title: Директива 2007/35/EО на Комисията от 18 юни 2007 година за изменение, с цел адаптиране към техническия прогрес, на Директива 76/756/ЕИО на Съвета относно инсталирането на светлинни и светлинносигнални устройства на моторни превозни средства и техните ремаркета   (Текст от значение за ЕИП)

text:
               19.6.2007

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               L 157/14

      ДИРЕКТИВА 2007/35/EО НА КОМИСИЯТА

   от 18 юни 2007 година
   за изменение, с цел адаптиране към техническия прогрес, на Директива 76/756/ЕИО на Съвета относно инсталирането на светлинни и светлинносигнални устройства на моторни превозни средства и техните ремаркета
   (Текст от значение за ЕИП)
   КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
   като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност,
   като взе предвид Директива 70/156/ЕИО на Съвета от 6 февруари 1970 г. за сближаването на законодателствата на държавите-членки относно типовото одобрение на моторни превозни средства и техните ремаркета (1), и по-специално второто тире от член 13, параграф 2 от нея,
   като взе предвид Директива 76/756/ЕИО на Съвета от 27 юли 1976 г. за сближаването на законодателствата на държавите-членки относно инсталирането на светлинни и светлинносигнални устройства на моторни превозни средства и техните ремаркета (2), и по-специално член 4 от нея,
   като има предвид, че:

               (1)

               Директива 76/756/ЕИО е една от отделните директиви във връзка с процедурата за типово одобрение на ЕО, установена с Директива 70/156/ЕИО. Разпоредбите на Директива 70/156/ЕИО относно системите, компонентите и отделните технически възли за превозни средства следователно се отнасят за Директива 76/756/ЕИО.

               (2)

               С цел повишаване на безопасността по пътищата, чрез подобряване на видимостта на големите камиони и техните ремаркета, в Директива 76/756/EИО трябва да се въведе задължение за поставяне на светлоотразителна маркировка на тези превозни средства.

               (3)

               С цел да се вземат предвид следващи изменения на Правило № 48 на ИКЕ/ООН (3), които Общността вече е гласувала, е целесъобразно Директива 76/756/ЕИО да се адаптира към техническия прогрес чрез привеждането в съответствие с техническите изисквания на това правило на ИКЕ/ООН. С оглед постигането на яснота приложение II към Директива 76/756/ЕИО следва да бъде заменено.

               (4)

               Следователно Директива 76/756/ЕИО трябва да бъде съответно изменена.

               (5)

               Мерките, предвидени в настоящата директива, са в съответствие със становището на Комитета за адаптиране към техническия прогрес,

         ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
   Член 1
   Приложение II към Директива 76/756/ЕИО се заменя с приложението към настоящата директива.
   Член 2
   Считано от 10 юли 2011 г., ако изискванията, посочени в Директива 76/756/ЕИО, изменена с настоящата директива, не са спазени, държавите-членки, на основания, свързани с инсталирането на светлинни и светлинносигнални устройства, считат сертификатите за съответствие, които придружават новите превозни средства съгласно разпоредбите на Директива 70/156/ЕИО, за невалидни за целите на член 7, параграф 1 от тази директива.
   Член 3
   1.   Държавите-членки приемат и публикуват най-късно до 9 юли 2008 г. законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива. Те уведомяват незабавно Комисията за текста на тези разпоредби и за таблицата на съответствие между тези разпоредби и настоящата директива.
   Те прилагат тези разпоредби от 10 юли 2008 г.
   Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или те се придружават от такова позоваване при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
   2.   Държавите-членки съобщават на Комисията текстовете на основните разпоредби от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
   Член 4
   Настоящата директива влиза в сила на двайсетия ден след деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
   Член 5
   Адресати на настоящата директива са държавите-членки.

      Съставено в Брюксел на 18 юни 2007 година.

            За Комисията

         Günter VERHEUGEN

            Зaмeстник-прeдсeдaтeл

      (1)  OВ L 42, 23.2.1970 г., стр. 1. Директива, последно изменена с Директива 2006/96/ЕО (ОВ L 363, 20.12.2006 г., стр. 81).

      (2)  OВ L 262, 27.9.1976 г., стр. 1. Директива, последно изменена с Директива 97/28/ЕО на Комисията (OВ L 171, 30.6.1997 г., стp. 1).

      (3)  ОВ L 137, 30.5.2007 г., стр. 1.

      ПРИЛОЖЕНИЕ

            „ПРИЛОЖЕНИЕ II

                        1.

                        Техническите изисквания са посочените в параграфи 2, 5 и 6 от Правило № 48 на ИКЕ/ООН (1) и приложения от 3 до 9 към това правило.

                        2.

                        За целите на прилагането на разпоредбите по точка 1 се прилага следното:

                                    а)

                                    „ненатоварено превозно средство“ е превозно средство, масата на което е посочена в точка 2.6 от допълнение 1 от приложение I към настоящата директива, без водач;

                                    б)

                                    „формуляр на съобщение“ следва да се разбира като „сертификатът за типово одобрение на ЕО“, посочен в допълнение 2 от приложение I към настоящата директива;

                                    в)

                                    „договарящи страни по съответните правила“ следва да се разбира като „държавите-членки“;

                                    г)

                                    позоваването на „Правило № 3“ следва да се разбира като позоваване на Директива 76/757/ЕИО;

                                    д)

                                    бележката под линия 2 в точка 2.7.25 не се прилага;

                                    е)

                                    бележката под линия 8 в точка 6.19 не се прилага;

                                    ж)

                                    бележката под линия 1 приложение 5 следва да се разбира, както следва: „За определенията на категориите виж приложение II А към Директива 70/156/ЕИО“.

                        3.

                        Без да се нарушават изискванията на член 8, параграф 2, букви а) и в), и параграф 3 от Директива 70/156/ЕИО, на настоящото приложение и на всички изисквания в отделните директиви, се забранява инсталирането на всякакви светлинни и светлинносигнални устройства, различни от устройствата, които са определени в точка 2.7. от Правило № 48 на ИКЕ/ООН.

         (1)  ОВ L 137, 30.5.2007 г., стр. 1.“


title: Седма Директива на Комисията от 1 март 1976 година относно установяване на общностни методи за анализ за целите на официалния контрол на храните за животни

text:
Важна правна забележка

|

31976L0372

Официален вестник n° L 102 , 15/04/1976 стр. 0008 - 0018 специално финландско издание: глава 3 том 7 стр. 0048  специално гръцко издание: глава 03 том 15 стр. 0031  специално шведско издание: глава 3 том 7 стр. 0048  специално испанско издание: глава 03 том 10 стр. 0044  специално португалско издание глава 03 том 10 стр. 0044  специално чешко издание глава 3 том 03 стр. 28  - 38 специално испанско издание глава 3 том 03 стр. 28  - 38 специално унгарско издание глава 3 том 03 стр. 28  - 38 специално литвийско издание глава 3 том 03 стр. 28  - 38 LV.ES глава 3 том 03 стр. 28  - 38 MT.ES глава 3 том 03 стр. 28  - 38 PL.ES глава 3 том 03 стр. 28  - 38 SK.ES глава 3 том 03 стр. 28  - 38 специално словенско издание глава 3 том 03 стр. 28  - 38

		19760301Седма Директива на Комисиятаот 1 март 1976 годинаотносно установяване на общностни методи за анализ за целите на официалния контрол на храните за животни(76/372/ЕИО)КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,като взе предвид Договора за създаване на Европейската икономическа общност,като взе предвид Директивата на Съвета от 20 юли 1970 г. относно въвеждането на общностни методи за вземане на проби и анализ за целите на официалния контрол на храните за животни [1], последно изменена с Акта за присъединяване [2], и по-специално член 2 от нея,като има предвид, че въпросната директива изисква да се извършва официалeн контрол на храните за животни, като се използват методи на Общността за взимане на проби и анализ с цел проверка на съответствието с изискванията, възникващи от законовите, подзаконовите или административните разпоредби, свързани с качеството и състава на храните за животни;като има предвид че с Директиви 71/250/ЕИО от 15 юни 1971 г. [3], 71/393/ЕИО от 18 ноември 1971 г. [4], 72/199/ЕИО oт 27 април 1972 г. [5], 73/46/ЕИО от 5 декември 1972 г. [6], 74/203/ЕИО от 25 март 1974 г. [7] и 75/84/ЕИО от 20 декември 1974 г. [8] вече са въведени редица методи на Общността за анализ; като има предвид, че напредъкът на работата оттогава прави желателно приемането на седма група методи;като има предвид, че мерките, предвидени в настоящата директива, са в съответствие със становището на Постоянния комитет по храните за животни,ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:Член 1Държавите-членки изискват анализът за официалния контрол на храните за животни по отношение на тяхното съдържание на афлатоксин В1 да се извършва в съответствие с методите, описани в приложението към настоящата директива.Общите разпоредби, посочени в част I (Въведение) от приложението към Първа директива 71/250/ЕИО на Комисията от 15 юни 1971 г., с изключение на частта за приготвяне на пробата за анализ, се прилагат за методите, описани в приложението към настоящата директива.Член 2Държавите-членки въвеждат в сила законовитете, подзаконовите или административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, най-късно до 1 октомври 1976 г. Те незабавно информират Комисията за това.Член 3Адресати на настоящата директива са държавите-членки.Съставено в Брюксел на 1 март 1976 година.За КомисиятаP. J. LardinoisЧлен на Комисията[1] ОВ L 170, 3.8.1970 г., стр. 2.[2] ОВ L 73, 27.3.1972 г., стр. 14.[3] ОВ L 155, 12.7.1971 г., стр. 13.[4] ОВ L 279, 20.12.1971 г., стр. 7.[5] ОВ L 123, 29.5.1972 г., стр. 6.[6] ОВ L 83, 30.3.1973 г., стр. 21.[7] ОВ L 108, 22.4.1974 г., стр. 7.[8] ОВ L 32, 5.2.1975 г., стр. 26.--------------------------------------------------19760301ПРИЛОЖЕНИЕОПРЕДЕЛЯНЕ НА АФЛАТОКСИН В1А. МЕТОД НА ЕДНОИЗМЕРНА ТЪНКОСЛОЙНА ХРОМАТОГРАФИЯ1. Цел и обхватТози метод позволява определяне на количеството афлатоксин В1 в следните храни за животни: фъстъци, копра, ленено семе, соя, сусам, кюспе от бабасу, палмово и царевично масло, зърнени култури и зърнени храни, грахово брашно, картофен пулп и нишесте. Долната граница на определяне е 0,01 mg/kg (10 ppb).При наличие на пречещи субстанции, които затрудняват определянето, е необходимо да се започне анализът отново, като се използва метод Б (двуизмерна тънкослойна хроматография).2. ПринципПробата се подлага на екстрахиране с хлороформ. Екстрактът се филтрува, взима се аликвотна част и се пречиства чрез колонна хроматография върху силикагел. Извлекът се изпарява и остатъкът се разтваря повторно в определен обем хлороформ или смес от бензол и ацетонитрил. Аликвотна част от този разтвор се подлага на тънкослойна хроматография (ТСХ). Количеството афлатоксин В1 се определя с ултравиолетово облъчване на хроматограмата визуално или чрез флуороденситометрия, чрез сравняване с познати количества стандартен афлатоксин В1. Идентичността на екстрахирания от храната афлатоксин В1 трябва да бъде потвърдена по посочената процедура.3. РеактивиNB Всички реактиви трябва да са с чистота за анализ A.R., освен когато е посочено друго.3.1. Ацетон.3.2. Хлороформ, стабилизиран с 0,5 до 1,0 % 96 % етанол (о/о).3.3. Нормален хексан.3.4. Метанол.3.5. Безводен диетилов етер, свободен от прекиси.3.6. Смес на бензол и ацетонитрил: 98/2 (о/о).3.7. Смес на хлороформ (3.2) и метанол (3.4): 97/3 (о/о).3.8. Силикагел, за колонна хроматография с размер на частиците 0,05 до 0,20 mm.3.9. Абсорбент памучна вата, предварително обезмаслена с хлороформ, или стъклена вълна.3.10. Натриев сулфат, безводен, на гранули.3.11. Инертен газ, например азот.3.12. 1N солна киселина.3.13. 50 % (о/о) сярна киселина.3.14. Кизелгур (хиплосуперсел), промит в киселина.3.15. Силикагел G-HR или равностоен на него, за ТСХ.3.16. Стандартен разтвор с около 0,1 µg Афлатоксин В1 на милилитър в хлороформ (3.2) или смес бензин/ацетонитрил (3.6), приготвен и проверен както е посочено в раздел 7.3.17. Стандартен разтвор за качествен анализ, съдържащ около 0,1 µg афлатоксин В1 и В2 на милилитър в хлороформ (3.2) или смес бензол/ацетонитрил (3.6). Тези концентрации са дадени като насока. Те трябва да се уточнят, така че да се получи еднакъв интензитет на флуоресценция и за двата афлатоксина.3.18. Разтворители за проявяване:3.18.1. Хлороформ (3.2) / ацетон (3.1): 9/1 (о/о), ненаситена вана.3.18.2. Диетилов етер (3.5) / метанол (3.4) /вода: 96/3/1 (о/о/о), ненаситена вана.3.18.3. Диетилов етер (3.5) / метанол (3.4) /вода: 94/4.5/1.5 (о/о/о), наситена вана.3.18.4. Хлороформ (3.2) / метанол (3.4): 94/6 (о/о), наситена вана.3.18.5. Хлороформ (3.2) / метанол (3.4): 97/3 (о/о), наситена вана.4. Апаратура4.1. Мелница миксер.4.2. Апарат за бълникане (шейкър) или магнитна бъркалка.4.3. Нагъната филтърна хартия, Schlieicher and Schuell N 588, или равностойна, диаметър: 24 cm.4.4. Стъклена тръба за хроматография (вътрешен диаметър: 22 mm, дължина: 300 mm) с кран и 250-милилитров резервоар.4.5. Ротационен вакуум изпарител, с 500-милилитрова облодънна колба.4.6. 500-милилитрови конусни колби със стъклени запушалки с шлиф.4.7. Апарат за ТСХ.4.8. Стъклени блюда за ТСЛ, 200 × 200 mm, приготвени, както следва (посочените количества са достатъчни за пет блюда). Поставят се 30 g силикагел G-HR (3.15) в конусна колба. Добавят се 60 ml вода, запушва се и се бълника една минута. Разстила се суспензията върху блюдата, така че да се получи равномерен слой с дебелина 0,25 mm. Оставя се да изсъхне на въздух и след това в ексикатор със силикагел. В момента на ползване се активират блюдата, като се държат в сушилня при 110 °С в продължение на един час.Готови за ползване блюда са подходящи, ако дават резултати, сходни с тези, които се получават при използването на блюдата, приготвени по описания по-горе начин.4.9. Ултравиолетова лампа с голяма дължина на вълната (360 nm). Интензитетът на облъчване трябва да позволява петно 1 ng афлатоксин В1 да може ясно да се разграничава върху ТСХ блюдото на разстояние 10 cm от лампата.4.10. 10-милилитрови градуирани епруветки с полиетиленови запушалки.4.11. Ултравиолетов спектрофотометър.4.12. Флуороденситометър (по избор).5. Процедура5.1. Приготвяне на пробата (виж при "Наблюдения", част В, точка 1)Смелете пробата така, че цялата да преминава през сито меш 1 mm (съгласно препоръка ISO R 565).5.2. ЕкстрахиранеПоставя се 50 g смляна, хомогенизирана проба в 500 ml конусна колба (4.6). Добавя се 25 g кизелгур (3.14), 25 ml вода и 250 ml хлороформ (3.2). Запушва се колбата, разклаща се или се бърка 30 минути с апарата (4.2) и се филтрира през нагъната филтърна хартия (4.3). Изхвърлят се първите 10 ml от филтрата и после се събират 50 ml.5.3. Колонно очистванеЗапушалка от памучна вата или стъклена вълна (3.9) се вкарва в долния край на хроматографската тръба (4.4), напълнват се две трети от тръбата с хлороформ (3.2) и се добавя 5 g натриев сулфат (3.10)Проверява се горната повърхност на пласта от натриев сулфат да е равна, след това се добавят 10 g силикагел (3.8) на малки порции. Разбърква се добре след всяко прибавяне, за да избегнете образуване на мехурчета. Изчакаква се да престои 15 минути и след това внимателно се добавя 15 g натриев сулфат (3.10) Оставя се течността да спадне точно до над горната повърхност на слоя натриев сулфат.Смесват се 50 ml екстракт, събран в (5.2) с 100 ml нормален хексан (3.3) и сместа се прехвърля количествено в колоната. Изчаква се течността да спадне точно до над горната повърхност на слоя натриев сулфат. Изхвърлят се тези промивни води. След това се добавя 100 ml диетилов етер (3.5) и отново се изчаква да спадне до над горната повърхност на слоя натриев сулфат. При тези операции се следи дебитът да е 8—12 ml в минута и колоната да не изсъхва. Изхвърля се течността, която изтича. След това се елуира с 150 ml смес хлороформ/метанол (3.7) и се събира целият елуат.Изпарява се последния почти до сухо при температура, не по-висока от 50 °С и в поток инертен газ (3.11) с ротационния изпарител (4.5). Количествено се прехвърля остатъка, като се използва хлороформ (3.2) или смес бензол/ацетонитрил (3.6) в 10 ml градуирана епруветка (4.10). Концентрира се разтворът в поток от инертен газ (3.11) и след това се наглася обемът до 2 ml с хлороформ (3.2) или смес бензол/ацетонитрил (3.6).5.4. Тънкослойна хроматографияКапва се върху ТСХ блюдото (4.8) на 2 cm от долния ръб и на разстояния от 2 cm обемите стандартен разтвор и екстракт, посочени по-долу:- 10, 15, 20, 30 и 40 μg от стандартния разтвор на афлатоксин В1 (3.16);- 10 μg от екстракта, получен в 5.3, и на същото място отгоре 20 μg от стандартния разтвор (3.16);- 10 и 20 μg от екстракта, получен в 5.3.Проявява се хроматограмата на тъмно с един от проявителите разтвори (3.18). Изборът на разтворител трябва да е направен предварително чрез нанасяне на 25 μg от качествения стандартен разтвор (3.17) върху блюдото и след проверка дали афлатоксин В1 и В2 са напълно разделени един от друг.Оставят се разтворителите да се изпарят на тъмно и след това се облъчва с ултравиолетова светлина, като се поставя блюдото на 10 cm от лампата (4.9). Петната афлатоксин В1 дават синя флуоресценция.5.5. Количествени определенияОпределя се или визуално, или чрез флуороденситометрия, както е посочено по-долу.5.5.1. Визуални измерванияОпределя се количеството афлатоксин В1 в екстракта, като се сравни интензитета на флуоресценция на петната с екстракт с този на петната със стандартен разтвор и се намира на кое съответства. Интерполира се, ако се налага. Флуоресценцията, получена чрез наслагване на екстракта върху стандартния разтвор, трябва да е по-интензивна от тази на 10 μg екстракта и трябва да има не повече от едно видимо петно. Ако интензитетът на флуоресценция, дадена от 10 μg екстракта, е по-голям от този на 40 μg стандартен разтвор, екстрактът се разрежда 10 или 100 пъти с хлороформ (3.2) или смес бензол/ацетонитрил (3.6), преди да се подложи отново на тънкослойна хроматография.5.5.2. Измерване чрез флуороденситометрияИзмерва се интензитетът на флуоресценция на петната афлатоксин В1 с флуороденситометъра (4.12) при дължина на вълната на възбуждане 365 nm и дължина на вълната на излъчване 443 nm. Определя се количеството афлатоксин В1 в петната екстракт чрез сравняване на интензитета на флуоресценцията им с този на петната стандартен афлатоксин В1.5.6. Потвърждаване идентичността на афлатоксин В1Потвърждава се идентичността на афлатоксин В1 в екстракта, както е посочено по-долу.5.6.1. Обработка със сярна киселинаНапръсква се със сярна киселина (3.13) върху хроматограмата, получена в 5.4. Флуоресценцията на петната афлатоксин В1 трябва да се превърне от синя в жълта при ултравиолетово облъчване.5.6.2. Двудименсионална хроматография, свързана с образуване на афлатоксин В1-полуацетал (афлатоксин В2а)NB Описаните по-долу операции трябва да се извършват, като се спазва точно схемата на фигура 3.5.6.2.1. Нанасяне на разтворитеМаркират се две прави линии върху блюдото (4.8), успоредни на две съседни страни (на 6 cm от всяка страна), за да се ограничи миграцията на фронтовете разтворител. Капват се следните разтвори върху блюдото с капилярни пипети или микроспринцовки:- върху точка А: обем от пречистен екстракт от пробата, получен в 5.3, съдържащ около 2,5 nm афлатоксин В1;- върху точки В и С: 25 μg от стандартния разтвор (3.16).5.6.2.2. ПроявяванеПроявява се хроматограмата в направление I на тъмно, като се използва проявителят разтворител (3.18.1) (1 cm слой в ненаситена вана), докато фронтът на разтворителя стигне до ограничителната линия разтворител.Изважда се блюдото от ваната и се оставя да изсъхне на тъмно при стайна температура в продължение на пет минути. След това се напръсква със сярна киселина (3.12) по дължината на ивица 2,5 cm височина, покривайки точки А и В (показани със защрихованата площ на фиг. 3), докато потъмнее, като се защити останалата част от блюдото със стъкло. Оставя се да взаимодейства 10 минути на тъмно и се изсушава в поток от въздух при стайна температура.След това се проявява хроматограмата в направление II на тъмно, като се използва проявителят разтвор (3.18.1) (1 cm слой в ненаситена вана), докато фронтът на разтворителя достигне ограничителната линия разтворител. Изважда се блюдото от ваната и се оставя да изсъхне при стайна температура.5.6.2.3 Интерпретация на хроматограмитеИзследва се хроматограмата под ултравиолетова светлина (4.9) и се проверява за следните характеристики:а) Поява на синьо флуоресцентно петно от афлатоксин В1 с източник стандартния разтвор, нанесен във В (миграция в направление I).б) Поява на синьо флуоресцентно петно на нереагирал (със солната киселина) афлатоксин В1 и по-интензивно синьо флуоресцентно петно на афлатоксин В1-полуацетал, като и двете са с източник стандартния разтвор, нанесен в В (миграция в направление II).в) Поява на петна, отговарящи на тези, описани в буква б), с източник екстракта от пробата, нанесен в А. Положението на тези петна се определя първо чрез миграционното отстояние на афлатоксин В1 от точка А в направление I (същото, като изминатото от стандарта, нанесен във В) и след това чрез миграционните отстояния от там в направление II на афлатоксин В1-полуацетала (същите като тези, изминати от стандарта, нанесен в Б). Интензитетите на флуоресценция на петната полуацетал с източник екстракта и от стандарта, нанесен в Б трябва да съвпадат.6. Изчисляване на резултатите6.1. От визуалните измерванияСъдържанието в микрограмове на kg проба (PPB) се определя по формулата:S · Y · VW · Xкъдето:Y и X са съответно обемите в микролитри на стандартния разтвор на (3.16) и на екстракта, който има подобна интензивност на флуоресценция;S = концентрацията в микрограми на афлатоксин В1 на милилитър в стандартния разтвор на (3.16);V = крайния обем на екстракта в микролитри, който отчита всеки разтвор, който е бил необходим;W = теглото в грамове на пробата, която съответства на обема на екстракта, подложен на колонно почистване.6.2. От флуороденситометричните измерванияСъдържанието афлатоксин В1 в микрограмове на kg проба (PPB) се дава по формулатаS · VW · Yкъдето:Y = обемът в микролитри на екстракта, който е напръскан по блюдото (10 ml или 20 ml);S = количество в нанограми на афлатоксин B1 на петното от екстракт (пропорционално на взетата стойност Y), получено от измерванията;V = крайния обем на екстракта в микролитри, който отчита всеки разтвор, който е бил необходим;W = теглото в грамове на пробата, която съответства на обема на екстракта, подложен на колонно почистване.7. Приготвяне и анализ на стандартен разтвор (3.16)7.1. Определяне на концентрацията афлатоксин В1Приготвя се стандартен разтвор на афлатоксин В1 в хлороформ (3.2) или в смес бензол/ацетонитрил (3.6) с концентрация 8 до 10 μg/ml. Определя се абсорбционния спектър между 330 и 370 nm с помощта на спектрофотометър (4.11).Измерва се оптичната плътност (A) при 363 nm за хлороформен разтвор или при 348 nm за разтвора бензол/ацетонитрил.Изчислява се концентрацията в микрограмове афлатоксин В1 на 1 ml разтвор по следната формула:312 · A · 100020600за хлороформен разтвор;312 · A · 100019800за разтвора на смес бензол/ацетонитрил.Разрежда се според необходимостта, далеч от дневна светлина, за да се получи работен стандартен разтвор с концентрация афлатоксин В1 приблизително 0,1 μg/ml. Когато се държи в хладилник при 4 °С, този разтвор е стабилен две седмици.7.2. Проверка на хроматографска чистотаКапва се върху блюдо (4.8) 5 μl от стандартния разтвор афлатоксин В1, съдържащ от 8 до 10 μg/ml (7.1). Проявява се хроматограмата, както е посочено в 5.4. В ултравиолетова светлина хроматограмата трябва да показва само едно петно и в първоначалната зона на нанасяне не трябва да се забелязва никаква флуоресценция.8. ПовторяемостРазликата между резултатите на две паралелни определения, извършени с една и съща проба от един и същ аналитик, не трябва да бъдат повече от:- 25 % по отношение най-високия резултат за съдържания афлатоксин В1 от 10 и до 20 μg/kg;- 5 μg, в абсолютна стойност, за съдържания по-големи от 20 и до 50 μg/kg;- 10 % по отношение най-високата стойност за съдържания над 50 μg/kg.9. ВъзпроизводимостВиж "Наблюдения", част В, точка 2Б. ДВУДИЗМЕРНА ТЪНКОСЛОЙНА ХРОМАТОГРАФИЯ1. Цел и обхватТози метод позволява определяне количеството афлатоксин В1 в храни за животни, които не попадат в обхвата на метод А. Долната граница на определение е 0,01 μg/kg (10 ppb). Методът е неприложим към храни, съдържащи пулп от цитрусови плодове.2. ПринципПробата се подлага на екстрахиране с хлороформ. Екстрактът се филтрува, взима се аликвотна част и се пречиства чрез колонна хроматография върху силикагел. Извлекът се изпарява и остатъкът се разтваря повторно в определен обем хлороформ, или смес от бензол и ацетонитрил. Аликвотна част от този разтвор се подлага на тънкослойна хроматография (ТСХ). Количеството афлатоксин В1 се определя с ултравиолетово облъчване на хроматограмата или визуално, или чрез флуороденситометрия, чрез сравняване с познати количества стандартен афлатоксин В1. Идентичността на екстрахирания от храната афлатоксин В1 трябва да бъде потвърдена по посочената процедура.3. РеактивиNB Всички реактиви трябва да са с чистота за анализ A.R., освен когато е посочено друго.3.1. Ацетон3.2. Хлороформ, стабилизиран с 0,5 до 1,0 % 96 % етанол (о/о)3.3. Нормален хексан3.4. Метанол3.5. Безводен диетилов етер, свободен от прекиси3.6. Смес на бензол и ацетонитрил: 98/2 (о/о)3.7. Смес на хлороформ (3.2) и метанол (3.4): 97/3 (о/о)3.8. Силикагел, за колонна хроматография с размер на частиците 0,05—0,20 mm3.9. Абсорбент памучна вата, предварително обезмаслена с хлороформ, или стъклена вълна3.10. Натриев сулфат, безводен, на гранули3.11. Инертен газ, например азот3.12. 1N солна киселина3.13. Кизелгур (хифлосуперсел), промит в киселина3.14. Силикагел G-HR или равностоен на него, за ТСХ3.15. Проявители разтворители3.15.1. Диетилов етер (3.5) / метанол (3.4) / вода: 94/4.5/1.5 (о/о/о), наситена вана.3.15.2. Хлороформ (3.2) / ацетон (3.1): 9/1 (о/о), ненаситена вана.3.16. Стандартен разтвор с около 0,1 μg афлатоксин В1 на милилитър в хлороформ (3.2) или смес бензин/ацетонитрил (3.6), приготвен и проверен, както е посочено в точка 7 от метод А.4. АпаратураВиж точка 4 от метод А.5. Процедура5.1. | Приготвяне на пробата | виж точки 5.1, 5.2 и 5.3 от метод А |5.2. | Екстрахиране |5.3. | Колонно очистване |5.4. Двуизмерна ТСХ5.4.1. Нанасяне на разтворите (да се спазва схемата от фиг.1)Маркират се две прави линии върху едно блюдо (4.8), успоредни на две съседни страни (на 5 и 6 cm от всяка страна съответно), за да се ограничи миграцията на фронтовете на разтворителя. Капват се следните разтвори върху блюдото, като се използват капилярни пипети или микроспринцовки:- върху точка А, 20 μg от пречистения екстракт от пробата, получен в 5.3;- върху точка B, 20 μg от стандартния разтвор (3.16);- върху точка C, 10 μg от стандартния разтвор (3.16)- върху точка D, 20 μg от стандартния разтвор (3.16)- върху точка E, 40 μg от стандартния разтвор (3.16)Изсушава се в бавен поток въздух или инертен газ (3.11). Получените петна трябва да са с диаметър около 5 mm.5.4.2. Проявяване (да се спазва схемата от фиг.1)Проявява се хроматограмата в направление I на тъмно, като се използва проявителя разтворител (3.15.1) (1 cm слой в наситена вана), докато фронтът на разтворителя достигне ограничителната линия на разтворителя. Изважда се блюдото от ваната и се оставя да изсъхне на тъмно при стайна температура за 15 минути.След това хроматограмата се проявява в направление II на тъмно, като се използва проявителя разтворител (3.15.2) (1 cm слой в ненаситена вана), докато фронтът на разтворителя достигне ограничителната линия на разтворителя. Изважда се блюдото от ваната и се оставя да изсъхне на тъмно при стайна температура.5.4.3. Интерпретация на хроматограмите (да се спазва схемата на фиг.2)Облъчва се хроматограмата с ултравиолетова светлина, като се постави блюдото на 10 cm от (4.9). Локализира се положението на сините флуоресцентни петна B, C и D и E на афлатоксин В1 от стандартния разтвор. Прекарват се две въображаеми линии през тези петна и под прави ъгли към направленията на проявяване. Пресченицата P на тези линии е мястото, където се очаква да се открие петното афлатоксин В1 с източник екстракта на пробата, нанесен в А (фиг. 1). Действителното местоположение на петното афлатоксин В1 обаче може да бъде в точка Q в пресечницата на две въображаеми прави линии, образуващи ъгъл приблизително 100o между тях и преминаващи през петната B и C съответно. Определя се количеството афлатоксин В1 в екстракта от пробата, както е посочено в 5.5.5.4.4. Допълнителна хроматографияМаркират се две прави линии върху едно ново блюдо (4.8), успоредни на две съседни страни, както е посочено на схемата на фиг. 1, и върху точка А (виж фиг. 1) се нанасят 20 μg от пречистения екстрат от пробата, получен в 5.3, и върху тях 20 μg от стандартния разтвор (3.16). Проявява се, както е посочено в 5.4.2. Облъчва се хроматограмата с ултравиолетова светлина (4.9) и се проверява дали:- петната афлатоксин В1 от екстракта и от стандартния разтвор са насложени едно върху другo,- флуоресценцията на това петно е по-интензивна от тази на петното афлатоксин В1, проявено в точка Q върху първото блюдо.5.5. Качествени определенияОпределя се или визуално, или чрез флуороденситометрия, както е посочено по-долу.5.5.1. Визуални измерванияОпределя се количеството афлатоксин В1 в екстракта, като се сравнят интензитета на флуоресценция на петната с екстракт с този на петната C, D и E със стандартен разтвор и намерите на кое съответства. Интерполира се, ако се налага. Флуоресценцията, получена чрез наслагване на екстракта върху стандартния разтвор трябва да е по-интензивна от тази на 10 μg екстракта и трябва да има не повече от едно видимо петно. Ако интензитетът на флуоресценция, дадена от 10 μg екстракта е по-голям от този на 40 μg стандартен разтвор, екстрактът се разрежда 10 или 100 пъти с хлороформ (3.2) или смес бензол/ацетонитрил (3.6), преди да се подложи отново на търнкослойна хроматография.5.5.2. Измерване чрез флуороденситометрияИзмерва се интензитетът на флуоресценция на петната афлатоксин В1 с флуороденситометъра (4.12) при дължина на вълната на възбуждане 365 nm и дължина на вълната на излъчване 443 nm.Определя се количеството афлатоксин В1 в петното екстракт, като се сравнява неговия интензитет на флуоресценция с този на петна C, D и E от стандартния разтвор.5.6. Потвърждаване идентичността на афлатоксин В1Виж точка 5.6 от метод А6. Изчисляване на резултатитеВиж точка 6 от метод А7. ПовтаряемостВиж точка 8 от метод А8. ВъзпроизводимостВиж "Наблюдения", част В, точка 2В. НАБЛЮДЕНИЯ ПО ОТНОШЕНИЕ МЕТОДИ А И Б1. ОбезмасляванеПроби, съдържащи повече от 5 % мазнини, трябва да бъдат обезмаслени с петролеев етер (т.к. 40—60 °С) след приготвянето им съгласно точка 5.1.В такива случаи резултатите от анализа трябва да се изразят чрез теглото на необезмаслената проба.2. Възпроизводимост на резултатитеВъзпроизводимостта на резултатите, т.е. разликите в резултатите, получени от две или повече лаборатории с една и съща проба, е била изчислена, както следва:± 50 % от средната стойност за средни стойности афлатоксин В1 от 10 и до 20 μg/kg;± 10 μg/kg върху средната стойност за средни стойности по-високи от 20 и до 50 μg/kg;± 20 % средната стойност за средни стойности над 50 μg/kg.--------------------------------------------------19760301Допълнение към приложението+++++ TIFF +++++Фигура 1IIEDСтандарти6 cmCI12 cmСтандартBA2 cm13 cm5 cm2 cm+++++ TIFF +++++Фигура 2IIEСтандартиDCI~100°PQBСтандарт+++++ TIFF +++++Фигура 3IIIABC2 cm2 cm2 cm2 cm2 cm2 cm14 cm6 cm--------------------------------------------------


title: Директива 2009/63/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 година относно определени части и характеристики на колесните селскостопански или горски трактори (кодифицирана версия) (Текст от значение за ЕИП)

text:
               19.8.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               L 214/23

      ДИРЕКТИВА 2009/63/ЕО НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА

   от 13 юли 2009 година
   относно определени части и характеристики на колесните селскостопански или горски трактори
   (кодифицирана версия)
   (текст от значение за ЕИП)
   ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
   като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 95 от него,
   като взеха предвид предложението на Комисията,
   като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
   в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (2),
   като имат предвид, че:

               (1)

               Директива 74/151/ЕИО на Съвета от 4 март 1974 г. за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно определени компоненти и характеристики на колесните селскостопански или горски трактори (3) е била неколкократно съществено изменяна (4). С оглед постигане на яснота и рационалност посочената директива следва да бъде кодифицирана.

               (2)

               Директива 74/151/ЕИО е една от отделните директиви от системата за ЕО одобрение на типа, предвидена в Директива 74/150/ЕИО на Съвета от 4 март 1974 г. за сближаване на законодателствата на държавите-членки по отношение на ЕО одобрението на типа за колесните селскостопански или горски трактори, заменена с Директива 2003/37/ЕО на Европейския парламент и Съвета от 26 май 2003 г. относно типовото одобрение на селскостопански или горски трактори, на техните ремаркета и на теглително-прикачно оборудване, заедно с техните системи, компоненти и обособени технически възли (5), и установява техническите изисквания относно дизайна и конструкцията на колесните селскостопански или горски трактори по отношение, inter alia, на допустимата максимална маса с товар, разположението и монтажа на задните регистрационни табели, резервоарите за течно гориво, противотежестите, устройствата за звуков сигнал, допустимото ниво на шум и изпускателна система (шумозаглушител). Тези технически изисквания целят сближаване на законодателството на държавите-членки по начин, който да позволи прилагането за всеки тип трактор на процедурата за ЕО одобрение на типа, предвидена в Директива 2003/37/ЕО. Следователно разпоредбите на Директива 2003/37/ЕО, отнасящи се до селскостопанските или горските трактори, техните ремаркета и теглително-прикачно оборудване, заедно с техните системи, компоненти и обособени технически възли, се прилагат за настоящата директива.

               (3)

               Настоящата директива не следва да засяга задълженията на държавите-членки относно сроковете за транспониране в националното право и за прилагане на директивите, посочени в приложение II, част Б,

         ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
   Член 1
   1.   „Трактор (селскостопански или горски)“ означава всяко моторно превозно средство, с колела или с вериги, имащо най-малко две оси, чиято основна функция е в неговата теглителна сила и което е специално конструирано да тегли, бута, транспортира или задвижва определени инструменти, машини или ремаркета, предназначени за използване в селското или горското стопанство. То може да бъде приспособено да превозва товари и пътници.
   2.   Настоящата директива се прилага само за тракторите, определени в параграф 1, снабдени с пневматични гуми и имащи максимална конструктивна скорост между 6 и 40 km/h.
   Член 2
   1.   Държавите-членки не може да откажат издаването на ЕО одобрение на типа или на национално одобрение на типа по отношение на тип трактор на основания, свързани със следните части и характеристики, ако те отговарят на изискванията, посочени в приложения I—VI:

               —

               допустимата максимална маса с товар,

               —

               разположението и монтажа на задните регистрационни табели,

               —

               резервоарите за течно гориво,

               —

               противотежести,

               —

               устройства за звуков сигнал,

               —

               допустимото ниво на звука и изпускателна система (шумозаглушител).

         2.   По отношение на превозни средства, които не отговарят на изискванията на настоящата директива, и на основания, свързани с предмета на настоящата директива, държавите-членки:

               —

               не издават ЕО одобрение на типа;

               —

               може да откажат издаване на национално одобрение на типа.

         3.   По отношение на нови превозни средства, които не отговарят на изискванията на настоящата директива, и на основания, свързани с предмета на настоящата директива, държавите-членки:

               —

               разглеждат сертификатите за съответствие, които съпровождат тези нови превозни средства в съответствие с Директива 2003/37/ЕО като невалидни за целите на член 7, параграф 1 от посочената директива;

               —

               може да откажат регистрацията, продажбата или пускането в употреба на такива нови превозни средства.

         Член 3
   Държавите-членки не могат да отказват регистрацията, нито да забраняват продажбата, пускането в употреба или употребата на трактори, на основания свързани с частите и характеристиките, изброени в член 2, параграф 1, ако те отговарят на изискванията, посочени в приложения I—VI.
   Член 4
   Измененията, необходими за адаптиране към техническия прогрес на изискванията от приложения I—VI, с изключение на посочените в точки 1.1 и 1.4.1.2 от приложение VI, се приемат в съответствие с процедурата, посочена в член 20, параграф 3 от Директива 2003/37/ЕО.
   Член 5
   Държавите-членки съобщават на Комисията текстовете на основните разпоредби от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
   Член 6
   Директива 74/151/ЕИО, изменена с директивите, посочени в приложение VII, част А, се отменя, без да се засягат задълженията на държавите-членки относно сроковете за транспониране в националното право и за прилагане на директивите, посочени в приложение VII, част Б.
   Позоваванията на отменената директива се считат за позовавания на настоящата директива и се четат съгласно таблицата на съответствието в приложение VIII.
   Член 7
   Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
   Прилага се от 1 януари 2010 г.
   Член 8
   Адресати на настоящата директива са държавите-членки.

      Съставено в Брюксел на 13 юли 2009 година.

            За Европейския парламент

            Председател

         H.-G. PÖTTERING

            За Съвета

            Председател

         E. ERLANDSSON

      (1)  ОВ C 161, 13.7.2007 г., стр. 36.

      (2)  Становище на Европейския парламент от 19 юни 2007 г. (OL C 146 E, 12.6.2008 г., стр. 74) и Решение на Съвета от 22 юни 2009 г.

      (3)  ОВ L 84, 28.3.1974 г., стр. 25.

      (4)  Вж. приложение VII, част А.

      (5)  ОВ L 171, 9.7.2003 г., стр. 1.

      ПРИЛОЖЕНИЕ I

         ДОПУСТИМА МАКСИМАЛНА МАСА С ТОВАР

                  1.

                  Технически допустимата максимална маса с товар, така както е посочена от производителя, се приема от компетентната администрация като допустима максимална маса с товар, при условие че:

                              1.1.

                              резултатите от изпитванията, които администрацията провежда, и по-специално тези, отнасящи се до спирачната система и управлението, са задоволителни,

                              1.2.

                              допустимата максимална маса с товар и допустимата максимална маса на ос, зависеща от категорията на превозното средство, не надвишава стойностите, дадени в таблица 1.

                                 Таблица 1

                                 Допустима максимална маса с товар и допустима максимална маса на ос в зависимост от категорията на превозното средство

                                          Категория на превозното средство

                                          Брой оси

                                          Допустима максимална маса
                                          (t)

                                          Допустима максимална маса на ос

                                          Водеща ос
                                          (t)

                                          Водена ос
                                          (t)

                                          T1, T2, T4.1

                                          2

                                          18 (с товар)

                                          11,5

                                          10

                                          3

                                          24 (с товар)

                                          11,5

                                          10

                                          T3

                                          2 или 3

                                          0,6 (без товар)

                                              (1)

                                              (1)

                                          T4.3

                                          2, 3 или 4

                                          10 (с товар)

                                              (1)

                                              (1)

                  2.

                  Каквото и да е натоварването на трактора, тежестта, предавана на пътя от колелата на предната ос, не трябва да бъде по-малка от 20 % от масата на същия трактор без товар.

         (1)  Не е необходимо да се установява гранична стойност за масата на ос за превозни средства от категории Т3 и Т4.3, тъй като те имат по определение ограничения за допустима максимална маса със и/или без товар.

      ПРИЛОЖЕНИЕ II
      1.   ФОРМА И РАЗМЕРИ НА МЯСТОТО ЗА МОНТИРАНЕ НА ЗАДНИТЕ РЕГИСТРАЦИОННИ ТАБЕЛИ

      Мястото за монтиране обхваща равна или почти равна правоъгълна повърхност със следните минимални размери:

                  —

                  дължина: 255 или 520 mm,

                  —

                  широчина: 165 или 120 mm.

            При избора се вземат под внимание размерите в сила в държавите-членки на местоназначение.
      2.   ОПРЕДЕЛЯНЕ НА МЯСТОТО ЗА МОНТИРАНЕ И ЗАКРЕПВАНЕ НА РЕГИСТРАЦИОННИТЕ ТАБЕЛИ

      Мястото за монтиране трябва да бъде такова, че след правилно закрепване табелите да имат следните характеристики:
      2.1.   Странично положение на табелата

      Центърът на табелата не може да е отместен вдясно от равнината на симетрия на трактора.
      Левият страничен ръб на табелата не може да се намира вляво от вертикалната равнина на симетрия, успоредна на равнината на симетрия на трактора и допирателна в точката, където напречното сечение на трактора е най-широко.
      2.2.   Положение на табелата спрямо надлъжната равнина на симетрия на трактора

      Табелата трябва да бъде перпендикулярна или почти перпендикулярна на равнината на симетрия на трактора.
      2.3.   Положение на табелата спрямо вертикалната равнина

      Табелата трябва да бъде вертикална с допустимо отклонение от 5°. Ако формата на трактора го изисква, обаче, тя може да бъде наклонена към вертикалата:

                  2.3.1.

                  под ъгъл от не повече от 30°, когато повърхността, носеща регистрационния номер, е наклонена нагоре, при условие че горният ръб на табелата е на височина не по-голяма от 1,2 m от земната повърхност;

                  2.3.2.

                  под ъгъл от не повече от 15°, когато повърхността, носеща регистрационния номер, е наклонена надолу, при условие че горният ръб на табелата е на височина по-голяма от 1,2 m от земната повърхност.

            2.4.   Разстояние между табелата и земната повърхност

      Височината на долния ръб на табелата над земната повърхност не може да бъде по-малка от 0,3 m; височината на горния ръб на табелата над земната повърхност не трябва да превишава 4 m.
      2.5.   Определяне на разстоянието между табелата и земната повърхност

      Разстоянията, дадени в точки 2.3 и 2.4, се измерват при трактор без товар.

      ПРИЛОЖЕНИЕ III

         РЕЗЕРВОАРИ ЗА ТЕЧНО ГОРИВО

                  1.

                  Резервоарите за течно гориво трябва да бъдат изработени така, че да бъдат устойчиви на корозия. Те трябва да показват задоволителни резултати при изпитвания за изтичане на гориво, проведени от производителя, при налягане, равно на удвоеното работно налягане, но в никакъв случай по-малко от 0,3 bar. Всяко повишено налягане или всяко налягане, превишаващо работното налягане, трябва автоматично да бъде компенсирано с подходящи устройства (вентилационни отвори, обезопасяващи вентили и др.). Вентилационните отвори трябва да са проектирани така, че да се предотвратява всякакъв риск от пожар. Горивото не трябва да изтича през капачката на резервоара или през устройствата, осигуряващи компенсиране на повишеното налягане, дори ако резервоарът е напълно преобърнат: прокапването е допустимо.

                  2.

                  Резервоарите за течно гориво трябва да бъдат монтирани така, че да бъдат предпазени от последствията от удар в предната или в задната част на трактора; не се допуска наличие на изпъкнали части, на остри ръбове и други в близост до резервоара.
                  Горивоподаващите тръби и отворът за пълнене на резервоара трябва да се поставят извън кабината.

      ПРИЛОЖЕНИЕ IV

         ПРОТИВОТЕЖЕСТИ

      Ако тракторът е снабден с противотежести, за да изпълни други изисквания на ЕО одобрението на типа, тези противотежести трябва да се доставят от производителя на трактора, да са предвидени за монтаж, да носят марката на производителя и да е посочена тяхната маса в килограми с точност от ± 5 %. Предните противотежести, проектирани за многократен демонтаж/монтаж трябва да осигуряват безопасно свободно пространство от най-малко 25 mm за ръкохватките. Начинът на разположение на противотежестите трябва да бъде такъв, че да предотвратява всяко нежелано разединяване (например в случай на преобръщане на трактора).

      ПРИЛОЖЕНИЕ V

         УСТРОЙСТВА ЗА ЗВУКОВ СИГНАЛ

      1.   Устройствата за звуков сигнал трябва да носят знака за типово одобрение на ЕО, предвиден в Директива 70/388/ЕИО на Съвета от 27 юли 1970 г. за сближаване на законодателствата на държавите-членки в областта на устройствата да звуково предупреждение на моторните превозни средства (1).
      2.   Характеристики на устройства за звуков сигнал, когато са монтирани на трактора

      2.1.   Акустични изпитвания
      Когато даден трактор се одобрява типово, характеристиките на устройствата за звуков сигнал, монтирани на този трактор се изпитват, както следва:

                  2.1.1.

                  нивото на звуково налягане на устройството, когато е монтирано на трактора, се измерва в точка на разстояние 7 m пред трактора, на открито и, доколкото е възможно, равно място, при изключен двигател. Ефективното напрежение трябва да е посоченото в точка 1.2.1. от приложение I към Директива 70/388/ЕИО;

                  2.1.2.

                  измерванията се извършват по „А“-претеглена скала по стандарт на МЕК (Международна електротехническа комисия);

                  2.1.3.

                  максималното ниво на звуково налягане се измерва на височина между 0,5 и 1,5 m над нивото на земната повърхност;

                  2.1.4.

                  максималната стойност на нивото на звуково налягане трябва да е най-малко 93 dB(A) и най-много 112 dB(A).

         (1)  ОВ L 176, 10.8.1970 г., стр. 12.

      ПРИЛОЖЕНИЕ VI
      1.   ДОПУСТИМИ НИВА НА ЗВУКА

      1.1.   Граници

      Нивото на звука от тракторите по член 1 от настоящата директива, когато е измерено в съответствие с условията, посочени в настоящото приложение, не може да надвишава следните граници:

                  —

                  89 dB (A) за трактори с маса без товар, надвишаваща 1,5 тона;

                  —

                  85 dB (А) за трактори с маса без товар, ненадвишаваща 1,5 тона.

            1.2.   Измервателни средства

      Шумът, излъчван от тракторите, се измерва с шумомер от типа, описан в Публикация № 179, първо издание от 1965 г. на Международната електротехническа комисия.
      1.3.   Условия за измерване

      Измерванията се извършват с трактори без товар на достатъчно тихо и открито място (шумът от околната среда и шумът от вятъра трябва да бъдат най-малко с 10 dB (А) по-ниски от шума, който ще се измерва).
      Това място може да има формата, например, на открито пространство с радиус от 50 m, с централна част от най-малко 20 m радиус, която е практически хоризонтална и покрита с бетон, асфалт или подобен материал и не може да бъде покрита със зърнест сняг, висока трева, рохка почва или пепел.
      Повърхността на площадката за изпитване трябва да бъде такава, че да не причинява прекален шум от гумите. Това изискване се прилага само при измерването на шума, излъчван от тракторите в движение.
      Измерването се извършва при ясно време с лек вятър. В близост до трактора или до микрофона не може да има друг човек, освен наблюдателя, отчитащ резултатите, тъй като присъствието на наблюдатели в близост до трактора или до микрофона може значително да повлияе на отчитаните от средството резултати. Всички отчетени флуктуации, които не изглеждат свързани с характеристиките на основното ниво на звука, се пренебрегват при отчитането на резултатите.
      1.4.   Метод на измерване

      1.4.1.   Измерване на шум от трактори в движение (за одобрение на типа).
      Провеждат се най-малко две измервания от всяка страна на трактора. Могат да се направят предварителни измервания с цел настройка, но те не се вземат под внимание.
      Микрофонът се поставя на 1,2 m над земната повърхност, на разстояние 7,5 m от осевата линия на пътя на трактора СС, измерено по перпендикуляра РР’ на тази линия (фигура 1).
      Двете линии АА’ и BB’, успоредни на линията РР’ и разположени съответно на 10 m преди и след тази линия, се очертават върху площадката за изпитване. Тракторите приближават линия АА’ с равномерна скорост, при посочените по-долу условия. След това горивоподаващия механизъм се отваря напълно, колкото е възможно по-бързо и се задържа в напълно отворена позиция, докато задната част на трактора (1) пресече линия ВВ’, след което горивоподаващият механизъм се затваря отново възможно най-бързо.
      Максималното отчетено ниво на звука представлява резултатът от измерването.
      1.4.1.1.   Скоростта на изпитването трябва да бъде три-четвърти от максималната скорост, която може да бъде достигната на най-високата предавка, използвана за движение по пътя.
      1.4.1.2.   Интерпретация на резултатите
      1.4.1.2.1.   За да се отчете неточността от измервателните средства, резултатът, получен при всяко измерване, се определя чрез изваждане на 1 dB (А) от отчетената стойност.
      1.4.1.2.2.   Измерванията се смятат за валидни, ако разликата между две последователни измервания от една и съща страна на трактора не надвишава 2 dB (A).
      1.4.1.2.3.   За резултат от изпитването се приема най-високото измерено ниво на звука. Ако този резултат надвишава с 1 dB(A) максимално допустимото ниво на звука за категорията на трактора, който се изпитва, се извършват две допълнителни измервания. Три от получените четири измервания трябва да са в рамките на предписаните граници.

         Позиции за изпитване на трактори при движение

      1.4.2.   Измерване на шум от неподвижен трактор (не е задължително за одобрение на типа, но трябва да се запише).
      1.4.2.1.   Разположение на шумомера
      Измерванията се извършват в точка X, показана на фигура 2, която е на разстояние 7 m от най-близката повърхност на трактора.
      Микрофонът се поставя на разстояние 1,2 m от земната повърхност.
      1.4.2.2.   Брой на измерванията
      Провеждат се най-малко две измервания.
      1.4.2.3.   Условия за изпитване на трактора
      Двигателят на трактор без регулатор на честотата на въртене трябва да работи на три-четвърти от честотата на въртене, при която, според производителя, развива максимална мощност. Честотата на въртене на двигателя се измерва с помощта на уред, който не е част от оборудването, например механичен оборотомер и тахометър. Ако двигателят е оборудван с регулатор на честотата на въртене, предпазващ двигателя от превишаване на честотата на въртене, при която развива максимална мощност, то той се изпитва при максималната скорост, допустима от регулатора.
      Преди да започнат да се извършват измервания, двигателят трябва да достигне нормалната си работна температура.
      1.4.2.4.   Интерпретация на резултатите
      Всички отчетени резултати за нивото на звука се отбелязват в протокола.
      Методът, използван за изчисляване мощността на двигателя, се посочва също, когато е възможно. Степента на натоварване на трактора също трябва да се отбележи.
      Измерванията се смятат за валидни, ако разликата между две последователни измервания от една и съща страна на трактора не надвишава 2 dB (A).
      Най-високата отчетена стойност представлява резултатът от измерването.

         Позиции за изпитване за неподвижни трактори

      2.   ИЗПУСКАТЕЛНА СИСТЕМА (ШУМОЗАГЛУШИТЕЛ)

      2.1.   Ако тракторът е оборудван с устройство, предназначено да ограничава шума от отработилите газове (шумозаглушител), се прилагат изискванията, описани в настоящата точка 2. Ако на входа на двигателя е монтиран въздушен филтър, който е необходим, за да се осигури съответствие с допустимото ниво на звука, филтърът се разглежда като част от шумозаглушителя и изискванията по настоящата точка 2 се прилагат и за този филтър.
      Крайната тръба на шумозаглушителя трябва да се разположи по такъв начин, че отработилите газове да не проникват вътре в кабината.
      2.2.   Чертежът на изпускателната система трябва да се приложи към сертификата за одобрение на типа.
      2.3.   Шумозаглушителят трябва да бъде означен с данни за неговия модел и тип, които да са ясно четливи и незаличими.
      2.4.   Използването на влакнест абсорбиращ материал в конструкцията на шумозаглушители се разрешава само ако са изпълнени следните условия:

                  2.4.1.

                  влакнестият абсорбиращ материал не трябва да се поставя в тези части на шумозаглушителя, през които преминават газове;

                  2.4.2.

                  подходящи устройства трябва да гарантират, че влакнестият абсорбиращ материал се задържа на място за цялото време, през което се използва шумозаглушителят;

                  2.4.3.

                  влакнестият абсорбиращ материал трябва да е устойчив на температура най-малко с 20 % по-висока от експлоатационната температура (в градуси С), която може да се достигне в областта на шумозаглушителя, където се разполагат този влакнест абсорбиращ материал.

         (1)  Ако тракторът включва ремарке, то не се взема под внимание при определяне момента на преминаване през линията ВВ’.

      ПРИЛОЖЕНИЕ VII
      ЧАСТ A

         Отменената директива и нейните последващи изменения

         (посочени в член 6)

                  Директива 74/151/ЕИО на Съвета
                  (ОВ L 84, 28.3.1974 г., стp. 25)

                  Директива 82/890/ЕИО на Съвета
                  (ОВ L 378, 31.12.1982 г., стp. 45)

                  Единствено по отношение на позоваванията на Директива 74/151/ЕИО в член 1, параграф 1

                  Директива 88/410/ЕИО на Комисията
                  (ОВ L 200, 26.7.1988 г., стp. 27)

                  Директива 97/54/ЕО на Европейския парламент и на Съвета
                  (ОВ L 277, 10.10.1997 г., стp. 24)

                  Единствено по отношение на позоваванията на Директива 74/151/ЕИО в член 1, първо тире

                  Директива 98/38/ЕО на Комисията
                  (ОВ L 170, 16.6.1998 г., стp. 13)

                  Директива 2006/26/ЕО на Комисията
                  (ОВ L 65, 7.3.2006 г., стp. 22)

                  Единствено член 1

            ЧАСТ Б

         Срокове за транспониране в националното право и за прилагане

         (посочени в член 6)

                  Директива

                  Срок за транспониране

                  Дата на прилагане

                  Директива 74/151/ЕИО

                  8 септември 1975 г.

                  —

                  Директива 82/890/ЕИО

                  22 юни 1984 г.

                  —

                  Директива 88/410/ЕИО

                  30 септември 1988 г. (1)

                  —

                  Директива 97/54/ЕО

                  22 септември 1998 г.

                  23 септември 1998 г.

                  Директива 98/38/ЕО

                  30 април 1999 г. (2)

                  —

                  Директива 2006/26/ЕО

                  31 декември 2006 г. (3)

                  —

         (1)  В съответствие с член 2 от Директива 88/410/ЕИО:

         „1.   От 1 октомври 1988 г. никоя държава-членка не може:

                     —

                     да отказва да предоставя типово одобрение на ЕИО по отношение на тип трактор, да издава документа, предвиден в член 10, параграф 1, последно тире от Директива 74/150/ЕИО, или да предоставя национално одобрение на типа, или

                     —

                     да забранява пускането в употреба на трактори,

               ако резервоарите за течно гориво, баластните тежести и допустимото ниво на шум на този тип трактор или трактори се подчиняват на изискванията на настоящата директива.
         2.   От 1 октомври 1989 г. държавите-членки:

                     —

                     прекратяват да издават документа, посочен в член 10, параграф 1, последно тире от Директива 74/150/ЕИО за даден тип трактор, чиито резервоари за течно гориво, баластни тежести и допустими нива на шум не изпълняват разпоредбите на настоящата директива,

                     —

                     могат да отказват да предоставят национално типово одобрението по отношение на тип трактор, при който резервоарите за гориво, баластните тежести и допустимите нива на шум не се подчиняват на разпоредбите на настоящата директива.“.

         (2)  В съответствие с член 2 от Директива 98/38/ЕО:

         „1.   Считано от 1 май 1999 г., държава-членка не може:

                     —

                     да отказва, по отношение на тип трактор, да предостави типово одобрение на ЕО, да издаде документа, упоменат в член 10, параграф 1, последно тире от Директива 74/150/ЕИО, или да предостави типово национално одобрение, или

                     —

                     да забранява пускането в употреба на трактори,

               ако тези трактори отговарят на изискванията на Директива 74/151/ЕИО, изменена с настоящата директива.
         2.   Считано от 1 октомври 1999 г., държавите-членки:

                     —

                     прекратяват да издават документа, предвиден в член 10, параграф 1, последно тире от Директива 74/150/ЕИО за тип трактор, който не отговаря на изискванията на Директива 74/151/ЕИО, изменена с настоящата директива,

                     —

                     могат да отказват да предоставят национално типово одобрение по отношение на тип трактор, ако той не отговаря на изискванията на Директива 74/151/ЕИО, изменена с настоящата директива.“.

         (3)  В съответствие с член 5 от Директива 2006/26/ЕО:

         „1.   От 1 януари 2007 г. по отношение на превозни средства, които изпълняват изискванията съответно на Директиви 74/151/ЕИО, 78/933/ЕИО, 77/311/ЕИО и 89/173/ЕИО, изменени с настоящата директива, държавите-членки не могат, на основания, свързани с приложното поле на съответната директива:

                     а)

                     да отказват да предоставят типово одобрение на ЕО или национално типово одобрение;

                     б)

                     да забраняват регистрирането, продажбата или пускането в експлоатация на такива превозни средства.

               2.   От 1 юли 2007 г. по отношение на превозни средства, които не отговарят на изискванията съответно на Директиви 74/151/ЕИО, 78/933/ЕИО, 77/311/ЕИО и 89/173/ЕИО, изменени с настоящата директива, и на основания, свързани с приложното поле на съответната директива държавите-членки:

                     а)

                     не предоставят типово одобрение на ЕО;

                     б)

                     могат да отказват предоставяне на национално типово одобрение.

               3.   От 1 юли 2009 г. по отношение на превозни средства, които не отговарят на изискванията съответно на Директиви 74/151/ЕИО, 78/933/ЕИО, 77/311/ЕИО и 89/173/ЕИО, изменени с настоящата директива, и на основания, свързани с приложното поле на съответната директива държавите-членки:

                     а)

                     ще разглеждат сертификатите за съответствие, които съпровождат нови превозни средства в съответствие с разпоредбите на Директива 2003/37/ЕО като невалидни по смисъла на член 7, параграф 1;

                     б)

                     могат да отказват регистрацията, продажбата или пускането в експлоатация на такива нови превозни средства.“

      ПРИЛОЖЕНИЕ VIII

         Таблица на съответствието

                  Директива 74/151/ЕИО

                  Директива 2006/26/ЕО

                  Настоящата директива

                  Член 1

                  Член 1

                  Член 2, параграф 1

                  Член 2, параграф 1

                  Член 5, параграф 2

                  Член 2, параграф 2

                  Член 5, параграф 3

                  Член 2, параграф 3

                  Член 3

                  Член 3

                  Член 4

                  Член 4

                  Член 5, параграф 1

                  —

                  Член 5, параграф 2

                  Член 5

                  —

                  Член 6

                  —

                  Член 7

                  Член 6

                  Член 8

                  Приложения I—VI

                  Приложения I—VI

                  —

                  Приложение VII

                  —

                  Приложение VIII


title: Директива 2000/75/ЕО на Съвета от 20 ноември 2000 година за определяне на условията за борба и ликвидиране на болестта син език

text:
Важна правна забележка

|

32000L0075

Официален вестник n° L 327 , 22/12/2000 стр. 0074 - 0083 специално чешко издание глава 3 том 31 стр. 87  - 96 специално испанско издание глава 3 том 31 стр. 87  - 96 специално унгарско издание глава 3 том 31 стр. 87  - 96 специално литвийско издание глава 3 том 31 стр. 87  - 96 LV.ES глава 3 том 31 стр. 87  - 96 MT.ES глава 3 том 31 стр. 87  - 96 PL.ES глава 3 том 31 стр. 87  - 96 SK.ES глава 3 том 31 стр. 87  - 96 специално словенско издание глава 3 том 31 стр. 87  - 96

		20001120Директива 2000/75/ЕО на Съветаот 20 ноември 2000 годиназа определяне на условията за борба и ликвидиране на болестта син езикСЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност,като взе предвид Директива 92/119/ЕИО на Съвета от 17 декември 1992 г. за въвеждане на общи мерки на Общността за борба с някои болести по животните и специфични мерки относно везикулозната болест по свинете [1], и по-специално член 15, второ тире от нея,като взе предвид предложението на Комисията,като има предвид, че:(1) Съгласно член 15 от Директива 92/119/ЕИО следва да се въведат специфични мерки за борба и ликвидиране на болестта син език.(2) Епидемиологичните характеристики на болестта син език са подобни на характеристиките на африканската чума по конете.(3) Съветът прие Директива 92/35/ЕИО относно определяне на правилата за контрол и мерките за борба с болестта Африканска чума по конете [2].(4) За борба с болестта син език следователно е необходимо общите мерки, установени с Директива 92/35/ЕИО за борба с африканската чума по конете, да бъдат използвани като модел, като се направят съответните изменения, свързани с особеностите на отглеждане на видовете, възприемчиви на болестта син език.(5) Следва да бъдат установени правила за движение на видовете, възприемчиви на болестта и пренасяне на тяхната сперма, яйца и ембриони от области, обект на ограничения вследствие избухване на болестта.(6) Член 3 от Решение 90/424/ЕИО на Съвета от 26 юни 1990 г. относно разходите във ветеринарната област [3] се прилага в случай на избухване на болестта син език.(7) Трябва да бъде въведена процедура за тясно сътрудничество между държавите-членки и Комисията,ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:Член 1Настоящата директива установява правилата за контрол и мерките за борба и ликвидиране на болестта син език.Член 2За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:а) "стопанство" : земеделско или друго предприятие, в което постоянно или временно се отглеждат или държат животински видове, възприемчиви на болестта син език;б) "видове, възприемчиви на болестта" : всички преживни животни;в) "животно/и" : животно/и от видове, възприемчиви на болестта, с изключение на диви животни, по отношение на които могат да бъдат приети специални разпоредби в съответствие с процедурата, установена в член 20, параграф 2;г) "собственик" или "гледач" : физическото/ите или юридическото/ите лице/а, притежаващи животните или отговорни за тяхното държане, независимо дали за това им се заплаща или не;д) "вектор" : насекомо от вида Culicoides imicola, или всяко друго насекомо от рода Куликоидес, способно да пренася син език, което се идентифицира съгласно процедурата, уредена в член 20, параграф 2, по съвет на Научния ветеринарен комитет;е) "съмнение" : поява на някакъв клиничен знак, даващ основание да се предполага болестта син език във възприемчивите на болестта видове, както и серия от епидемиологични данни, позволяващи да бъде допусната такава възможност;ж) "потвърждение" : декларацията от компетентния орган, базираща се на резултати от лабораторни изследвания, че вирусът на болестта син език е разпространен в определен район; в случай на епидемия обаче компетентният орган може също да потвърди наличието на болестта въз основа на клинични и/или епидемиологични резултати;з) "компетентен орган" : централният орган на държавата-членка, компетентен да извършва ветеринарни проверки, или всеки друг ветеринарен орган, на който той е делегирал тази компетенция;и) "официален ветеринарен лекар" : ветеринарният лекар, назначен от компетентния орган.Член 3Държавите-членки гарантират незабавното и задължително уведомяване на компетентния орган в случай на съмнение или потвърждение на разпространението на вируса на болестта син език.Член 41. Ако в стопанство, намиращо се в регион, неподлежащ на ограничения по смисъла на настоящата директива, се намират едно или повече животни със съмнения за инфекция от син език, държавите-членки осигуряват незабавното изпълнение от официалния ветеринарен лекар на официално утвърдените методи за изследване с цел потвърждение на наличието на болестта.2. Веднага след обявяването на съмнения за наличие на болестта, официалният ветеринарен лекар:а) поставя съответното стопанство или стопанства под официално наблюдение;б) извършва:i) инвентаризация на животните, като отбелязва за всеки вид броя на мъртвите животни, заразените или които има вероятност да се заразят, и актуализира този опис, за да води сметка за животните, които са родени или починали през периода на подозрение за болестта; данните от този опис трябва да бъдат предоставени при поискване и могат да бъдат проверявани при всяко посещение;ii) инвентаризация на местата, където е вероятно да има благоприятни условия за преживяването или установяването на вектора, и по-специално местата, спомагащи неговото възпроизвеждане;iii) извърши епидемиологично изследване съгласно член 7;в) прави редовни посещения на стопанството или стопанствата и всеки път извършва подробен преглед или аутопсия на животните, които са починали или за които има съмнения за зараза, и потвърждава болестта при необходимост и чрез лабораторни изследвания;г) гарантира, че:i) всяко движение на животни от или към стопанството или стопанствата е забранено;ii) животните са затворени в периодите, когато векторите са активни, когато той счита, че са налице необходимите средства за прилагане на тези мерки;iii) животните, помещенията, които те обитават, и пространството около тях (по-специално местообиталищата, в които насекомите от рода Куликоидес се разпространяват) редовно се третират с официално разрешени инсектициди. За да се предотврати масово нахлуване на векторите, доколкото това е възможно, количеството на инсектицидите се определя от компетентния орган, като се вземе предвид тяхната продължителност на действие и климатичните условия;iv) труповете на мъртвите животни в стопанството се унищожават, отстраняват, изгарят или погребват в съответствие с Директива 90/667/ЕИО на Съвета от 27 ноември 1990 г. относно ветеринарните правила за отстраняване и преработка на животински отпадъци, за тяхното пускане на пазара и предпазване на храната от животински или рибен произход от патогени и за изменение на Директива 90/425/ЕИО [4].3. До прилагане на мерките, посочени в параграф 2, собственикът или гледачът на животно със съмнения за зараза взема предпазни мерки, за да се съобрази с параграф 2, буква г), i) и ii).4. Компетентният орган може да приложи мерките, посочени в параграф 2, върху други стопанства, в случай че тяхното местонахождение, географско положение или връзки със стопанството, за което има съмнения, че е разпространена болестта, дава основания за съмнение за възможна зараза.5. В допълнение към разпоредбите на параграф 2 могат да бъдат установени специални разпоредби съгласно процедурата, предвидена в член 20, параграф 2, за природните резервати, в които животните живеят свободно.6. Мерките, посочени в настоящия член, не могат да бъдат прекратени от официалния ветеринарен лекар, докато съмненията за наличие на болестта син език не бъдат отхвърлени от компетентния орган.Член 5Ваксинация против болестта син език може да бъде извършена само в съответствие с разпоредбите на настоящата директива.Член 61. Когато наличието на болестта син език се потвърди официално, официалният ветеринарен лекар:а) извършва клане на животни, което по негова преценка е необходимо за предотвратяване разпространението на епидемията, като уведомява за това Комисията;б) нарежда унищожаване, отстраняване, изгаряне или погребване на труповете на тези животни съгласно Директива 90/667/ЕИО на Съвета;в) разширява обхвата на мерките, предвидени в член 4, за стопанства, разположени в радиус от 20 km (включително предпазната зона, определена в член 8) от заразеното стопанство или стопанства;г) прилага мерките, приети в съответствие с процедурата, установена в член 20, параграф 2, по-специално по отношение на въвеждането на програма за ваксинация или друга алтернативна мярка; при необходимост компетентните органи на държавата-членка могат да предприемат инициативата за започване на програма за ваксинация, като информират за това Комисията;д) извършват епидемиологично изследване съобразно член 7.Въпреки това, чрез дерогация от буква в), могат да бъдат приети разпоредби, приложими за движението на животни в зоната, в съответствие с процедурата, установена в член 20, параграф 2.2. Зоната, посочена в параграф 1, буква в), може да бъде разширена или намалена въз основа на епидемиологични, географски, екологични или метеорологични условия от компетентния орган, който уведомява за това Комисията.3. Когато зоната, посочена в параграф 1, буква в), се намира на територията на повече от една държава-членка, компетентните органи на засегнатите държави-членки си сътрудничат при определяне границите на тази зона. При необходимост границите на зоната се определят съгласно процедурата, установена в член 20, параграф 2.Член 71. Епидемиологичното изследване засяга:а) продължителността на периода, през който "синият език" може да съществува в стопанството;б) възможният източник на болестта син език в стопанството и идентификацията на други стопанства с животни, които е възможно да са били заразени от същия източник;в) наличието и разпространението на вектори на болестта;г) движение на животни от и към въпросните стопанства или извозване на животински трупове от тези стопанства.2. За координиране на всички необходими мерки за ликвидирането на болестта син език във възможно най-кратък срок и извършване на епидемиологично изследване се създава кризисен център.В съответствие с процедурата, предвидена в член 20, параграф 2, се приемат общи правила за националните кризисни центрове и кризисен център на Комисията.Член 81. Държавите-членки гарантират, че в допълнение към мерките, посочени в член 6, компетентният орган в държавите-членки определя границите на предпазната зона и надзорната зона. При очертаването на границите на зоните трябва да се имат предвид географските, административните, екологичните и епизоотологичните фактори, свързани с болестта син език, както и условията за извършване на контрол.2. а) Предпазната зона обхваща част от територията на Общността с радиус най-малко 100 km около заразеното стопанство.б) Надзорната зона обхваща част от територията на Общността с радиус, увеличен най-малко с 50 km, считано от границите на предпазната зона, и в която не са правени ваксинации през последните дванадесет месеца.в) Когато зоните се намират на територията на повече от една държава-членка, компетентните органи на засегнатите държави-членки си сътрудничат при определяне границите на зоните съгласно букви а) и б).г) Въпреки това, при необходимост границите на предпазната зона и надзорната зона се определят съгласно процедурата, установена в член 20, параграф 2.3. При получаване на аргументирано искане от държава-членка, в съответствие с процедурата, установена в член 20, параграф 2, може да бъде взето решение за промяна границите на зоните, определени в параграф 2, като се имат предвид:а) географското положение и екологичните фактори в зоните;б) метеорологичните условия;в) наличието и разпространението на вектора;г) резултатите от епизоотологичните изследвания, направени съгласно член 7;д) резултатите от лабораторните изследвания;е) прилагането на насрещни мерки, по-специално дезинсекция.Член 91. Държавите-членки гарантират прилагането на следните мерки в предпазната зона:а) идентификация на всички стопанства в зоната, където се отглеждат животни;б) прилагането на програма за епизоотичен надзор от компетентния орган въз основа на наблюдение на групи едър рогат добитък (или в случай че такъв липсва, други видове преживни животни) и намиращия се на територията вектор; тази програма може да бъде установена съгласно процедурата, предвидена в член 20, параграф 2;в) забрана животните да напускат зоната. Съгласно процедурата на член 20, параграф 2 обаче се разрешава освобождаване от тази забрана, по-специално за животните, намиращи се в такава част на зоната, в която е доказано отсъствие на вируса или неговия вектор.2. Освен мерките, установени в параграф 1, ваксинацията на животни против болестта син език и тяхната идентификация в предпазната зона може да бъде предприета, в съответствие с процедурата, установена в член 20 или по инициатива на държавата-членка, която информира за това Комисията.Член 10Държавите-членки гарантират, че:1. мерките, предвидени в член 9, параграф 1, се прилагат в надзорната зона;2. ваксинацията против болестта син език е забранена в надзорната зона.Член 11Мерките, предприети в изпълнение на членове 6, 8, 9 и 10 се изменят или отменят в съответствие с процедурата, установена в член 20, параграф 2.Член 12Чрез дерогация от членове 9 и 10 разпоредбите, приложими по отношение на движението на животни към и от предпазната зона и надзорната зона, се определят в съответствие с процедурата, установена в член 20, параграф 2.Когато бъде прието решението, посочено в първия параграф, правилата, приложими по отношение на търговията, се определят в съответствие със същата процедура.Член 13В случаите, когато в даден регион епидемията от болестта син език е от изключително сериозен характер, всички допълнителни мерки от страна на засегнатата държава-членка се приемат в съответствие с процедурата, установена в член 20, параграф 2.Член 14Държавите-членки гарантират, че компетентният орган взима всички необходими мерки хората в предпазната зона и надзорната зона да бъдат подробно информирани за наложените ограничения и извършва всички необходими действия за правилното прилагане на въпросните мерки.Член 151. Всяка държава-членка определя една национална лаборатория, която да отговаря за извършване на лабораторните изследвания, предвидени в настоящата директива. Тези национални лаборатории, както и техните правомощия и задължения, са описани в приложение I.2. Националните лаборатории, посочени в приложение I, си сътрудничат с лабораторията на Комисията, определена в член 16.Член 16Лабораторията на Комисията за изследване на болестта син език е посочена в приложение II. Без да се засягат условията, установени с Решение 90/424/ЕИО, и по-специално член 28 от него, задачите на тази лаборатория се определят в приложение II, част Б.Член 17При необходимост експерти от Комисията могат да извършват проверки на място със съдействието на компетентните органи, за да се осигури единното прилагане на настоящата директива. За целта те могат да инспектират представителна извадка от стопанства, с цел да проверят дали компетентните органи контролират спазването на условията на настоящата директива. Комисията уведомява държавите-членки за резултатите от извършените проверки.Държавата-членка, на територията на която се извършва проверка, осигурява на експертите необходимото съдействие при изпълнението на тяхната задача.Общите правила за прилагане на настоящия член се установяват в съответствие с процедурата, предвидена в член 20, параграф 2.Член 181. Всяка държава-членка изработва план за действие в непредвидени ситуации, в който се посочват средствата за прилагане на мерките, заложени в настоящата директива.Този план трябва да предвижда достъп до заводи, съоръжения, персонал и всякакви други подходящи средства, необходими за бързото и ефективно ликвидиране на болестта.2. Критериите за изготвяне на плановете по параграф 1 са посочени в приложение III.Плановете, изготвени съгласно горепосочените критерии, се предават на Комисията не по-късно от три месеца след влизане в сила на настоящата директива.Комисията преглежда плановете, като преценява дали те позволяват поставената цел да бъде постигната и предлага на съответната държава-членка изменения, в случай че такива се налагат, inter alia, с цел да се гарантира тяхната съвместимост с плановете на останалите държави-членки.Комисията одобрява плановете, ако е необходимо с изменения, в съответствие с процедурата, установена в член 20, параграф 2.Плановете могат да бъдат изменени или допълнени впоследствие, в съответствие със същата процедура, с цел да се отразят промените в първоначалната ситуация.Член 19При необходимост настоящата директива може да бъде изменяна от Съвета по предложение на Комисията, като решението се взима с квалифицирано мнозинство.Приложенията се изменят съгласно процедурата, установена в член 20, параграф 2.Подробните правила, необходими за прилагането на настоящата директива, се приемат в съответствие с процедурата, установена в член 20, параграф 2.Член 201. Комисията се подпомага от Постоянния ветеринарен комитет.2. При позоваване на настоящия параграф се прилагат членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО [5].Периодът, установен в член 5, параграф 6 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на 15 дни.3. Комитетът приема свой процедурен правилник.Член 21Съобразно разпоредбите на член 20, параграф 2, Комисията може да приеме за период от две години преходни мерки, необходими, за да се улесни преминаването към новите условия, предвидени в настоящата директива.Член 221. Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива до 1 януари 2002 г. Те незабавно информират Комисията за това.Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.2. Държавите-членки предоставят на Комисията текста на основните разпоредби от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.Член 23Адресати на настоящата директива са държавите-членки.Съставено в Брюксел на 20 ноември 2000 година.За СъветаПредседателJ. Glavany[1] ОВ L 62, 15.3.1993 г., стр. 69. Директива, изменена с Акта за присъединяване от 1994 г.[2] ОВ L 157, 10.6.1992 г., стр. 19. Директива, изменена с Акта за присъединяване от 1994 г.[3] ОВ L 224, 18.8.1990 г., стр. 19. Решение, последно изменено с Регламент (ЕО) № 1258/1999 (ОВ L 160, 26.6.1999 г., стр. 103).[4] ОВ L 363, 27.12.1990 г., стр. 51. Директива, последно изменена с Акта за присъединяване от 1994 г.[5] ОВ L 184, 17.7.1999 г., стр. 2.--------------------------------------------------20001120ПРИЛОЖЕНИЕ IA. LISTA DE LOS LABORATORIOS NACIONALES DE LA FIEBRE CATARRAL OVINALISTE OVER NATIONALE LABORATORIER FOR BLUETONGUELISTE DER FÜR DIE BLAUZUNGENKRANKHEIT ZUSTÄNDIGEN NATIONALEN LABORATORIENΚΑΤΑΛΟΓΟΣ ΕΘΝΙΚΩΝ ΕΡΓΑΣΤΗΡΙΩΝ ΓΙΑ ΤΟΝ ΚΑΤΑΡΡΟΪΚΟ ΠΥΡΕΤΟ ΤΟΥ ΠΡΟΒΑΤΟΥLIST OF THE NATIONAL BLUETONGUE LABORATORIESLISTE DES LABORATOIRES NATIONAUX POUR LA FIÈVRE CATARRHALE DU MOUTONELENCO DEI LABORATORI NAZIONALI PER LA FEBBRE CATARRALE DEGLI OVINILIJST VAN DE NATIONALE LABORATORIA VOOR BLUETONGUELISTA DOS LABORATÓRIOS NACIONAIS EM RELAÇÃO À FEBRE CATARRAL OVINALUETTELO KANSALLISISTA LAMPAAN BLUETONGUE-TAUTIA VARTEN NIMETYISTÄ LABORATORIOISTAFÖRTECKNING ÖVER NATIONELLA LABORATORIER FÖR BLUETONGUEБелгия:Centrum voor Onderzoek in Diergeneeskunde en Agrochemie (CODA)Centre d'études et de recherches vétérinaires et agrochimiques (CERVA)Groeselenbergstraat 99Rue Groeselenberg 99B-1180BrusselBruxellesTel. (32-2) 375 44 55Fax (32-2) 375 09 79E-mail: piker@var.fgov.beДания:Statens Veterinære Institut for VirusforskningLindholmDK-4771 KalvehaveTlf. (45) 55 86 02 00Fax (45) 55 86 03 00E-post: sviv@vetvirus.dkГермания:Bundesforschungsanstalt für Viruskrankheiten der TiereAnstaltsteil TübingenPostfach 11 49D-72001 TübingenTel. (49) 70 71 96 72 55Fax (49) 70 71 96 73 03Гърция:Ministry of AgricultureCentre of Athens Veterinary InstitutionsVirus Department Neapoleos Str. 25GR-15310 Ag. Paraskevi AthensTel. (30-1) 601 14 99/601 09 03Fax (30-1) 639 94 77Испания:Centro de Investigación en Sanidad Animal INIA-CISAD. José Manuel Sánchez Vizcaíno Carretera de Algete-El Casar, km 8, ValdeolmosE-20180 MadridTel. (34) 916 20 22 16Fax (34) 916 20 22 47E-mail: vizcaino@inia.esФранция:CIRAD-EMVTCampus international de BaillarguetBP 5035F-34032 Montpellier Cedex 1Tel. (33-4) 67 59 37 24Fax (33-4) 67 59 37 98E-mail: bastron@cirad.frИрландия:Central Veterinary Research LaboratoryAbbotstownCastleknock Dublin 15IrelandTel. (353-1) 607 26 79Fax (353-1) 822 03 63E-mail: reillypj@indigo.ieИталия:CESME presso IZSVia Campo BoarioI-64100 TeramoTel. (39) 0861 33 22 16Fax (39) 0861 33 22 51E-mail: Cesme@IZS.itЛюксембург:Centre d'études et de recherches vétérinaires et agrochimiques (CERVA)Rue Groeselenberg 99B-1180 BruxellesTel. (32-2) 375 44 55Fax (32-2) 375 09 79E-mail: piker@var.fgov.beНидерландия:ID-DLOEdelhertweg 158219 PH LelystadNederlandTel. (0031-0320) 23 82 38Fax (0031-0320) 23 80 50E-mail: postkamer@id.dlo.nlАвстрия:Bundesanstalt für Virusseuchenbekämpfung bei HaustierenRobert Kochgasse 17A-2340 MödlingTel. (43-2) 236 466 40-0Fax (43-2) 236 466 40-941E-mail: BATSB VetMoedling@compuserve.comПортугалия:Laboratório Nacional de Investigação VeterináriaEstrada de Benfica, 701P-1549-011 LisboaTel. (351) 21 711 52 00Fax (351) 21 711 53 836E-mail: dir.Inlv@mail.telepac.ptФинландия:Danish Institute for Virus ResearchLindholmDK-4771 KalvehaveTlf. (45) 55 86 02 00Fax (45) 55 86 03 00E-mail: sviv@vetvirus.dkШвеция:Statens veterinärmedicinska anstalt, SVAS-751 89 UppsalaTfn (00-46) 18 67 40 00Fax (00-46) 18 30 91 62E-post: sva@sva.seОбединеното кралство:Institute for Animal HealthPirbright LaboratoryAsh RoadPirbrightWoking Surrey GU24 ONFUnited KingdomTel. (44-1483) 23 24 41Fax (44-1483) 23 24 48E-mail: philip-mellor@bbsrc.ac.ukБ. ЗАДАЧИ НА НАЦИОНАЛНИТЕ ЛАБОРАТОРИИ ЗА ИЗСЛЕДВАНЕ НА СИН ЕЗИКНационалните лаборатории за изследване на болестта син език отговарят за координирането на стандартите и методите за диагностика, установени от всяка диагностична лаборатория в държавата-членка, използването на реагенти и тестването на ваксини. За тази цел:а) те могат да доставят реагенти за диагностика на лабораториите, които са ги заявили;б) те проверяват качеството на всички реагенти за диагностика, използвани в държавата-членка;в) те организират периодично сравнителни изследвания;г) те изолират вируса на болестта син език от потвърдени случаи на болестта в държавата-членка и го съхраняват;д) те потвърждават положителните резултати, получени в регионалните диагностични лаборатории.--------------------------------------------------20001120ПРИЛОЖЕНИЕ IIA. LABORATORIO COMUNITARIO DE REFERENCIA DE LA FIEBRE CATARRAL OVINAEF-REFERENCELABORATORIUM FOR BLUETONGUEGEMEINSCHAFTLICHES REFERENZLABORATORIUM FÜR DIE BLAUZUNGENKRANKHEITΚΟΙΝΟΤΙΚΟ ΕΡΓΑΣΤΗΡΙΟ ΑΝΑΦΟΡΑΣ ΓΙΑ ΤΟΝ ΚΑΤΑΡΡΟΪΚΟ ΠΥΡΕΤΟ ΤΟΥ ΠΡΟΒΑΤΟΥCOMMUNITY REFERENCE LABORATORY FOR BLUETONGUELABORATOIRE COMMUNAUTAIRE DE RÉFÉRENCE POUR LA FIÈVRE CATARRHALE DU MOUTONLABORATORIO COMUNITARIO DI RIFERIMENTO PER LA FEBBRE CATARRALE DEGLI OVINICOMMUNAUTAIR REFERENTIELABORATORIUM VOOR BLUETONGUELABORATÓRIO COMUNITÁRIO DE REFERÊNCIA EM RELAÇÃO À FEBRE CATARRAL OVINALAMPAAN BLUETONGUE-TAUTIA VARTEN NIMETTY YHTEISÖN VERTAILULABORATORIOGEMENSKAPENS REFERENSLABORATORIUM FÖR BLUETONGUEAFRC Institute for Animal HealthPirbright LaboratoryAsh RoadPirbrightWoking Surrey GU24 ONFUnited KingdomTel. (44-1483) 23 24 41Fax (44-1483) 23 24 48E-mail: philip-mellor@bbsrc.ac.ukБ. ЗАДАЧИ НА ЛАБОРАТОРИЯТА НА КОМИСИЯТА ЗА ИЗСЛЕДВАНЕ НА БОЛЕСТТА СИН ЕЗИКЛабораторията на Комисията има следните задачи:1. съгласуване, след консултации с Комисията, на методи за диагностика на болестта син език в държавите-членки, по-специално чрез:а) определяне, съхранение и доставяне на щамове от вируса на болестта син език за серологични изследвания и подготовката на антисерум;б) снабдяване на националните лаборатории с референтни серуми и други референтни реагенти с цел стандартизиране на изследванията и реагентите, използвани във всяка държава-членка;в) създаване и съхраняване на набор от щамове и изолати на вируса на болестта син език;г) регулярно организиране на сравнителни изследвания на процедурите за диагностика в Общността;д) събиране и съпоставяне на данни и информация относно използваните диагностични методи и резултатите от изследванията, проведени в Общността;е) класификация на изолатите на вируса на болестта син език, като се използват най-съвременни методи, с цел по-добро разбиране на епизоотологията на болестта син език;ж) развитие на мониторинга в световен мащаб в областта на наблюдението, епизоотологията и предпазването от болестта син език;2. активно съдействие при идентификацията на центрове на инфекция от болестта син език в държавите-членки чрез изучаване на изолатите на вируса, изпратени за потвърждение на диагнозата, класификация и епизоотологични изследвания;3. подпомагане осигуряването на обучение и опреснителни курсове за експерти в лабораторната диагностика с цел хармонизиране на диагностичните методи в Общността;4. обмяна на информация със Световната лаборатория за изследване на болестта син език, определена от Международното бюро по епизоотии (МБЕ), по-специално по отношение на световните постижения по отношение на болестта син език.--------------------------------------------------20001120ПРИЛОЖЕНИЕ IIIМИНИМАЛНИ КРИТЕРИИ ЗА ИЗГОТВЯНЕ НА ПЛАНОВЕ ЗА ДЕЙСТВИЕ В НЕПРЕДВИДЕНИ СИТУАЦИИПлановете за действие в непредвидени ситуации трябва да предвиждат най-малко следното:1. създаването на национален кризисен център за съгласуване на всички спешни мерки в съответната държава-членка;2. списък на местните спешни центрове, подходящо оборудвани за координиране на мерките за контрол на местно ниво;3. подробна информация относно персонала, отговарящ за спешните мерки, неговата квалификация и отговорности;4. възможността на всеки местен център за бърз контакт с хора или организации, пряко или непряко засегнати от избухване на болестта;5. наличността на оборудването и материалите, необходими за правилното прилагане на спешните мерки;6. точни указания относно стъпките, които да се предприемат, включително средствата за унищожаване на труповете, когато има съмнения или потвърждения за инфекция или зараза;7. програми за обучение за актуализиране и разширяване на познанията за процедурите, които се извършват на място и административните процедури;8. за диагностичните лаборатории, извършване на аутопсии, възможността да се правят серологични и хистологични изследвания и т.н., и актуализиране на методи за бърза диагностика (за тази цел следва да бъдат определени условията за бързо транспортиране на проби);9. информация относно количеството ваксина против болестта син език, което е необходимо в случай, че се наложи повторна спешна ваксинация;10. изпълнителни разпоредби за управление прилагането на плановете за действие в непредвидени ситуации.--------------------------------------------------


title: Директива 94/8/ЕО на Съвета от 21 март 1994 година за изменение на Директива 78/660/ЕИО относно преразглеждане на сумите, изразени в екю

text:
Важна правна забележка

|

31994L0008

Официален вестник n° L 082 , 25/03/1994 стр. 0033 - 0034 специално финландско издание: глава 17 том 1 стр. 0121  специално шведско издание: глава 17 том 1 стр. 0121  специално чешко издание глава 17 том 01 стр. 181  - 182 специално испанско издание глава 17 том 01 стр. 181  - 182 специално унгарско издание глава 17 том 01 стр. 181  - 182 специално литвийско издание глава 17 том 01 стр. 181  - 182 LV.ES глава 17 том 01 стр. 181  - 182 MT.ES глава 17 том 01 стр. 181  - 182 PL.ES глава 17 том 01 стр. 181  - 182 SK.ES глава 17 том 01 стр. 181  - 182 специално словенско издание глава 17 том 01 стр. 181  - 182

		19940321Директива 94/8/ЕО на Съветаот 21 март 1994 годиназа изменение на Директива 78/660/ЕИО относно преразглеждане на сумите, изразени в екюСЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност,като взе предвид Четвърта директива 78/660/ЕИО на Съвета от 25 юли 1978 г., приета на основание член 54, параграф 3, буква ж) от Договора, относно годишните счетоводни отчети на някои видове дружества [1], и по-специално член 53, параграф 2 от нея,като взе предвид предложението на Комисията,като има предвид, че членове 11 и 27 от Директива 78/660/ЕИО и, чрез препратка, член 6 от Директива 83/349/ЕИО [2] и членове 20 и 21 от Директива 84/253/ЕИО [3] предвиждат прагове, изразени в екю, за общия баланс и чистия оборот, при които държавите-членки могат да разрешат отклонение от разпоредбите на цитираните директиви;като има предвид, че съгласно член 53, параграф 2 от Директива 78/660/ЕИО на всеки пет години Съветът, по предложение на Комисията, проучва и при нужда променя сумите, изразени в екю в същата директива, с оглед тенденциите в икономическата и валутната сфера в Общността;като има предвид, че в съответствие с член 53, параграф 2 от Директива 78/660/ЕИО досега Съветът два пъти е променял посочените суми, съответно с Директива 84/569/ЕИО [4] и Директива 90/604/ЕИО [5];като има предвид, че третият петгодишен период е изтекъл на 24 юли 1993 г. и следователно се налага тези суми да бъдат променени;като има предвид, че през последните пет години европейската разчетна единица е изгубила част от стойността си в реално изражение; като има предвид, че с оглед тенденциите в икономическата и валутната сфера в Общността е нужно повишаване на сумите, изразени в екю,ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:Член 11. В член 11 от Директива 78/660/ЕИО се правят следните изменения:- в първото тире текстът "общ баланс: 2000000 ECU" се заменя с "общ баланс: 2500000 ECU",- във второто тире текстът "чист оборот: 4000000 ECU" се заменя с "чист оборот: 5000000 ECU".2. В член 27 от Директива 78/660/ЕИО се правят следните изменения:- в първото тире текстът "общ баланс: 8000000 ECU" се заменя с "общ баланс: 10000000 ECU";- във второто тире текстът "чист оборот: 16000000 ECU" се заменя с "чист оборот: 20000000 ECU".3. Промяната на посочените суми в екю съставлява третата петгодишна промяна съгласно член 53, параграф 2 от Директива 78/660/ЕИО.Член 2Равностойността на сумите в екю в национална валута се получава чрез прилагане на курса от 21 март 1994 г., публикуван в Официален вестник на Европейските общности.Член 31. Държавите-членки, които възнамеряват да използват възможността по членове 11 и 27 от Директива 78/660/ЕИО, изменена от настоящата директива, въвеждат в действие мерките, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, по всяко време след нейното публикуване. Те незабавно информират Комисията за това.2. Когато държавите-членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.3. Държавите-членки съобщават на Комисията текстовете на основните разпоредби на националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.Член 4Настоящата директива влиза в сила в деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейските общности.Член 5Настоящата директива е адресирана до държавите-членки.Съставено в Брюксел на 21 март 1994 година.За СъветаПредседателY. Papantoniou[1] ОВ L 222, 14.8.1978 г., стр. 11. Директива, последно изменена с Директива 90/605/ЕИО (ОВ L 317, 16.11.1990 г., стр. 60).[2] ОВ L 193, 18.7.1983 г., стр. 1.[3] ОВ L 126,12.5.1984 г., стр. 20.[4] ОВ L 314, 4.12.1984 г., стр. 28.[5] ОВ L 317,16.11.1990 г., стр. 57.--------------------------------------------------