title: Директива 2003/30/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 8 май 2003 година относно насърчаването на използването на биогорива и други възобновяеми горива за транспорт

text:
Важна правна забележка

|

32003L0030

Официален вестник n° L 123 , 17/05/2003 стр. 0042 - 0046 специално чешко издание глава 13 том 31 стр. 188  - 192 специално испанско издание глава 13 том 31 стр. 188  - 192 специално унгарско издание глава 13 том 31 стр. 188  - 192 специално литвийско издание глава 13 том 31 стр. 188  - 192 LV.ES глава 13 том 31 стр. 188  - 192 MT.ES глава 13 том 31 стр. 188  - 192 PL.ES глава 13 том 31 стр. 188  - 192 SK.ES глава 13 том 31 стр. 188  - 192 специално словенско издание глава 13 том 31 стр. 188  - 192

		20030508Директива 2003/30/ЕО на Европейския парламент и на Съветаот 8 май 2003 годинаотносно насърчаването на използването на биогорива и други възобновяеми горива за транспортЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 175, параграф 1 от него,като взеха предвид предложението на Комисията [1],като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет [2],като взеха предвид становището на Комитета за регионите [3],в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора [4]като имат предвид, че:(1) Срещата на Европейския съюз в Гьотенбург на 15 и 16 юни 2001 г. постигна съгласие за стратегия на Общността за устойчиво развитие, която се състои в серия от мерки, които включват разработването на биогорива.(2) Естествените ресурси и тяхното благоразумно и рационално използване, както е посочено в член 174, параграф 1 на Договора, включват нефт, природен газ и твърди горива, които са основни източници на енергия, но също така и основни източници на емисии на въглероден диоксид.(3) Въпреки това съществува широк спектър от биомаси, които биха могли да бъдат използвани за производството на биогорива, получени от земеделски и горски продукти, както и от остатъци и отпадъци от гори и от горска индустрия и производство на храни от селскостопанска продукция.(4) Транспортният сектор представлява повече от 30 % от крайното потребление на енергия в Общността и нараства, тенденция, която е свързана с паралелно нарастване на емисиите на въглероден диоксид, и това нарастване ще е още по-голямо в процентно изражение в страните кандидатки след тяхното членство в Европейския съюз.(5) Бялата книга на Комисията "Европейска транспортна политика за 2010 г.: време за решения", прогнозира, че емисиите на СО2 от транспорта ще се увеличат с 50 % между 1990 г. и 2010 г. до около 1113 милиона тона, като основната отговорност за това е на автомобилния транспорт, който произвежда 84 % от емисиите на СО2, свързани с транспорта. От екологична гледна точка, Бялата книга следователно апелира зависимостта от нефта (в настоящия момент 98 %) в транспортния сектор да се намали, като се използват алтернативни горива като биогоривата.(6) По-широкото използване на биогоривата за транспорта е част от пакет мерки, необходими, за прилагане на Протокола от Киото, както и на всеки пакет мерки, които имат за цел изпълнението на допълнителни ангажименти в тази насока.(7) Нарасналата употреба на биогорива в транспорта, без да се отхвърлят други възможни алтернативни горива, включително автомобилни ТНГ и ЦНГ, е един от инструментите, чрез които Общността може да намали използването на внасяните енергия и влияние от пазара на горивата за транспорта и оттук сигурност на енергийните доставки в средносрочен и дългосрочен план.(8) В резултат на технологичния напредък, повечето транспортни средства в движение в Европейския съюз могат да използват ниско биогоривна смес без проблеми. Последните технологични достижения направиха възможно използването на по-висок процент биогориво в смес. Някои страни вече използват биогоривни смеси, които съдържат 10 % биогориво и повече.(9) Затворените транспортни паркове предлагат потенциал за използване на високи концентрации от биогорива. В някои градове затворените транспортни паркове вече работят с чисто биогориво и в някои случаи това е спомогнало да се подобри качеството на въздуха в градските райони. Поради това държавите-членки биха могли да насърчават използването на биогорива в градския транспорт.(10) Насърчаването на употребата на биогорива в транспорта, представлява стъпка напред към по-широкото приложение на биомасите, което ще даде възможност биогоривото да се развива по-мащабно в бъдеще, като не се изключват други възможности и по-специално възможността да се използва водород.(11) Изследователската политика, провеждана от държавите-членки, е свързана с увеличаване на употребата на биогорива трябва да включи водородния сектор в значителна степен и да насърчава тази възможност, като се вземе под внимание съответната рамкова програма на Общността.(12) Чистото растително масло от маслодайни растения, което е получено чрез пресоване, извличане или подобни процедури, нерафинирано или рафинирано, но химически непроменено, също може да се използва за биогориво в специални случаи, когато неговата употреба е съвместима с типа на съответния двигател и съответстващите изисквания за емисиите.(13) Нови видове горива трябва да са в съответствие с признатите технически стандарти, ако трябва да бъдат възприети в по-голяма степен от потребителите и производителите на превозни средства и по този начин да проникнат на пазара. Техническите стандарти също формират основата за изискванията, които касаят емисиите и мониторинга на емисиите. Могат да се срещнат трудности при гарантирането на съответствието на новите типове горива с настоящите технически стандарти, които до голяма степен са били развити за конвенционалните изкопаеми горива. Комисията и органите за стандартизиране трябва да наблюдават и контролират развитието, приспособяването и активното разработване на стандарти, по-специално по отношение на летливостта, така че новите типове гориво да бъдат въведени, като същевременно отговарят на същите изисквания за околната среда.(14) Биоетанолът и биодизелът, когато се използват за превозни средства в чиста форма или като смеси трябва да отговарят на стандартите за качество, които са определени с цел да гарантират оптималното действие на двигателя. Отбелязано е, че в случаи на биодизел за дизелови двигатели, където преработвателният процес е естерификация, могат да се приложат стандарт prEN 14214 на Европейския комитет по стандартизация (ЕКС) за метилови естери на мастни киселини и (МЕМК). Съответно ЕКС трябва да утвърди подходящи стандарти за други транспортни биогоривни продукти в Европейския съюз.(15) Насърчаването на използването на биогорива, като се следват устойчивите практики в земеделието и лесовъдството, посочени в правилата, които регламентират общата селскостопанска политика, може да създаде нови възможности за устойчиво селско развитие в рамките на една обща селскостопанска политика, която е ориентирана в по-голяма степен към пазара, по-конкретно към Европейския пазар, и към уважаване на процъфтяващия живот в селото и мултифункционалното земеделие и може да създаде нов пазар за иновационни земеделски продукти на настоящите и бъдещите държави-членки.(16) В резолюцията си от 8 юни 1998 [5] Съветът одобри Стратегия и план за действие на Комисията и за възобновяеми енергийни ресурси и изискваните специални мерки за биогоривата.(17) Зелената книга на Комисията "Към европейска стратегия за сигурност на енергийните доставки" определя целта за 20 % заместване на конвенционалните горива с алтернативни горива за пътно транспортния сектор до 2020 г.(18) Алтернативните горива ще могат да пробият на пазара, само ако се предлагат широко и са конкурентни.(19) В Резолюцията от 18 юни 1998 г. [6] Европейският парламент апелира за увеличаване на пазарния дял на биогоривата до 2 % за пет години чрез пакет мерки, които включват освобождаване от данъци, финансова помощ за преработвателната промишленост и утвърждаването на задължителен процент на биогорива за петролните компании.(20) Оптималният метод за увеличаване на дяла на биогоривата на националните пазари и пазарите на Общността зависи от наличността на ресурсите и суровините, от националната политика и политиката на Общността за насърчаване на биогоривата и на данъчните разпоредби и на целесъобразното включване на всички заинтересовани лица/страните.(21) Националните политики за насърчаване на употребата на биогоривата не трябва да водят до забрани за свободното движение на горива, което отговаря на хармонизираните спецификации за околната среда, които са определени в законодателството на Общността.(22) Насърчаването на производството и употребата на биогорива може да допринесе за намаляването на зависимостта от вноса на енергия и емисиите на парникови газове. Освен това, биогоривата в чиста форма или като смеси могат по принцип да бъдат използвани в съществуващи превозни средства и да използват настоящата разпределителна система за гориво на моторните превозни средства. Смесването на биогориво със изкопаеми горива може да улесни намаляването на потенциалните разходи в дистрибутивната система в Общността.(23) Тъй като целта на предложеното действие, а именно въвеждането на общи принципи, които предвиждат минимален процент биогорива да се търгуват и разпространяват, не може да се постигне в достатъчна степен в държавите-членки поради мащаба на действието и поради това може да се постигне в по-голяма степен на равнище на Общността, Общността може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, както е определен в член 5 на Договора. В съответствие с принципа за пропорционалност, както е посочено в настоящия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на целта.(24) Следва да се насърчават проучванията и технологичното развитие в областта на устойчивостта на биогоривата.(25) Увеличаване на използването на биогоривата трябва да бъде съпроводено от подробен анализ на въздействието върху околната среда, икономиката и обществото, за да се реши дали е препоръчително да се увеличи дела на биогоривата спрямо конвенционалните горива.(26) Трябва да се предвиди възможността за бързо привеждане в съответствие на списъка с биогорива, процента на възобновяеми компоненти и графика за въвеждане на биогорива на пазара на горива за транспорта към техническия прогрес и към резултатите от оценката на въздействието върху околната среда на първата фаза от въвеждането.(27) Трябва да бъдат въведени мерки за бързо разработване на стандартите за биогоривата, за да се използват в автомобилния сектор, както като чисти биогорива, така и като компоненти от смеси в конвенционални горива. Въпреки че биологично разграждаща се част от отпадъците е потенциално полезен източник за производство на биогориво, в стандарта за качество трябва да се вземе под внимание възможното наличие на замърсители в отпадъците, с цел да се избегне специфичните компоненти да увредят превозното средство или да предизвикат влошаване на емисиите.(28) Мерките, които имат за цел да се насърчи използването на биогорива, трябва да бъдат съвместими с целите, свързани със сигурността на доставките и опазването на околната среда, както и с целите и мерките на различните държави-членки в свързани области. За тази цел държавите-членки могат да разгледат финансово ефективни начини за популяризиране на възможностите за използване на биогоривата.(29) Необходимите мерки за прилагането на настоящата директива следва да бъдат приети съгласно Решение 1999/468/ ЕО на Съвета от 28.6.1999 г. относно установяването на процедурите за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията [7],ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:Член 1Настоящата директива цели насърчаването на употребата на биогорива или други възобновяеми горива, които да заменят дизела или бензина за транспортни цели във всяка държава-членка, с оглед допринасяне за постигането на цели като изпълняване на задълженията в областта на промяната на климата, екологичната безопасност на доставките и насърчаването на възобновяемите енергийни източници.Член 21. За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:а) "биогорива" означава течно или газообразно гориво за транспорт, което е произведено от биомаса;б) "биомаса" означава биоразградима част от продукти, отпадъци или остатъци от земеделието (включително растителни и животински вещества), лесовъдство и свързани промишлености, както и биоразграждаща се част от промишлени и градски отпадъци;в) "други възобновяеми горива" означава възобновяеми горива, различни от биогоривата, които произхождат от възобновяеми енергийни източници, както са определени в Директива 2001/77/ЕО [8] и използвани за транспортни цели;г) "енергийно съдържание" означава ниска калоричност на гориво.2. Най-малко продуктите изброени по-долу трябва да се разглеждат като биогорива:а) "биоетанол": етанол, произведен от биомаса и/ или биологично разграждаща се част от отпадък, която се използва като биогориво;б) "биодизел": метил-естер, произведен от растително или животинско масло с качество на дизел, което се използва като биогориво;в) "биогаз": горивен газ, произведен от биомаса и/или от биологично разграждаща се част от отпадък, която може да бъде пречистена до продукт с качества на природен газ, който се използва като биогориво или дървесен газ;г) "биометанол": метанол, произведен от биомаса, който се използва като биогориво;д) "биодиметилетер": диметилетер, произведен от биомаса, който се използва като биогориво;е) "био-ЕТБЕ (етил-тeртио-бутил-етер)": ЕТБЕ, които е произведен на базата на биоетанол. Процентът от обема на био-ЕТБЕ, изчислен като биологично гориво е 47 %;ж) "био-метил-тетрио-бутил-етер": гориво, което е произведено на базата на биометанол. Процентът от обема на био-МТБЕ, изчислен като биологично гориво, е 36 %;з) "синтетични биогорива": синтетични въглеводороди или смеси от синтетични въглеводороди, които са произведени от биомаса;и) "биоводород": водород, който е произведен от биомаса и/или биологична разграждаща се част от отпадък, който се използва като биогориво;й) "чисто растително масло": масло, което е произведено от маслодайни култури чрез пресоване, извличане или сходни процедури, нерафинирано или рафинирано, но химически непроменено, когато е съвместимо с типа двигател и съответните изисквания за емисии.Член 31. а) държавите-членки трябва да гарантират, че минимална част от биогорива и други възобновяеми горива са пуснати на техните пазари и че вследствие на това ще се определят национални примерни цели;б) i) референтната стойност за тези цели трябва да бъде 2 %, изчислена на базата на енергийното съдържание на всички видове бензин и дизел за транспортни цели, пуснати на пазара до 31.12.2005 г;ii) референтната стойност за тези цели трябва да бъде 5,75 % изчислена на базата на енергийното съдържание на всички видове бензин и дизел за транспортни цели, които са пуснати на пазара до 31.12.2010 г.2. Биогоривата могат да бъдат направени достъпни във всяка една от следните форми:а) като чисти биогорива или с висока концентрация в разновидности на минералното масло в съответствие със специфичните стандарти за качество за транспортни цели;б) като биогорива, смесени в разновидностите на минералните масла в съответствие с подходящите европейски норми, описани в техническата спецификация за транспортни горива (ЕN 228 и ЕN 590);в) като течности, получени от биогорива като ЕТБЕ (етил-тeртио-бутил-етер), като процента на биогориво е, както е определено в член 2, параграф 2.3. Държавите-членки трябва да контролират действието при използването на биогорива в смеси с дизел над 5 % от неадаптираните превозни средства и трябва, където е подходящо, да се предприемат мерки за осигуряване на съгласието със съответното законодателство на Общността за стандарти за емисии.4. В измерванията, които правят, държавите-членки трябва да вземат под внимание цялостния климат и равновесието в околната среда на различни видове биогорива и други възобновяеми горива и могат да определят като приоритет насърчаването на тези горива, които показват много добър финансово ефективен баланс за околната среда, като също така се вземат под внимание конкурентноспособността и безопасността на доставките.5. Държавите-членки трябва да гарантират, че е предоставена информация на обществеността за наличността на биогоривата и други възобновяеми горива. За процентите от биогоривата, смесени в деривати на минералното масло, които превишават граничната стойност от 5 % за метил-естери на мастни киселини (МЕМК) или 5 % за биоетанола, трябва да бъде наложено специално етикетиране в търговските обекти.Член 41. Държавите-членки докладват на Комисията преди 1 юли всяка година за:- предприетите мерки за насърчаване употребата на биогорива и други възобновяеми горива, които да заменят дизела или бензина за транспортни цели,- националните ресурси, които са отделени за производството от биомаса за енергийни цели, различни от транспорта, и- общите продажби на гориво за транспорт и дяловете на биогоривата, чисти или смесени, и други възобновяеми горива, които са пуснати на пазара през изминалата година. Когато е необходимо, държавите-членки трябва да докладват за всички изключителни условия при доставката на нерафинирани масла или нефтопродукти, които са оказали влияние на търговията с биогорива и други възобновяеми горива.В първия си доклад, след влизането в сила на настоящата директива, държавите-членки трябва да посочат нивото на техните национални примерни цели за първата фаза. В доклада за 2006 година държавите-членки трябва да отбележат техните национални примерни цели за втората фаза.В тези доклади, диференциацията на националните цели, сравнени с референтни стойности по член 3, параграф 1, буква б), трябва да бъде обоснована и може да се основава на следните елементи:а) обективни фактори като ограничен национален потенциал за производство на биогорива от биомаса;б) количеството ресурси, които са отделени за производството на биомаса за енергийни нужди, различни от транспорт и специфичните технически или климатични характеристики на националния пазар за транспортни горива;в) национална политики за отделяне на сходни ресурси за производството на други транспортни горива, които се основават на възобновяеми енергийни източници и в съответствие с целите на настоящата директива.2. До 31 декември 2006 г. най-късно и на всеки две години след това Комисията изготвя доклад за оценка до Европейския парламент и Съвета за извършения напредък в употребата на биогорива и други възобновяеми горива в държавите-членки.Този доклад трябва да обхваща най-малко следното:а) финансовата ефективност на предприетите от държавите-членки мерки с цел да насърчават употребата на биогорива и други възобновяеми горива;б) икономическите аспекти и въздействието върху околната среда на увеличаващия се дял на биогоривата и други възобновяеми горива;в) перспектива за жизнения цикъл на биогоривата и други възобновяеми горива с оглед на определяне на възможните мерки за бъдещо насърчаване на тези горива, които са безвредни за климата и околната среда и които имат потенциал да се превърнат в конкурентни и икономически ефективни;г) устойчивост на културите, които се използват за производство на биогорива, по-специално използване на земята, степента на интензивност на култивиране, редуване на културите и използване на пестициди;д) оценка на използването на биогорива и други възобновяеми горива по отношение на техните различни ефекти върху промяната на климата и тяхното въздействие върху намаляването на емисиите на CO2;е) преглед на други дългосрочни възможности по отношение на мерките за ефективност на енергията в транспорта.Въз основа на този доклад, когато е целесъобразно, Комисията представя предложения за привеждане в съответствие на системата от цели на Европейския парламент и на Съвета, както е посочено в член 3, параграф 1. Ако този доклад заключи, че няма вероятност примерните цели да бъдат постигнати поради причини, които са неоправдани и/или нямат връзка с нови научни доказателства, тези предложения ще бъдат насочени към националните цели, включително възможните задължителни цели, в подходяща форма.Член 5Списъкът в член 2, параграф 2 може да бъде приведен в съответствие с техническия прогрес в съответствие с процедурата, посочена в член 6, параграф 2. При привеждането в съответствие на този списък въздействието върху околната среда на биогоривата трябва да бъде взето под внимание.Член 61. Комисията се подпомага от комитет.2. Когато се прави справка с настоящия параграф, членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО ще се прилага, като се имат предвид разпоредбите от член 8 от него.Срокът по член 5, параграф 6 на Решение 1999/468/ЕО се определя на 3 месеца.3. Комитетът приема процедурен правилник.Член 71. Държавите-членки въвеждат в сила необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива най-късно до 31.12.2004 г. Те незабавно уведомяват Комисията за това.Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.2. Държавите-членки съобщават на Комисията разпоредбите от националното законодателство, които приемат в областта, която е обхваната от настоящата директива.Член 8Директивата влиза в сила в деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.Член 9Адресати на настоящата директива са държавите-членки.Съставено в Брюксел на 8 май 2003 година.За Европейския парламентПредседателP. CoxЗа СъветаПредседателM. Chrisochoïdis[1] ОВ C 103 E, 30.4.2002 г., стр. 205 иОВ C 331 E, 31.12.2002 г., стр. 291.[2] ОВ C 149, 21.6.2002 г., стр. 7.[3] ОВ C 278, 14.11.2002 г., стр. 29.[4] Становище на Европейския парламент от 4 юли 2002 (все още непубликувано в Официален вестник), Обща позиция на Съвета от 18 ноември 2002 г. (ОВ C 32 E, 11.2.2003 г., стр. 1) и Решение на Европейския парламент от 12 март 2003 г. (все още непубликувано в Официален вестник).[5] ОВ C 198, 24.6.1998 г., стр. 1.[6] ОВ C 210, 6.7.1998 г., стр. 251.[7] ОВ L 184, 17.7.1999 г., стр. 23.[8] Директива 2001/77/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27.9.2001 г. относно насърчаване на производството и потреблението на електроенергия от възобновяеми енергийни източници на вътрешния електроенергиен пазар (ОВ L 283, 27.10.2001 г., стр. 33).--------------------------------------------------


title: Директива на Съвета от 17 декември 1973 година за сближаването на законодателствата на държавите-членки относно устройства за предотвратяване на неправомерното използване на моторни превозни средства

text:
Важна правна забележка

|

31974L0061

Официален вестник n° L 038 , 11/02/1974 стр. 0022 - 0028 специално финландско издание: глава 13 том 3 стр. 0206  специално гръцко издание: глава 13 том 2 стр. 0188  специално шведско издание: глава 13 том 3 стр. 0206  специално испанско издание: глава 13 том 3 стр. 0162  специално португалско издание глава 13 том 3 стр. 0162  специално чешко издание глава 13 том 002 стр. 49  - 55 специално испанско издание глава 13 том 002 стр. 49  - 55 специално унгарско издание глава 13 том 002 стр. 49  - 55 специално литвийско издание глава 13 том 002 стр. 49  - 55 LV.ES глава 13 том 002 стр. 49  - 55 MT.ES глава 13 том 002 стр. 49  - 55 PL.ES глава 13 том 002 стр. 49  - 55 SK.ES глава 13 том 002 стр. 49  - 55 специално словенско издание глава 13 том 002 стр. 49  - 55

		19731217Директива на Съветаот 17 декември 1973 годиназа сближаването на законодателствата на държавите-членки относно устройства за предотвратяване на неправомерното използване на моторни превозни средства(74/61/ЕИО)СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,като взе предвид Договора за създаване на Европейската икономическа общност, и по-специално член 100 от него,като взе предвид предложението на Комисията,като взе предвид становището на Асамблеята [1],като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет [2],като има предвид, че техническите изисквания, на които моторните превозни средства трябва да отговарят съгласно националните законодателства, отнасящи се, inter alia, до устройства за предотвратяване на неправомерното използване на такива превозни средства;като имат предвид, че тези изисквания се различават в отделните държави-членки; като има предвид, че следователно е необходимо всички държави-членки да приемат същите изисквания, било в допълнение към или на мястото на техните съществуващи правила, с цел по-специално да се позволи процедурата за типово одобрение на ЕИО, която беше предмет на Директива на Съвета от 6 февруари 1970 г. за сближаването на законодателствата на държавите-членки относно типовото одобрение на моторни превозни средства и техните ремаркета [3], да бъде приложена по отношение на всеки тип превозно средство.като имат предвид, що се отнася до техническите изисквания, че е препоръчително основно да се следват онези, приети от Икономическата комисия за Европа на ООН в нейния Регламент № 18 [4] ("Единни разпоредби, отнасящи се до одобряването на превозни средства по отношение на тяхната защита срещу неправомерно използване"), който е приложен към Споразумението от 20 март 1958 г. относно приемането на единни условия за одобряване и за взаимно признаване на одобряването на оборудване и части на моторни превозни средства,ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:Член 1За целите на настоящата директива, "превозно средство" означава всяко моторно превозно средство, предназначено за използване на пътя, с или без каросерия, имащо поне четири колела и максимална проектна скорост, надвишаваща 25 км/ч, с изключение на превозните средства, движещи се по релси, селскостопанските трактори и машини, както и строителни машини.Член 2Никоя държава-членка не може да откаже да предостави типово одобрение на ЕИО или национално типово одобрение на дадено превозно средство на основания, отнасящи се до устройството за предотвратяване на неговото неправомерно използване, ако такова устройство отговаря на изискванията, посочени в приложение I.Член 3Никоя държава-членка не може да откаже или да забрани продажбата, регистрацията, пускането в движение или използването на всяко превозно средство на основания, отнасящи се до устройството за предотвратяване на неправомерното му използване, ако такова устройство отговаря на изискванията, посочени в приложение I.Член 4Държавата-членка, която е предоставила типово одобрение, предприема необходимите мерки, за да бъде информирана за всички модификации на дадена част или характеристика, посочена в точка 2.2. от приложение I. Компетентните органи на тази държава определят дали трябва да бъдат извършени нови изпитвания на модифицираното превозно средство, и дали трябва да бъде изготвен нов доклад. Когато такива изпитвания покажат непълно съответствие с изискванията на настоящата директива, модификацията не се одобрява.Член 5Измененията, необходими за привеждане на изискванията от приложение I и II в съответствие с техническият прогрес, се приемат в съответствие с процедурата, предвидена в член 13 от Директива на Съвета от 6 февруари 1970 г. за хармонизирането на законодателствата на държавите-членки относно типовото одобрение на моторни превозни средства и техните ремаркета.Член 61. Държавите-членки въвеждат в действие необходимите разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива, в срок от осемнадесет месеца, считано от нейното нотифициране, и незабавно уведомяват Комисията за това.2. Държавите-членки следят за това, Комисията да бъде уведомявана за текста на основните разпоредби от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.Член 7Адресати на настоящата директива са държавите-членки.Съставено в Брюксел на 17 декември 1973 година.За СъветаПредседателI. Nørgaard[1] ОВ С 112, 27.10.1972 г., стр. 16.[2] ОВ С 60, 26.7.1973 г., стр. 12.[3] ОВ L 42, 23.2.1970 г., стр. 1.[4] Документ ИКЕ, Женева, Е/ЕСЕ/324 — Е/ЕСЕ/TRANS/505/Rev. Add.17.--------------------------------------------------19731217ПРИЛОЖЕНИЕ I [1]ПРИЛОЖНО ПОЛЕ, ДЕФИНИЦИИ, ЗАЯВЛЕНИЕ ЗА ТИПОВО ОДОБРЕНИЕ НА ЕИО И СПЕЦИФИКАЦИИ1. МОНТИРАНЕ НА УСТРОЙСТВОВсяко превозно средство от категория М1 и N1 (дефинирани в приложение I към директивата от 6 февруари 1970 г.) трябва да бъде оборудвано с устройство за предотвратяване на неправомерното му използване. Монтажът на такова устройство на превозните средства от други категории е по желание.2. ДЕФИНИЦИИЗа целите на настоящата директива(2.1.) 2.2. "тип превозно средство" означава, в контекста на предотвратяване на неправомерното му използване, категория моторни превозни средства, които не се различават основно по отношение на:2.2.1. описанието от производителя на типа превозно средство;2.2.2. оформянето и проектирането на компонент или компоненти на превозното средство, върху които действа защитното устройство;2.2.3. типът на защитното устройство;2.3. "защитно устройство" означава съвкупността от компоненти, проектирани да предотвратят неправомерното използване на превозното средство. Защитното устройство е съставено чрез комбиниране на устройство, предотвратяващо запалването на двигателя посредством нормалното управление с едно от следните устройства. Защитното устройство може да бъде:- действащо върху управлението,- действащо върху управлението за превключване на предавките,- действащо върху трансмисията, или- предотвратяващо работата на двигателя на празен ход.2.3.1. Устройства, предотвратяващи само освобождаването на спирачките на превозните средства, не се считат за "защитни устройства";(2.4.) 2.5. "кормилен механизъм" означава кормилното управление, кормилната колона и нейните принадлежности, кормилния вал, кормилната кутия и всички други такива компоненти, както и онези, проектирани да участват в поглъщането на енергия в случая на колизия с кормилното колело.3. ЗАЯВЛЕНИЕ ЗА ТИПОВО ОДОБРЕНИЕ НА ЕИО3.1. Заявлението за одобряване на тип превозно средство, с оглед на защитното устройство за предотвратяване на неправомерното му използване, трябва да бъде представено от производителя на превозното средство или от негов надлежно упълномощен представител.3.2. То е придружено от изброените по-долу документи в три екземпляра и от следните подробности:3.2.1. подробно описание на типа превозно средство с оглед оформянето и проектирането на управлението или на възела, върху който действа защитното устройство;3.2.2. чертежи, в подходящ мащаб и с достатъчно подробности, на защитното устройство и на монтирането му на превозното средство;3.2.3. техническо описание на устройството.3.3. На техническата служба, отговорна за провеждане на изпитването за типово одобрение, се представя:3.3.1. превозно средство, представително за типа превозно средство, който трябва да бъде одобрен, и3.3.2. по молба на техническата служба, такива компоненти от превозното средство, които тази служба смята за съществени за проверките, определени в точки 5 и 6.4. ТИПОВО ОДОБРЕНИЕ НА ЕИО(4.1.) (4.2.) 4.3. Сертификат, съответстващ на образеца, показан в приложение II, се прилага към сертификата за типово одобрение на ЕИО.(4.4.) (4.4.1.) (4.4.2.) (4.5.) (4.6.) 5. ОБЩИ СПЕЦИФИКАЦИИ5.1. Защитното устройство се проектира така, че да е необходимо да се прекрати действието му, с цел да се даде възможност:5.1.1. двигателят да бъде запален посредством нормалното управление, или5.1.2. превозното средство да бъде карано или преместено напред на собствен ход.5.2. Когато устройството е задействано, онези от неговите части, които са необходими за изпълняване на условието от точка 5.1.2. по-горе, не трябва да могат да бъдат неутрализирани чрез елементарни средства.5.3. Двигателят се запалва и изискванията от точка 5.1. се удовлетворяват, само от действието на един ключ при едно заключване; с изключение на случая, предвиден в точка 6.1.6., ключът не следва да може да бъде напълно изваден от ключалката, докато защитното устройство, упоменато в точка 5.1. не бъде задействано или не бъде подготвено да действа.5.4. Защитното устройство, упоменато в точка 5.1. по-горе, следва да бъде проектирано така че да не може бързо и без привличане на внимание да бъде отворено, направено неефективно или унищожено.5.5. Защитното устройство се монтира към превозното средство като възел от постоянното оборудване. То се фиксира по такъв начин, че дори след премахване на неговата гарнитура, да не може, когато е в заключено състояние, да бъде демонтирано, освен със специални инструменти. Ако би било възможно да бъде направено защитното устройство неефективно чрез премахването на определени болтове, тези болтовете, ако не са неразглобяеми, трябва да бъдат покрити от части на заключеното защитно устройство.5.6. Ключалката трябва да бъде здраво вградена в защитното устройство.5.7. Използваните ключалки съдържат не по-малко от 1000 различни комбинации, което означава, че ключът, подходящ за една комбинация, не може да отвори повече от една средно на 1000 ключалки. В превозните средства от един тип честотата на появяване на всяка комбинация е приблизително едно на 1000.5.8. Защитните устройства са такива, че изключват всяка опасност, докато превозното средство е в движение, от случайно заключване, което може да застраши безопасността.5.9. Ако функционирането на защитното устройство изисква използването на резерв от енергия, различна от енергията на водача, този резерв от енергия се използва само за задействане на системата за заключване и отключване на устройството. Защитното устройство се задържа в позиция чрез чисто механични средства.5.10. Защитното устройство може да бъде допълнително оборудвано с външно акустично предупредително устройство, което ще се задейства при всеки опит за отключване на устройството, за превръщането му в нефункциониращо или за унищожаването му; излъчваните сигнали са кратки и се прекратяват автоматично след не повече от 30 секунди; те започват отново, само ако устройството е задействано отново. Освен това, сигналът се излъчва от предупредително устройство, обикновено монтирано към превозното средство.(5.10.1.) (5.10.2) 6. КОНКРЕТНИ СПЕЦИФИКАЦИИВ допълнение към общите спецификации, предвидени в точка 5, ако защитното устройство е от тип, действащ върху кормилното управление, върху трансмисията или върху управлението за превключване на предавките, то трябва да съответства на специалните условия, предвидени по-долу за такъв тип устройство:6.1. Защитни устройства, действащи върху кормилното управление6.1.1. Защитно устройство, действащо върху управлението, трябва да заключва управлението.6.1.2. Не трябва да бъде възможно кормилното управление да бъде заключено по невнимание, когато ключът е в ключалката на защитното устройство, дори ако устройството, предотвратяващо запалването на двигателя, е задействано или не бъде подготвено да действа.6.1.3. Не трябва да бъде възможно да се включи запалването на превозно средство с бензинов двигател или да се запали двигателят на превозно средство с дизелов двигател посредством нормалното управление, докато ключалка, действаща върху кормилното управление, не бъде отворена.6.1.4. Когато защитното устройство е подготвено да действа, в никакъв случай не трябва да бъде възможно да се предотврати зацепването на резето със съответното му гнездо.6.1.5. Резето зацепва на достатъчна дълбочина, за да се гарантира, че защитното устройство продължава да бъде ефективно, дори и след като е било в известна степен износено.6.1.6. Ако защитното устройство е такова, че ключът може да бъде изваден до положение, различно от положението, в което кормилното управление е заключено, то трябва да бъде така проектирано, че маневрата, необходима за достигане до това положение и за изваждане на ключа, да не може да бъде извършена по невнимание.6.1.7. Защитното устройство трябва да бъде достатъчно здраво, за да издържи без повреда на механизма за кормилно управление, който може да компрометира безопасността, прилагането и в двете посоки, успоредно на осите на кормилния вал, и при статични условия, на въртящ момент от 19,6 Nm.6.2. Защитни устройства, действащи върху трансмисиятаЗащитно устройство, действащо върху трансмисията, трябва да предотврати завъртане на задвижващите се колела на превозното средство.6.3. Защитни устройства, действащи върху управлението за превключване на предавките6.3.1. Дадено защитно устройство, действащо върху управлението за превключване на предавките, трябва да е способно да предотврати всяко превключване на предавките.6.3.2. В случая на ръчни предавателни кутии, трябва да е възможно да бъде заключен лостът за превключване на предавките само при следните положения: на заден ход плюс неутрално положение, или само на заден ход.6.3.3. В случая на автоматични предавателни кутии, заключването трябва да бъде възможно само в положение "паркиране"; допълнително заключване в "неутрално" положение е разрешено.[1] Текстът на приложението е почти идентичен с този на Регламент № 18 на Икономическата комисия за Европа на ООН; по-специално, номерацията на точките е същата; по тази причина, ако някоя точка от Регламент № 18 няма еквивалентна в настоящата директива, номерът е посочен в скоби за напомняне.--------------------------------------------------19731217ПРИЛОЖЕНИЕ II+++++ TIFF +++++--------------------------------------------------


title: Директива 1999/99/ЕО на Комисията от 15 декември 1999 година за привеждане в съответствие с техническия прогрес на Директива 80/1269/ЕИО на Съвета за сближаване на законодателствата на държавите-членки по отношение на мощността на двигателите на моторните превозни средстватекст от значение за ЕИП.

text:
Важна правна забележка

|

31999L0099

Официален вестник n° L 334 , 28/12/1999 стр. 0032 - 0035 специално чешко издание глава 13 том 24 стр. 206  - 209 специално испанско издание глава 13 том 24 стр. 206  - 209 специално унгарско издание глава 13 том 24 стр. 206  - 209 специално литвийско издание глава 13 том 24 стр. 206  - 209 LV.ES глава 13 том 24 стр. 206  - 209 MT.ES глава 13 том 24 стр. 206  - 209 PL.ES глава 13 том 24 стр. 206  - 209 SK.ES глава 13 том 24 стр. 206  - 209 специално словенско издание глава 13 том 24 стр. 206  - 209

		19991215Директива 1999/99/ЕО на Комисиятаот 15 декември 1999 годиназа привеждане в съответствие с техническия прогрес на Директива 80/1269/ЕИО на Съвета за сближаване на законодателствата на държавите-членки по отношение на мощността на двигателите на моторните превозни средства(текст от значение за ЕИП)КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,като взе предвид Договора за създаването на Европейската общност,като взе предвид Директива 70/156/ЕИО на Съвета от 6 февруари 1970 г. за сближаване на законодателството на държавите-членки по отношение на типовото одобрение на моторните превозни средства и на техните ремаркета [1], последно изменена с Директива 98/91/ЕО на Европейския парламент и на Съвета [2], и по-специално член 13, параграф 2,като взе предвид Директива 80/1269/ЕИО на Съвета от 16 декември 1980 г. за сближаване на законодателството на държавите-членки по отношение на мощността на двигателите на моторните превозни средства [3], последно изменена с Директива 97/21/ЕО на Комисията [4], и по-специално член 3,като има предвид, че:(1) Директива 80/1269/ЕИО е една от специалните директиви на процедурата за типово одобрение на ЕО, създадена с Директива 70/156/ЕИО; поради това, разпоредбите на Директива 70/156/ЕИО относно системите, компонентите и обособените технически възли на превозното средство, се прилагат за настоящата директива.(2) В рамките на типовото одобрение на превозни средства, работещи с газ (ВНГ, втечнен нефтен газ, и ПГ, природен газ), е необходимо в Директива 80/1269/ЕИО да се въведат разпоредби за измерване на мощността на двигателите на тези превозни средства, в частност по отношение на горивата, които да се използват при изпитването в съответствие с Директива 98/77/ЕО на Комисията от 2 октомври 1998 г. за привеждане в съответствие с техническия прогрес на Директива 70/220/ЕИО на Съвета за сближаване на законодателството на държавите-членки относно мерките, които трябва да се вземат срещу замърсяването на въздуха от емисиите на моторните превозни средства [5]; в това отношение е подходящо да се спазват техническите изисквания, приети от Икономическата комисия на ООН за Европа в Регламент № 85 [6].(3) Мерките, предвидени в настоящата директива, са в съответствие със становището на Комитета за привеждане в съответствие с техническия прогрес, създаден с Директива 70/156/ЕИО,ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:Член 1Приложение I към Директива 80/1269/ЕИО се изменя в съответствие с настоящата директива.Член 21. Считано от 1 януари 2000 г., държавите-членки на основания, свързани с мощността на двигателя, не могат:- да отказват да издават типово одобрение на ЕО в съответствие с член 4, параграф 1 от Директива 70/156/ЕИО за тип моторно превозно средство,- нито да отказват да издават национално типово одобрение,- нито да забраняват регистрацията, продажбата или въвеждането в експлоатация на превозни средства, в съответствие с член 7 от Директива 70/156/ЕИО,ако мощността на двигателя е била определена в съответствие с изискванията на Директива 80/1269/ЕИО, изменена и допълнена с настоящата директива.2. Считано от 1 януари 2000 г., държавите-членки:- преустановяват да издават типово одобрение на ЕО в съответствие с член 4, параграф 1 от Директива 70/156/ЕИО, и- могат да отказват да издават национално типово одобрение, доколкото няма позоваване на разпоредбите на член 8, параграф 2 от Директива 70/156/ЕИО,за тип превозно средство, ако мощността на двигателя не е била определена в съответствие с изискванията на Директива 80/1269/ЕИО, изменена и допълнена с настоящата директива.Член 31. Държавите-членки въвеждат в действие необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива преди 31 декември 1999 г. Те незабавно уведомяват Комисията за това.Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им обнародване. Условията и редът на това позоваване се определят от държавите-членки.2. Държавите-членки уведомяват Комисията за текста на основните разпоредби от вътрешното законодателство, които те приемат в областта, регулирана от настоящата директива.Член 4Настоящата директива влиза в сила на третия ден от датата на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейските общности.Член 5Адресати на настоящата директива са държавите-членки.Съставено в Брюксел на 15 декември 1999 година.За КомисиятаErkki LiikanenЧлен на Комисията[1] ОВ L 42, 23.2.1970 г., стр. 1.[2] ОВ L 11, 16.1.1999 г., стр. 25.[3] ОВ L 375, 31.12.1980 г., стр. 46.[4] ОВ L 125, 16.5.1997 г., стр. 31.[5] ОВ L 286, 23.10.1998 г., стр. 34.[6] UN/ECE Regulation № 85 (Е/ЕСЕ324-Е/ЕСЕ/TRANS/505/Rev.1/Add.84), изменен.--------------------------------------------------19991215ПРИЛОЖЕНИЕИЗМЕНЕНИЯ И ДОПЪЛНЕНИЯ НА ПРИЛОЖЕНИЕ I КЪМ ДИРЕКТИВА 80/1269/ЕИО1. Точка 5.3.11 се заменя със следния текст:"5.3.11. Използваното гориво трябва бъде следното:5.3.11.1. За двигателите с принудително запалване, работещи с бензин:използваното гориво трябва да бъде едно от наличните на пазара. В случай на спор следва да се използва еталонното гориво, определено в приложение IХ, точка 1 от Директива 70/220/ЕИО с последните изменения и допълнения. Вместо споменатото по-горе еталонно гориво могат да се използват еталонните горива, определени от ЕКК [*] в документ CEC RF-08-A-85 за двигателите, работещи с бензин.5.3.11.2. За двигателите с принудително запалване, работещи с НПГ:5.3.11.2.1. В случай на двигател със самонастройващо се зареждане с гориво:използваното гориво трябва да бъде едно от наличните на пазара. В случай на спор следва да се използва едно от еталонните горива, определени в приложение IХ А към Директива 70/220/ЕИО, с последните изменения и допълнения;5.3.11.2.2. В случай на двигател без самонастройващо се зареждане с гориво:използваното гориво трябва да бъде еталонното гориво, определено в приложение IХ А към Директива 70/220/ЕИО с последните изменения и допълнения, с най-ниското съдържание на С3,5.3.11.2.3. В случай на двигател, етикетиран за специфичен състав на горивото:използваното гориво трябва да бъде горивото, за което двигателят е етикетиран.5.3.11.2.4. Използваното гориво трябва да бъде посочено в протокола за изпитването.5.3.11.3. За двигатели с принудително запалване на ПГ:5.3.11.3.1. В случай на двигател със самонастройващо се зареждане с гориво:използваното гориво трябва да бъде едно от наличните на пазара. В случай на спор следва да се използва едно от еталонните горива, определени в приложение IХ А към Директива 70/220/ЕИО с последните изменения и допълнения.5.3.11.3.2. В случай на двигател без самонастройващо се зареждане с гориво:използваното гориво трябва да бъде едно от наличните на пазара с индекс на Wobbe най-малко 52,6 MJm-3 (0 °C, 101,3 kPa). В случай на спор трябва да следва да се използва еталонното гориво G20, определено в приложение IХ А към Директива 70/220/ЕИО с последните изменения и допълнения, т.е. горивото с най-високия индекс на Wobbe;5.3.11.3.3. В случай на двигател, етикетиран за специфична гама горива:използваното гориво трябва да бъде едно от наличните на пазара с индекс на Wobbe най-малкото 52,6 MJm-3 (0 °C, 101,3 kPa), ако двигателят е етикетиран за гамата от газове Н, или най-малкото 47,2 MJm-3 (0 °C, 101,3 kPa), ако двигателят е етикетиран за гамата от газове L. В случай на спор следва да се използва еталонното гориво G20, определено в приложение IХ А към Директива 70/220/ЕИО с последните изменения и допълнения, ако двигателят е етикетиран за гамата от газове Н, или G23, ако двигателят е етикетиран за гамата от газове L, т.е. горивото с най-високия индекс на Wobbe за съответната гама;5.3.11.3.4. В случай на двигател, етикетиран за даден състав на горивото:използваното гориво трябва да бъде горивото, за което двигателят е етикетиран.5.3.11.3.5. Използваното гориво трябва да бъде посочено в протокола за изпитването.5.3.11.4. За двигателите със запалване на горивно-въздушната смес от сгъстяване:използваното гориво трябва да бъде едно от наличните на пазара. В случай на спор трябва да се използва еталонното гориво, определено в приложение IХ, точка 2 към Директива 70/220/ЕИО с последните изменения. Вместо споменатото по-горе еталонно гориво могат да се използват еталонните горива, определени от ЕЕК [*] в документ СЕС RF-03-A-84 за двигателите със запалване на горивно-въздушната смес от сгъстяване;5.3.11.5. Превозните средства с двигатели с принудително запалване, които могат да работят или с бензин, или с едно газово гориво, се изпитват с двата вида гориво в съответствие с разпоредбите на точка 5.3.11.1 до 5.3.11.3. Превозните средства, които могат да работят с бензин и с едно газово гориво, но на които бензиновата система е монтирана само за ползване в случай на авария или за пускане в ход и чийто бензинов резервоар е с максимален обем 15 литра, се смятат за целите на изпитването превозни средства, които работят само на газово гориво.2. В края на точка 8.1, се добавя бележка под линия:"(1) Производителят може да декларира само една стойност, ако мощността на двигателя е една и съща в рамките на един вариант на типа на двигателя. Всеки вариант трябва да бъде ясно определен."3. В Допълнение 1, точка 3.2.2 се заменя със следния текст:"3.2.2. Гориво: газьол/бензин/ВНГ/ПГ (1)"4. В Допълнение 1 се добавят следните точки 3.2.15 и 3.2.16:"3.2.15. Горивна система ВНГ: да/не (1)3.2.15.1. Номер на одобрение в съответствие с Директива 70/221/ЕИО (3): …3.2.15.2. Електронен блок за управление на двигателя с гориво ВНГ:3.2.15.2.1. Марка(и):…3.2.15.2.2. Тип(ове):…3.2.15.2.3. Възможности за регулиране в зависимост от емисиите:.…3.2.15.3. Допълнителни сведения:3.2.15.3.1. Описание на защитата на катализатора при превключване от бензин на ВНГ и обратно:…3.2.15.3.2. Структура на системата (електрически съединявания, маркучи на вакуумни връзки за компенсиране и т.н.):…3.2.15.3.3. Чертеж на символа:.…3.2.16. Горивна система ПГ: да/не (1)3.2.16.1. Номер на одобрение в съответствие с Директива 70/221/ЕИО (3):…3.2.16.2. Електронен блок за управление на двигателя с гориво ПГ:…3.2.16.2.1. Марка(и):…3.2.16.2.2. Тип(ове):…3.2.16.2.3. Възможности за регулиране в зависимост от емисиите:…3.2.16.3. Допълнителни сведения:3.2.16.3.1. Описание на системата за защита на катализатора при превключване от бензин на ПГ и обратно:…3.2.16.3.2. Структура на системата (електрически свързвания, маркучи на вакуумни връзки за компенсиране и т.н.):…3.2.16.3.3. Чертеж на символа:…"5. В края на Допълнение 1 се добавя бележка под линия:"(3) Когато настоящата директива бъде изменена, за да обхване резервоарите за газово гориво."6. Точка 1.1.3 от Добавката към Допълнение 2 се заменя със следния текст:"1.1.3. Гориво: газьол/бензин/ВНГ/ПГ (1)."[*] Европейски координационен комитет за развитие на изпитванията на експлоатационните характеристики на смазочни масла и горива за двигатели.--------------------------------------------------


title: Директива 2005/41/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 7 септември 2005 година за изменение на Директива 76/115/ЕИО на Съвета за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно анкерните закрепвания на обезопасителните колани на моторни превозни средстваТекст от значение за ЕИП.

text:
               13/ 49

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               168

         32005L0041

               L 255/149

               ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ

      ДИРЕКТИВА 2005/41/ЕО НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА

   от 7 септември 2005 година
   за изменение на Директива 76/115/ЕИО на Съвета за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно анкерните закрепвания на обезопасителните колани на моторни превозни средства
   (текст от значение за ЕИП)
   ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
   като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 95 от него,
   като взеха предвид предложението на Комисията,
   като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
   в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (2),
   като има предвид, че:

               (1)

               Проучванията показват, че използването на обезопасителни колани и задържащи системи може значително да намали броят на злополуките и сериозните наранявания в случай на произшествие, дори при преобръщане. Монтирането им във всички категории превозни средства без съмнение съставлява важна стъпка към подобряване на пътната безопасност и последващото предотвратяване на загуба на човешки живот.

               (2)

               От значителна полза за обществото е поставянето на безопасни колани във всички превозни средства.

               (3)

               В своята Резолюция от 18 февруари 1986 г. относно общите мерки за намаляване на пътните инциденти като част от програмата на Общността за пътна безопасност (3) Европейският парламент подчерта необходимостта от задължителното използване на безопасни колани от всички пътници, включително от деца, с изключение в обществени превозни средства. Следователно трябва да се прави разлика между автобусите на обществения транспорт и останалите превозни средства по отношение на задължителното монтиране на безопасни колани и/или задържащи системи.

               (4)

               Съгласно Директива 70/156/ЕИО на Съвета от 6 февруари 1970 г. за сближаване на законодателствата на държавите-членки по отношение на типовото одобрение на моторни превозни средства и техните ремаркета (4), системата на Общността за типово одобрение се прилага от 1 януари 1998 г. единствено за всички нови превозни средства от категория М1. Следователно единствено тези превозни средства трябва да бъдат оборудвани с анкери за обезопасителните колани и/или задържащите системи, които отговарят на изискванията на Директива 76/115/ЕИО (5).

               (5)

               До разширяването на обхвата на действие на системата на Общността за типово одобрение върху всички категории превозни средства, в интерес на пътната безопасност трябва да се изисква монтирането на анкери за обезопасителните колани и/или задържащите системи в превозните средства от категориите, различни от категория М1.

               (6)

               Директива 76/115/ЕИО вече предвижда всички технически и административни разпоредби за типово одобрение на превозни средства от категории, различни от категория М1. Следователно не е необходимо държавите-членки да въвеждат допълнителни разпоредби.

               (7)

               От влизането в сила на Директива 96/38/ЕО на Комисията от 17 юни 1996 г. за привеждане в съответствие с техническия прогрес на Директива 76/115/ЕИО на Съвета относно анкерните закрепвания на обезопасителните колани на моторни превозни средства, няколко държави-членки вече направиха задължителни разпоредбите, които тя съдържа, по отношение на определени категории превозни средства, различни от категория М1. Така производителите и техните доставчици разработиха необходимата технология.

               (8)

               Директива 76/115/ЕИО следва да бъде съответно изменена.

               (9)

               Тъй като целта на настоящата директива, а именно засилване на пътната безопасност чрез въвеждане на задължително монтиране в определени категории превозни средства на безопасни колани, не може да бъде постигната в достатъчна степен поотделно от държавите-членки, но може по причини, дължащи се на мащаба на дейността, да бъде постигната по-добре на общностно равнище, Общността може да приеме мерки, в съответствие с принципа на субсидиарността, определен в член 5 от Договора. В съответствие с принципа на пропорционалността, определен в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигане на целта,

         ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
   Член 1
   Изменения на Директива 76/115/ЕИО
   Директива 76/115/ЕИО се изменя, както следва:

               1.

               Към член 2 се добавя следният параграф:
               „Превозните средства от категории М2 и М3 се подразделят в класове, определени в раздел 2 от приложение I към Директива 2001/85/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 ноември 2001 г. относно специалните разпоредби за превозните средства, използвани за превоз на пътници, с повече от 8 места в допълнение на мястото на водача (6).

               2.

               Приложение I се изменя, както следва:

                           а)

                           точка 1.9 се заличава;

                           б)

                           точка 4.3.1 се заменя със следното:

                                       „4.3.1.

                                       Превозните средства от категории М1, М2 (от клас III или В), М3 (от клас III или В) и N, трябва да са оборудвани с анкери за безопасни колани, които отговарят на изискванията на настоящата директива.“;

                           в)

                           точка 4.3.8 се заменя със следното:

                                       „4.3.8.

                                       Не са необходими анкери за седалките, предназначени единствено за ползване, когато превозното средство е неподвижно, както и за седалките за всяко превозно средство, което не е предмет на точки от 4.3.1 до 4.3.5. Когато превозното средство е оборудвано с анкери за такива седалки, анкерите трябва да отговарят на изискванията на настоящата директива. Всички анкери обаче, предназначени единствено за използване във връзка с колани за инвалиди, или всякакви други задържащи системи, споменати в член 2а от Директива 77/541/ЕИО на Съвета от 28 юни 1977 г. за сближаване на законодателствата на държавите-членки по отношение на обезопасителните колани и на ограничаващите системи на моторните превозни средства (7) не е необходимо да отговарят на изискванията на настоящата директива, при условие че са предназначени и изработени в съответствие с изискванията на националното законодателство, което осигурява максималното практически допустимо ниво на безопасност.

         Член 2
   Мерки, предвидени за инвалиди
   Не по-късно от 20 април 2008 г. Комисията разглежда конкретните процедури за хармонизиране на изискванията към анкерите на обезопасителните колани, предназначени единствено за използване във връзка с обезопасителните колани на инвалидите, или всички други задържащи системи, споменати в член 2а от Директива 77/541/ЕИО, въз основа на действащите международни стандарти и национални законодателни изисквания, с оглед осигуряване на равнозначно на настоящата директива ниво на безопасност. При необходимост Комисията представя проектомерки. Измененията на настоящата директива се приемат в съответствие с член 13 от Директива 70/156/ЕИО:
   Член 3
   Прилагане
   1.   По отношение на анкерните закрепвания на обезопасителните колани, които отговарят на изискванията на Директива 76/115/ЕИО, изменена с настоящата директива, от 20 април 2006 г. държавите-членки не могат да:

               а)

               отказват да издават типово одобрение на ЕО или национално типово одобрение по отношение на типа превозно средство;

               б)

               забраняват регистрацията, продажбата или пускането в експлоатация на нови превозни средства.

         2.   По отношение на анкерните закрепвания на обезопасителните колани, които не отговарят на изискванията на Директива 76/115/ЕИО, изменена с настоящата директива, от 20 октомври 2006 г. държавите-членки, по отношение на нов тип превозно средство:

               а)

               престават да издават типово одобрение на ЕО;

               б)

               отказват да издават национално типово одобрение.

         3.   По отношение на анкерните закрепвания на обезопасителните колани, които не отговарят на изискванията на Директива 76/115/ЕИО, изменена с настоящата директива, от 20 октомври 2007 г. държавите-членки:

               а)

               разглеждат сертификатите за съответствие, които придружават новите превозни средства, като недействителни по смисъла на член 7, параграф 1 от Директива 70/156/ЕИО;

               б)

               отказват регистрацията, продажбата или пускането в експлоатация на нови превозни средства, освен в случаите, когато се прилагат разпоредбите на член 8, параграф 2 от Директива 70/156/ЕИО.

         Член 4
   Транспониране
   1.   Държавите-членки приемат и публикуват законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, преди 20 април 2006 г. Те незабавно уведомяват Комисията за това.
   2.   Те прилагат тези мерки от 21 април 2006 г.
   3.   Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
   4.   Държавите-членки съобщават на Комисията текстовете на основните разпоредби от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
   Член 5
   Влизане в сила
   Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
   Член 6
   Адресати
   Адресати на настоящата директива са държавите-членки.

      Съставено в Страсбург на 7 септември 2005 година.

            За Европейския парламент

            Председател

         J. BORRELL FONTELLES

            За съвета

            Председател

         C. CLARKE

      (1)  ОВ С 80, 30.3.2004 г., стр. 8.

      (2)  Становище на Европейския парламент от 17 декември 2003 г. (ОВ С 91 Е, 15.4.2004 г., стр. 496), Обща позиция на Съвета от 24 януари 2005 г. (ОВ С 111 Е, 11.5.2005 г., стр. 23), Позиция на Европейския парламент от 26 май 2005 г. (все още непубликувана в Официален вестник).

      (3)  ОВ С 68, 24.3.1986 г., стр. 35.

      (4)  ОВ L 42, 23.2.1970 г., стр. 1. Директива, последно изменена с Директива 2004/78/ЕО на Комисията (ОВ L 153, 30.4.2004 г., стр. 103).

      (5)  ОВ L 24, 30.1.1976 г., стр. 6. Директива, последно изменена с Директива 96/38/ЕО на Комисията (ОВ L 187, 26.7.1996 г., стр. 95).

      (6)  ОВ L 42, 13.2.2002 г., стр. 1.“

      (7)  ОВ L 220, 29.8.1977 г., стр. 95. Директива, последно изменена с Акта за присъединяване от 2003 г.“


title: Директива на Комисията oт 25 юли 1980 година oтносно методa на Общността за анализ за определяне на съдържанието на ерукова киселина в маслата и мазнините, предназначени като такива за консумация от човека, както и в храни, които съдържат добавени масла или мазнини

text:
Важна правна забележка

|

31980L0891

Официален вестник n° L 254 , 27/09/1980 стр. 0035 - 0041 специално финландско издание: глава 13 том 11 стр. 0008  специално гръцко издание: глава 13 том 11 стр. 0007  специално шведско издание: глава 13 том 11 стр. 0008  специално испанско издание: глава 13 том 11 стр. 0076  специално португалско издание глава 13 том 11 стр. 0076  специално чешко издание глава 13 том 006 стр. 65  - 71 специално испанско издание глава 13 том 006 стр. 65  - 71 специално унгарско издание глава 13 том 006 стр. 65  - 71 специално литвийско издание глава 13 том 006 стр. 65  - 71 LV.ES глава 13 том 006 стр. 65  - 71 MT.ES глава 13 том 006 стр. 65  - 71 PL.ES глава 13 том 006 стр. 65  - 71 SK.ES глава 13 том 006 стр. 65  - 71 специално словенско издание глава 13 том 006 стр. 65  - 71

		19800725Директива на Комисиятаoт 25 юли 1980 годинаoтносно методa на Общността за анализ за определяне на съдържанието на ерукова киселина в маслата и мазнините, предназначени като такива за консумация от човека, както и в храни, които съдържат добавени масла или мазнини(80/891/ЕИО)КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,като взе предвид Договора за създаването на Европейската икономическа общност,като взе предвид Директива 76/621/ЕИО на Съвета от 20 юли 1976 г. относно определянето на максималното съдържание на ерукова киселина в масла и мазнини, предназначени като такива за консумация от човека, както и в храните, съдържащи добавени масла или мазнини [1], и по-специално член 3 от него,като има предвид, че член 2 от Директива 76/621/ЕИО постановява, че съдържанието на ерукова киселина в продуктите, посочени в член 1 от тази директива, изчислени върху общото съдържание на мастни киселини в мастния компонент, не може да бъде по-голямо от 5 %, считано от 1 юли 1979 г.;като има предвид, че член 3 от Директива 76/621/ЕИО постановява, че съдържанието на ерукова киселина се определя посредством метода за анализ на Общността;като има предвид, че Регламент (ЕИО) № 1470/68 на Комисията от 23 септември 1968 г. за вземането и раздробяването на проби, както и за определянето на съдържанието на масла, примеси и влага в маслодайни семена [2], формулира в приложение VI, както е въведено от Регламент (ЕИО) 72/77 [3], метод за анализ за определяне на съдържанието на ерукова киселина в репични и рапични семена; като има предвид, че този метод се използва като метод за предварителна селекция;като има предвид, че е невъзможно, когато съставните мастни киселини на маслата и мазнините се анализират посредством газово-течна хроматография при нормални условия, еруковата киселина да бъде разграничена от другите изомери на докозеноиновата киселина, като цетолеиновата киселина;като има предвид, че е необходимо да се определя нивото на еруковата киселина в масла и мазнини, а също и в хранителни продукти, към които са добавени масла и мазнини, които могат да съдържат цетолеинова киселина и други изомери на докозеноиновата киселина.като има предвид, че съдържанието на ерукова киселина не е необходимо да се определя в масла и мазнини и в хранителни продукти, към които са били добавени масла или мазнини когато е установено, че те не съдържат повече от 5 % общи докозеноинови киселини или цис-докозеноинови киселини след използването на скринингови методи за анализ;като има предвид, че до въвеждането на подобрен метод за анализ за определяне на ерукова киселина, настоящият метод за анализ се смята за най-подходящ;като има предвид, че мерките, предвидени в настоящата директива, са в съответствие със становището на Постоянния комитет по храните,ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:Член 1Държавите-членки изискват анализите, необходими за определяне на съдържанието на ерукова киселина в продуктите, посочени в член 1 от Директива 76/621/ЕИО, да се провеждат съгласно член 2.Член 21. За целите на скрининга, се определя един от изброените показатели:а) общото съдържание на докозенова киселина в продуктите, посочени в член 1, като се използва методът, посочен в приложение VI към Регламент (ЕИО) № 1470/68 илиб) общото съдържание на цис- докозеновата киселина в продуктите, посочени в член 1, посредством метода, описан в приложение VI към Регламент (ЕИО) № 1470/68, като се използва газово-течна хроматография, в условия, при които цис- и транс-изомерите на докозеновата киселина са разделени; подходящи за тази цел стационарни фази са например цианопропилполисилоксани или течни кристали.2. Ако общото съдържание на всяко от веществата:а) докозенови киселини, съгласно параграф 1, буква а) илиб) цис- докозенови киселини съгласно параграф 1, буква б), в продуктите, посочени в член 1, изчислено върху тяхното общо съдържание на мастни киселини в мастния компонент, не превишава 5 %, не се изисква по-нататъшно определяне. В противен случай съдържанието на ерукова киселина се определя посредством метода, описан в приложението към настоящата директива.Член 3Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за да се съобразят с настоящата директива, не по-късно от 1 февруари 1982 г. Те незабавно информират Комисията за това.Член 4Адресати на настоящата директива са държавите-членки.Съставено в Брюксел на 25 юли 1980 година.За КомисиятаÉtienne DavignonЧлен на Комисията[1] ОВ L 202, 28. 7. 1976 г., стр. 35.[2] ОВ L 239, 28. 9. 1968 г., стр. 2.[3] ОВ L 12, 15. 1. 1977 г., стр. 11.--------------------------------------------------19800725ПРИЛОЖЕНИЕОПРЕДЕЛЯНЕ СЪДЪРЖАНИЕТО НА ЕРУКОВА КИСЕЛИНА В МАСЛА И МАЗНИНИ, ПРЕДНАЗНАЧЕНИ КАТО ТАКИВА ЗА КОНСУМАЦИЯ ОТ ЧОВЕКА, ИЛИ КАТО МАСТЕН ИЛИ МАСЛЕН КОМПОНЕНТ НА ХРАНИТЕЛНИ ПРОДУКТИ, КЪМ КОИТО СА ДОБАВЕНИ МАСЛА ИЛИ МАЗНИНИI. ВЪВЕДЕНИЕ1. ПРИГОТВЯНЕ НА ПРОБИТЕ1.1. Общи данниМасата на пробата, представена в лабораторията за анализ, обикновено е 50 г, освен ако не се изисква по-голямо количество.1.2. Приготвяне на пробата за анализ в лабораториятаПреди да бъде анализирана, пробата трябва да бъде хомогенизирана.1.3. КонтейнериТака приготвената проба се съхранява в непропускащ въздух и влага контейнер.2. РЕАКТИВИ2.1. Вода2.1.1. Когато се изисква вода като разтворител, разредител или за измиване, се използва дестилирана вода или деминерализирана вода с поне еквивалентна чистота.2.1.2. Където се упоменава "разтвор" или "разреждане", без да се посочва някакъв друг реактив, се имат предвид воден разтвор или разреждане с вода.2.2. ХимикалиВсички реактиви трябва да са с аналитична чистота, освен ако не е посочено нещо друго.3. АПАРАТУРА3.1. Списък на апаратуратаТози списък съдържа само специализирано оборудване и такова по спецификация.3.2. Аналитична везна"Аналитична везна" означава везна с чувствителност 0,1 мг или по-висока.4. ИЗРАЗЯВАНЕ НА РЕЗУЛТАТИТЕ4.1. РезултатиРезултатът, посочен в официалния доклад за анализа, представлява средната стойност, получена от най-малко две определяния със задоволителна повторяемост.4.2. Изчисляване на процентаОсвен ако не е посочено друго, резултатите се изразяват като проценти (маса/маса) от общите мастни киселини в пробата такава, каквато е получена в лабораторията.4.3. Брой на значещите цифриРезултатът не трябва да съдържа повече значещи цифри отколкото позволява точността на метода.II. ОПРЕДЕЛЯНЕ НА ЕРУКОВАТА КИСЕЛИНА1. ОБХВАТ И СФЕРА НА ПРИЛОЖЕНИЕМетодът определя съдържанието на ерукова киселина във:i) масла и мазнини, съдържащи цетолеинова киселина (определен цис-изомер на докозеновата киселина, който се среща в рибните масла), иii) хидрогенирани масла и мазнини, съдържащи trans- и cis-изомери на докозенова киселина.2. ОПРЕДЕЛЕНИЕ"Съдържание на ерукова киселина": съдържанието на ерукова киселина, както е определено посредством описания метод.3. ПРИНЦИПРазделяне на метиловите естери на мастните киселини на маслото или мазнината посредством нискотемпературна тънкослойна хроматография с обработен със сребърен нитрат абсорбент и количествено разделяне на така разделените от течната газ-хроматография естери.4. РЕАКТИВИ4.1. Прясно дестилиран диетилов етер без пероксид.4.2. n-хексан.4.3. Силикагел G за тънкослойна хроматография.4.4. Силикагел за колонна хроматография.4.5. Разтвор на сребърен нитрат 200 г/л. Разтварят се 24 г сребърен нитрат във вода и се долива вода до 120 мл.4.6. Разтвор на метилов ерукат 5 мг/мл. Разтварят се 50 мг метилов ерукат в няколко мл n-хексан и се разрежда до 10 мл с n-хексан.4.7. Метилов тетракозаноат, вътрешен стандартен разтвор, 0,25 мг/мл. Разтварят се 25 мг метилов тетракозаноат в няколко мл n-хексан (например 4—6) и се разрежда до 100 мл с n-хексан.4.8. Разтворител за проявяване: толуен и n-хексан в съотношение 90:10 (об/об).4.9. 2,7-дихлорофлуоресцеинов разтвор 0,5 г/л. Рaзтварят се чрез затопляне и разбъркване 50 мг 2,7-дихлорофлуоресцеин в 100 мл 50 % воден разтвор на метанол.5. АПАРАТУРА5.1. Апаратурата за тънкослойна хроматография, която да включва по-специално:5.1.1. Устройство за дълбоко замразяване, способнo да поддържа температура на съда за проявяване и на съдържанието му от минус 20 °С до минус 25 °С.5.1.2. Стъклени плочки 200 × 200.5.1.3. Ултравиолетова лампа.5.1.4. Стъклени колони, с дължина около 200 мм, вътрешен диаметър около 10 мм, с филтър от стъклена вата или синтеровано стъкло. Алтернативно, малки фунии с филтри от синтеровано стъкло.5.1.5. Апликатор за поставяне на разтворите под формата на тясна лента или линия.5.2. Газово-течен хроматограф заедно с електронен интегратор, както е описано в приложение VI, раздел III към Регламент (ЕИО) № 72/77 на Комисията.6. ПРОЦЕДУРА6.1. Приготвяне на метилови естери на мастни киселиниВземат се около 400 мг от масления или мастния компонент на пробата за анализ и се приготвя разтвор, съдържащ около 20 до 50 мг/мл метилови естери на мастните киселини в n-хексан посредством метода, описан в приложение VI, раздел II., точка 3 към Регламент (ЕИО) № 72/77 на Комисията.6.2. Тънкослойна хроматография6.2.1. Приготвяне на плакитеПоставят се 60 г силикагел (4.3) в 500 мл колба с обло дъно, добавят се 120 мл разтвор на сребърен нитрат (4.5) и се разклаща в продължение на една минута, за да се получи напълно хомогенна рядка каша. Кашата се разстила върху плаките по обичайния начин; дебелината на слоя трябва да бъде приблизително 0,5 мм. Това количество каша е достатъчно за приготвяне на пет плаки 200 × 200 мм.Плаките се оставят частично да изсъхнат на въздух (за предпочитане на тъмно за около 30 минути) и след това се изсушават напълно и се активират във фурна при 100 °С в продължение на 2 часа и 30 минути. Плаките трябва да се използват колкото се може по-бързо след активирането или да се съхраняват грижливо в тъмен шкаф и после да се активират отново преди употреба. (Забележка: активирането при 110 °С за един час може да се приеме за задоволително, при условие, че в резултат от него плаките не са потъмнели.) За да се намали ефектът на ръбовете по време на проявяването, се нанасят линии през субстрата на 10 мм от страните и горния ръб на всяка плака.6.2.2. Нанасяне на метиловите естериКато се използва апликаторът (5.1.5), се нанасят 50 мкл разтвор на метилови естери (6.1), приготвен от пробата, под формата на тънка линия с дължина около 50 мм, на най-малко 40 мм от страничния ръб и на 10 мм от долния ръб на плочката. Нанася се по подобен начин 100 мкл разтвор, съдържащ равни обеми от приготвения разтвор на метилови естери (6.1) и разтвора на метилов ерукат (4.6). Особено се внимава при нанасянето на разтворите, поради крехкостта на обвивката. (забележка: ако желаете, 50 мкл от разтвора на метилов ерукат (4.6) могат да бъдат нанесени върху плочката, за да се подпомогне идентифицирането на лентата на метиловия ерукат след проявяването (виж фигурата)). След нанасянето на метиловите естери, долната част на плаката може да се постави в диетилов етер докато етерът се изкачи до около 5 мм над участъка, където е нанесена пробата. По този начин метиловите естери се концентрират в тясна лента.6.2.3. Проявяване на плочкитеВ съда се излива достатъчно количество разтвор за проявяване (4.8) до постигане на дълбочина от около 5 мм и комплектованият с капак съд се поставя в шкаф за дълбоко замразяване (5.1.1) при температура минус 25 °С или при възможно най-близка до тази температура. (В някои случаи може да е полезно съдът да бъде изолиран). След два часа плаката се поставя внимателно в съда и разтворителят се оставя да се изкачи до около половината до две трети от височината на плаката. Плаката се изважда и разтворителят внимателно се изпарява от нея с помощта на азотна пара. Плаката се връща в съда и разтворителят се оставя да се изкачи до горния ръб на плаката. Плаката се изважда,отново се изсушава на азотна пара и после внимателно се напръсква с разтвор на 2,7-дихлорофлуоресцеин (4.9).Плаката се разглежда под ултравиолетова светлина и се определя мястото на съдържащата метилов ерукат лента в пробата, като се използва наситената лента, към която е бил добавен метилов ерукат (виж фигурата).6.2.4. Разделяне на фракциите на метиловите естериПолучената от пробата лента на метиловия естер се изстъргва в 50 мл мензура, като се внимава, за да се избегнат загубите. По същия начин силикагелът, намиращ се над и под лентата метилов ерукат, се прехвърля в друга 50 мл мензура. Тази лента ще съдържа всички други фракции на метилови естери на мастни киселини. Добавят се по 1,0 мл от стандартния разтвор на метилов тетракозаноат (4.7) и по 10 мл диетилов етер (4.1) към всяка мензура. Съдържанието се разбърква и се прехвърля от мензурите в отделни колони или фунии (5.1.4), всяка от които съдържа около 1г силикагел (4.4); отмийте метиловите естери като използвате три до четири 10 мл порции диетилов етер. Филтратите се събират в малки колби. Всеки филтрат се изпарява до малък обем, като се използва лека азотна пара и метиловите естери се прехвърлят в малки стъклени епруветки с остро дъно. Целият разтворител се отстранява чрез изпаряване с азотна пара по такъв начин, че метиловите естери да се концентрират на дъното на епруветките. Метиловите естери се разтварят в около 25 до 50 мкл n-хексан (4.2).6.3. Газово-течна хроматография6.3.1. Извършва се процедурата, описана в приложение VI, раздел III към Регламент на 72/77/ЕИО на Комисията и се анализират 1 до 2 мкл от разтворите на метилови естери, получени от i) фракцията, съдържаща метилов ерукат, и ii) фракциите, съдържащи остатъка от метилираните мастни киселини.6.3.2. Получените от електронния интегратор площи на пиковете са следните:i) от хроматограмата на фракцията, съдържаща метиловия ерукат:а) метилов ерукат [Е]б) вътрешен стандарт [L1]в) сумата от площите на пиковете на метиловите естери, като се изключи вътрешният стандарт [EF]ii) от хроматогамата на фрaкциите, съдържащи остатъка от метиловите естери на мастни киселини:а) сумата от площите на пиковете на метиловите естери, като се изключи вътрешният стандарт [RF]б) вътрешният стандарт [L2]7. ИЗРАЗЯВАНЕ НА РЕЗУЛТАТИТЕ7.1. Метод за изчисляване и формула7.1.1. Съдържанието на ерукова киселина в пробата, изразено като метилов естер, като процент от общите метилови естери на мастни киселини, приготвени от пробата, се получава от формулата:LEFRF× 100къдетоE, EF, RF, L1 и L2 са площите на пиковете, посочени в 6.3.2, коригирани, ако е необходимо, като се използват калибровъчни коефициенти.За практически цели стойността на метиловия ерукат, получена от горната формула, е еквивалентна на нивото на еруковата киселина, изразено като процент от общото ниво на мастните киселини в пробата.7.1.2. Ако площите на пиковете са получени в проценти, стойностите на EF и RF могат да бъдат изчислени, както следва:EF = 100 – L1RF = 100 – L27.1.3. Методът за изчисляване (7.1.1) приема, че нивото на тетракозеноевата киселина в пробата е незначително. Ако се окаже наличие на значителни количества от тази киселина, стойността на тетракозеноевата киселина (L2), получена от хроматограмата на фракциите, съдържащи остатъка от метиловите естери на мастни киселини, трябва да бъде сведена до:L2 – T2,къдетоT=TPPиТ2 = площта на пика на метиловия тетракозеноат, получен от пробата, който образува част от площта на пика, дължаща се на вътрешния стандарт в хроматограмата на оставащата фракция на метилови естери на мастни киселини,Р2 = площта на пика на метил палмитата, получен от хроматограмата на оставащата фракция,Т0 = площта на пика на метил тетракозеноата, получен от хроматограмата на метиловите естери на общите мастни киселини, както е определен посредством анализа, посочен в член 2 от настоящата директива,Р0 = площта на пика на метил палмитата, получен от хроматограмата на метиловите естери на общите мастни киселини, както е определен посредством анализа, посочен в член 2 от настоящата директива.7.1.4. Извеждане на формулатаПропорцията на мастни киселини във фракцията, съдържаща метиловия ерукат, изразена като процент от общите мастни киселини в пробата, се получава от:EFL1EFL1 + RFL2 × 100 | или | EFL1EFL1 + RFL2 × 100 |Пропорцията на ерукова киселина във фракцията, съдържаща метиловия ерукат, се получава от:EEFСледователно, съдържането на ерукова киселина в пробата, изразено като процент от общите мастни киселини, се получава от:EFL1EFL1 + RFL2 ×EEF × 100 | или | EL1EFL1 + RFL2 × 100 |7.1.5. ПовторяемостРазликата между стойностите на две определяния, когато са извършени едновременно или в бърза последователност, върху една и съща проба, от един и същи лаборант, при едни и същи условия, не трябва да превишава 10 % от резултата или 0,5 г на 100 г проба, като се взема по-голямата стойност.+++++ TIFF +++++ФИГУРАТипична тънкослойна хроматограма, показваща разделянето на метиловите естери от еруковата киселина, цетолеиновата киселина и транс-изомерите на докозеновата киселинаметилови естери на наситени мастни киселинитранс-изомериметилов ерукат (1)метилов цетолеатдруги моноенидиени и полиени1 проба;2 метилов ерукат;3 проба + метилов ерукат(1)Фракцията, обозначена като метилов ерукат, обикновено съдържа метилови естери на други моноеноеви киселини, но не съдържа метилов цетолеат.--------------------------------------------------