title: Директива 2008/8/ЕО на Съвета от 12 февруари 2008 година за изменение на Директива 2006/112/ЕО по отношение на мястото на доставка на услуги

text:
               20.2.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               L 44/11

      ДИРЕКТИВА 2008/8/ЕО НА СЪВЕТА

   от 12 февруари 2008 година
   за изменение на Директива 2006/112/ЕО по отношение на мястото на доставка на услуги
   СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
   като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 93 от него,
   като взе предвид предложението на Комисията,
   като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
   като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
   като има предвид, че:

               (1)

               Реализацията на вътрешния пазар, глобализацията, дерегулацията и промените в технологията заедно водят до значителни промени в обема и модела на търговията с услуги. Увеличават се възможностите редица услуги да бъдат предоставяни от разстояние. Поради това през годините са предприемани отделни стъпки в тази област и голям брой определени услуги всъщност понастоящем се облагат въз основа на принципа на местоназначение.

               (2)

               Правилното функциониране на вътрешния пазар изисква изменение на Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 г. относно общата система на данъка върху добавената стойност (3) по отношение на мястото на доставка на услуги, в съответствие със стратегията на Комисията за модернизация и опростяване на функционирането на общата система на ДДС.

               (3)

               За всички доставки на услуги мястото на данъчно облагане следва по принцип да е мястото, където се извършва фактическото потребление. Ако общото правило за мястото на доставка на услуги трябва да се промени по този начин, все пак биха били необходими някои изключения от това общо правило, както по административни, така и по политически причини.

               (4)

               За доставката на услуги за данъчнозадължени лица общото правило относно мястото на доставка на услуги следва да се основава на мястото, където е установен получателят, а не на мястото, където е установен доставчикът. За целите на правилата за определяне на мястото на доставка на услуги и за намаляването на тежестите върху стопанската дейност, данъчнозадължените лица, които имат и необлагаеми дейности, следва да се третират като данъчнозадължени за всички предоставени им услуги. По подобен начин данъчно незадължените юридически лица, които са идентифицирани за целите на ДДС, следва да се разглеждат като данъчнозадължени лица. В съответствие с обичайните правила, тези разпоредби не следва да обхващат доставката на услуги, получени от данъчнозадължено лице за негово лично ползване или за ползване от негови служители.

               (5)

               При доставка на услуги на данъчно незадължени лица общото правило следва да продължава да бъде, че мястото на доставка на услугите е мястото, където доставчикът е установил своята стопанска дейност.

               (6)

               В някои обстоятелства общите правила относно мястото на доставка на услуги не са приложими както за данъчнозадължени, така и за данъчно незадължени лица и вместо тях следва да се прилагат специални изключения. Тези изключения следва в голяма степен да се основават на съществуващи критерии и да отразяват принципа за данъчно облагане на мястото на потребление, без да се налагат прекомерни административни тежести върху определени търговци.

               (7)

               Когато данъчнозадължено лице получи услуги от лице, което не е установено в същата държава-членка, в някои случаи следва да е задължителен механизмът за самоначисляване, което означава, че данъчнозадълженото лице следва да направи самостоятелна оценка на съответната сума за ДДС върху придобитата услуга.

               (8)

               За да бъдат уредени по-просто задълженията на предприятия, осъществяващи дейност в държави-членки, в които не са установени, следва да бъде създадена схема, която да им позволи да имат единствена точка на електронен контакт за идентифициране и деклариране на ДДС. До установяването на такава схема следва да се ползва схемата, въведена за улесняване на спазването на фискалните задължения от данъчнозадължени лица, които не са установени в Общността.

               (9)

               За да се подпомогне правилното прилагане на настоящата директива, всяко данъчнозадължено лице, идентифицирано за целите на ДДС, следва да представи извлечение за рекапитулация на данъчнозадължените лица и данъчно незадължените юридически лица, идентифицирани за целите на ДДС, на които е предоставил облагаеми услуги, за които е приложим механизмът на самоначисляване.

               (10)

               Някои от промените по отношение на мястото на доставка биха могли да окажат значително въздействие на бюджета на държавите-членки. За да се осигури гладък преход, тези промени следва да бъдат въведени постепенно.

               (11)

               В съответствие с точка 34 от Междуинституционалното споразумение за по-добро законотворчество (4) държавите членки се насърчават да изготвят за себе си и в интерес на Общността свои собствени таблици, илюстриращи, доколкото е възможно, съответствие между настоящата директива и мерките за транспониране и да ги направят обществено достояние.

               (12)

               Директива 2006/112/ЕО следва да бъде съответно изменена,

         ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
   Член 1
   От 1 януари 2009 г. Директива 2006/112/ЕО се изменя, както следва:

               1.

               В член 56 параграф 3 се заменя със следното:
               „3.   Параграф 1, букви й) и к) и параграф 2 се прилагат до 31 декември 2009 г.“

               2.

               В член 57 параграф 2 се заменя със следното:
               „2.   Параграф 1 се прилага до 31 декември 2009 г.“

               3.

               В член 59 параграф 2 се заменя със следното:
               „2.   До 31 декември 2009 г. държавите-членки прилагат член 58, буква б) към услугите по разпространение на радио и телевизия, посочени в член 56, параграф 1, буква й), предоставени на данъчно незадължени лица, установени в държава-членка или които имат постоянен адрес или обичайно местоживеене в държава-членка, от данъчнозадължено лице, установило стопанската си дейност извън Общността или което има там постоянен обект, от който се предоставят услугите, или което, в отсъствието на такова място на стопанска дейност или постоянен обект, има постоянен адрес или обичайно местоживеене извън Общността.“

               4.

               Член 357 се заменя със следното:
               „Член 357
               Настоящата глава се прилага до 31 декември 2014 г.“

         Член 2
   От 1 януари 2010 г. Директива 2006/112/ЕО се изменя, както следва:

               1.

               В дял V глава 3 се заменя със следното:
               „ГЛАВА 3
               Място на доставка на услуги
               Раздел 1
               Определения
               Член 43
               За целите на прилагането на правилата относно мястото на доставка на услуги:

                           1.

                           данъчнозадължено лице, което извършва и дейности или сделки, които не се считат за облагаеми доставки на стоки или услуги в съответствие с член 2, параграф 1, се разглежда като данъчнозадължено лице по отношение на всички предоставени му услуги;

                           2.

                           данъчно незадължено юридическо лице, идентифицирано за целите на ДДС, се разглежда като данъчнозадължено лице.

                     Раздел 2
               Общи правила
               Член 44
               Мястото на доставка на услуги на данъчнозадължено лице, действащо като такова, е мястото, където това лице е установило стопанската си дейност. Ако обаче тези услуги се предоставят на постоянен обект на данъчнозадълженото лице, който се намира на място различно от мястото, където е установило стопанската си дейност, мястото на доставка на тези услуги е мястото, където се намира този постоянен обект. При отсъствие на такова място на установяване или на постоянен обект мястото на доставка на услугите е мястото на постоянния адрес или обичайното местоживеене на данъчнозадълженото лице, което получава такива услуги.
               Член 45
               Мястото на доставка на услуги на данъчно незадължено лице е мястото, където доставчикът е установил стопанската си дейност. Ако обаче тези услуги се предоставят от постоянен обект на доставчика, който се намира на място, различно от мястото, където е установил стопанската си дейност, мястото на доставка на тези услуги е мястото, където се намира този постоянен обект. При отсъствие на такова място на установяване или на постоянен обект мястото на доставка на услугите е мястото на постоянния адрес или обичайното местоживеене на доставчика.
               Раздел 3
               Специални разпоредби
               Подраздел 1
               Доставка на услуги от посредници
               Член 46
               Мястото на доставка на услуги, предоставени на данъчнозадължено лице от посредник, действащ от името и за сметка на друго лице, е мястото, където се осъществява основната сделка в съответствие с настоящата директива.
               Подраздел 2
               Доставка на услуги, свързани с недвижими имоти
               Член 47
               Мястото на доставка на услуги, свързани с недвижими имоти, включително услугите на експерти и агенти за недвижими имоти, осигуряването на настаняване в хотелиерския сектор или в секторите с подобна функция, като този на ваканционни лагери или на обекти, развити за ползване като къмпинг, предоставянето на права за ползване на недвижими имоти и услуги за подготвянето и координирането на строителни работи като например услугите на архитекти и на предприятия, предоставящи надзор на обекта, е мястото, където се намира недвижимият имот.
               Подраздел 3
               Доставка на транспортни услуги
               Член 48
               Мястото на доставка на услуги по пътнически транспорт е мястото, където се осъществява транспортът, пропорционално на реализирания пробег.
               Член 49
               Мястото на доставка на услуги по транспорт на стоки, различен от транспорта на стоки в рамките на Общността, на данъчно необлагаеми лица, е мястото, където се осъществява транспортът, пропорционално на реализирания пробег.
               Член 50
               За място на доставка на услугите по транспорт на стоки в рамките на Общността на данъчно незадължени лица се счита мястото на тръгване.
               Член 51
               „Транспорт на стоки в рамките на Общността“ означава всеки превоз на стоки, чието място на тръгване и място на пристигане са разположени на територията на две различни държави-членки.
               „Място на тръгване“ означава мястото, където фактически започва транспортът на стоките, независимо от реализирания пробег за достигане до мястото, където са разположени стоките, а „място на пристигане“ означава мястото, където транспортът на стоките приключва фактически.
               Член 52
               Не е необходимо държавите-членки да прилагат ДДС за тази част на транспорт на стоки в рамките на Общността, предоставен на данъчно незадължени лица, която се извършва по води, които не представляват част от територията на Общността.
               Подраздел 4
               Доставка на културни, художествени, спортни, научни, образователни, развлекателни и други подобни услуги, спомагателни услуги при транспорт и оценки на и работа върху движимо имущество
               Член 53
               Мястото на доставка на услуги и спомагателни услуги, свързани с културни, художествени, спортни, научни, образователни, развлекателни или подобни дейности, като например панаири и изложби, включително доставката на услуги на организаторите на такива дейности, е мястото, където тези дейности се извършват физически.
               Член 54
               Мястото на доставка на следните услуги на данъчно незадължени лица е мястото, където услугите се извършват физически:

                           а)

                           спомагателни транспортни дейности, например товарене, разтоварване, обработка на стоките и подобни дейности;

                           б)

                           оценки на и работа върху движими вещи.

                     Подраздел 5
               Доставка на ресторантьорски и кетъринг услуги
               Член 55
               Мястото на доставка на ресторантьорски и кетъринг услуги, различни от тези, които физически се извършват на борда на кораби, въздухоплавателни средства или влакове по време на тази част от дейността по пътнически транспорт, която се извършва в рамките на Общността, е мястото, където услугите се извършват физически.
               Подраздел 6
               Наем на превозни средства
               Член 56
               1.   Мястото на отдаване под краткосрочен наем на превозни средства е мястото, където превозните средства фактически се предоставят на разположение на потребителя.
               2.   За целите на параграф 1 „краткосрочен“ означава постоянното държане или ползване на превозните средства в продължение на не повече от тридесет дни, а по отношение на плавателни съдове — не повече от деветдесет дни.
               Подраздел 7
               Доставка на ресторантьорски и кетъринг услуги за потребление на борда на плавателни, въздухоплавателни средства или влакове
               Член 57
               1.   Мястото на доставка на ресторантьорски и кетъринг услуги, които физически се извършват на борда на плавателни, въздухоплавателни средства или влакове по време на тази част от операцията по пътнически транспорт, която се извършва в рамките на Общността, е мястото на тръгване на операцията по пътнически транспорт.
               2.   По смисъла на параграф 1 „частта от операцията по пътнически транспорт, която се извършва в рамките на Общността“ означава частта, която е извършена без спиране извън Общността, между точката на тръгване и точката на пристигане при пътническия транспорт.
               „Място на тръгване при пътнически транспорт“ означава първата определена по разписание точка за качване на пътници в рамките на Общността, в случаите, в които е приложимо — след спиране извън Общността.
               „Място на пристигане при пътнически транспорт“ означава последната определена по разписание точка за слизане на пътници в Общността, които са се качили в Общността, в случаите, в които е приложимо — преди спиране извън Общността.
               В случай на пътуване с отиване и връщане отсечката на връщане се счита за отделна транспортна операция.
               Подраздел 8
               Доставка на електронни услуги на данъчно незадължени лица
               Член 58
               Мястото на доставка на услуги, извършвани по електронен път, и по-специално на посочените в приложение II, предоставени на данъчно незадължени лица, които са установени в държава-членка или имат постоянен адрес или обичайно местоживеене в държава-членка, от данъчнозадължено лице, което е установило стопанската си дейност извън Общността или има там постоянен обект, от който се предоставят услугите, или което, при отсъствие на такова място на стопанска дейност или постоянен обект, има постоянен адрес или обичайно местоживеене извън Общността, е мястото, където е установено данъчно незадълженото лице, или където то има постоянен адрес или обичайно местоживеене.
               Когато доставчикът на определена услуга и клиентът поддържат връзка по електронна поща, това само по себе си не означава, че предоставената услуга представлява услуга, извършвана по електронен път.
               Подраздел 9
               Доставка на услуги на данъчно незадължени лица извън Общността
               Член 59
               Мястото на доставка на следните услуги на данъчно незадължено лице, което е установено или има постоянен адрес или обичайно местоживеене извън Общността, е мястото, където това лице е установено, има постоянен адрес или обичайно местоживеене:

                           а)

                           предоставяне или прехвърляне на права върху авторско право, патенти, лицензии, търговски марки и други подобни права;

                           б)

                           рекламни услуги;

                           в)

                           услуги, извършвани от консултанти, инженери, консултантски бюра, юристи, счетоводители и други подобни услуги, както и обработка на данни и предоставянето на информация;

                           г)

                           задълженията за въздържане от провеждането или упражняването, изцяло или частично, на стопанска дейност или на право, посочено в настоящия член;

                           д)

                           банкови, финансови и застрахователни сделки, включително презастраховане, с изключение на отдаването под наем на сейфове;

                           е)

                           осигуряване на персонал;

                           ж)

                           отдаване под наем на движими вещи, с изключение на всички видове превозни средства;

                           з)

                           услуги по предоставяне на достъп, транспорт или пренос по разпределителни системи на природен газ или на електрическа енергия и предоставяне на други пряко свързани с тях услуги;

                           и)

                           далекосъобщителни услуги;

                           й)

                           услуги по разпространение на радио и телевизия;

                           к)

                           услуги, извършвани по електронен път, по-специално посочените в приложение II.

                     Когато доставчикът на определена услуга и клиентът поддържат връзка по електронна поща, това само по себе си не означава, че предоставената услуга представлява услуга, извършвана по електронен път.
               Подраздел 10
               Предотвратяване на двойно данъчно облагане или необлагане
               Член 59a
               За да се предотврати двойното данъчно облагане, необлагането или нарушаването на конкуренцията, държавите-членки могат, по отношение на услугите, чието място на доставка е уредено в членове 44, 45, 56 и 59:

                           а)

                           да разглеждат мястото на доставка на отделна или всички такива услуги, ако е разположено на тяхна територия, като разположено извън Общността, ако фактическото ползване и потребление на услугите се извършва извън Общността;

                           б)

                           да разглеждат мястото на доставка на отделна или всички такива услуги, ако е разположено извън Общността, като разположено на тяхна територия, ако фактическото ползване и потребление на услугите се извършва на тяхна територия.

                     Независимо от това настоящата разпоредба не се прилага по отношение на услугите, извършвани по електронен път, когато те се предоставят на данъчно необлагаеми лица, които не са установени в рамките на Общността.
               Член 59б
               Държавите-членки прилагат член 59а, буква б) към посочените в член 59, първи параграф, буква й) услуги по разпространение на радио и телевизия, предоставени на данъчно незадължени лица, които са установени в държава-членка или имат постоянен адрес или обичайно местоживеене в държава-членка, от данъчнозадължено лице, което е установило стопанската си дейност извън Общността или има там постоянен обект, от който се предоставят услугите, или което, при отсъствие на такова място на стопанска дейност или постоянен обект, има постоянен адрес или обичайно местоживеене извън Общността.“

               2.

               В член 98, параграф 2, втора алинея се заменя със следното:
               „Намалените ставки не се прилагат към услуги, извършвани по електронен път.“

               3.

               Началното изречение на член 170 се заменя със следното:
               „Всички данъчнозадължени лица, които по смисъла на член 1 от Директива 86/560/ЕИО (5), член 2, точка 1 и на член 3 от Директива 2008/9/ЕО (6) и член 171 от настоящата директива, не са установени в държавата-членка, в която купуват стоки и услуги или внасят стоки, подлежащи на облагане с ДДС, имат право да получат възстановяване на този ДДС, доколкото стоките и услугите са използвани за следните цели:

               4.

               Член 171 се изменя, както следва:

                           а)

                           параграф 1 се заменя със следното:
                           „1.   ДДС се възстановява на данъчнозадължени лица, които не са установени в държавата-членка, в която купуват стоки и услуги или внасят стоки, подлежащи на облагане с ДДС, но са установени в друга държава-членка, в съответствие с подробните правила, определени в Директива 2008/9/ЕО“;

                           б)

                           параграф 3 се заменя със следното:
                           „3.   Директива 86/560/ЕИО не се прилага за:

                                       а)

                                       суми на ДДС, които са неправилно фактурирани според законодателството на държавата-членка по възстановяване;

                                       б)

                                       фактурирани суми на ДДС по отношение на доставки на стоки, чиято доставка е или може да бъде освободена съгласно член 138 или член 146, параграф 1, буква б).“

               5.

               Създава се следният член 171а:
               „Член 171a
               Вместо да разрешат възстановяване на ДДС съгласно Директиви 86/560/ЕИО или 2008/9/ЕО върху онези доставки на стоки или услуги на данъчнозадължено лице, по отношение на които данъчнозадълженото лице дължи плащане на данъка съгласно членове 194—197 или член 199, държавите-членки могат да разрешат приспадане на този данък съгласно процедурата, установена в член 168. Съществуващите ограничения съгласно член 2, параграф 2 и член 4, параграф 2 от Директива 86/560/ЕИО могат да бъдат запазени.
               За тази цел държавите-членки могат да изключат данъчнозадълженото лице, което дължи плащане на данъка, от процедурата по възстановяване съгласно Директиви 86/560/ЕИО или 2008/9/ЕО.“

               6.

               В дял ХI, глава 1, раздел 1 се създава следният член 192а:
               „Член 192a
               По смисъла на настоящия раздел данъчнозадължено лице, което няма постоянен обект на територията на държавата-членка, където е дължим данъкът, се счита за данъчнозадължено лице, което не е установено в рамките на държавата-членка, когато са изпълнени следните условия:

                           а)

                           извършва облагаема доставка на стоки или услуги на територията на тази държава-членка;

                           б)

                           обект, който доставчикът има на територията на тази държава-членка, не взема участие в тази доставка.“

               7.

               Член 196 се заменя със следното:
               „Член 196
               ДДС се дължи от всяко данъчнозадължено лице или данъчно незадължено юридическо лице, идентифицирано за целите на ДДС, на което се предоставят услуги, посочени в член 44, ако услугите се предоставят от данъчнозадължено лице, неустановено на територията на държавата-членка.“

               8.

               В член 214 се добавят следните букви:

                           „г)

                           всяко данъчнозадължено лице, което на съответната им територия получава услуги, за които е задължено да внесе ДДС съгласно член 196;

                           д)

                           всяко данъчнозадължено лице, установено на съответната им територия, което предоставя услуги на територията на друга държава-членка, за които ДДС се дължи единствено от получателя съгласно член 196.“

               9.

               Член 262 се заменя със следното:
               „Член 262
               Всяко данъчнозадължено лице, идентифицирано за целите на ДДС, представя извлечение за рекапитулация на следното:

                           а)

                           придобилите стоки лица, идентифицирани за целите на ДДС, на които е доставило стоки в съответствие с условията, определени в член 138, параграф 1 и параграф 2, буква в);

                           б)

                           лицата, идентифицирани за целите на ДДС, на които е доставило стоки, които са му били доставени посредством вътреобщностни придобивания, посочени в член 42;

                           в)

                           данъчнозадължените лица и данъчно незадължените юридически лица, идентифицирани за целите на ДДС, на които е предоставило услуги, различни от услугите, които са освободени от ДДС в държавата-членка, където сделката е облагаема, и за които получателят е дължи плащане на данъка съгласно член 196.“

               10.

               В член 264 параграф 1 се изменя, както следва:

                           а)

                           букви а) и б) се заменят със следното:

                                       „а)

                                       идентификационният номер по ДДС на данъчнозадълженото лице в държавата-членка, в която трябва да се представи извлечението за рекапитулация, под който е извършил доставката на стоки в съответствие с условията, определени в член 138, параграф 1, и под който е осъществил облагаемите доставки на услуги в съответствие с условията, определени в член 44;

                                       б)

                                       идентификационния номер по ДДС на лицето, придобиващо стоките или получаващо услугите в държава-членка, различна от тази, в която трябва да бъде представено извлечението за рекапитулация, и под който са му били доставени стоките;“

                           б)

                           буква г) се заменя със следното:

                                       „г)

                                       за всяко лице, което е придобило стоки или е получило услуги, общата стойност на доставките на стоки и общата стойност на доставките на услуги, извършени от данъчнозадълженото лице“.

               11.

               Член 358 се изменя, както следва:

                           а)

                           точка 2 се заменя със следното:

                                       „2.

                                       „електронни услуги“ и „услуги, извършвани по електронен път“ означава услугите, посочени в член 59, първи параграф, буква к)“;

                           б)

                           точка 4 се заменя със следното:

                                       „4.

                                       „държава-членка по потребление“ означава държавата-членка, в която съгласно член 58 се приема, че се осъществява доставката на електронните услуги“.

               12.

               В приложение II заглавието се заменя със следното:
               „ПРИМЕРЕН СПИСЪК НА УСЛУГИТЕ, ИЗВЪРШВАНИ ПО ЕЛЕКТРОНЕН ПЪТ, ПОСОЧЕНИ В ЧЛЕН 58 И В ЧЛЕН 59, ПЪРВИ ПАРАГРАФ, БУКВА К)“.

         Член 3
   От 1 януари 2011 г. членове 53 и 54 от Директива 2006/112/ЕО се заменят със следното:

      „Член 53
      Мястото на доставка на услуги по отношение на достъп до културни, художествени, спортни, научни, образователни, развлекателни или други подобни събития, като например панаири и изложби, и на свързани с този достъп спомагателни услуги, предоставяни на данъчнозадължено лице, е мястото, където тези събития се провеждат фактически.
      Член 54
      1.   Мястото на доставка на услуги и спомагателни услуги, свързани с културни, художествени, спортни, научни, образователни, развлекателни или подобни дейности, като например панаири и изложби, включително доставката на услуги на организаторите на такива дейности, когато са предоставяни на данъчно незадължено лице, е мястото, където тези дейности се провеждат фактически.
      2.   Мястото на доставка на следните услуги на данъчно незадължено лице е мястото, където услугите се извършват физически:

                  а)

                  спомагателни транспортни дейности, например товарене, разтоварване, обработка на стоките и подобни дейности;

                  б)

                  оценки на и работа върху движими вещи“.

   Член 4
   От 1 януари 2013 г. член 56, параграф 2 от Директива 2006/112/ЕО се заменя със следното:

      „2.   Мястото на отдаване под наем, различен от краткосрочен наем, на превозни средства на данъчно незадължено лице е мястото, където клиентът е установен, има постоянен адрес или обичайно местоживеене.
      Въпреки това мястото на отдаване под наем, различен от краткосрочния наем, на плавателен съд за развлечение на данъчно незадължено лице, е мястото, където плавателният съд за развлечение фактически е предоставен на разположение на клиента, когато тази услуга фактически се предоставя от доставчика от мястото му на стопанска дейност или от постоянен обект, разположен на това място.
      3.   За целите на параграфи 1 и 2 „краткосрочен“ означава непрекъснатото държане или ползване на превозните средства в продължение на не повече от тридесет дни, а по отношение на плавателни съдове — не повече от деветдесет дни.“

   Член 5
   От 1 януари 2015 г. Директива 2006/112/ЕО се изменя, както следва:

               1.

               В дял V, глава 3, раздел 3 подраздел 8 се заменя със следното:
               „Подраздел 8
               Доставка на далекосъобщителни услуги, услуги по разпространение на радио и телевизия и електронни услуги на данъчно незадължени лица
               Член 58
               Мястото на доставка на следните услуги на данъчно незадължено лице е мястото, където това лице е установено, има постоянен адрес или обичайно местоживеене:

                           а)

                           далекосъобщителни услуги;

                           б)

                           услуги по разпространение на радио и телевизия;

                           в)

                           услуги, извършвани по електронен път, по-специално посочените в приложение II.

                     Когато доставчикът на определена услуга и клиентът поддържат връзка по електронна поща, това само по себе си не означава, че предоставената услуга представлява услуга, извършвана по електронен път.“

               2.

               В член 59 се заличават букви и), й) и к) от първи параграф, както и втори параграф;

               3.

               Член 59а се заменя със следното:
               „Член 59а
               За да се предотврати двойното данъчно облагане, необлагането или нарушаването на конкуренцията, държавите-членки могат, по отношение на услугите, чието място на доставка е уредено в членове 44, 45, 56, 58 и 59:

                           а)

                           да разглеждат мястото на доставка на отделна или всички такива услуги, ако е разположено на тяхна територия, като разположено извън Общността, ако фактическото ползване и потребление на услугите се извършва извън Общността;

                           б)

                           да разглеждат мястото на доставка на отделна или всички такива услуги, ако е разположено извън Общността, като разположено на тяхна територия, ако фактическото ползване и потребление на услугите се извършва на тяхна територия.“

               4.

               Член 59б се заличава.

               5.

               В член 204, параграф 1 третата алинея се заменя със следното:
               „Държавите-членки обаче не могат да прилагат посочената във втората алинея възможност по отношение на неустановено в рамките на Общността данъчнозадължено лице по смисъла на член 358а, точка 1, което е решило да ползва специалния режим за далекосъобщителни услуги, услуги по разпространение на радио и телевизия или електронни услуги.“

               6.

               В дял ХII заглавието на глава 6 се заменя със следното:

               „Специални режими за неустановени данъчнозадължени лица, предоставящи далекосъобщителни услуги, услуги по разпространение на радио и телевизия или електронни услуги на данъчно незадължени лица“.

               7.

               Член 357 се заличава.

               8.

               Член 358 се заменя със следното:
               „Член 358
               За целите на настоящата глава и без да се засягат други разпоредби на Общността, се прилагат следните определения:

                           1.

                           „далекосъобщителни услуги“ и „услуги по разпространение на радио и телевизия “ означават услугите, посочени в член 58, първи параграф, букви а) и б);

                           2.

                           „електронни услуги“ и „услуги, извършвани по електронен път“ означава услугите, посочени в член 58, първи параграф, буква в);

                           3.

                           „държава-членка по потребление“ означава държавата-членка, в която съгласно член 58 се счита, че се извършва доставката на далекосъобщителни услуги, услугите по разпространение на радио и телевизия или електронните услуги;

                           4.

                           „справка-декларация по ДДС“ означава декларация, съдържаща информацията, необходима за установяване на размера на дължимия ДДС във всяка държава-членка.“

               9.

               В дял ХII, глава 6 заглавието на раздел 2 се заменя със следното:

               „Специален режим за далекосъобщителни услуги, услуги по разпространение на радио и телевизия или електронни услуги, предоставени от данъчнозадължени лица, неустановени в рамките на Общността.“

               10.

               В дял ХII, глава 6, раздел 2 се създава следният член:
               „Член 358a
               За целите на настоящия раздел и без да се засягат други разпоредби на общностното право, се прилагат следните определения:

                           1.

                           „данъчнозадължено лице, неустановено в рамките на Общността“ означава данъчнозадължено лице, което е установило стопанската си дейност на територията на Общността, няма постоянен обект там и за което не се изисква по друг начин да бъде идентифицирано за целите на ДДС;

                           2.

                           „държава-членка по идентификация“ е държавата-членка, в която данъчнозадълженото лице, неустановено в рамките на Общността, избира да се регистрира и да декларира кога започва своята дейност като данъчнозадължено лице на територията на Общността, в съответствие с разпоредбите на настоящия раздел.“

               11.

               Членове 359—365 се заменят със следното:
               „Член 359
               Държавите-членки разрешават на всяко данъчнозадължено лице, неустановено рамките на Общността, предоставящо далекосъобщителни услуги, услуги по разпространение на радио и телевизия или електронни услуги на данъчно незадължено лице, което е установено в държава-членка или има постоянен адрес или обичайно местоживеене в държава-членка, да използва този специален режим. Този режим се прилага по отношение на всички такива услуги, предоставяни в рамките на Общността.
               Член 360
               Данъчнозадълженото лице, неустановено в рамките на Общността, декларира пред държавата-членка по идентификация кога започва или преустановява своята дейност като данъчнозадължено лице, или променя тази дейност по такъв начин, че вече не отговаря на условията, необходими за използването на този специален режим. То съобщава тази информация по електронен път.
               Член 361
               1.   Информацията, която данъчнозадълженото лице, неустановено в рамките на Общността, трябва да предостави на държавата-членка по идентификация, когато започне облагаема дейност, включва следните данни:

                           а)

                           име;

                           б)

                           пощенски адрес;

                           в)

                           електронен адрес, включително електронна страница;

                           г)

                           национален данъчен номер, ако има такъв;

                           д)

                           декларация, че лицето не е идентифицирано за целите на ДДС в рамките на Общността.

                     2.   Данъчнозадълженото лице, неустановено в рамките на Общността, уведомява държавата-членка по идентификация за всякакви промени в предоставената информация.
               Член 362
               Държавата-членка по идентификация определя на данъчнозадълженото лице, неустановено в рамките на Общността, индивидуален идентификационен номер по ДДС и го уведомява по електронен път за този номер. Въз основа на информацията, послужила за тази идентификация, държавите-членки по потребление могат да използват своите собствени системи за идентификация.
               Член 363
               Държавата-членка по идентификация заличава данъчнозадълженото лице, неустановено в рамките на Общността, от регистъра за идентификация в следните случаи:

                           а)

                           ако то уведоми тази държава-членка, че вече не предоставя далекосъобщителни услуги, услуги по разпространение на радио и телевизия или електронни услуги;

                           б)

                           ако може по друг начин да се приеме, че неговите облагаеми дейности са преустановени;

                           в)

                           ако вече не отговаря на изискванията, необходими за използването на този специален режим;

                           г)

                           ако системно не спазва правилата, свързани с този специален режим.

                     Член 364
               Данъчнозадълженото лице, неустановено в рамките на Общността, представя по електронен път на държавата-членка по идентификация справка-декларация за ДДС за всяко календарно тримесечие, независимо дали са били предоставяни далекосъобщителни услуги, услуги по разпространение на радио и телевизия или електронни услуги. Справката-декларация за ДДС се представя в срок от 20 дни след края на данъчния период, който обхваща.
               Член 365
               Справката-декларация за ДДС показва идентификационния номер и, за всяка държава-членка по потребление, в която се дължи ДДС — общата стойност, без ДДС, на доставките на далекосъобщителни услуги, услуги по разпространение на радио и телевизия и електронни услуги, извършени през данъчния период, както и общия размер на съответния ДДС. Приложимите ставки за ДДС и общият дължим ДДС също трябва да бъдат посочени в справката-декларация.“

               12.

               Член 366, параграф 1 се заменя със следното:
               „1.   Справката-декларация за ДДС се изготвя в евро.
               Държавите-членки, които не са въвели валутата евро, могат да изискат справката-декларация за ДДС да бъде изготвена в тяхната национална валута. Ако доставките са извършвани в други валути, за целите на попълването на справката-декларация за ДДС данъчнозадълженото лице, неустановено в рамките на Общността, използва обменния курс, приложим в последния ден от данъчния период.“

               13.

               Членове 367 и 368 се заменят със следното:
               „Член 367
               Данъчнозадълженото лице, неустановено в рамките на Общността, плаща ДДС, като посочва съответната справка-декларация по ДДС, при представянето на справката-декларация или най-късно в деня на изтичане на крайния срок за представяне на справката-декларация.
               Плащането се извършва по банкова сметка в евро, определена от държавата-членка по идентификация. Държавите-членки, които не са въвели валутата евро, могат да изискат плащането да се извърши по сметка в тяхната национална валута.
               Член 368
               Данъчнозадълженото лице, неустановено в рамките на Общността, което използва тази специален режим, не може да приспада ДДС съгласно член 168 от настоящата директива. Независимо от член 1, параграф 1 от Директива 86/560/ЕИО, на съответното данъчнозадължено лице се възстановява данък в съответствие с посочената директива. Член 2, параграфи 2 и 3, и член 4, параграф 2 от Директива 86/560/ЕИО не се прилагат по отношение на възстановяване на данък във връзка с далекосъобщителни услуги, услуги по разпространение на радио и телевизия и електронни услуги, обхванати от този специален режим.“

               14.

               Член 369, параграф 1 се заменя със следното:
               „1.   Данъчнозадълженото лице, неустановено в рамките на Общността, води регистри за сделките, обхванати от този специален режим. Тези регистри трябва да бъдат достатъчно подробни, за да позволява на данъчните органи на държавата-членка по потребление да проверява верността на справката-декларация по ДДС.“

               15.

               В дял ХII, глава 6 се създава следният раздел:
               „Раздел 3
               Специален режим за далекосъобщителни услуги, услуги по разпространение на радио и телевизия или електронни услуги, предоставени от данъчнозадължени лица, установени в рамките на Общността, но не в държавата-членка по потребление
               Член 369a
               За целите на настоящия раздел и без да се засягат други разпоредби на Общността, се прилагат следните определения:

                           1.

                           „данъчнозадължено лице, неустановено в държавата-членка по потребление“ означава данъчнозадължено лице, което е установило своята стопанска дейност на територията на Общността или има постоянен обект там, но не е установило своята стопанска дейност, нито има постоянен обект на територията на държавата-членка по потребление;

                           2.

                           „държава-членка по идентификация“ означава държавата-членка, на чиято територия данъчнозадълженото лице е установило своята стопанска дейност или, ако не е установило стопанската си дейност в Общността, където има постоянен обект.

                     Ако данъчнозадълженото лице не е установило стопанската си дейност в Общността, но има повече от един постоянен обект в нея, държавата-членка по идентификация е държавата-членка на постоянния обект, където данъчнозадълженото лице посочва, че ще ползва този специален режим. Данъчнозадълженото лице е обвързано от това решение през съответната календарна година и двете следващи календарни години.
               Член 369б
               Държавите-членки разрешават на всяко данъчнозадължено лице, неустановено в държавата-членка по потребление, което предоставя далекосъобщителни услуги, услуги по разпространение на радио и телевизия или електронни услуги на данъчно незадължено лице, което е установено или има постоянен адрес или обичайно местоживеене в тази държава-членка, да използва този специален режим. Този специален режим се прилага по отношение на всички такива услуги, предоставяни в Общността.
               Член 369в
               Данъчнозадължено лице, неустановено в държавата-членка по потребление, декларира пред държавата-членка по идентификация кога започва и преустановява своите облагаеми дейности, обхванати от този специален режим, или променя тези дейности по такъв начин, че вече не отговаря условията, необходими за ползването на този специален режим. То съобщава тази информация по електронен път.
               Член 369г
               За облагаеми сделки, извършвани по този режим, данъчнозадълженото лице, ползващо този специален режим, се идентифицира за целите на ДДС само в държавата-членка по идентификация. За тази цел държавата-членка използва индивидуалния идентификационен номер по ДДС, който вече е определен за данъчнозадълженото лице по отношение на задълженията му в съответствие с вътрешната система.
               Въз основа на информацията, послужила за тази идентификация, държавите-членки по потребление могат да използват своите собствени системи за идентификация.
               Член 369д
               Държавата-членка по идентификация изключва данъчнозадълженото лице, неустановено в държавата-членка по потребление, от този специален режим във всеки от следните случаи:

                           а)

                           при уведомление от негова страна, че вече не предоставя далекосъобщителни услуги, услуги по разпространение на радио и телевизия или електронни услуги;

                           б)

                           ако може по друг начин да се предположи, че са преустановени облагаемите му дейности, обхванати от този специален режим;

                           в)

                           ако вече не отговаря на изискванията, необходими за ползването на този специален режим;

                           г)

                           ако системно не спазва правилата, свързани с този специален режим.

                     Член 369е
               Данъчнозадълженото лице, неустановено в държавата-членка по потребление, представя по електронен път на държавата-членка по идентификация справка-декларация за ДДС за всяко календарно тримесечие, независимо дали са били предоставяни далекосъобщителни услуги, услуги по разпространение на радио и телевизия или електронни услуги. Справката-декларация за ДДС се представя в срок от 20 дни след края на данъчния период, който обхваща.
               Член 369ж
               В справката-декларация за ДДС се посочва идентификационният номер по член 369г и, за всяка държава-членка по потребление, в която се дължи ДДС — и общата стойност без ДДС на доставките на далекосъобщителни услуги, услуги по разпространение на радио и телевизия или електронни услуги, извършени през данъчния период, както и съответния общ размер на ДДС по отделните ставки. Приложимите ставки за ДДС и общият дължим ДДС трябва също да бъдат посочени в декларацията.
               Когато данъчнозадълженото лице има един или повече постоянни обекта, различни от тези в държавата-членка по идентификация, от които се предоставят услугите, справката-декларация по ДДС включва, освен посочената в първи параграф информация, и общата стойност на доставките на далекосъобщителни услуги, услуги по разпространение на радио и телевизия или електронни услуги, обхванати от този специален режим, за всяка държава-членка, в която лицето има обект, заедно с индивидуалния идентификационен номер по ДДС или референтния данъчен номер за този обект и с разбивка по държави-членки по потребление.
               Член 369з
               1.   Справката-декларация за ДДС се изготвя в евро.
               Държавите-членки, които не са въвели валутата евро, могат да изискат справката-декларация за ДДС да бъде изготвена в тяхната национална валута. Ако доставките са извършвани в други валути, за целите на попълването на справката-декларация за ДДС данъчнозадълженото лице, неустановено в държавата-членка на потребление, следва да използва обменния курс, приложим в последния ден от данъчния период.
               2.   Превръщането се извършва, като се прилага обменният курс, публикуван от Европейската централна банка за този ден, или — ако няма публикуван такъв за този ден — за следващия ден, за който има публикуван.
               Член 369и
               Данъчнозадълженото лице, неустановено в държавата-членка по потребление, плаща ДДС според съответната справка-декларация по ДДС, когато я представя или най-късно в деня на изтичане на крайния срок за представяне на справката-декларация.
               Плащането се извършва по банкова сметка в евро, определена от държавата-членка по идентификация. Държавите-членки, които не са въвели валутата евро, могат да изискат плащането да се извърши по сметка в тяхната национална валута.
               Член 369й
               По отношение на облагаемите дейности, обхванати от този специален режим, данъчнозадълженото лице, неустановено в държавата-членка по потребление, ползващо този специален режим, не може да приспада ДДС съгласно член 168 от настоящата директива. Независимо от член 2, точка 1 и член 3 от Директива 2008/9/ЕО, на съответното данъчнозадължено лице се възстановява данък в съответствие с посочената директива.
               Ако данъчнозадълженото лице, неустановено в държавата-членка по потребление, ползващо този специален режим, извършва в държавата-членка по потребление и дейности, необхванати от този режим, по отношение на които е задължено да се регистрира за целите на ДДС, то приспада ДДС по отношение на облагаемите си дейности, обхванати от тази режим, в справката-декларация по ДДС, която се представя съгласно член 250.
               Член 369к
               1.   Данъчнозадълженото лице, неустановено в държавата-членка по потребление, води регистри за сделките, обхванати от този специален режим. Тези регистри трябва да бъдат достатъчно подробни, за да позволяват на данъчните органи на държавата-членка по потребление да проверят верността на справката-декларация по ДДС.
               2.   При поискване регистрите, посочени в параграф 1, трябва да бъдат предоставени в електронен вид за държавата-членка по потребление и за държавата-членка по идентификация.
               Тези регистри трябва да се съхраняват за срок от десет години от 31 декември на годината, през която е извършена сделката.“

               16.

               В приложение II заглавието се заменя със следното:
               „ПРИМЕРЕН СПИСЪК НА УСЛУГИТЕ, ИЗВЪРШВАНИ ПО ЕЛЕКТРОНЕН ПЪТ, ПОСОЧЕНИ В ЧЛЕН 58, ПЪРВИ ПАРАГРАФ, БУКВА В)“.

         Член 6
   До 31 декември 2014 г. Комисията представя доклад относно възможността установеното в член 5 правило да се прилага ефективно по отношение на доставката на далекосъобщителни услуги, услуги по разпространение на радио и телевизия и електронни услуги на данъчно незадължени лица, в който се разглежда и въпросът дали това правило все още отговаря на прилаганата към този момент обща политика относно мястото на доставка на услуги.
   Член 7
   1.   Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с членове 1—5 от настоящата директива, до съответните дати, посочени в тези разпоредби.
   Държавите-членки незабавно информират Комисията за това. Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
   2.   Държавите-членки съобщават на Комисията текстовете на основните разпоредби от националното си законодателство, които те приемат в областта, уредена от настоящата директива.
   Член 8
   Настоящата директива влиза в сила в деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
   Член 9
   Адресати на настоящата директива са държавите-членки.

      Съставено в Брюксел на 12 февруари 2008 година.

            За Съвета

            Председател

         A. BAJUK

      (1)  ОВ C 104 E, 30.4.2004 г., стр. 143 и становище от 16 май 2006 г. (все още непубликувано в Официален вестник).

      (2)  ОВ C 117, 30.4.2004 г., стр. 15 и ОВ C 195, 18.8.2006 г., стр. 54.

      (3)  ОВ L 347, 11.12.2006 г., стр. 1. Директива, последно изменена с Директива 2007/75/ЕО (ОВ L 346, 29.12.2007 г., стр. 13).

      (4)  ОВ C 321, 31.12.2003 г. стр. 1.

      (5)  Тринадесета директива 86/560/ЕИО на Съвета от 17 ноември 1986 г. относно уеднаквяване на законодателствата на държавите-членки в областта на данъка върху оборота — правила за възстановяване на данъка върху добавената стойност на данъчни субекти, които не са установени на територията на Общността (ОВ L 326, 21.11.1986 г., стр. 40).

      (6)  Директива 2008/9/ЕО на Съвета от 12 февруари 2008 г. за установяване на подробни правила за възстановяването на данъка върху добавена стойност, предвидено в Директива 2006/112/ЕО, на данъчнозадължени лица, неустановени в държавата-членка по възстановяване, но установени в друга държава-членка (ОВ L 44, 20.2.2008 г., стр 23).“


title: Директива 2012/22/ЕС на Комисията от 22 август 2012 година за изменение на Директива 98/8/ЕО на Европейския парламент и на Съвета за включване в приложение I към нея на активното вещество дидецилдиметиламониев карбонат  текст от значение за ЕИП

text:
               23.8.2012

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               L 227/7

         ДИРЕКТИВА 2012/22/ЕС НА КОМИСИЯТА
   от 22 август 2012 година
   за изменение на Директива 98/8/ЕО на Европейския парламент и на Съвета за включване в приложение I към нея на активното вещество дидецилдиметиламониев карбонат
   (текст от значение за ЕИП)
   ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
   като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
   като взе предвид Директива 98/8/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 февруари 1998 г. относно пускането на пазара на биоциди (1), и по-специално член 11, параграф 4 от нея,
   като има предвид, че:

               (1)

               В съответствие с член 11, параграф 1 от Директива 98/8/ЕО Обединеното кралство получи на 17 януари 2007 г. заявление от Lonza за включване на активното вещество дидецилдиметиламониев карбонат в приложение I към посочената директива за употреба в продуктов тип 8, консерванти за дърво, както е определен в приложение V към Директива 98/8/ЕО. Към датата, посочена в член 34, параграф 1 от Директива 98/8/ЕО, веществото дидецилдиметиламониев карбонат не е било на пазара като активно вещество на биоциден продукт.

               (2)

               След извършване на оценка, на 11 ноември 2010 г. Обединеното кралство представи на Комисията своя доклад, придружен от препоръка.

               (3)

               Докладът беше разгледан от държавите-членки и Комисията в рамките на Постоянния комитет по биоцидите на 2 март 2012 г. и констатациите от прегледа бяха включени в доклад за оценка.

               (4)

               От направените оценки изглежда, че може да се очаква биоцидите, използвани като консерванти за дърво и съдържащи дидецилдиметиламониев карбонат, да отговарят на изискванията на член 5 от Директива 98/8/ЕО. Затова е целесъобразно да се включи дидецилдиметиламониев карбонат за употреба в продуктов тип 8 в приложение I към посочената директива.

               (5)

               Оценката на равнище ЕС не включва всички потенциални видове употреба. Например употребата от непрофесионални ползватели не е оценена. Ето защо е целесъобразно държавите-членки да направят оценка на видовете употреба или на сценариите на експозиция, както и на рисковете за околната среда и за населението, които не са били разгледани по представителен начин в оценката на риска, направена на равнище ЕС, и при издаването на разрешения за продукти да се уверят, че са предприети подходящи мерки или са наложени специални условия, за да се намалят установените рискове до приемливи равнища.

               (6)

               С оглед на установените рискове за здравето на човека, за промишлените ползватели е целесъобразно да се изисква да бъдат установени процедури за безопасна работа и продуктите да се използват с подходящи лични предпазни средства, освен ако в заявлението за разрешение на продукта може да се докаже, че рисковете могат да се сведат до допустимо ниво по други начини.

               (7)

               С оглед на установените рискове за водната и земната среда е целесъобразно да се изисква промишлената употреба да се извършва в затворено помещение или върху непропусклива твърда основа със защитен насип, прясно обработеният дървен материал да бъде съхраняван след обработването си на закрито или върху непропусклива твърда повърхност, или едновременно при спазване и на двете изисквания, и всички изпуснати количества при прилагането на продукти, използвани като консерванти за дърво и съдържащи дидецилдиметиламониев карбонат, да се събират за повторна употреба или обезвреждане.

               (8)

               Неприемливи рискове за околната среда са били идентифицирани в случаите, когато дървесината, обработена чрез потапяне с дидецилдиметиламониев карбонат е непрекъснато изложена на атмосферни влияния, или е предмет на често намокряне (клас на употреба 3 съгласно определението на ОИСР (2)), и когато дървесината, обработена с дидецилдиметиламониев карбонат, е използвана за външни конструкции, разположени в близост до или над вода (сценарият „мост“ в клас на употреба 3 съгласно определението на ОИСР (3)), или е била в контакт с прясна вода (клас на употреба 4б, съгласно определението на ОИСР (4)). Следователно е целесъобразно да се изисква да не се разрешава употреба на продуктите за третирането на дървесина, предназначена за посочените видове употреба, освен ако се представят данни, доказващи, че продуктът ще отговаря едновременно на изискванията на член 5 от Директива 98/8/ЕО и на приложение VI към същата директива, за което при необходимост се прилагат подходящи мерки за намаляване на риска.

               (9)

               Разпоредбите на настоящата директива следва да се приложат едновременно във всички държави-членки с цел да се осигури еднаквото третиране на пазара на Съюза на биоцидите от продуктов тип 8, съдържащи активното вещество дидецилдиметиламониев карбонат, както и да се улесни правилното функциониране на пазара на биоциди като цяло.

               (10)

               Следва да се предостави разумен период от време, преди дадено активно вещество да бъде включено в приложение I към Директива 98/8/ЕО, за да се даде възможност на държавите-членки да въведат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за спазване на настоящата директива.

               (11)

               Поради това Директива 98/8/ЕО следва да бъде съответно изменена.

               (12)

               Мерките, предвидени в настоящата директива, са в съответствие със становището на Постоянния комитет по биоцидите,

         ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
   Член 1
   Приложение I към Директива 98/8/ЕО се изменя в съответствие с приложението към настоящата директива.
   Член 2
   1.   Държавите-членки приемат и публикуват не по-късно от 31 януари 2013 г. законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива.
   Те прилагат тези разпоредби от 1 февруари 2013 г.
   Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
   2.   Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
   Член 3
   Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.

   Член 4
   Адресати на настоящата директива са държавите-членки.

      Съставено в Брюксел на 22 август 2012 година.

            За Комисията

            Председател

         José Manuel BARROSO

      (1)  ОВ L 123, 24.4.1998 г., стр. 1.

      (2)  OECD series on emission scenario documents, Number 2, Emission Scenario Document for Wood Preservatives (Серия документи на ОИСР относно сценарии за емисии, номер 2, Документ за сценарии за емисии на консерванти за дърво), част 2, стр. 64.

      (3)  Пак там.

      (4)  Пак там.

      ПРИЛОЖЕНИЕ
      В приложение I към Директива 98/8/ЕО се добавя следното вписване:

                     №

                     Общоприето наименование

                     Наименование по IUPAC
                     Идентификационни номера

                     Минимална чистота на активното вещество в биоцидния продукт, както е пуснат на пазара

                     Дата на включването

                     Краен срок за привеждане в съответствие с член 16, параграф 3 (освен за продуктите, съдържащи повече от едно активно вещество, за които срокът за привеждане в съответствие с член 16, параграф 3 е този, определен с последното от решенията за включване, отнасящи се до неговите активни вещества)

                     Срок на изтичане на включването

                     Продуктов тип

                     Специфични разпоредби (1)

                     „58

                     Дидецилдиметиламониев карбонат

                     Реакционна маса на N,N-дидецил-N,N-диметиламониев карбонат и N,N-дидецил-N,N-диметиламониев хидрогенкарбонат
                     EC №: 451-900-9
                     № по CAS: 894406-76-9

                     Сухо тегло: 740 g/kg

                     1 февруари 2013 г.

                     Неприложимо

                     31 януари 2023 г.

                     8

                     Оценката на равнище ЕС не е включила всички потенциални видове употреба; някои видове употреба, например употребата от непрофесионални ползватели, е била изключена. Съгласно член 5 и приложение VI, при оценката на заявление за издаване на разрешение за продукт държавите-членки оценяват, когато това е подходящо за съответния продукт, видовете употреба или сценарии на експозиция и рисковете за групите от населението и за компонентите от околната среда, които не са били разгледани по представителен начин в оценката на рисковете, направена на равнище ЕС.
                     Държавите-членки гарантират, че при издаването на разрешения се спазват следните условия:

                                 1)

                                 За промишлените ползватели са установени процедури за безопасна работа и продуктите се използват с подходящи лични предпазни средства, освен ако в заявлението за разрешение на продукта може да се докаже, че рисковете могат да се сведат до допустимо ниво по други начини.

                                 2)

                                 На етикетите и, когато има такива, на информационните листове за безопасност на разрешените продукти, е посочено, че промишлената употреба се извършва в затворено помещение или върху непропусклива твърда основа със защитен насип, че прясно обработеният дървен материал е съхраняван след обработването си на закрито или върху непропусклива твърда повърхност, или едновременно при спазване и на двете изисквания, за да се предотвратят преки изпускания в почвата или във водите, и всички изпуснати количества при прилагането на продукта се събират за повторна употреба или обезвреждане.

                                 3)

                                 Не се издават разрешения за ползване на продукта за обработване на дървесина, която ще бъде в контакт с прясна вода, която ще бъде използвана във външни конструкции, намиращи се в близост до или над вода, или за обработка на дървесина чрез потапяне, която ще бъде непрекъснато изложена на атмосферни влияния, или ще е предмет на често намокряне, освен ако са представени данни, доказващи, че продуктът отговаря на изискванията на член 5 и приложение VI чрез прилагането при необходимост на подходящи мерки за намаляване на риска.“

         (1)  За прилагане на общите принципи на приложение VI съдържанието и заключенията на докладите за оценка са достъпни на електронната страница на Комисията: http://ec.europa.eu/comm/environment/biocides/index.htm


title: Директива 2006/22/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 март 2006 година относно минималните условия за изпълнение на Регламенти (ЕИО) № 3820/85 и (ЕИО) № 3821/85 на Съвета относно социалното законодателство, свързано с дейностите по автомобилния транспорт, и за отмяна на Директива 88/559/ЕИО на СъветаТекст от значение за ЕИП.

text:
               07/ 15

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               187

         32006L0022

               L 102/35

               ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ

      ДИРЕКТИВА 2006/22/ЕО НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА

   от 15 март 2006 година
   относно минималните условия за изпълнение на Регламенти (ЕИО) № 3820/85 и (ЕИО) № 3821/85 на Съвета относно социалното законодателство, свързано с дейностите по автомобилния транспорт, и за отмяна на Директива 88/559/ЕИО на Съвета
   (текст от значение за ЕИП)
   ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
   като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 71, параграф 1 от него,
   като взеха предвид предложението на Комисията,
   като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
   след консултации с Комитета на регионите,
   в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (2), в светлината на съвместния текст, одобрен от Помирителния комитет на 8 декември 2005 г.,
   като имат предвид, че:

               (1)

               Регламент (ЕИО) № 3820/85 на Съвета от 20 декември 1985 г. относно хармонизирането на определени разпоредби от социалното законодателство, свързано с автомобилния транспорт (3), Регламент (ЕИО) № 3821/85 на Съвета от 20 декември 1985 г. относно уредите за регистриране на данните за движението при автомобилен транспорт (4) и Директива 2002/15/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 11 март 2002 г. за организацията на работното време на лицата, осъществяващи мобилни пътни транспортни дейности (5) са важни за създаването на общ пазар за транспорта по вътрешни води, за безопасността по пътищата и за работните условия.

               (2)

               В своята Бяла книга „Европейска транспортна политика за 2010 г.: време да се решава“ Комисията показа необходимостта да се засилят проверките и санкциите особено за социалното законодателство относно дейностите, свързани с автомобилния транспорт, и по-специално да се увеличи броят на проверките, да се насърчи системният обмен на информация между държавите-членки, да се координират дейностите по инспектиране и да се подкрепи обучението на изпълнителните длъжностни лица.

               (3)

               Следователно е необходимо да се осигури правилно прилагане и хармонизирано интерпретиране на социалните правила за автомобилния транспорт чрез установяване на минимални изисквания за унифицирани и ефективни проверки от държавите-членки на съответствието с приложимите разпоредби. Тези проверки трябва да служат за намаляване и предотвратяване на нарушения. Освен това трябва да се въведе механизъм, който да осигурява, че предприятията от категориите с висока степен на риск се проверяват по-обстойно и по-често.

               (4)

               Трябва да се обърне внимание също така и на рисковете, възникващи от умора на водача, чрез въвеждане в сила на Директива 2002/15/ЕС.

               (5)

               Мерките, предвидени в настоящата директива, не трябва да водят само до повишаване на безопасността по пътищата, а трябва също да допринасят за хармонизиране на работните условия в Общността и да насърчават равнопоставеността.

               (6)

               Подмяната на аналоговите тахографи с цифрови прогресивно ще дава възможност по-голям обем от данни да се проверява по-бързо и по-точно и поради тази причина държавите-членки ще имат увеличени възможности да извършват повече проверки. По отношение на проверките процентът на работните дни, изработени от водачите на превозни средства, попадащи в обхвата на социалното законодателство, които се проверяват, трябва следователно постепенно да бъде увеличен до 4 %.

               (7)

               По отношение на системите за проверяване целта трябва да бъде националните системи да се развиват към постигане на европейско взаимодействие и практичност.

               (8)

               За всички изпълнителни звена трябва да са налице достатъчно стандартно оборудване и съответни юридически правомощия, за да могат тези звена да изпълняват своите задължения ефективно и ефикасно.

               (9)

               Държавите-членки, без да нарушават правилното изпълнение на задачите, наложени с настоящата директива, трябва да търсят начини да осигурят, че пътните проверки се извършват ефективно и бързо с цел завършване на проверката във възможно най-кратък срок и при минимално забавяне за водача.

               (10)

               Във всяка държава-членка трябва да има единен орган за вътрешна в Общността връзка с други съответни компетентни упълномощени органи. Този орган също така събира подходящите статистически данни. Държавите-членки трябва да прилагат съгласувана национална стратегия за изпълнение на тяхна територия и могат да определят един орган, който да координира прилагането на тази стратегия.

               (11)

               Сътрудничеството между изпълнителните упълномощени органи на държавите-членки трябва да бъде подпомагано чрез съвместни задачи, иницативи за съвместно обучение, електронен обмен на информация и обмен на сведения и опит.

               (12)

               Най-добрите практики за изпълнителните операции в автомобилния транспорт, по-специално за осигуряване на хармонизиран подход към въпроса за осигуряване на годишен отпуск или отпуск по болест на водачите, трябва да бъдат подпомагани и насърчавани чрез форум на изпълнителните упълномощени органи на държавите-членки.

               (13)

               Мерките, необходими за изпълнение на настоящата директива, трябва да бъдат приети в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. относно процедурите за упражняване на правомощията за прилагане, дадени на Комисията (6).

               (14)

               Тъй като целта на настоящата директива, по-точно да установи ясни общи правила за минималните условия за проверка на правилното и унифицирано прилагане на Регламенти (ЕИО) № 3820/85 и (ЕИО) № 3821/85 и на Регламент (ЕО) № 561/2006 от 15 март 2006 г. на Европейския парламент и на Съвета относно хармонизирането на някои разпоредби от социалното законодателство, свързани с автомобилния транспорт, за изменение на Регламенти (ЕИО) № 3821/85 и (ЕО) № 2135/98 на Съвета и за отмяна на Регламент (ЕИО) № 3820/85 (7) на Съвета, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите-членки, а може, поради необходимостта от координирани международни действия, да бъде по-добре постигната на общностно равнище, Общността може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарността, посочен в член 5 от Договора. В съответствие с принципа на пропорционалността, посочен в същия член, настоящата директива не излиза извън това, което е необходимо, за да се постигне целта ѝ.

               (15)

               Директива 88/559/ЕИО (8) на Съвета за стандартните процедури за проверка на прилагането на Регламенти (ЕИО) № 3820/85 и (ЕИО) № 3821/85 следователно следва да бъде отменена,

         ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
   Член 1
   Предмет
   Настоящата директива установява минималните условия за изпълнение на Регламенти (ЕИО) № 3820/85 и (ЕИО) № 3821/85.
   Член 2
   Системи за проверки
   1.   Държавите-членки организират система от приложими и редовни проверки за правилното и последователно изпълнение, както е посочено в член 1, за всички транспортни категории както по пътищата, така и в помещенията на предприятията.
   Тези проверки включват ежегодно голяма и представителна извадка от мобилни работници, водачи на превозни средства, предприятия и превозни средства от всички транспортни категории, попадащи в обхвата на Регламенти (ЕИО) № 3820/85 и (ЕИО) № 3821/85.
   Държавите-членки осигуряват, че на тяхна територия се прилага съгласувана национална стратегия за изпълнение. За тази цел държавите-членки могат да определят орган, който да координира действията, предприети по членове 4 и 6, като в такъв случай Комисията и другите държави-членки трябва да бъдат съответно информирани.
   2.   Въпреки че за момента това не се налага, до 1 май 2007 г. държавите-членки трябва да предоставят на упълномощените инспектори съответните юридически правомощия, за да им дадат възможност коректно да изпълняват инспекторските си задължения, както се изисква по настоящата директива.
   3.   Всяка държава-членка организира проверки по такъв начин, че след 1 май 2006 г. се проверяват 1 % от изработените дни от водачите на превозни средства, които попадат в обхвата на Регламенти (ЕИО) № 3820/85 и (ЕИО) № 3821/85. Този процент ще се увеличава до най-малко 2 % след 1 януари 2008 г. и до най-малко 3 % след 1 януари 2010 г.
   От 1 януари 2012 г. този минимален процент може да бъде увеличен до 4 % от Комисията в съответствие с процедурата, посочена в член 12, параграф 2, при условие че събраните статистически данни съобразно член 3 покажат, че средно повече от 90 % от всички проверени превозни средства са оборудвани с цифрови тахографи. При вземане на решение Комисията ще отчете ефективността на съществуващите изпълнителни мерки и по-специално наличието на данни от цифрови тахографи в помещенията на предприятията.
   Не по-малко от 15 % от общия брой на проверените работни дни се проверяват на пътя и не по-малко от 30 % в помещенията на предприятията. От 1 януари 2008 г. не по-малко от 30 % от общия брой на проверените работни дни се проверяват на пътя и не по-малко от 50 % в помещенията на предприятията.
   4.   Информацията, представена на Комисията в съответствие с член 16, параграф 2 от Регламент (ЕИО) № 3820/85, включва броя на водачите на превозни средства, проверени на пътя, броя на проверките в помещенията на предприятията, броя на проверените работни дни и броя и вида на докладваните нарушения, заедно с отметка дали са били превозвани хора или товари.
   Член 3
   Статистика
   Държавите-членки осигуряват, че статистическите данни, събрани от проверките, организирани в съответствие с член 2, параграф 1 и член 3, са разпределени в следните категории:

               a)

               за пътни проверки:

                           i)

                           вид на пътя, а именно дали е магистрала, национален или второкласен път, и държава на регистрация на инспектираното превозно средство, с цел да се избегне дискриминация;

                           ii)

                           тип на тахографа: аналогов или цифров;

               б)

               за проверки в помещенията:

                           i)

                           вид на транспортната дейност, а именно дали дейността е международна или вътрешна, за пътници или за товари, на собствена сметка или под наем или срещу възнаграждение;

                           ii)

                           размер на транспортния парк на компанията;

                           iii)

                           тип на тахографа: аналогов или цифров.

         Тези статистически данни се предоставят на Комисията и се публикуват в доклад.
   Компетентните упълномощени органи в държавите-членки съхраняват данните, събрани през предишната година.
   Предприятията, отговорни за водачите на превозни средства, съхраняват за период от една година резултатите и други данни, предадени им от изпълнителните власти, във връзка с проверките, извършени от тях в помещенията на предприятията и/или на водачите на пътя.
   Всички по-нататъшни пояснения, изисквани по дефинициите на категориите, упоменати в букви a) и в), се дават от Комисията в съответствие с процедурата, посочена в член 12, параграф 2.
   Член 4
   Пътни проверки
   1.   Пътните проверки се организират на различни места и по всяко време и покриват достатъчно голяма част от пътната мрежа, за да се затрудни избягването на пунктовете за проверка.
   2.   Държавите-членки осигуряват, че:

               a)

               е предвидено достатъчно обезпечаване за пунктове за проверки, които се намират върху или в близост до съществуващи или планирани пътища и че, ако е необходимо, сервизни станции и други безопасни обекти по магистралите могат да функционират като пунктове за проверки;

               б)

               проверките се извършват, като се следва система за произволна ротация със съответен географски баланс.

         3.   Точките, които трябва да се проверят при пътните проверки, са дадени в част А от приложение I. Проверките могат да се съсредоточат върху специфична точка, ако това се налага от ситуацията.
   4.   Без да се нарушава член 9, параграф 2, пътните проверки се извършват без дискриминация. По-специално изпълнителните длъжностни лица няма да допускат дискриминация на някое от следните основания:

               a)

               държава на регистрация на превозното средство;

               б)

               държава на местожителство на водача на превозното средство;

               в)

               държава на създаване на предприятието;

               г)

               произход и крайна точка на пътуването;

               д)

               тип на тахографа: аналогов или цифров.

         5.   Изпълнителните длъжностни лица са снабдени със:

               a)

               списък на основните точки, които трябва да бъдат проверени, както е указано в част А от приложение I;

               б)

               стандартно оборудване за проверка, както е указано в приложение II.

         6.   Ако в дадена държава-членка констатациите от пътна проверка на водач на превозно средство, регистрирано в друга държава-членка, дават основание да се счита, че са били извършени нарушения, които не могат да бъдат установени по време на проверката поради липсата на необходими данни, компетентните власти на съответната държава-членка ще се подпомагат взаимно при изясняване на ситуацията.
   Член 5
   Съвместни проверки
   Най-малко шест пъти годишно държавите-членки предприемат съвместни проверки на водачи на превозни средства и на превозни средства, попадащи в обхвата на Регламенти (ЕИО) № 3820/85 и (ЕИО) № 3821/85. Тези проверки се предприемат по едно и също време от изпълнителните власти на две или повече държави-членки, като всяка работи на собствената си територия.
   Член 6
   Проверки в помещенията на предприятията
   1.   Проверките в помещенията се планират в светлината на минал опит във връзка с различните видове транспорт и предприятия. Те се извършват също така, ако се установят сериозни нарушения на Регламенти (ЕИО) № 3820/85 и (ЕИО) № 3821/85 по пътищата.
   2.   Проверките в помещенията включват точките, изброени в част А и част Б от приложение I.
   3.   Изпълнителните длъжностни лица са снабдени с:

               a)

               списък на основните точки, които трябва да бъдат проверени, както е указано в част А и Б от приложение I;

               б)

               стандартно оборудване за проверка, както е указано в приложение II.

         4.   Изпълнителните длъжностни лица в дадена държава-членка при извършване на проверката вземат предвид всяка информация, предоставена от определения орган за връзка на друга държава-членка, както е посочено в член 7, параграф 1, във връзка с дейностите на съответното предприятие в тази друга държава-членка.
   5.   За целите на параграфи 1—4 проверките, извършени в помещенията на компетентните власти на базата на съответни документи или данни, предадени от предприятията по искане на посочените власти, имат същия статут като проверките, извършени в помещенията на предприятието.
   Член 7
   Взаимодействие в Общността
   1.   Държавите-членки определят орган, който има следните задачи:

               a)

               да осигурява координация с еквивалентните органи в други държави-членки, които са засегнати от действията, предприемани съгласно член 5;

               б)

               да предава статистическите доклади на Комисията според член 16, параграф 2 от Регламент (ЕИО) № 3820/85;

               в)

               да бъде основно отговорен за подпомагане на компетентните власти на други държави-членки в съответствие с член 4, параграф 6.

         Органът има представители в Комитета, посочен в член 12, параграф 1.
   2.   Държавите-членки уведомяват Комисията за определянето на този орган и Комисията информира съответно другите държави-членки.
   3.   Обменът на данни, опит и сведения между държавите-членки активно се подпомага, основно, но не само чрез Комитета, посочен в член 12, параграф 1, а и чрез всеки такъв орган, който Комисията може да определи в съответствие с процедурата по член 12, параграф 2.
   Член 8
   Обмен на информация
   1.   Информацията, която е налична двустранно по член 17, параграф 3 от Регламент (ЕИО) № 3820/85 или член 19, параграф 3 от Регламент (ЕИО) № 3821/85, се обменя между определените органи, съобщени на Комисията в съответствие с член 7, параграф 2:

               а)

               най-малко веднъж на всеки шест месеца след влизането в сила на настоящата директива;

               б)

               при специфично поискване от държава-членка в индивидуални случаи.

         2.   Държавите-членки се стремят да създадат системи за електронен обмен на информация. В съответствие с процедурата, посочена в член 12, параграф 2, Комисията дефинира обща методология за ефективен обмен на информация.
   Член 9
   Система за класифициране на риска
   1.   Държавите-членки въвеждат система за класифициране на риска за предприятията на базата на относителния брой и степента на сериозност на всички нарушения на Регламенти (ЕИО) № 3820/85 и (ЕИО) № 3821/85, извършени от отделно предприятие. Комисията подкрепя диалога между държавите-членки, за да насърчи съгласуваността между тези системи за класифициране на риска.
   2.   Предприятията с висока степен на риск се проверяват по-щателно и по-често. Критериите и подробните правила за прилагане на такава система трябва да се обсъдят в Комитета, посочен в член 12, с цел да се създаде система за обмен на информация на основата на най-добрите практики.
   3.   Първоначален списък с нарушения на Регламенти (ЕИО) № 3820/85 и (ЕИО) № 3821/85 е даден в приложение III.
   С цел осигуряване на насоки за тежестта на нарушенията на Регламенти (ЕИО) № 3820/85 и (ЕИО) № 3821/85 Комисията може, ако е подходящо, в съответствие с процедурата, посочена в член 12, параграф 2, да адаптира приложение III, за да разработи насоки за общия обхват на нарушенията, разделени в категории според тежестта им.
   Категорията на най-сериозните нарушения трябва да включва тези, при които неизпълнението на съответните разпоредби от Регламенти (ЕИО) № 3820/85 и (ЕИО) № 3821/85 създава сериозен риск от смърт или тежки телесни повреди.
   Член 10
   Доклади
   До 1 май 2009 г. Комисията трябва да предаде на Европейския парламент и на Съвета доклад с анализ на наказанията за сериозни нарушения, предвидени в законодателството на държавите-членки.
   Член 11
   Най-добри практики
   1.   В съответствие с процедурата, посочена в член 12, параграф 2, Комисията установява насоки за най-добрите практики на изпълнение.
   Тези насоки се публикуват в доклад на Комисията.
   2.   Държавите-членки създават програми за съвместно обучение по най-добрите практики, което трябва да се провежда най-малко веднъж годишно, и улесняват обмена, най-малко веднъж годишно, на персонал от техните съответни органи за връзка в Общността с партньорите им в други държави-членки.
   3.   Електронен формуляр, който може да се разпечатва, се създава от Комисията в съответствие с процедурата, посочена в член 12, параграф 2, за да се използва, когато водачът на превозното средство е в отпуск по болест или в годишен отпуск или когато водачът е управлявал друго превозно средство, изключено от обхвата на Регламент (ЕИО) № 3820/85 за периода, посочен в член 15, параграф 7, първата алинея, първото тире от Регламент (ЕИО) № 3821/85.
   4.   Държавите-членки осигуряват, че изпълнителните длъжностни лица са добре обучени за изпълнение на техните задачи.
   Член 12
   Процедура на Комитета
   1.   Комисията се подпомага от Комитета, създаден по член 18, параграф 1 от Регламент (ЕИО) № 3821/85.
   2.   Когато се правят препратки към настоящия параграф, се прилагат членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО, като се отчитат разпоредбите на член 8 от него.
   Периодът, посочен в член 5, параграф 6 от Решение 1999/468/ЕО, се установява на три месеца.
   3.   Комитетът приема свой процедурен правилник.
   Член 13
   Мерки за прилагане
   По искане на дадена държава-членка или по своя собствена инициатива Комисията, в съответствие с процедурата, посочена в член 12, параграф 2, приема мерки за прилагане, по-специално с една от следните цели:

               a)

               да насърчи общ подход към прилагането на настоящата директива;

               б)

               да окуражи съгласуван подход между изпълнителните власти и хармонизирано интерпретиране на Регламент (ЕИО) № 3820/85 между изпълнителните власти;

               в)

               да подпомогне диалога между транспортния сектор и изпълнителните власти.

         Член 14
   Преговори с трети страни
   След като настоящата директива влезе в сила, Общността ще започне преговори със съответните трети страни с цел прилагане на правила, еквивалентни на тези, които са посочени в настоящата директива.
   Докато се очакват заключенията от тези преговори, държавите-членки трябва да включват данни от проверките, извършени на превозни средства от трети страни, в своите доклади до Комисията, както е указано в член 16, параграф 2 от Регламент (ЕИО) № 3820/85.
   Член 15
   Актуализиране на приложенията
   Измененията в приложенията, които са необходими за адаптирането им към разработките в най-добрите практики, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 12, параграф 2.
   Член 16
   Транспониране
   1.   Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за да се съобразят с настоящата директива, най-късно до 1 април 2007 г. Държавите-членки незабавно съобщават на Комисията текстовете на тези разпоредби и таблицата за съответствие между тези разпоредби и настоящата директива.
   Когато държавите-членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
   2.   Държавите-членки съобщават на Комисията текстовете на основните разпоредби от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
   Член 17
   Отмяна
   1.   Директива 88/599/ЕИО се отменя.
   2.   Позоваванията на отменената директива се считат за позовавания на настоящата директива.
   Член 18
   Влизане в сила
   Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.

   Член 19
   Адресати
   Адресати на настоящата директива са държавите-членки.

      Съставено в Страсбург на 15 март 2006 година.

            За Европейския парламент

            Председател

         J. BORRELL FONTELLES

            За Съвета

            Председател

         H. WINKLER

      (1)  ОВ C 241, 28.9.2004 г., стр. 65.

      (2)  Становище на Европейския парламент от 20 април 2004 г. (ОВ C 104 Е, 30.4.2004 г., стр. 385), Обща позиция на Съвета от 9 декември 2004 г. (ОВ C 63 Е, 15.3.2005 г., стр. 1) и Позиция на Европейския парламент от 13 април 2005 г. (ОВ C 33 Е, 9.2.2006 г., стр. 415). Законодателна резолюция на Европейския парламент от 2 февруари 2006 г. и Решение на Съвета от 2 февруари 2006 г.

      (3)  ОВ L 370, 31.12.1985 г., стр. 1. Регламент, изменен с Директива 2003/59/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 226, 10.9.2003 г., стр. 4).

      (4)  ОВ L 370, 31.12.1985 г., стр. 8. Регламент, последно изменен с Регламент (ЕО) № 432/2004 на Комисията (ОВ L 71, 10.3.2004 г., стр. 35).

      (5)  ОВ L 80, 23.3.2002 г., стр. 35.

      (6)  ОВ L 184, 17.7.1999 г., стр. 23.

      (7)  ОВ L 102, 11.4.2006 г., стр. 1.

      (8)  ОВ L 325, 29.11.1988 г., стр. 55. Директива, изменена с Регламент (ЕО) № 2135/98 (ОВ L 274, 9.10.1998 г., стр. 1).
   ПРИЛОЖЕНИЕ I
   ЧАСТ А
   ПЪТНИ ПРОВЕРКИ
   В общия случай при пътните проверки се проверяват следните точки:

               1.

               дневни и седмични часове на шофиране, почивки и дневни и седмични периоди на почивка; също така хартиени записи за предишните дни, които трябва да са налични в превозното средство в съответствие с член 15, параграф 7 от Регламент (ЕИО) № 3821/85 и/или данните за същия период, съхранени върху картата на водача и/или в паметта на записващото оборудване в съответствие с приложение II от настоящата директива и/или на разпечатки;

               2.

               за периода, посочен в член 15, параграф 7 от Регламент (ЕИО) № 3821/85, да бъдат дефинирани всички случаи, когато разрешената скорост на превозното средство е била надвишавана, като се отчитат всички периоди от повече от една минута, през които скоростта е надвишавала 90 км/ч за превозно средство категория N3 или 105 км/ч за категория M3 (категории N3 и M3 са дефинирани в част А от приложение II към Директива 70/156/ЕИО на Съвета от 6 февруари 1970 г. за сближаването на законодателствата на държавите-членки във връзка с одобренията на вида на моторните превозни средства и техните ремаркета (1);

               3.

               когато е подходящо, моментните скорости, достигнати от превозното средство, както са записани от записващото оборудване за период, не по-дълъг от последните 24 часа от използването на превозното средство;

               4.

               правилното функциониране на записващото устройство (определяне на възможна неправилна употреба на оборудването и/или на картата на водача и/или на хартиените записи) или, когато е подходящо, наличието на документите, посочени в член 14, параграф 5 от Регламент (ЕИО) № 3820/85.

         ЧАСТ Б
   ПРОВЕРКИ В ПОМЕЩЕНИЯТА НА ПРЕДПРИЯТИЯТА
   В допълнение към посочените в част А точки в помещенията на предприятията се проверяват още:

               1.

               седмичните периоди на почивка и часовете на шофиране между тези периоди на почивка;

               2.

               спазването на двуседмичното ограничение за часовете на шофиране;

               3.

               хартиените записи, записващото устройство на превозното средство, картата с данни на водача и разпечатките.

         Държавите-членки могат, ако е подходящо, да проверят съвместната отговорност и на други участници в транспортната верига, като търговци, вносители, износители, изпълнители, ако се установи нарушение, включително проверка, че договорите за предоставяне на транспортни услуги позволяват съответствие с Регламент (ЕИО) № 3820/85 и Регламент (ЕИО) № 3821/85.

      (1)  ОВ L 42, 23.2.1970 г., стр. 1. Директива, последно изменена с Директива 2006/28/ЕО на Комисията (ОВ L 65, 7.3.2006 г., стр. 27).
   ПРИЛОЖЕНИЕ II
   Стандартно оборудване, което трябва да бъде налично за изпълнителните органи
   Държавите-членки осигуряват, че следното стандартно оборудване е налично за изпълнителните органи, които изпълняват задълженията, посочени в приложение I:

               1.

               оборудване, което може да прехвърля данни от устройството на превозното средство и картата на водача за цифровия тахограф, да разчита данни, да анализира данни и/или да предава констатации до централната база данни за анализ;

               2.

               оборудване за проверка на тахографските хартиени записи.

         ПРИЛОЖЕНИЕ III
   Нарушения
   За целите на настоящата директива и в съответствие с член 9, параграф 3 следният неизчерпателен списък дава насоки какво трябва да се счита за нарушение:

               1.

               превишаване на максималните дневни, седмични или двуседмични часове за шофиране;

               2.

               неспазване на минималния период за дневна или седмична почивка;

               3.

               неспазване на минималната почивка;

               4.

               липса на тахограф в съответствие с изискванията на Регламент (ЕИО) № 3821/85.