средство.Те могат също така да позволят, в случая на увреждане на имущество, причинено от незастраховано моторно превозно средство, франшиз от не повече от 500 ECU, противопоставимо на пострадалото лице.От друга страна, всяка държава-членка прилага собствените си законови, подзаконови и административни разпоредби за изплащане на обезщетение от този орган, без да се засяга никоя друга практика, която е по-благоприятна за пострадалия.Член 21. Всяка държава-членка предприема необходимите мерки за да гарантира, че всяка законова разпоредба или всяка договорна клауза, съдържаща се в застрахователната полица, издадена в съответствие с член 3, параграф 1 от Директива 72/166/EИО, която изключва от застраховка използването или управлението на моторно превозно средство от:- лица, които нямат изрично или мълчаливо разрешение за това, или- лица, които нямат свидетелство за управление на МПС, даващо им възможност да управляват съответното моторно превозно средство, или- лица, които нарушават законовите технически изисквания, отнасящи се до състоянието и безопасността на съответното моторно превозно средство,се счита, за целите на член 3, параграф 1 от Директива 72/166/EИО, за нищожна по отношение на застрахователно събитие на трети страни, които са пострадали при произшествие.Разпоредбата или клаузата, обаче, посочена в първото тире, може да бъде задействана срещу лица, които доброволно са се качили в моторното превозно средство, което е причинило имуществената вреда или телесната повреда, когато застрахователят успее да докаже, че те са знаели, че моторното превозно средство е било откраднато.Държавите-членки имат избор – в случая на произшествия, настъпили на тяхна територия – да не прилагат разпоредбата на първата алинея, ако и доколкото пострадалият може да получи обезщетение за претърпяната вреда от социалноосигурителен орган.2. В случая на откраднати или взети чрез насилие моторни превозни средства, държавите-членки могат да предвидят, че посоченият в член 1, параграф 4 орган ще встъпи вместо и за застрахователя при условията, определени в параграф 1 на настоящия член; когато моторното превозно средство по принцип се намира в друга държава-членка, този орган не може да предяви иск срещу никакъв орган в тази държава-членка.Държавите-членки, които, в случая на откраднати или взети чрез насилие моторни превозни средства, предвиждат че посоченият в член 1, параграф 4 орган изплаща обезщетението, могат да фиксират франшиз от не повече от 250 ECU за имуществените вреди, протовопоставими на пострадалото лице.Член 3Членовете на семейството на застрахованото лице, водачът на МПС или което и да е друго лице, което носи гражданска отговорност при настъпването на застрахователно събитие, която се покрива от застраховката, посочена в член 1, параграф 1, не могат да бъдат изключени поради родствената връзка от ползването на застраховка за понесените от тях телесни повреди.Член 4Първото тире на член 1, параграф 4 от Директива 72/166/EИО се заменя със следния текст:"— територията на държавата, чиито регистрационни номера притежава моторното превозно средство, или."Член 51. Държавите-членки изменят националните си разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива не по-късно от 31 декември 1987 г. Те незабавно информират Комисията за това.2. Така изменените разпоредби започват да се прилагат не по-късно от 31 декември 1988 г.3. Независимо от параграф 2:a) Република Гърция разполага с период до 31 декември 1995 г., през който да увеличи гаранциите до нивата, предвидени в член 1, параграф 2. Ако се възползва от този избор, гаранциите трябва да достигнат, по отношение на сумите, определени в настоящия член:- над 16 % не по-късно от 31 декември 1988 г.,- 31 % не по-късно от 31 декември 1992 г.;б) другите държави-членки разполагат с период до 31 декември 1990 г., през който да увеличат гаранциите до нивата, предвидени в член 1, параграф 2. Държавите-членки, които се възползват от този избор трябва, до датата, посочена в параграф 1, да увеличат гаранциите с поне половината от разликата между гаранциите, които са в сила на 1 януари 1984 г. и сумите, определени в член 1, параграф 2.4. Чрез дерогация от параграф 2:a) Италианската република може да предвиди, превишението, определено в петата алинея на член 1, параграф 4 да бъде 1000 ECU до 31 декември 1990 г.;б) Република Гърция и Ирландия могат да предвидят:- встъпването на органа, посочен в член 1, параграф 4, за обезщетяване на материални вреди да бъде изключено до 31 декември 1992 г.,- франшизът, посочен в петата алинея на член 1, параграф 4 и франшизът, посочен във втората алинея на член 2, параграф 2 да възлиза на 1500 ECU до 31 декември 1995 г.Член 61. Не по-късно от 31 декември 1989 г. Комисията представя на Съвета доклад за ситуацията в държавите-членки, ползващи се от преходните мерки, предвидени в член 5, параграф 3, буква a) и параграф 4, буква б) и, при необходимост, представя предложения за преразглеждане на тези мерки като се вземе предвид развитието на ситуацията.2. Не по-късно от 31 декември 1993 г. Комисията представя на Съвета доклад за напредъка по прилагането на настоящата директива и, при необходимост, представя предложения по-специално за коригиране на сумите, определени в член 1, параграфи 2 и 4.Член 7Адресати на настоящата директива са държавите-членки.Съставено в Брюксел на 30 декември 1983 година.За СъветаПредседателG. Varfis[1] ОВ C 214, 21.8.1980 г., стр. 9 и ОВ C 78, 30.3.1982 г., стр. 17.[2] ОВ C 287, 9.11.1981 г., стр. 44.[3] ОВ C 138, 9.6.1981 г., стр. 15.[4] ОВ L 103, 2.5.1972 г., стр. 2.[5] ОВ L 291, 28.12.1972 г., стр. 162.[6] ОВ L 379, 30.12.1978 г., стр. 1.--------------------------------------------------


title: Директива 2008/49/ЕО на Комисията от 16 април 2008 година за изменение на приложение II към Директива 2004/36/ЕО на Европейския парламент и на Съвета по отношение на критериите за провеждане на наземни инспекции на въздухоплавателни средства, които използват летища на Общността (Текст от значение за ЕИП)

text:
               19.4.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               L 109/17

      ДИРЕКТИВА 2008/49/ЕО НА КОМИСИЯТА

   от 16 април 2008 година
   за изменение на приложение II към Директива 2004/36/ЕО на Европейския парламент и на Съвета по отношение на критериите за провеждане на наземни инспекции на въздухоплавателни средства, които използват летища на Общността
   (текст от значение за ЕИП)
   КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
   като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност,
   като взе предвид Директива 2004/36/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 г. относно безопасността на въздухоплавателни средства на трети страни, които използват летища на Общността (1), и по-специално член 12 от нея,
   като има предвид, че:

               (1)

               Директива 2004/36/ЕО въвежда хармонизиран подход за ефективното изпълнение на международните стандарти за безопасност в Общността чрез хармонизиране на правилата и процедурите за наземни инспекции на въздухоплавателни средства от трети страни, кацащи на летища, разположени на територията на държавите-членки. Тя изисква държавите-членки да провеждат наземни инспекции на въздухоплавателни средства от трети страни, които кацат на някое от летищата в Общността, отворено за международен въздушен трафик, като следват хармонизирана процедура и като участват в събирането и обмена на информация за извършените наземни инспекции.

               (2)

               Задълженията на държавите-членки към Общността, произтичащи от Директива 2004/36/ЕО, преди можеха да бъдат изпълнени до голяма степен чрез тяхното доброволно участие в програмата за оценка на безопасността на чуждестранни въздухоплавателни средства (SAFA), инициирана през 1996 г. от Европейската конференция за гражданска авиация (ECAC), чието управление е делегирано на Обединените авиационни власти (JAA).

               (3)

               От 1 януари 2007 г. програмата SAFA премина изключително в компетенцията на Общността и понастоящем се управлява от Комисията, подпомагана от Европейската агенция за авиационна безопасност (EASA), както е предвидено в Регламент (ЕО) № 768/2006 на Комисията от 19 май 2006 г. за прилагане на Директива 2004/36/ЕО на Европейския парламент и на Съвета по отношение на събирането и обмена на информация за безопасността на въздухоплавателните средства, използващи летища на Общността, и управлението на информационната система (2).

               (4)

               Програмата SAFA следва да бъде допълнена с подходящи мерки, насочени към осигуряване на общи стандарти за извършване на наземни инспекции, като например изработване на наръчник за наземните инспекции.

               (5)

               Приложение II към Директива 2004/36/ЕО съдържа само много общи критерии, тъй като към момента на приемането на директивата Обединените авиационни власти (JAA) публикуваха и актуализираха редовно подробни технически насоки и процедури, които впоследствие бяха прилагани от държавите от ECAC, участващи в програмата SAFA.

               (6)

               Предвид преминаването на програмата SAFA в компетенцията на Общността и повишената значимост, която Комисията отдава на резултатите от проведените по програмата наземни инспекции при вземането на решения относно включване на въздушни превозвачи в списъка на Общността на въздушните превозвачи, предмет на оперативна забрана, установен по силата на Регламент (ЕО) № 2111/2005 на Европейския парламент и на Съвета от 14 декември 2005 г. за създаване на списък на Общността на въздушните превозвачи, предмет на оперативна забрана в границите на Общността, и за информиране на пътниците на въздушния транспорт за самоличността на опериращите въздушни превозвачи, и за отмяна на член 9 от Директива 2004/36/ЕО, счита се за необходимо да бъдат уточнени основните елементи от наръчника за провеждане на наземни инспекции.

               (7)

               Основните елементи от наръчника представляват стандартите, необходими за ефективното провеждане на наземните инспекции, и затова те следва възможно най-скоро да станат част от приложение II към Директива 2004/36/ЕО, която установява процедурата за извършване на наземни инспекции, по-конкретно след преминаването на програмата SAFA в компетенцията на Общността.

               (8)

               EASA представи предложение за изменение на приложение II към Директива 2004/36/ЕО, както е предвидено по силата на член 4, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 768/2006 на Комисията.

               (9)

               Следователно Директива 2004/36/ЕО следва да бъде съответно изменена.

               (10)

               Предвидените в настоящата директива мерки са в съответствие със становището на Комитета, създаден съгласно член 12 от Регламент (ЕИО) № 3922/91 на Съвета (3),

         ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
   Член 1
   Изменение на Директива 2004/36/ЕО
   Приложение II към Директива 2004/36/ЕО се заменя с текста на приложението към настоящата директива.
   Член 2
   Указателен материал
   При разработването на указателния материал, посочен в приложението към настоящата директива, предназначен за ползване от държавите-членки, Европейската агенция за авиационна безопасност установява прозрачна процедура за консултиране с държавите-членки, която се основата на опита, натрупан от авиационните регулаторни власти на държавите-членки и, при необходимост, участието на подходящи експерти от съответните заинтересовани страни. За тази цел тя може да създаде работна група.
   Член 3
   Транспониране
   Държавите-членки въвеждат законовите, подзаконовите или административните разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива, не по-късно от шест месеца след датата на нейното влизане в сила.
   Те незабавно информират Комисията за това.
   Член 4
   Влизане в сила
   Настоящата директива влиза в сила в деня след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
   Член 5
   Адресати на настоящата директива са държавите-членки.

      Съставено в Брюксел на 16 април 2008 година.

            За Комисията

         Jacques BARROT

            Заместник-председател

      (1)  ОВ L 143, 30.4.2004 г., стр. 76. Директива, изменена с Регламент (ЕО) № 2111/2005 (ОВ L 344, 27.12.2005 г., стр. 15).

      (2)  ОВ L 134, 20.5.2006 г., стр. 16.

      (3)  ОВ L 373, 31.12.1991 г., стр. 4. Регламент, последно изменен с Регламент (ЕО) № 216/2008 на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 79, 19.3.2008 г., стр. 1).

      ПРИЛОЖЕНИЕ
      „
            ПРИЛОЖЕНИЕ II
            Наръчник за процедурите, свързани с наземните инспекции по програмата SAFA на ЕО — основни елементи
            1.   ОБЩИ УКАЗАНИЯ
            1.1.   Наземните инспекции по програмата SAFA се извършват от инспектори, притежаващи необходимите познания в съответната област на инспекцията, като те следва да разполагат с познания в техническата област, летателната годност, както и оперативната област, когато проверяват всички пунктове от контролната карта. Когато наземната инспекция се извършва от двама или повече инспектори, основните елементи на инспекцията — визуалната инспекция на външното състояние на въздухоплавателното средство, инспекцията на пилотската кабина и на пътническия салон и/или карго отделенията — могат да се разпределят между инспекторите.
            1.2.   Преди започване на инспекцията на борда на въздухоплавателното средство инспекторите следва да се представят на командира на въздухоплавателното средство или, в негово отсъствие, на член на полетния екипаж или най-старшия представител на оператора. В случаите, когато не е възможно да бъде информиран нито един представител на оператора или когато такъв не присъства на борда на въздухоплавателното средство или около него, основният принцип е да не се извършва наземна инспекция по SAFA. При изключителни обстоятелства може да бъде взето решение за извършване на инспекция по SAFA, която се ограничава до визуална проверка на външното състояние на въздухоплавателното средство.
            1.3.   Инспекцията се провежда възможно най-изчерпателно в рамките на наличните ресурси и време. Това означава, че при ограничение във времето или недостиг на ресурси не се проверяват всички пунктове от контролната карта, а само част от тях. В зависимост от наличните ресурси и време за наземната инспекция по SAFA се избират пунктовете, които ще бъдат проверени, според целите на програмата SAFA на ЕО.
            1.4.   При наземната инспекция не се допуска ненужно забавяне на инспектираното въздухоплавателно средство. Възможните причини за забавяне могат да включват, но не се ограничават до съмнения относно правилното провеждане на подготовката за полета, летателната годност на въздухоплавателното средство или проблеми, пряко свързани с безопасността на въздухоплавателното средство и пътниците в него.
            2.   КВАЛИФИКАЦИЯ НА ИНСПЕКТОРИТЕ
            2.1.   Държавите-членки гарантират, че считано от 1 януари 2009 г. всички наземни инспекции по SAFA, провеждани на тяхна територия, се извършват от квалифицирани инспектори.
            2.2.   Държавите-членки гарантират, че техните инспектори отговарят на критериите за квалификация, изброени по-долу.
            2.3.   Критерии за квалификация
            2.3.1.   Критерии за допустимост
            Като предпоставка за допустимост на квалификацията, държавите-членки гарантират, че кандидатите за квалификация като инспектори по SAFA притежават необходимото образование в областта на въздухоплаването и/или практически познания, свързани с областта/ите, която/ито инспектират, а именно:

                        а)

                        експлоатация на въздухоплавателното средство;

                        б)

                        лицензиране на персонала;

                        в)

                        летателна годност на въздухоплавателното средство;

                        г)

                        опасни товари.

                  2.3.2.   Изисквания към обучението
            Преди да се квалифицират, кандидатите следва да са преминали успешно обучение, включващо:

                        —

                        теоретично обучение, проведено от организация за обучение по програмата SAFA, както е посочено в точка 2.4;

                        —

                        практическо обучение, проведено от организация за обучение по програмата SAFA, както е посочено в точка 2.4, или от старши инспектор, назначен от дадена държава-членка, както е предвидено в точка 2.5, и работещ независимо от организациите за обучение по програмата SAFA;

                        —

                        обучение в процеса на работа: провежда се от старши инспектор, назначен от държава-членка, в рамките на поредица от инспекции, както е предвидено в точка 2.5.

                  2.3.3.   Изисквания за поддържане на валидността на квалификацията
            Държавите-членки гарантират, че веднъж квалифицирани, инспекторите поддържат валидността на своята квалификация посредством:

                        а)

                        периодично преминаване на обучение, състоящо се от теоретично обучение, проведено от организация за обучение по програмата SAFA, както е посочено в точка 2.4;

                        б)

                        извършване на минимален брой наземни инспекции по програмата SAFA за период от 12 месеца след последното проведено обучение по SAFA, освен ако инспекторът не притежава квалификация в областите летателна експлоатация или летателна годност на въздухоплавателното средство към националната въздухоплавателна администрация на държава-членка и редовно участва в инспекции на въздухоплавателни средства на национални оператори.

                  2.3.4.   Указателен материал
            Не по-късно от 30 септември 2008 г. EASA разработва и публикува подробен указателен материал в помощ на държавите-членки за прилагане на точки 2.3.1, 2.3.2 и 2.3.3.
            2.4.   Организации за обучение по програмата SAFA
            2.4.1.   Организацията за обучение по програмата SAFA може да бъде част от компетентния орган на държавата-членка или организация от трета страна.
            Организацията от трета страна може да бъде:

                        —

                        част от компетентния орган на друга държава-членка;

                        —

                        независим орган.

                  2.4.2.   Държавите-членки гарантират като минимум, че курсовете на обучение, посочени в точка 2.3.2 и точка 2.3.3, буква a), предлагани от техния национален орган, се провеждат в съответствие със съответните програми за обучение, установени и публикувани от EASA.
            2.4.3.   Държавите-членки, които използват организация от трета страна за целите на обучението, свързано със SAFA, въвеждат система за оценяване на въпросната организация. Системата трябва да е проста, прозрачна и пропорционална и да взема предвид съответните указателни материали, установени и публикувани от EASA. Подобна система може да отчита и проведено оценяване от други държави-членки.
            2.4.4.   Използването на организация за обучение от трета страна е позволено само ако оценяването показва, че обучението ще бъде проведено според съответните програми за обучение, установени и публикувани от EASA.
            2.4.5.   Държавите-членки гарантират, че програмите за обучение на техните компетентни органи и/или системите за оценяване на организациите за обучение от трети страни се изменят, така че да отразят всички препоръки, произтичащи от стандартизационните одити, проведени от EASA в съответствие с работните методи, предвидени в Регламент (ЕО) № 736/2006 на Комисията (1).
            2.4.6.   Държава-членка може да се обърне към EASA за оценяване на организацията за обучение и за даване на мнение, на което държавата-членка да обоснове своята собствена оценка.
            2.4.7.   Не по-късно от 30 септември 2008 г. EASA следва да разработи и публикува подробен указателен материал в помощ на държавите-членки за прилагане на настоящата точка.
            2.5.   Старши инспектори
            2.5.1.   Държава-членка може да назначи старши инспектори, при условие че те отговарят на съответните критерии за квалификация, определени от въпросната държава-членка.
            2.5.2.   Държавите-членки гарантират, че критериите, посочени в подточка 2.5.1, включват най-малко следните изисквания по отношение на назначеното лице:

                        —

                        лицето е било квалифициран инспектор по SAFA през 3-те години, предшестващи назначаването му;

                        —

                        лицето е извършило поне 36 инспекции по SAFA през 3-те години, предшестващи назначаването му.

                  2.5.3.   Държавите-членки гарантират, че практическото обучение и/или обучението в процеса на работата, провеждано от техните старши инспектори, се базира на съответните програми за обучение, установени и публикувани от EASA.
            2.5.4.   Държавите-членки могат да възложат на своите старши инспектори да провеждат практическо обучение и/или обучение в процеса на работата на обучаваните от други държави-членки.
            Не по-късно от 30 септември 2008 г. EASA трябва да разработи и публикува подробен указателен материал в помощ на държавите-членки за прилагане на настоящата точка.
            2.6.   Преходни мерки
            2.6.1.   Инспекторите по програмата SAFA, които отговарят на критериите, посочени в подточка 2.3.1, както и на критериите за скорошен опит, посочени в подточка 2.3.3, буква б), към датата, определена съгласно член 3 от Директива 2008/49/ЕО на Комисията, се смятат за квалифицирани да изпълняват функциите на инспектори в съответствие с изискванията, посочени в настоящия раздел.
            2.6.2.   Независимо от разпоредбите от подточка 2.3.3, буква а), инспекторите, които се смятат за квалифицирани в съответствие с подточка 2.6.1, преминават периодично обучение, провеждано поетапно от организация за обучение по SAFA, не по-късно от 1 юли 2010 г. и впоследствие, според предвиденото в подточка 2.3.3, буква a).
            3.   СТАНДАРТИ
            3.1.   Стандартите на ICAO (Конвенцията за международно гражданско въздухоплаване) и Европейските допълнителни регионални процедури на ICAO представляват основата, върху която се инспектират въздухоплавателните средства и операторите по програмата SAFA на ЕО. Освен това при инспекции на техническото състояние на въздухоплавателното средство се прави проверка съгласно стандартите на производителя на въздухоплавателното средство.
            4.   ПРОЦЕС НА ИНСПЕКЦИЯ
            Пунктове от контролната карта
            4.1.   Пунктовете за инспекция се избират измежду посочените в контролната карта в доклада за извършена наземна инспекция по програмата SAFA, която съдържа общо 54 пункта (вж. допълнение 1).
            4.2.   Инспекцията, както и произтичащите от нея констатации, ако има такива, след завършване на инспекцията следва да бъдат отразени в доклада за извършена наземна инспекция по програмата SAFA.
            Подробни указания по програмата SAFA
            4.3.   Създава се подробно описание за всеки пункт от контролната карта в доклада за извършена наземна инспекция по програмата SAFA, в което се уточняват обхватът и методът на инспектиране. Освен това се извършва позоваване на съответните изисквания от анексите на ICAO. Тези указания се разработват и публикуват от EASA под формата на подробен указателен материал и, при необходимост, подлежат на изменение с цел отразяване на най-актуалните приложими стандарти.
            Включване на доклади в централизираната база данни на SAFA
            4.4.   Докладът за извършена инспекция се включва в централизираната база данни на SAFA при първа възможност, но не по-късно от 15 работни дни след датата на извършване на инспекцията, дори при липса на констатации.
            5.   КАТЕГОРИЗИРАНЕ НА КОНСТАТАЦИИТЕ
            5.1.   За всеки пункт за инспекция са установени три категории възможни отклонения от съответните стандарти, посочени в точка 3.1, определени като констатации. Въпросните констатации се подреждат в следните категории:

                        —

                        констатация от категория 1 се смята, че оказва незначително въздействие върху безопасността;

                        —

                        констатация от категория 2 може да има значително въздействие върху безопасността; и

                        —

                        констатация от категория 3 може да има силно въздействие върху безопасността.

                  5.2.   EASA ще разработи и публикува указания относно категоризирането на констатациите под формата на указателен материал, който при необходимост подлежи на изменение с цел да бъде отразен съответният научен и технически напредък.
            6.   ПРЕДПРИЕМАНЕ НА ПОСЛЕДВАЩИ ДЕЙСТВИЯ
            6.1.   Без да се засягат разпоредбите на точка 1.2, след приключване на инспекцията се попълва документ за извършената инспекция, съдържащ поне елементите, посочени в допълнение 2, копие от който се предава на командира на въздухоплавателното средство или, в негово отсъствие, на член на полетния екипаж или най-старшия представител на оператора, който е на борда или в близост до въздухоплавателното средство. От получателя се изисква подписано потвърждение за получаване на документа за извършената инспекция, което се съхранява от инспектора. Отказът на получателя да подпише се отбелязва в документа. EASA ще разработи и публикува съответните подробни указания под формата на подробен указателен материал.
            6.2.   Определени са няколко вида последващи действия в зависимост от категорията на констатациите. Връзката между категорията на констатациите и последващите действия се отразява в класа на съответното действие, което EASA ще разработи и публикува под формата на подробен указателен материал.
            6.3.   Действия от клас 1: този клас действия се изразява в информиране на командира на въздухоплавателното средство за резултатите от наземната инспекция или, в негово отсъствие, на друг член на полетния екипаж или най-старшия представител на оператора, който присъства. Действието включва устен разбор и предоставяне на копие от документа за извършената инспекция. Действията от клас 1 се предприемат след всяка извършена инспекция, независимо дали са направени констатации или не.
            6.4.   Действия от клас 2: Тези действия се състоят във:

                        1)

                        писмено уведомяване на съответния оператор, съдържащо изискване за представяне на доказателство за предприетите корективни действия, и

                        2)

                        писмено уведомяване на отговорната държава (държава на оператора и/или държава на регистрация) относно резултатите от проведените инспекции на въздухоплавателното средство, експлоатирано под надзора върху безопасността, упражняван от съответната държава. Уведомяването съдържа, при необходимост, изискване на потвърждение за удовлетворително изпълнени корективни действия по подточка 1).

                  Държавите-членки предоставят на EASA месечни доклади относно напредъка по действията, които те са предприели във връзка с проведените наземни инспекции.
            Действия от клас 2 се предприемат след направени констатации от категория 2 или 3 при извършените инспекции.
            EASA ще разработи и публикува съответните подробни указания под формата на подробен указателен материал.
            6.5.   Действия от клас 3: действия от клас 3 се предприемат след направени констатации от категория 3 при извършените инспекции. Поради значимостта на констатациите от категория 3 по отношение на тяхното потенциално въздействие върху безопасността на въздухоплавателното средство и пътниците в него, бяха определени следните подкласове:

                        1)

                        клас 3а — налагане на ограничения върху експлоатацията на въздухоплавателното средство; компетентният орган, извършващ наземната инспекция, стига до заключението, че поради направените по време на инспекцията констатации въздухоплавателното средство може да продължи полета си единствено при спазване на определени ограничения;

                        2)

                        клас 3б — корективни действия, предприемани преди полет: по време на наземната инспекция са направени констатации, които изискват предприемане на корективно/и действие/я, преди да бъде изпълнен полетът;

                        3)

                        клас 3в — налагане на забрана за експлоатацията на въздухоплавателното средство от инспектиращата национална въздухоплавателна администрация: забрана за експлоатация на въздухоплавателното средство се налага, когато след направени констатации от категория 3 (силно въздействие) компетентният орган, извършил инспекцията, има съмнения, че операторът на въздухоплавателното средство няма да предприеме корективни мерки за отстраняване на недостатъците преди изпълнението на полета, като по този начин пряко ще застраши безопасността на въздухоплавателното средство и пътниците в него. При подобни случаи националната въздухоплавателна администрация, извършваща наземната инспекция, налага забрана за експлоатацията на въздухоплавателното средство до отстраняване на опасността и незабавно уведомява компетентните органи на съответния оператор и на държавата на регистрация на въздухоплавателното средство.

                  Действията, предприети по подточки 2) и 3), могат да включват пребазиращ полет без превоз на пътници до базата за техническо обслужване;

                        4)

                        клас 3г — незабавно влизаща в сила забрана за изпълнение на полети: държава-членка може да реагира на внезапна и очевидна заплаха за безопасността, като наложи оперативна забрана според предвиденото в приложимото национално законодателство и законодателството на Общността.

            Допълнение 1
            Доклад за извършена наземна инспекция по програмата SAFA

            Допълнение 2
            Документ за извършена инспекция

         “

         (1)  ОВ L 129, 17.5.2006 г., стр. 10.


title: Трета директива на Съвета от 14 май 1990 година за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно застраховките „Гражданска отговорност“ при използването на моторни превозни средства

text:
Важна правна забележка

|

31990L0232

Официален вестник n° L 129 , 19/05/1990 стр. 0033 - 0035 специално финландско издание: глава 13 том 19 стр. 0189  специално шведско издание: глава 13 том 19 стр. 0189  специално чешко издание глава 06 том 01 стр. 249  - 251 специално испанско издание глава 06 том 01 стр. 249  - 251 специално унгарско издание глава 06 том 01 стр. 249  - 251 специално литвийско издание глава 06 том 01 стр. 249  - 251 LV.ES глава 06 том 01 стр. 249  - 251 MT.ES глава 06 том 01 стр. 249  - 251 PL.ES глава 06 том 01 стр. 249  - 251 SK.ES глава 06 том 01 стр. 249  - 251 специално словенско издание глава 06 том 01 стр. 249  - 251

		19900514Трета директива на Съветаот 14 май 1990 годиназа сближаване на законодателствата на държавите-членки относно застраховките "Гражданска отговорност" при използването на моторни превозни средства(90/232/EИО)СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,като взе предвид Договора за създаване на Европейската икономическа общност, и по-специално член 100a от него,като взе предвид предложението на Комисията [1],в сътрудничество с Европейския парламент [2],като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет [3],като има предвид, че чрез Директива 72/166/EИО [4], последно изменена с Директива 84/5/EИО [5], Съветът прие разпоредби за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно застраховките за гражданска отговорност при използването на моторни превозни средства и за прилагане на задължението за застраховане за такава отговорност;като има предвид, че член 3 от Директива 72/166/EИО изисква всяка държава-членка да предприеме всички подходящи мерки, за да гарантира, че гражданската отговорност при използването на моторни превозни средства с обичайно домуване на нейна територия, е покрита със застраховка; като има предвид, че степента на покритата отговорност и условията и правилата на застрахователното покритие трябва да се определят на базата на тези мерки;като има предвид, че Директива 84/5/EИО, изменена с Акта за присъединяване на Испания и Португалия, намали значително несъответствията между нивото и съдържанието на задължителната застраховка "Гражданска отговорност" в държавите-членки; като има предвид, обаче, че все още съществуват значителни несъответствия при такива застрахователни покрития;като има предвид, че на пострадалите при злополуки с моторни превозни средства трябва да се гарантира съпоставимо третиране, независимо от това къде в Общността е настъпило произшествието;като има предвид, че в някои държави членки съществуват, по-специално, празноти в покритието на задължителните застраховки за пътници в моторните превозни средства; като има предвид, че за да се защити тази особено уязвима категория на потенциални пострадали, тези празноти трябва да бъдат запълнени;като има предвид, че всякаква несигурност относно прилагането на член 3, параграф 2, първо тире от Директива 72/166/EИО трябва да бъде премахната; като има предвид, че всички задължителни застрахователни полици за моторни превозни средства трябва да покриват цялата територия на Общността;като има предвид, че в интерес на застрахованата страна всяка застрахователна полица трябва, освен това, да гарантира единна премия във всяка държава-членка, покритието, изисквано съгласно нейното законодателство или покритието, изисквано съгласно законодателството на държавата-членка, където е обичайното домуване на моторното превозно средство, когато това покритие е по-голямо;като има предвид, че член 1, параграф 4 от Директива 84/5/EИО изисква всяка държава-членка да създаде или оправомощи орган, който да обезщетява пострадалите при злополуки, причинени от незастраховани или неидентифицирани моторни превозни средства; като има предвид, обаче, че посочената разпоредба не засяга правото на държавите-членки да разглеждат обезщетенията, предоставени от този орган като субсидиарни или несубсидиарни;като има предвид, обаче, че в случай на произшествие, причинено от незастраховано превозно средство, в определени държави-членки се изисква пострадалият да докаже, че отговорната страна не е в състояние или отказва да изплати обезщетението, преди да може да предяви претенциите си пред органа; като има предвид, следователно, че на този орган не трябва да се позволява да изисква от пострадалия, ако той следва да бъде обезщетен, да установява, че отговорната страна не е в състояние или отказва да плати;като има предвид, че в случай на спор между посочения по-горе орган и застраховател за гражданска отговорност относно това кой трябва да обезщети пострадалия при произшествие, държавите-членки, за да избегнат всякакво забавяне на изплащането на обезщетение на пострадалия, трябва да гарантират, че една от тези страни е посочена за отговорна първоначално да изплати обезщетението в очакване на разрешаването на спора;като има предвид, че пострадалите при произшествие с моторни превозни средства понякога имат трудности при откриването на името на застрахователното предприятие, покриващо отговорността, произтичаща от използването на моторно превозно средство, участвало в произшествие; като има предвид, че в интерес на такива пострадали държавите-членки трябва да предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че такава информация е предоставена своевременно;като има предвид, че предходните две директиви за гражданска отговорност по отношение на моторни превозни средства трябва, с оглед на всички тези съображения, да бъдат допълнени по единен начин;като има предвид, че такова едно допълнение, което води до по-голяма закрила на застрахованите страни и на пострадалите при злополуки, което ще улесни още повече пресичането на вътрешните граници на Общността и оттам и установяването и функционирането на вътрешния пазар; като има предвид, следователно, че трябва да се възприеме като основа едно високо ниво на закрила на потребителя;като има предвид, че съгласно условията на член 8в от Договора трябва да се вземе предвид степента на усилието, което трябва да бъде положено от определени стопанства, които показват различия в развитието; като има предвид, следователно, че на определени държави-членки трябва да бъдат предоставени преходни условия, така че някои разпоредби от настоящата директива да бъдат въвеждани постепенно,ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:Член 1Без да се засягат разпоредбите на член 2, параграф 1, втора алинея от Директива 84/5/EИО, застраховките, посочени в член 3, параграф 1 от Директива 72/166/EИО покриват отговорността за телесни повреди на всички пътници, освен на водача на моторното превозно средство, произтичащи от използването на моторното превозно средство.По смисъла на настоящата директива терминът "моторно превозно средство" се използва, както е определен в член 1 от Директива 72/166/EИО.Член 2Държавите-членки предприемат необходимите стъпки, за да гарантират, че всички задължителни застрахователни полици за гражданска отговорност, произтичащи от използването на моторни превозни средства:- покриват на основата на единна премия цялата територия на Общността, и- гарантират на основата на същата единна премия във всяка държава-членка покритието, изисквано съгласно нейното законодателство или покритието, изисквано съгласно законодателството на държавата-членка, където е обичайното домуване на моторното превозно средство, когато това покритие е по-голямо.Член 3В член 1, параграф 4, първа алинея от Директива 84/5/EИО на Съвета се добавя следното изречение:"Държавите-членки, обаче, могат да не позволят на органа да извърши изплащането на обезщетение, при условие че пострадалият установи по някакъв начин, че отговорното лице не е в състояние или отказва да плати."Член 4В случай на спор между органа, посочен в член 1, параграф 4 от Директива 84/5/EИО, и застрахователят на гражданска отговорност, който трябва да обезщети пострадалия, държавите-членки приемат подходящите мерки, така че една от тези страни да бъде посочена като отговорна за първоначалното незабавно изплащане на обезщетението на пострадалия.Ако в крайна сметка се реши, че другата страна е трябвало да изплати цялото обезщетение или част от него, то тази друга страна възстановява разходите съответно на страната, която е платила.Член 51. Държавите-членки приемат необходимите мерки, за да гарантират, че страните, замесени в пътно транспортно произшествие, са в състояние своевременно да идентифицират застрахователното предприятие, покриващо отговорността, произтичаща от използването на моторното превозно средство, участвало в произшествието.2. Най-късно до 31 декември 1995 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад за прилагането на параграф 1 от настоящия член.Когато е необходимо, Комисията представя подходящи предложения на Съвета.Член 61. Държавите-членки приемат необходимите мерки, за да се съобразят с настоящата директива, най-късно до 31 декември 1992 г. Те незабавно уведомяват Комисията за това.2. Чрез дерогация от параграф 1:- Република Гърция, Кралство Испания и Португалската република разполагат със срок до 31 декември 1995 г., за да се съобразят с членове 1 и 2,- Ирландия разполага със срок до 31 декември 1998 г., за да се съобрази с член 1 по отношение на пътниците на задните седалки на мотоциклети и до 31 декември 1995 г., за да се съобрази с член 1 по отношение на другите моторни превозни средства и за да се съобрази с член 2.Член 7Адресати на настоящата директива са държавите-членки.Съставено в Брюксел на 14 май 1990 година.За СъветаПредседателD. J. O'Malley[1] ОВ C 16, 20.1.1989 г., стр. 12.[2] ОВ C 304, 4.12.1989 г., стр. 41 иОВ C 113, 7.5.1990 г.[3] ОВ C 159, 26.6.1989 г., стр. 7.[4] ОВ L 103, 2.5.1972 г., стр. 1.[5] ОВ L 8, 11.1.1984 г., стр. 17.--------------------------------------------------