title: Директива 2008/9/ЕО на Съвета от 12 февруари 2008 година за определяне на подробни правила за възстановяването на данъка върху добавената стойност, предвидено в Директива 2006/112/ЕО, на данъчнозадължени лица, неустановени в държавата-членка по възстановяване, но установени в друга държава-членка

text:
               20.2.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               L 44/23

      ДИРЕКТИВА 2008/9/ЕО НА СЪВЕТА

   от 12 февруари 2008 година
   за определяне на подробни правила за възстановяването на данъка върху добавената стойност, предвидено в Директива 2006/112/ЕО, на данъчнозадължени лица, неустановени в държавата-членка по възстановяване, но установени в друга държава-членка
   СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
   като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 93 от него,
   като взе предвид предложението на Комисията,
   като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
   като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
   като има предвид, че:

               (1)

               Както за административните власти на държавите-членки, така и за предприятията възникват значителни проблеми във връзка с правилата за изпълнение, определени с Директива 79/1072/ЕИО на Съвета от 6 декември 1979 г. за хармонизиране на законодателствата на държавите-членки относно данъците върху търговския оборот — режим за възстановяване на данък добавена стойност на данъчнозадължени лица, които не са установени на територията на страната на сделката (3).

               (2)

               Мерките, определени в посочената директива, следва да се изменят по отношение на срока, в рамките на който решенията по заявленията за възстановяване на данъка върху добавената стойност се съобщават на предприятията. В същото време следва да се предвиди, че и предприятията трябва да представят отговори в рамките на определени срокове. Освен това процедурата следва да се опрости и модернизира, като се даде възможност за използването на съвременни технологии.

               (3)

               Новата процедура следва да засили положението на предприятията, тъй като държавите-членки се задължават да плащат лихва при забавяне на възстановяването и се укрепва правото на обжалване от предприятията.

               (4)

               С цел по-голяма яснота и четивност, разпоредбата относно прилагането на Директива 79/1072/ЕИО, съдържаща се преди в Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 г. относно общата система на данъка върху добавената стойност (4), следва да бъде включена в настоящата директива.

               (5)

               Тъй като целите на настоящата директива не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите-членки и следователно, поради мащаба на действието, могат да бъдат постигнати по-добре на общностно равнище, Общността може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора. В съответствие с принципа на пропорционалност, посочен в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тези цели.

               (6)

               В съответствие с точка 34 от Междуинституционалното споразумение за по-добро законотворчество (5) държавите членки се насърчават да изготвят за себе си и в интерес на Общността свои собствени таблици, илюстриращи, доколкото е възможно, съответствие между настоящата директива и мерките за транспониране, и да ги направят обществено достояние.

               (7)

               За по-голяма яснота Директива 79/1072/ЕИО следва да бъде отменена при спазване на необходимите преходни мерки по отношение на заявления за възстановяване, подадени преди 1 януари 2010 г.,

         ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
   Член 1
   Настоящата директива определя подробните правила за възстановяването на данъка върху добавена стойност (ДДС), предвидено в член 170 от Директива 2006/112/ЕО, на данъчнозадължени лица, неустановени в държавата-членка по възстановяване, които отговарят на условията, посочени в член 3.
   Член 2
   За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:

               1.

               „данъчнозадължено лице, неустановено в държавата-членка по възстановяване“ означава данъчнозадължено лице по смисъла на член 9, параграф 1 от Директива 2006/112/ЕО, което не е установено в държавата-членка по възстановяване, но е установено на територията на друга държава-членка;

               2.

               „държава-членка по възстановяване“ означава държавата-членка, в която ДДС е начислен на данъчнозадълженото лице, неустановено в държавата-членка по възстановяване, по отношение на стоките или услугите, предоставени му от други данъчнозадължени лица в тази държава-членка, или по отношение на вноса на стоки в тази държава-членка;

               3.

               „период на възстановяване“ е периодът, посочен в член 16, обхванат от заявлението за възстановяване;

               4.

               „заявление за възстановяване“ означава заявлението за възстановяване на ДДС, начислен в държавата-членка по възстановяване на данъчнозадълженото лице, неустановено в държавата-членка по възстановяване, по отношение на стоки или услуги, предоставени му от други данъчнозадължени лица в тази държава-членка, или по отношение на вноса на стоки в тази държава-членка;

               5.

               „заявител“ означава данъчнозадълженото лице, неустановено в държавата-членка по възстановяване, което подава заявление за възстановяване.

         Член 3
   Настоящата директива се прилага по отношение на всяко данъчнозадължено лице, неустановено в държавата-членка по възстановяване, което отговаря на следните условия:

               а)

               по време на периода на възстановяване не е имало в държавата-членка по възстановяване място на стопанска дейност или постоянен обект, от който се осъществяват търговските сделки, или, ако не е съществувало такова седалище или постоянен обект — местоживеенето или обичайното му пребиваване;

               б)

               по време на периода на възстановяване не е доставяло стоки или услуги, за които се смята, че са доставени в държавата-членка по възстановяване, с изключение на следните сделки:

                           i)

                           доставка на транспортни услуги и спомагателни услуги за тях, освободени съгласно членове 144, 146, 148, 149, 151, 153, 159 или 160 от Директива 2006/112/ЕО;

                           ii)

                           доставка на стоки и услуги на лице, което не дължи плащането на ДДС в съответствие с членове 194—197 и член 199 от Директива 2006/112/ЕО.

         Член 4
   Настоящата директива не се прилага по отношение на:

               а)

               суми ДДС, които според законодателството на държавата-членка на възстановяване са били неправилно фактурирани;

               б)

               суми ДДС, фактурирани по отношение на доставки на стоки, чиято доставка е или може да бъде освободена съгласно член 138 или член 146, параграф 1, буква б) от Директива 2006/112/ЕО.

         Член 5
   Всяка държава-членка възстановява на данъчнозадълженото лице, неустановено в държавата-членка по възстановяване, всеки ДДС, начислен по отношение на стоки или услуги, предоставени му от други данъчнозадължени лица в тази държава-членка, или по отношение на вноса на стоки в тази държава-членка, доколкото такива стоки или услуги се използват за целите на следните сделки:

               а)

               посочени в член 169, букви а) и б) от Директива 2006/112/ЕО;

               б)

               предназначени за лице, което дължи плащането на ДДС в съответствие с членове 194—197 и член 199 от Директива 2006/112/ЕО, както са прилагани в държавата-членка по възстановяване.

         Без да се засяга член 6, за целите на настоящата директива правото на възстановяване на данък се определя съгласно Директива 2006/112/ЕО, както е прилагана в държавата-членка по възстановяване.
   Член 6
   За да има право на възстановяване в държавата-членка по възстановяване, данъчнозадължено лице, неустановено в държавата-членка по възстановяване, трябва да извършва сделки, пораждащи право на приспадане в държавата-членка по установяване.
   Когато данъчнозадължено лице, неустановено в държавата-членка по възстановяване, извършва в държавата-членка, в която е установено, както сделки, пораждащи право на приспадане, така и сделки, които не пораждат право на приспадане в тази държава-членка, от държавата-членка по възстановяване може да бъде възстановена само тази част от възстановимия в съответствие с член 5 ДДС, която е следствие от предходни сделки в съответствие с член 173 от Директива 2006/112/ЕО, както е прилагана от държавата-членка по установяване.
   Член 7
   За да получи възстановяване на ДДС в държавата-членка по възстановяване, данъчнозадълженото лице, неустановено в държавата-членка, подава до тази държава-членка заявление за възстановяване по електронен път, като го представя в държавата-членка, в която е установено, посредством електронен портал, създаден от споменатата държава-членка.
   Член 8
   1.   Заявлението за възстановяване съдържа следната информация:

               а)

               име и пълен адрес на заявителя;

               б)

               адрес за връзка по електронен път;

               в)

               описание на стопанската дейност на заявителя, за която се придобити стоките и услугите;

               г)

               периода на възстановяване, обхванат от заявлението;

               д)

               декларация от заявителя, че не е доставял стоки и услуги, смятани за доставени в държавата-членка по възстановяване по време на периода на възстановяване, с изключение на сделките, посочени в член 3, буква б), i) и ii);

               е)

               регистрационния номер по ДДС на заявителя или референтния данъчен номер;

               ж)

               данни за банковата сметка, включително кодовете IBAN и BIC.

         2.   Освен информацията, определена в параграф 1, заявлението за възстановяване съдържа, за всяка държава-членка по възстановяване и за всяка фактура или документ за внос следните данни:

               а)

               име и пълен адрес на доставчика;

               б)

               освен в случаите на внос, идентификационния номер по ДДС или данъчния референтен номер на доставчика, определен от държавата-членка по възстановяване в съответствие с разпоредбите на членове 239 и 240 от Директива 2006/112/ЕО;

               в)

               освен в случаите на внос — префикса на държавата-членка по възстановяване, в съответствие с член 215 от Директива 2006/112/ЕО;

               г)

               дата и номер на фактурата или документа за внос;

               д)

               данъчна основа и размер на ДДС, изразени във валутата на държавата-членка по възстановяване;

               е)

               размера на подлежащия на приспадане ДДС, изчислен в съответствие с член 5 и с член 6, втори параграф, изразен във валутата на държавата-членка по възстановяване;

               ж)

               когато е приложимо, частта, която може да бъде приспадната, изчислена в съответствие член 6 и изразена като процент;

               з)

               естеството на придобитите стоки и услуги, описани в съответствие с кодовете в член 9.

         Член 9
   1.   В заявлението за възстановяване естеството на придобитите стоки и услуги се описва със следните кодове:

               1

               =

               гориво;

               2

               =

               наем на превозни средства;

               3

               =

               разходи, свързани с превозните средства (различни от стоките и услугите, посочени под кодове 1 и 2);

               4

               =

               пътни такси и пътен данък;

               5

               =

               пътни разходи, като например разноски за таксиметров или обществен транспорт;

               6

               =

               настаняване;

               7

               =

               храна, напитки и ресторантьорски услуги;

               8

               =

               достъп до панаири и изложби;

               9

               =

               разходи за луксозни стоки, забавления и развлечения;

               10

               =

               други.

         Ако се използва код 10, се посочва характерът на доставените стоки и услуги.
   2.   Държавата-членка по възстановяване може да поиска от заявителя да представи в електронен вид допълнителна, кодирана информация по отношение на всеки код, посочен в параграф 1, доколкото тази информация е необходима поради наличието на ограничения върху правото на приспадане по Директива 2006/112/ЕО, така както е прилагана в държавата-членка по възстановяване, или за прилагането на съответна дерогация, получена от държавата-членка по възстановяване съгласно член 395 или 396 от посочената директива.
   Член 10
   Без да се засягат молбите за информация по член 20, държавата-членка по възстановяване може да поиска от заявителя да представи по електронен път копие на фактурата или документа за внос заедно със заявлението за възстановяване, когато данъчната основа по фактура или документ за внос е 1 000 EUR или повече, или равностойността на такава сума в национална валута. Когато фактурата се отнася до гориво, прагът е 250 EUR или равностойността в национална валута.
   Член 11
   Държавата-членка по възстановяване може да поиска от заявителя да представи описание на стопанската си дейност посредством хармонизираните кодове, определени в съответствие с член 34а, параграф 3, втора алинея от Регламент (ЕО) № 1798/2003 на Съвета (6).
   Член 12
   Държавата-членка по възстановяване може да уточни кой език или езици могат да се използват за предоставянето на информация от заявителя в заявлението за възстановяване на данъка върху добавена стойност или на евентуална допълнителна информация.
   Член 13
   Ако след подаването на заявлението за възстановяване на данъка частта, която може да се приспадне, бъде коригирана съгласно член 175 от Директива 2006/112/ЕО, заявителят коригира сумата, която е поискана или вече е възстановена.
   Корекцията се извършва със заявление за възстановяване през календарната година, следваща съответния период на възстановяване, или, ако заявителят не подаде заявления за възстановяване през тази календарна година — с представяне на отделна декларация чрез електронния портал, създаден от държавата-членка по установяване.
   Член 14
   1.   Заявлението за възстановяване се отнася до:

               а)

               покупката на стоки или услуги, фактурирани през периода на възстановяване, при условие че ДДС е станал дължим преди или по време на фактурирането или по отношение на които ДДС е станал дължим по време на периода на възстановяване, при условие че покупката е фактурирана, преди данъкът да е станал дължим;

               б)

               вноса на стоки по време на периода на възстановяване.

         2.   Освен до посочените в параграф 1 сделки заявлението за възстановяване може да се отнася до фактури или документи за внос, необхванати от предишни заявления за възстановяване и отнасящи се до сделки, приключили през съответната календарна година.
   Член 15
   1.   Заявлението за възстановяване се представя на държавата-членка по установяване не по-късно от 30 септември на календарната година, следваща периода на възстановяване. Заявлението се смята за представено само ако заявителят е попълнил цялата информация, изисквана съгласно членове 8, 9 и 11.
   2.   Държавата-членка по установяване незабавно изпраща на заявителя електронно потвърждение на получаването.
   Член 16
   Периодът на възстановяване е не повече от една календарна година и не по-малко от три календарни месеца. Заявленията за възстановяване могат обаче да се отнасят до срок от по-малко от три месеца, когато периодът представлява остатъка от календарна година.
   Член 17
   Ако заявлението за възстановяване се отнася до период на възстановяване от по-малко от една календарна година, но не по-малко от три месеца, размерът на ДДС, за който е подадено заявление за възстановяване, не може да бъде по-малък от 400 EUR или равностойността в национална валута.
   Ако заявлението за възстановяване се отнася до период на възстановяване от една календарна година или остатъка от календарна година, размерът на ДДС не може да бъде по-малък от 50 EUR или равностойността в национална валута.
   Член 18
   1.   Държавата-членка по установяване не препраща заявлението до държавата-членка по възстановяване, ако някое от следните обстоятелства е вярно за заявителя в държавата-членка по установяване по време на периода на възстановяване:

               а)

               не е данъчнозадължено лице за целите на ДДС;

               б)

               извършва само доставки на стоки или услуги, които са освободени без възможност за приспадане на предходно платен ДДС съгласно членове 132, 135, 136, 371, членове 374—377, член 378, параграф 2, буква а), член 379, параграф 2 или членове 380—390 от Директива 2006/112/ЕО или разпоредби, предвиждащи същите случаи на освобождаване, съдържащи се в Акта за присъединяване от 2005 г.;

               в)

               за него се прилага освобождаването за малки предприятия, предвидено в членове 284, 285, 286 и 287 от Директива 2006/112/ЕО;

               г)

               за него се прилага режимът на единна ставка за земеделски производители, предвиден в членове 296—305 от Директива 2006/112/ЕО.

         2.   Държавата-членка по установяване уведомява заявителя по електронен път за взетото съгласно параграф 1 решение.
   Член 19
   1.   Държавата-членка по възстановяване уведомява незабавно заявителя по електронен път за датата на получаване на заявлението.
   2.   Държавата-членка по възстановяване уведомява заявителя за своето решение да одобри или отхвърли заявлението за възстановяване в срок четири месеца след неговото получаване от въпросната държава-членка.
   Член 20
   1.   Когато държавата-членка по възстановяване смята, че не притежава цялата необходима информация, въз основа на която да вземе решение по отношение на цялото или част от заявлението за възстановяване, тя може да поиска по електронен път допълнителна информация, по-специално от заявителя или от компетентните органи на държавата-членка по установяване, в четиримесечния срок, посочен в член 19, параграф 2. Когато допълнителната информация се иска от лице, различно от заявителя или от компетентен орган на държава-членка, молбата се подава по електронен път само ако получателят разполага с електронни средства.
   Ако е необходимо, държавата-членка по възстановяване може да поиска нова допълнителна информация.
   Когато държавата-членка по възстановяване има разумни съмнения относно действителността или точността на определено искане, допълнителната информация, поискана в съответствие с настоящия параграф, може да включва оригинала или копие на съответната фактура или документ за внос. В тези случаи не се прилагат посочените в член 10 прагове.
   2.   Информацията, поискана съгласно параграф 1, се предоставя на държавата-членка по възстановяване в срок един месец от датата на получаване на молбата от нейния адресат.
   Член 21
   Когато държавата-членка по възстановяване поиска допълнителна информация, тя уведомява заявителя за своето решение да одобри или отхвърли заявлението в срок два месеца след получаването на исканата информация или, ако не е получила отговор на молбата си — в срок два месеца след изтичането на срока, определен в член 20, параграф 2. Срокът за вземане на решението относно цялото или част от заявлението за възстановяване обаче винаги е най-малко шест месеца от датата на получаване на заявлението от държавата-членка по възстановяване.
   Когато държавата-членка по възстановяване поиска нова допълнителна информация, тя уведомява заявителя за своето решение относно цялото или част от заявлението за възстановяване в срок осем месеца от получаването на заявлението от посочената държава-членка.
   Член 22
   1.   Ако заявлението за възстановяване бъде одобрено, одобрената сума се изплаща от държавата-членка по възстановяване най-късно до 10 работни дни след изтичането на крайния срок, посочен в член 19, параграф 2, или, ако е поискана допълнителна или нова допълнителна информация — след изтичането на крайните срокове, посочени в член 21.
   2.   Сумата, чието възстановяване е одобрено, се изплаща в държавата-членка по възстановяване или, по молба на заявителя, в която и да е друга държава-членка. В последния случай всички банкови такси за превода се приспадат от държавата-членка по възстановяване от дължимата на заявителя сума.
   Член 23
   1.   Когато заявлението за възстановяване бъде отхвърлено изцяло или частично, основанията за отказа се съобщават на заявителя от държавата-членка по възстановяване заедно с решението.
   2.   Заявителят може да обжалва решението за отхвърляне на заявление за възстановяване пред компетентните органи на държавата-членка по възстановяване по реда и в рамките на сроковете, определени за обжалване във връзка със заявления за възстановяване от лица, установени в споменатата държава-членка.
   Ако съгласно законодателството на държавата-членка по възстановяване липсата на решение по заявление за възстановяване в сроковете, определени в настоящата директива, не се смята за одобрение или отказ, заявителят разполага със същите административни или съдебни процедури, които в тази хипотеза са на разположение на данъчнозадължените лица, установени във въпросната държава-членка. Ако няма на разположение такива процедури, липсата на решение по заявление за възстановяване в тези срокове означава, че заявлението се смята за отхвърлено.
   Член 24
   1.   В случай че възстановяването е получено по измамен или по друг неправомерен начин, компетентният орган в държавата-членка по възстановяване пристъпва направо към събиране на неправилно изплатените суми, както и на всякакви глоби, имуществени санкции и лихви, наложени в съответствие с приложимата процедура в държавата-членка по възстановяване, без да се засягат разпоредбите относно взаимната помощ за събиране на ДДС.
   2.   В случай че административна глоба,имуществена санкция или лихва е наложена, но не е платена, държавата-членка по възстановяване може да прекрати всякакво по-нататъшно възстановяване в полза на съответното данъчнозадължено лице до размера на неплатената сума.
   Член 25
   Държавата-членка по възстановяване отчита, като намалява или увеличава сумата за възстановяване, всяка корекция по предходно заявление за възстановяване в съответствие с член 13 или, в случай че е представена отделна декларация, като извършва отделно плащане или събиране.
   Член 26
   Държавата-членка по възстановяване дължи на заявителя лихва върху размера на сумата за възстановяване, ако сумата бъде изплатена след крайния срок за плащане съгласно член 22, параграф 1.
   Първият параграф не се прилага, ако заявителят не представи поисканата допълнителна или нова допълнителна информация на държавата-членка по възстановяване в рамките на определения срок. Тя не се прилага и до получаването от държавата-членка по възстановяване на документите, които следва да бъдат представени по електронен път съгласно член 10.
   Член 27
   1.   Лихвата се изчислява от датата след изтичането на крайния срок за изплащане на сумата за възстановяване съгласно член 22, параграф 1 до датата, на която тя действително е изплатена.
   2.   Лихвените проценти са равни на лихвения процент, приложим по отношение на възстановяването на ДДС на данъчнозадължените лица, установени в държавата-членка по възстановяване, съгласно националното законодателство на дадената държава-членка.
   Ако в националното законодателство не е предвидено плащането на лихва във връзка с възстановяване на установени данъчнооблагаеми лица, дължимата лихва е равна на лихвата или равностойната такса, прилагана от държавата-членка по възстановяване по отношение на просрочени плащания на ДДС от данъчнозадължени лица.
   Член 28
   1.   Настоящата директива се прилага за заявления за възстановяване, подадени след 31 декември 2009 г.
   2.   Директива 79/1072/ЕИО се отменя считано от 1 януари 2010 г. Разпоредбите ѝ обаче продължават да се прилагат за заявления за възстановяване, подадени преди 1 януари 2010 г.
   Позоваванията на отменената директива се тълкуват като позовавания на настоящата директива, освен по отношение на заявления за възстановяване, подадени преди 1 януари 2010 г.
   Член 29
   1.   Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, от 1 януари 2010 г. Те незабавно информират Комисията за това.
   Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
   2.   Държавите-членки съобщават на Комисията текстовете на основните разпоредби от националното си законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
   Член 30
   Настоящата директива влиза в сила в деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
   Член 31
   Адресати на настоящата директива са държавите-членки.

      Съставено в Брюксел на 12 февруари 2008 година.

            За Съвета

            Председател

         A. BAJUK

      (1)  ОВ C 285 E, 22.11.2006 г., стр. 122.

      (2)  ОВ C 28, 3.2.2006 г., стр. 86.

      (3)  ОВ L 331, 27.12.1979 г., стр. 11. Директива, последно изменена с Директива 2006/98/ЕО (ОВ L 363, 20.12.2006 г., стр. 129).

      (4)  ОВ L 347, 11.12.2006 г., стр. 1. Директива, последно изменена с Директива 2007/75/EC (ОВ L 346, 29.12.2007 г., стр. 13).

      (5)  ОВ C 321, 31.12.2003 г. стр. 1.

      (6)  ОВ L 264, 15.10.2003 г., стр. 1.


title: Директива 2009/71/Евратом на Съвета от 25 юни 2009 година за установяване на общностна рамка за ядрената безопасност на ядрените инсталации

text:
               2.7.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               L 172/18

      ДИРЕКТИВА 2009/71/ЕВРАТОМ НА СЪВЕТА

   от 25 юни 2009 година
   за установяване на общностна рамка за ядрената безопасност на ядрените инсталации
   СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
   като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност за атомна енергия, и по-специално членове 31 и 32 от него,
   като взе предвид предложението на Комисията, изготвено след получаване на становището на група лица, определени от Научния и технически комитет измежду научни експерти на държавите-членки, и след консултация с Европейския икономически и социален комитет (1),
   като взе предвид становището на Европейския парламент (2),
   като има предвид, че:

               (1)

               В член 2, буква б) от Договора се предвижда установяване на единни стандарти за безопасност за опазване здравето на работниците и на населението.

               (2)

               В член 30 от Договора се предвижда установяване на основни стандарти в рамките на Общността за опазване здравето на работниците и на населението срещу опасностите, произтичащи от йонизиращото лъчение.

               (3)

               Директива 96/29/Евратом на Съвета от 13 май 1996 г. относно постановяване на основните норми на безопасност за защита на здравето на работниците и населението срещу опасностите, произтичащи от йонизиращото лъчение (3) установява основните норми за безопасност. Разпоредбите на посочената директива се допълват от по-конкретно законодателство.

               (4)

               Както се установява от Съда на Европейските общности (наричан по-долу „Съдът“) в неговата практика (4), Общността споделя компетентността с нейните държави-членки в областите, попадащи в обхвата на Конвенцията за ядрена безопасност (5).

               (5)

               Както се установява от Съда в неговата практика, разпоредбите на глава 3 от Договора, отнасяща се до здравеопазване и безопасност, формират единна система, предоставяща на Комисията широк обхват от правомощия за осигуряване защитата на населението и околната среда срещу опасност от радиоактивно замърсяване.

               (6)

               Както се установява от Съда в неговата практика, задачите за установяване на единни стандарти за безопасност за опазване здравето на населението и на работниците, възложени на Общността с член 2, буква б) от Договора, не означава, че след като веднъж такива стандарти са били определени, дадена държава-членка не може да предвижда по-строги мерки за защита.

               (7)

               Решение 87/600/Евратом на Съвета от 14 декември 1987 г. относно договорености на Общността за ранен обмен на информация в случай на радиационна опасност (6) създаде рамка за нотифициране и предоставяне на информация, която да бъде използвана от държавите-членки с цел защита на населението в случай на радиационна опасност. Директива 89/618/Евратом на Съвета от 27 ноември 1989 г. за информиране на широката общественост относно мерки, които да бъдат наложени за защита на здравето и стъпките, които да се предприемат в случай на радиационна авария (7) наложи на държавите-членки задължения да информират населението в случай на радиационна авария.

               (8)

               Националната отговорност на държавите-членки за ядрената безопасност на ядрените инсталации е основополагащият принцип, въз основа на който бе разработена правна уредба относно ядрената безопасност на международно равнище, както е утвърдено с Конвенцията за ядрена безопасност. Този принцип за национална отговорност, както и принципът за носене на основната отговорност на притежателя на лицензията за ядрената безопасност на ядрена инсталация, под надзора на неговия национален регулаторен орган, следва да бъдат подсилени с настоящата директива, а ролята и независимостта на компетентния регулаторен орган следва да бъдат затвърдени с настоящата директива.

               (9)

               Всяка държава-членка може да решава какъв да бъде нейния енергиен профил в съответствие с националните политики.

               (10)

               При разработването на подходящата национална рамка съгласно настоящата директива ще се отчитат националните условия.

               (11)

               Държавите-членки вече са въвели мерки, които им позволяват да постигнат високо ниво на ядрена безопасност в рамките на Общността.

               (12)

               Докато настоящата директива разглежда основно ядрената безопасност на ядрените инсталации, е важно също така да се гарантира безопасното управление на отработеното гориво и радиоактивните отпадъци, включително в съоръжения за съхранение и погребване.

               (13)

               Държавите-членки следва да оценят, където е уместно, основните принципи за безопасност, установени от Международната агенция за атомна енергия (8), които следва да представляват рамка от практики, които държавите-членки следва да отчитат при изпълнението на настоящата директива.

               (14)

               Уместно е да се доразвие процесът, в рамките на който националните органи за безопасност на държавите-членки, на чиято територия има атомни електроцентрали, работят съвместно в контекста на Асоциацията на западноевропейските ядрени регулатори (WENRA) и са определили множество общи референтни нива за безопасност на енергийни реактори.

               (15)

               В резултат на поканата на Съвета за създаване на група на високо равнище на ниво ЕС, както е отбелязано в заключенията му от 8 май 2007 г. за ядрена безопасност и безопасно управление на отработено ядрено гориво и радиоактивни отпадъци, с Решение 2007/530/Евратом на Комисията от 17 юли 2007 г. за създаване на Европейска група на високо равнище за ядрена безопасност и управление на отпадъците (9) бе създадена Група на европейските регулатори в областта на ядрената безопасност (ENSREG), която да допринесе за постигане на целите на Общността в областта на ядрената безопасност.

               (16)

               Уместно е да се установи единна структура на докладите на държавите-членки до Комисията относно изпълнението на настоящата директива. Предвид богатия опит на членовете си, ENSREG би могла да даде ценен принос в това отношение, улеснявайки по този начин консултациите и сътрудничеството с националните регулаторни органи.

               (17)

               На 15 октомври 2008 г. на петото си заседание ENSREG прие десет принципа, които да бъдат използвани при изготвяне на директива в областта на ядрената безопасност, както е отбелязано в протокола от заседанието с дата 20 ноември 2008 г.

               (18)

               Напредъкът в ядрените технологии, поуките, извлечени от експлоатационния опит, и проучванията на безопасността и подобряването на регулаторните рамки биха могли да имат потенциал за по-нататъшно подобряване на безопасността. Като спазват поетия ангажимент за поддържане и подобряване на безопасността, държавите-членки следва да отчитат тези фактори при разширяването на обхвата на своите програми за ядрена енергия или когато вземат решение да използват ядрена енергия за пръв път.

               (19)

               Установяването на висока култура на безопасност по отношение на ядрените инсталации е един от основните принципи за управление на безопасността, необходим за постигането на безопасна експлоатация на инсталациите.

               (20)

               Поддържането и по-нататъшното развиване на компетентност и умения в областта на ядрената безопасност следва да се основават, inter alia, на процес на извличане на поуки от натрупания експлоатационен опит и, ако е уместно, прилагане на новостите в областта на методологията и науката.

               (21)

               В миналото държавите-членки правеха самооценки, които бяха тясно свързани с международните партньорски проверки под егидата на МААЕ, като мисиите на Международния екип за преглед на регулирането (IRRT) или на Службата за интегриран преглед на регулирането (IRRS) на МААЕ. Тези самооценки бяха проведени и мисиите бяха поканени от държавите-членки на доброволна основа, в дух на откритост и прозрачност. Самооценките и придружаващите ги партньорски проверки на законодателната, регулаторната и организационната инфраструктура следва да имат за цел утвърждаването и укрепването на националната рамка на държавите-членки, като същевременно зачитат тяхната компетентност за гарантиране на ядрена безопасност на ядрени инсталации на тяхна територия. Самооценките, следвани от международни партньорски проверки, не са нито инспекция, нито одит, а механизъм за взаимно обучение, който приема различни подходи към организацията и практиките на компетентните регулаторни органи, като същевременно зачита регулаторните, техническите и политическите положения в държавите-членки, и по този начин допринасят за гарантирането на режим на висока ядрена безопасност. Международните партньорски проверки следва да се разглеждат като възможност за обмен на професионален опит и споделяне на извлечени поуки и добри практики в дух на откритост и сътрудничество по-скоро посредством партньорски съвети, а не чрез контрол и субективни оценки. Като се отчита необходимостта от гъвкавост и целесъобразност по отношение на различните съществуващи системи в държавите-членки, дадена държава-членка следва да бъде свободна да определя кои сегменти от системата ѝ да бъдат подложени на конкретната партньорска проверка, за която е отправена покана, с цел непрекъснато подобряване на ядрената безопасност.

               (22)

               В съответствие с точка 34 от Междуинституционалното споразумение за по-добро законотворчество (10) държавите-членки се насърчават да изготвят, за себе си и в интерес на Общността, свои собствени таблици, които, доколкото е възможно, илюстрират съответствието между настоящата директива и мерките за транспониране, и да ги направят обществено достояние,

         ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
   ГЛАВА 1

      ЦЕЛИ, ОПРЕДЕЛЕНИЯ И ПРИЛОЖНО ПОЛЕ

   Член 1
   Цели
   Целите на настоящата директива са:

               а)

               да създаде рамка на Общността, за да се поддържат и насърчават постоянно подобряване на ядрената безопасност и нейното регулиране;

               б)

               да гарантира, че държавите-членки създават подходяща национална уредба за постигането на високо ниво на ядрена безопасност за защита на работниците и на населението от опасностите, произтичащи от йонизиращото лъчение на ядрените инсталации.

         Член 2
   Обхват
   1.   Настоящата директива се прилага за всички ядрени инсталации за граждански цели, експлоатирани по силата на лицензия, както е посочено в член 3, параграф 4, за всички етапи, обхванати от лицензията.
   2.   Настоящата директива не възпрепятства държавите-членки да предприемат по-строги мерки за безопасност в областта, попадаща в приложното поле на настоящата директива, в съответствие с общностното законодателство.
   3.   Настоящата директива допълва основните стандарти, посочени в член 30 от Договора, по отношение на ядрената безопасност на ядрените инсталации и не засяга Директива 96/29/Евратом.
   Член 3
   Определения
   За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:

               1.

               „ядрена инсталация“ означава:

                           а)

                           инсталация за обогатяване, завод за производство на ядрено гориво, атомна електроцентрала, съоръжение за преработка, изследователски реактор, съоръжение за съхранение на отработено гориво; и

                           б)

                           съоръжения за съхранение на радиоактивни отпадъци, които се намират на същата площадка и са пряко свързани с ядрените инсталации, изброени в буква а);

               2.

               „ядрена безопасност“ означава постигането на подходящи експлоатационни условия, предотвратяване на аварии и ограничаване на последиците от тях, така че работниците и населението да бъдат защитени от опасности, произтичащи от йонизиращото лъчение на ядрените инсталации;

               3.

               „компетентен регулаторен орган“ означава орган или система от органи, определени в държава-членка, в областта на регулирането на ядрената безопасност на ядрените инсталации, както е посочено в член 5;

               4.

               „лицензия“ означава всеки правен документ, предоставен под юрисдикцията на държава-членка, с който се възлага отговорността за избор на площадка, проектиране, изграждане, въвеждане в експлоатация, експлоатация и извеждане от експлоатация на ядрена инсталация;

               5.

               „притежател на лицензия“ означава юридическо или физическо лице, което носи обща отговорност за ядрената инсталация, както е посочено в лицензията.

         ГЛАВА 2

      ЗАДЪЛЖЕНИЯ

   Член 4
   Законодателна, регулаторна и организационна рамка
   1.   Държавите-членки създават и поддържат национална законодателна, регулаторна и организационна рамка (наричана по-долу „националната рамка“) за ядрена безопасност на ядрените инсталации, с която се разпределят задълженията и се осигурява координация между съответните държавни органи. Националната рамка установява задължения по отношение на:

               а)

               приемане на национални изисквания за ядрена безопасност. Определянето на начина на приемането им и на инструмента за прилагането им остава в компетентността на държавите-членки;

               б)

               осигуряване на система за лицензиране и за забрана на експлоатацията на ядрени инсталации без лицензия;

               в)

               осигуряване на система за надзор на ядрената безопасност;

               г)

               действия за осигуряване на прилагането, включително спиране на експлоатацията и изменение или отнемане на лицензията.

         2.   Държавите-членки гарантират, че националната рамка се поддържа и подобрява, когато е уместно, при отчитане на експлоатационния опит, изводите, направени от анализите на безопасността на инсталации в процес на експлоатация, разработването на технологии и резултатите от проучвания на безопасността, когато такива са налични и подходящи.
   Член 5
   Компетентен регулаторен орган
   1.   Държавите-членки създават и поддържат компетентен регулаторен орган в областта на ядрената безопасност на ядрените инсталации.
   2.   Държавите-членки гарантират, че компетентният регулаторен орган е функционално отделен от всеки друг орган или организация, който има отношение към насърчаването или използването на ядрена енергия, включително производството на електроенергия, с цел да се гарантира ефективна независимост от нежелано влияние в процеса на вземане на регулаторни решения.
   3.   Държавите-членки гарантират, че компетентният регулаторен орган разполага с правомощията, човешки и финансови ресурси, които са му необходими за изпълнение на неговите задължения във връзка с националната рамка, посочена в член 4, параграф 1, като отделя необходимото приоритетно значение на безопасността. Това включва правомощия и ресурси:

               а)

               да изисква от притежателите на лиценз да спазват националните изисквания за ядрена безопасност и условията на съответния лиценз;

               б)

               да изисква доказателства за спазването на горепосоченото, включително изискванията, посочени в член 6, параграфи 2—5;

               в)

               да проверява доколко се спазват горепосочените условия, като извършва регулаторни оценки и инспекции; и

               г)

               да изпълнява действия по осигуряване прилагането, включително спиране на експлоатацията на ядрена инсталация в съответствие с условията, определени в националната рамка, посочена в член 4, параграф 1.

         Член 6
   Притежатели на лиценз
   1.   Държавите-членки гарантират, че основната отговорност за ядрената безопасност на ядрена инсталация се носи от притежателя на лиценза. Тази отговорност не може да се делегира.
   2.   Държавите-членки гарантират, че установената национална рамка изисква от притежателите на лиценз, под надзора на компетентния регулаторен орган, редовно да извършват оценка, да проверяват и непрекъснато да подобряват, доколкото е разумно постижимо, ядрената безопасност на своите ядрени инсталации по систематичен и подлежащ на проверка начин.
   3.   Оценките, посочени в параграф 2, включват верификация на установените мерки за предотвратяване на аварии и ограничаване на последиците от тях, включително верификация на защитните физически бариери и административни процедури на притежателя на лиценза, чието нарушаване би довело до значителни увреждания на работниците и населението поради въздействието на йонизиращите лъчения.
   4.   Държавите-членки гарантират, че установената национална рамка изисква от притежателите на лицензи да създават и прилагат системи за управление, в които се отделя необходимото приоритетно значение на ядрената безопасност и които подлежат на редовна проверка от компетентния регулаторен орган.
   5.   Държавите-членки гарантират, че установената национална рамка изисква от притежателите на лицензи да осигуряват и поддържат адекватни финансови и човешки ресурси за изпълнение на своите задължения във връзка с ядрената безопасност на ядрени инсталации, посочени в параграфи 1—4.
   Член 7
   Компетентност и умения за ядрена безопасност
   Държавите-членки гарантират, че установената национална рамка изисква от всички страни да въведат разпоредби относно образованието и обучението на всички свои служители, които имат задължения, свързани с безопасността на ядрените инсталации, с цел да се поддържат и доразвиват компетентността и уменията в областта на ядрената безопасност.
   Член 8
   Информиране на обществеността
   Държавите-членки гарантират, че информацията по отношение на регулирането на ядрената безопасност е достъпна за работниците и населението. Това задължение включва гарантирането, че компетентният регулаторен орган информира обществеността в областите на своята компетентност. Информацията се оповестява публично в съответствие с националното законодателство и международните задължения, при условие че това не излага на опасност други интереси, като inter alia сигурността, както е определена в националното законодателство или съгласно международните задължения.
   Член 9
   Докладване
   1.   Държавите-членки представят на Комисията доклад относно изпълнението на настоящата директива за първи път до 22 юли 2014 г. и на всеки три години след това, като се възползват от прегледа и циклите на докладване съгласно Конвенцията за ядрена безопасност.
   2.   Въз основа на докладите на държавите-членки Комисията представя на Съвета и Европейския парламент доклад за напредъка, постигнат при изпълнението на настоящата директива.
   3.   Най-малко веднъж на десет години държавите-членки организират периодични самооценки на своята национална рамка и компетентни регулаторни органи и отправят покана за международна партньорска проверка на съответните части от своята национална рамка и/или органи с цел постоянно подобряване на ядрената безопасност. Когато са налице, резултатите от всички партньорски проверки се докладват на държавите-членки и на Комисията.
   ГЛАВА 3

      ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ

   Член 10
   Транспониране
   1.   Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, до 22 юли 2011 г. Те незабавно информират Комисията за това.
   Когато държавите-членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
   2.   Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива, както и всички последващи изменения на тези разпоредби.
   Член 11
   Влизане в сила
   Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
   Член 12
   Адресати
   Адресати на настоящата директива са държавите-членки.

      Съставено в Люксембург на 25 юни 2009 година.

            За Съвета

            Председател

         L. MIKO

      (1)  Становище от 10 юни 2009 г. (все още непубликувано в Официален вестник).

      (2)  Становище на Европейския парламент от 22 април 2009 г. (все още непубликувано в Официален вестник).

      (3)  ОВ L 159, 29.6.1996 г., стр. 1.

      (4)  C-187/87 (1988 Recueil, стр. 5013), C-376/90 (1992 Recueil I-6153) и C-29/99 (2002 Recueil I-11221).

      (5)  ОВ L 318, 11.12.1999 г., стр. 21.

      (6)  ОВ L 371, 30.12.1987 г., стр. 76.

      (7)  ОВ L 357, 7.12.1989 г., стр. 31.

      (8)  Основни принципи за безопасността на МААЕ: основни принципи за безопасност, серия от стандарти за безопасност на МААЕ № SF-1 (2006 г.)

      (9)  ОВ L 195, 27.7.2007 г., стр. 44.

      (10)  ОВ C 321, 31.12.2003 г., стр. 1.


title: Директива 2010/37/ЕС на Комисията от 17 юни 2010 година за изменение на Директива 2008/60/ЕО за установяване на специфични критерии за чистота на подсладителите  (Текст от значение за ЕИП )

text:
               18.6.2010

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               L 152/12

         ДИРЕКТИВА 2010/37/ЕС НА КОМИСИЯТА
   от 17 юни 2010 година
   за изменение на Директива 2008/60/ЕО за установяване на специфични критерии за чистота на подсладителите
   (текст от значение за ЕИП)
   ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
   като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
   като взе предвид Регламент (ЕО) № 1333/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 г. относно добавките в храните (1), и по-специално член 30, параграф 5 от него,
   след консултации с Европейския орган за безопасност на храните (ЕОБХ),
   като има предвид, че:

               (1)

               С Директива 2008/60/ЕО на Комисията (2) за установяване на специфични критерии за чистота на подсладителите се определят критериите за чистота за подсладителите, предназначени за влагане в храни, изброени в Директива 94/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 30 юни 1994 г. относно подсладители за влагане в храни (3).

               (2)

               Европейският орган за безопасност на храните (ЕОБХ) направи оценка на информацията за безопасността на употребата на неотам като подсладител и овкусител и формулира своето становище на 27 септември 2007 г. (4) Въз основа на предложените видове употреба бе счетено за целесъобразно да се разреши влагането на посочената хранителна добавка. Поради това е необходимо да се приемат спецификации за посочената хранителна добавка, чийто Е номер е E 961.

               (3)

               Необходимо е да се вземат под внимание спецификациите и техниките на анализ на добавките, както е предвидено в Codex Alimentarius, разработен от Съвместния експертен комитет по хранителните добавки (JECFA). По-специално специфичните критерии за чистота трябва да бъдат адаптирани, за да отразяват ограниченията за отделните тежки метали, които представляват интерес, когато това е уместно.

               (4)

               Директива 2008/60/ЕО следва да бъде съответно изменена.

               (5)

               Мерките, предвидени в настоящата директива, са в съответствие със становището на Постоянния комитет по хранителната верига и здравето на животните,

         ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
   Член 1
   Приложение I към Директива 2008/60/ЕО се изменя в съответствие с приложението към настоящата директива.
   Член 2
   1.   Държавите-членки въвеждат в сила необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива, не по-късно от 31 март 2011 г. Те незабавно съобщават на Комисията текста на тези разпоредби.
   Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
   2.   Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното право, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
   Член 3
   Настоящата директива влиза сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
   Член 4
   Адресати на настоящата директива са държавите-членки.

      Съставено в Брюксел на 17 юни 2010 година.

            За Комисията

            Председател

         José Manuel BARROSO

      (1)  ОВ L 354, 31.12.2008 г., стр. 16.

      (2)  ОВ L 158, 18.6.2008 г., стр. 17.

      (3)  ОВ L 237, 10.9.1994 г., стр. 3.

      (4)  Научно становище на Експертната група по добавките в храните, ароматизантите, спомагателните средства за обработка и материалите, които влизат в контакт с храни, по искане на Европейската комисия относно неотам като подсладител и овкусител. The EFSA Journal (2007 г.) 581, стр. 1—43.

      ПРИЛОЖЕНИЕ
      В приложение I към Директива 2008/60/ЕО след текста за Е 959 се вмъква следният текст за Е 961:

                     „E 961   НЕОТАМ

                        Синоними

                     N-[N-(3,3-диметилбутил)-L-α-аспартил]-L-фенилаланин 1-метилов естер,
                     N(3,3-диметилбутил)-L-аспартил-L-фенилаланин метилов естер.

                        Определение

                     Неотамът се произвежда чрез реакция под налягане с водород на аспартам с 3,3,-диметилбутиралдехид в метанол при наличие на катализатор паладий/въглерод. Изолира се и се пречиства чрез филтрация, при която може да се използва инфузорна пръст. След отделянето на разтворителите чрез дестилация неотамът се измива с вода, изолира се чрез центрофугиране и накрая се изсушава посредством вакуумно сушене.

                     CAS №:

                     165450-17-9

                     Химично наименование

                     N-[N-(3,3-диметилбутил)-L-α-аспартил]-L-фенилаланин 1-метилов естер

                     Химична формула

                     C20H30N2O5

                     Молекулна маса

                     378,47

                        Описание

                     Бял към мръснобял прах

                     Съдържание на основното вещество

                     Не по-малко от 97,0 % на суха маса

                        Идентификация

                     Разтворимост

                     4,75 % (w/w) при 60 °C във вода, разтворим в етанол и етилов ацетат

                        Чистота

                     Водно съдържание

                     Не повече от 5 % (Karl Fischer, количество на пробата 25 ± 5 mg)

                     pH

                     5,0—7,0 (0,5 % воден разтвор)

                     Температура на топене

                     От 81 °C до 84 °C

                     N-[(3,3-диметилбутил)-L-α-аспартил]-L-фенилаланин

                     Не повече от 1,5 %

                     Олово

                     Не повече от 1 mg/kg“


title: Първа Директива на Комисията от 1 март 1976 година относно установяване на общностни методи за вземане на проби за официалния контрол на храните за животни

text:
Важна правна забележка

|

31976L0371

Официален вестник n° L 102 , 15/04/1976 стр. 0001 - 0007 специално финландско издание: глава 3 том 7 стр. 0041  специално гръцко издание: глава 03 том 15 стр. 0025  специално шведско издание: глава 3 том 7 стр. 0041  специално испанско издание: глава 03 том 10 стр. 0037  специално португалско издание глава 03 том 10 стр. 0037  специално чешко издание глава 3 том 03 стр. 21  - 27 специално испанско издание глава 3 том 03 стр. 21  - 27 специално унгарско издание глава 3 том 03 стр. 21  - 27 специално литвийско издание глава 3 том 03 стр. 21  - 27 LV.ES глава 3 том 03 стр. 21  - 27 MT.ES глава 3 том 03 стр. 21  - 27 PL.ES глава 3 том 03 стр. 21  - 27 SK.ES глава 3 том 03 стр. 21  - 27 специално словенско издание глава 3 том 03 стр. 21  - 27

		19760301Първа Директива на Комисиятаот 1 март 1976 годинаотносно установяване на общностни методи за вземане на проби за официалния контрол на храните за животни(76/371/ЕИО)КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,като взе предвид Договора за създаване на Европейската икономическа общност,като взе предвид Директивата на Съвета от 20 юли 1970 г. относно въвеждането на общностни методи за вземане на проби и анализ за целите на официалния контрол на храните за животни [1], последно изменена с Акта за присъединяване [2], и по-специално член 2 от нея,като има предвид, че горепосочената директива изисква официалните проверки на храните за животни да се извършват, като се използват методите за вземане на проби и за анализ в Общността с оглед установяване спазването на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно качеството и състава на храните за животни,като отчита, че на първо място трябва да се определят методите за вземане на проби с оглед контрола на съставките и добавките в храните за животни, както и с оглед контрола на нежеланите вещества и продукти, с изключение на остатъците от пестициди и микроорганизми, които могат да се съдържат в тях;като отчита, че предвидените в настоящата директива мерки са в съответствие със становището на Постоянния комитет по храните за животни,ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:Член 1Държавите-членки изискват вземането на проби за официалния контрол на храните за животни с оглед контрола на съставките и добавките и нежеланите вещества и продукти, с изключение на остатъчните вещества от пестициди и микроорганизми, да се извършват в съответствие с описаните в приложението към настоящата директива методи.Член 2Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, най-късно до 1 януари 1977 г. Те незабавно информират Комисията за това.Член 3Адресати на настоящата директива са държавите-членки.Съставено в Брюксел на 1 март 1976 година.За КомисиятаP. J. LardinoisЧлен на Комисията[1] ОВ L 170, 3.8.1970 г., стр. 2.[2] ОВ L 73, 27.3.1972 г., стр. 14.--------------------------------------------------19760301ПРИЛОЖЕНИЕМЕТОДИ ЗА ВЗЕМАНЕ НА ПРОБИ1. ЦЕЛ И ОБХВАТПробите, предназначени за официалния контрол на храните за животни по отношение на качеството и състава им, се вземат съгласно посочените по-долу методи. Така получените проби се смятат за представителни за партидите.2. ПРАВОСПОСОБНИ СЛУЖИТЕЛИ ЗА ВЗЕМАНЕ НА ПРОБИВземането на проби се извършва от надлежно упълномощени от държавите-членки служители.3. ОПРЕДЕЛЕНИЯПартида : количество от продукта, което представлява единица с предполагаеми еднакви характеристики.Точкова проба : количество, взето от едно място на партидата.Обща проба : всички точкови проби от една и съща партида.Редуцирана проба : представителна част от общата проба, получена от последната чрез редуциране.Окончателна проба : част от редуцираната проба или от хомогенизираната съставна проба.4. АПАРАТУРА4.1. Апаратурата за вземане на проби трябва да е изработени от материали, които не могат да замърсят подлежащите на контрол продукти. Тази апаратура може да бъде официално одобрена от държавите членки.4.2. Апаратурата, която е препоръчвана за вземане на проби от твърди фуражи4.2.1. Ръчно вземане на проби4.2.1.1. Плоска лопатка с вертикални страни4.2.1.2. Сонда с дълъг процеп или на секции. Размерите на сондата трябва да отговарят на характеристиките на партидата (дълбочина на съда, размери на опаковъчната торба и т.н.) и на големината на частиците, които съставляват продукта.4.2.2. Механично вземане на пробиОдобрените механични инструменти могат да се използват за вземане на проби от движещи се фуражи.4.2.3. Устройства за разделянеРазделят пробата на приблизително равни части и могат да се използват за точкови проби, както и за предварителна обработка на редуцираните и окончателните проби.5. КОЛИЧЕСТВЕНИ ИЗИСКВАНИЯ5.А. Относно контрола на веществата или съставките, разпределени равномерно в храните за животни.5.А.1. ПартидаРазмерите на партидата трябва да дават възможност за вземане на проби от всичките ѝ части.5.А.2. Точкови проби5.А.2.1. | Насипни фуражи: | Минимален брой точкови проби: |5.А.2.1.1. | партиди под 2,5 тона | седем |+++++ TIFF +++++5.А.2.1.2. | партиди над 2,5 тона | 20 пъти метричните тонове, съставляващи партидата (a) максимум до 40 точкови проби. |5.А.2.2. | партидата максимум до 40 точкови проби.Фуражи в опаковка | Минимален брой опаковки за вземане на проби [2] |5.А.2.2.1. | Опаковки над 1 kg: |5.А.2.2.1.1. | партиди от 1 до 4 опаковки | всички опаковки |5.А.2.2.1.2. | партиди от 5 до 16 опаковки | четири |+++++ TIFF +++++5.А.2.2.1.3. | партиди над 16 опаковки | броят на опаковките, съставляващи партидата (a), максимум 20 опаковки |5.А.2.2.2. | Опаковки до 1 kg | четири |5.А.2.3. | Течни или полутечни фуражи: | Минимален брой съдове за взимане на проби [2] |5.А.2.3.1. | Съдове с вместимост над 1 l: |5.А.2.3.1.1. | партиди от 1 до 4 съда | Всички съдове |5.А.2.3.1.2. | партиди от 5 до 16 съда | четири |+++++ TIFF +++++5.А.2.3.1.3. | партиди над 16 съда | броят на съдовете, съставляващи партидата (a), максимум 20 съда |5.А.2.3.2. | Съдове с вместимост до 1 l | четири |5.А.2.4. | Фуражи от неорганичен произход | Минимален брой калъпи или блокчета [2]: Минимален брой опаковки за вземане на пробиедин калъп или блокчена партида от 25 броя максимум 4 калъпа или блокчета |5.А.3. Обща пробаИзисква се само една обща проба на партида. Общо масата или обемът на точковите проби, образуващи общата проба, не трябва да бъде под посочените по-долу количества:5.А.3.1. | Насипни фуражи | 4 kg |5.А.3.2. | Фуражи в опаковка: |5.А.3.2.1. | опаковки над 1 kg | 4 kg |5.А.3.2.2. | опаковки до 1 kg | тегло на съдържанието на 4 оригинални опаковки |5.А.3.3. | Течни или полутечни фуражи: |5.А.3.3.1. | съдове над 1 l | 4 литра |5.А.3.3.2. | съдове до 1 l | обем на съдържанието на 4 оригинални съда |5.А.3.4. | Фуражи от неорганичен произход на калъпи и блокчета (каменна сол): |5.А.3.4.1. | с единично тегло над 1 kg | 4 килограма |5.А.3.4.2. | с единично тегло до 1 kg | теглото на 4 оригинални калъпаили блокчета (каменна сол) |5.А.4. Крайни пробиОт общата проба, след раздробяване или намаляване, се взимат крайните проби. Изисква се анализ на най-малко една крайна проба. Масата или обемът на подлежащата на анализ крайна проба не може да бъде под посочените по-долу количества:Твърди фуражи | 500 g |Течни и полутечни фуражи | 500 ml |5.Б. Относно проверките на нежелателните вещества или примеси, които не са разпределени равномерно във фуражите, като например афлатоксини, мораво рогче, рицин, crotalaria в грубия фураж [3]5.Б.1. Партида: виж 5.А.1.5.Б.2. Точкови проби5.Б.2.1. Насипни фуражи: виж 5.А.2.1.5.Б.2.2. | Фуражи в опаковки: | Минимален брой опаковки за вземане на проби |5.Б.2.2.1. | партиди от 1 до 4 опаковки | Всички опаковки |5.Б.2.2.2. | партиди от 5 до 16 опаковки | четири |+++++ TIFF +++++5.Б.2.2.3. | партиди над 16 опаковки | броят на опаковките, съставляващи партидата (a), максимум 40 опаковки |5.Б.3. Общи пробиБроят на общите проби варира в зависимост от големината на партидата. Минималният брой общи проби на партида е посочен по-долу. Масата на точковите проби, образуващи всяка обща проба, не трябва да е под 4 kg.5.Б.3.1. Насипни фуражиПартида в тонове | Минимален брой глобални проби на партида |до 1 | 1 |над 1 до 10 | 2 |над 10 до 40 | 3 |над 40 | 4 |5.Б.3.2. Фуражи в опаковкаБрой опаковки, съставляващи партидата | Минимален брой глобални проби на партида |от 1 до 16 | 1 |от 17 до 200 | 2 |от 201 до 800 | 3 |над 800 | 4 |5.Б.4. Окончателни пробиОт всяка обща проба, след раздробяване или намаляване, се получават крайните проби. Изисква се анализ на най-малко една крайна проба на всяка обща проба. Масата на крайната проба за анализ не трябва да е под 500 грама.6. ИНСТРУКЦИИ ОТНОСНО ВЗЕМАНЕТО НА ПРОБИ, ПОДГОТОВКАТА И ОПАКОВАНЕТО НА ПРОБИТЕ6.1. Общи положенияВземат се и се подготвят пробите по възможно най-бърз начин, като се спазват изискваните предпазни мерки, за да се избегне увреждане или замърсяване на продукта. Инструментите, както и повърхностите и съдовете за поставяне на пробите трябва да са почистени и сухи.6.2. Точкови проби6.2.А. Във връзка с контрола на веществата или продукциите, разпределени равномерно във фуражитеТочковите проби трябва да се взимат произволно от цялата партида. Масата и обемът им трябва да са приблизително еднакви.6.2.А.1. Насипни фуражиРазделя се произволно партидата на приблизително равни части. Избира се произволно определен брой части, съответстващи на броя на точковите проби, предвидени в 5.А.2 и от всяка част се взема най-малко една проба.Когато е необходимо, се вземат пробите при евентуално движение на партидата (товарене или разтоварване).6.2.А.2. Опаковани фуражиТъй като изискваният брой опаковки за вземане на проби е ограничен, както е посочено в 5.А.2, взема се част от съдържанието на всяка опаковка със сонда или лопатка. Вземат се пробите евентуално след като се изпразнят поотделно опаковките.6.2.А.3. Течни или полутечни хомогенни или поддаващи се на хомогенизация фуражиТъй като изискваният брой съдове за вземане на проби е ограничен, както е посочено в 5.А.2, се взема най-малко една проба от всеки съд след хомогенизиране на съдържанието, ако е необходимо.Точковите проби могат евентуално да се вземат при източване на продукта.6.2.А.4. Течни или полутечни, неподдаващи се на хомогенизация фуражиТъй като изискваният брой съдове за вземане на проби е ограничен, както е посочено в 5.А.2, се взеват проби на различни нива.Пробите могат да се вземат също така при източване на продукта, след отстраняване на първите количества.И в двата случая общият обем на пробите не трябва да бъде под 10 литра.6.2.А.5. Продукти от неорганичен произход на калъпи или блокчета (каменна сол)Тъй като изискваният брой калъпи или блокчета за проба е ограничен, както е посочено в 5.А.2, се взема част от калъпа или блокчето.6.2.Б. Във връзка с контрола на нежелателни вещества или примеси които могат да са разпределени неравномерно във фуражите, като например алфатоксини, мораво рогче, рицин, crotalaria в грубите фуражиРазделя се символично партидата на определен брой приблизително равни части, съответстващи на броя на предвидените в 5.Б.3 проби. Ако броят е повече от един, разпределя се общия брой точкови проби, предвидени в 5.Б.2 на приблизително равни части. Вземат се след това проби с приблизително еднаква маса [5], така че общата маса на пробите от всяка част да не е по-малка от минималното количество от 4 kg, изисквано за всяка обща проба.Не трябва да се събират заедно точковите проби, взети от различни части.6.3. Подготовка на общите проби6.3.А. За контрол на веществата или субстанциите, разпределени поравно във фуражитеСъбират се точковите проби в една обща проба.6.3.Б. Във връзка с контрол на нежелателни вещества или примеси, които могат да са разпределени неравномерно във фуражите, като например афлатоксини, мораво рогче, рицин, crotalaria в грубите фуражиСъбират се точковите проби от всяка част на партидата и се правят толкова общи проби, колкото е посочено в 5.Б.3, като се внимава да се отбележи откъде е взета всяка обща проба.6.4. Подготовка на окончателните пробиСмесва се внимателно всяка обща проба, за да се получи хомогенна проба [6]. Ако е необходимо, се намалява за тази цел общата проба до 2 kg или 2 литра най-малко (частична проба) или с механично делително устройство, или по метода на четвъртините.Приготвят се след това най-малко три крайни проби с приблизително еднакви маса или обем, отговарящи на количествените изисквания в 5.А.4 или 5.Б.4. Поставя се всяка проба в подходящ съд. Вземат се всички необходими предпазни мерки, за да се избегнат промени в състава на пробата или замърсяването и увреждането ѝ по време на транспортиране или складиране.6.5. Опаковане на окончателните пробиПломбират се и се поставят етикети на съдовете или опаковките (етикетът трябва да е захванат от пломбата), така че да няма възможност за отваряне, без да се увреди пломбата.7. ПРОТОКОЛ ЗА ВЗЕМАНЕ НА ПРОБИТЕЗа всяко вземане на проба се изготвя протокол, по който се идентифицира недвусмислено партидата за проба.8. ИЗПРАЩАНЕ НА ПРОБИТЕЗа всяка обща проба до упълномощената лаборатория за анализи се изпраща най-малко една крайна проба по най-бързия начин, с необходимите за анализа данни.[1] Ако се получи дробно число, то се закръгля към по-голямото цяло число.[2] При опаковки или съдове, чието съдържание е до 1 килограм или 1 литър, както и при калъпите и блокчетата (каменна сол) с единично тегло до 1 килограм, съдържанието на оригиналните опаковка или съд, калъп или блокче представлява единична проба.[3] Предвидените н точка 5.А. начини се прилагат при контрол за алфатоксини, мораво рогче, рицин, crotalaria в концентрираните фуражи и смеските.[4] Ако се получи дробно число, то се закръгля към по-голямото цяло число.[5] Когато за проба се взима част от съдържанието на опаковката (при фуражи в опаковка) с помощта на сонда или лопатка, се извършва това евентуално след като се изпразват поотделно опаковките.[6] Ако е необходимо, се смачкват продуктите (отделят се от цялата маса, а след това се събират всичко заедно) поотделно за всяка обща проба.--------------------------------------------------


title: Директива 2011/78/ЕС на Комисията от 20 септември 2011 година за изменение на Директива 98/8/ЕО на Европейския парламент и на Съвета за включване в приложение I към нея на Bacillus thuringiensis подвид israelensis серотип H14, щам AM65-52  текст от значение за ЕИП

text:
               21.9.2011

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               L 243/7

         ДИРЕКТИВА 2011/78/ЕС НА КОМИСИЯТА
   от 20 септември 2011 година
   за изменение на Директива 98/8/ЕО на Европейския парламент и на Съвета за включване в приложение I към нея на Bacillus thuringiensis подвид israelensis серотип H14, щам AM65-52
   (текст от значение за ЕИП)
   ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
   като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
   като взе предвид Директива 98/8/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 февруари 1998 г. относно пускането на пазара на биоциди (1), и по-специално член 16, параграф 2, втора алинея от нея,
   като има предвид, че:

               (1)

               В Регламент (ЕО) № 1451/2007 на Комисията от 4 декември 2007 г. относно втората фаза на 10-годишната работна програма, посочена в член 16, параграф 2 от Директива 98/8/ЕО на Европейския парламент и на Съвета относно пускането на пазара на биоциди (2) се определя списък с активни вещества, подлежащи на оценка с оглед на възможното им включване в приложение I, IА или IБ към Директива 98/8/ЕО. Посоченият списък включва Bacillus thuringiensis подвид israelensis серотип H14.

               (2)

               Съгласно Регламент (ЕО) № 1451/2007 щам AM65-52 на Bacillus thuringiensis подвид israelensis серотип H14 е оценен в съответствие с член 11, параграф 2 от Директива 98/8/ЕО за употреба в продуктов тип 18, инсектициди, акарициди и продукти за борба срещу други артроподи, определен в приложение V към посочената директива. Щамът SA3A на Bacillus thuringiensis подвид israelensis серотип H14 все още е в процес на оценяване за използване в посочения продуктов тип.

               (3)

               Италия бе определена за докладваща държава-членка и на 11 юли 2008 г. представи на Комисията доклада на компетентния орган, придружен от препоръка, в съответствие с член 14, параграфи 4 и 6 от Регламент (ЕО) № 1451/2007.

               (4)

               Докладът на компетентния орган беше разгледан от държавите-членки и Комисията. В съответствие с член 15, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 1451/2007 Постоянният комитет по биоцидните продукти включи на 6 май 2011 г. констатациите от прегледа в своя оценителен доклад.

               (5)

               Направените проучвания показват, че биоцидните продукти, като инсектициди, акарициди и продукти за борба срещу други артроподи, съдържащи Bacillus thuringiensis подвид israelensis серотип H14, щам AM65-52, отговарят на изискванията по член 5 от Директива 98/8/ЕО. Поради това е целесъобразно веществото Bacillus thuringiensis подвид israelensis серотип H14, щам AM65-52 да бъде включено в списъка в приложение I към посочената директива.

               (6)

               Оценката на равнище ЕС не включва всички потенциални видове употреба. Ето защо е целесъобразно държавите-членки да направят оценка на видовете употреба или на сценариите на експозиция, както и на рисковете за населението и околната среда, които не са били разгледани по представителен начин в оценката на риска, направена на равнище ЕС, и при издаването на разрешения за продукти да се уверят, че са предприети подходящи мерки или са наложени специални условия, за да се намалят установените рискове до приемливи равнища.

               (7)

               Въз основа на установените потенциални рискове за професионалната употреба без собствени защитни средства е целесъобразно да се изисква продуктите, разрешени за професионална употреба, да бъдат използвани с подходящи собствени защитни средства, освен ако в заявлението за получаване на разрешение не бъде показано, че рисковете за професионалните потребители могат да бъдат намалени до приемливо равнище с други средства.

               (8)

               С оглед на констатациите по отношение на възможното непряко излагане на хората чрез консумация на храна е целесъобразно да се изисква, когато се налага, проверка на необходимостта за формулиране на нови или за изменение на съществуващите максимално допустими количества остатъчни вещества според Регламент (ЕО) № 470/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 6 май 2009 г. относно установяване на процедури на Общността за определяне на допустимите стойности на остатъчни количества от фармакологичноактивни субстанции в храни от животински произход, за отмяна на Регламент (ЕИО) № 2377/90 на Съвета и за изменение на Директива 2001/82/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и на Регламент (ЕО) № 726/2004 на Европейския парламент и на Съвета (3) или Регламент (ЕО) № 396/2005 на Европейския парламент и на Съвета от 23 февруари 2005 г. относно максимално допустимите граници на остатъчни вещества от пестициди във и върху храни или фуражи от растителен или животински произход и за изменение на Директива 91/414/ЕИО на Съвета (4). Следва да се приемат мерки, които осигуряват непревишаване на приложимите максимално допустими количества остатъчни вещества.

               (9)

               Разпоредбите на настоящата директива следва да се прилагат едновременно във всички държави-членки, с цел да се осигури равностойно третиране на пазара на ЕС на биоцидните продукти, съдържащи активното вещество Bacillus thuringiensis подвид israelensis серотип H14, щам AM65-52, както и за да се улесни правилното функциониране на пазара на биоцидни продукти като цяло.

               (10)

               Следва да се предвиди разумен срок преди дадено активно вещество да бъде включено в приложение I към Директива 98/8/ЕО, за да се даде възможност на държавите-членки и на заинтересованите страни да се подготвят за произтичащите от това нови изисквания, а на кандидатите, подготвили документацията — да се възползват напълно от 10-годишния период за защита на данните, който в съответствие с член 12, параграф 1, буква в), подточка ii) от Директива 98/8/ЕО, започва да тече от датата на включване.

               (11)

               След включването на веществото на държавите-членки следва да бъде предоставен подходящ период за прилагане на член 16, параграф 3 от Директива 98/8/ЕО.

               (12)

               Директива 98/8/ЕО следва да бъде съответно изменена.

               (13)

               Мерките, предвидени в настоящата директива, са в съответствие със становището на Постоянния комитет по биоцидите,

         ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
   Член 1
   Приложение I към Директива 98/8/ЕО се изменя в съответствие с приложението към настоящата директива.
   Член 2
   1.   Държавите-членки приемат и публикуват не по-късно от 30 септември 2012 г. законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива.
   Те прилагат тези разпоредби от 1 октомври 2013 г.
   Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
   2.   Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното право, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
   Член 3
   Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.

   Член 4
   Адресати на настоящата директива са държавите-членки.

      Съставено в Брюксел на 20 септември 2011 година.

            За Комисията

            Председател

         José Manuel BARROSO

      (1)  ОВ L 123, 24.4.1998 г., стр. 1.

      (2)  ОВ L 325, 11.12.2007 г., стр. 3.

      (3)  ОВ L 152, 16.6.2009 г., стр. 11.

      (4)  ОВ L 70, 16.3.2005 г., стр. 1.

      ПРИЛОЖЕНИЕ
      В приложение I към Директива 98/8/ЕО се добавя следното:

                     №

                     Общоприето наименование

                     Наименование по IUPAC
                     Идентификационни номера

                     Минимална чистота на активното вещество в биоцидния продукт, както е пуснат на пазара

                     Дата на включването

                     Краен срок за привеждане в съответствие с член 16, параграф 3 (освен за продуктите, съдържащи повече от едно активно вещество, за които срокът за привеждане в съответствие с член 16, параграф 3 е този, определен с последното от решенията за включване, отнасящи се до техните активни вещества)

                     Срок на изтичане на включването

                     Продуктов тип

                     Специфични разпоредби (1)

                     „46

                        Bacillus thuringiensis подвид israelensis серотип H14, щам AM65-52

                     Не е приложимо

                     Без примеси от значение

                     1 октомври 2013 г.

                     30 септември 2015 г.

                     30 септември 2023 г.

                     18

                     Съгласно член 5 и приложение VI при оценяването на заявление за издаване на разрешение за продукт държавите-членки оценяват, когато това е уместно, видовете употреба или сценарии на експозиция и рисковете за околната среда и за населението, които не са били разгледани по представителен начин в оценката на рисковете, направена на равнище ЕС.
                     Продуктите, предназначени за професионална употреба, трябва да се използват с подходяща собствена защитна екипировка, освен ако в заявлението за разрешително за ползване на продукта може да се докаже, че рисковете за професионалните ползватели може да се сведат до допустимо ниво по други начини.
                     За продукти, съдържащи Bacillus thuringiensis подвид israelensis серотип H14, щам AM65-52, които могат да доведат до наличие на остатъчни вещества в храните или във фуражите, държавите-членки проверяват необходимостта да формулират нови или да изменят съществуващите максимално допустими количества остатъчни вещества (МДКОВ) съгласно Регламент (ЕО) № 470/2009 или Регламент (ЕО) № 396/2005 и вземат всички подходящи мерки за намаляване на риска, които не допускат превишаване на действащите норми за МДКОВ.“

         (1)  Във връзка с прилагането на общите принципи от приложение VI съдържанието и заключенията на докладите за оценка са достъпни на интернет страницата на Комисията: http://ec.europa.eu/comm/environment/biocides/index.htm


title: Директива 2008/117/ЕО на Съвета от 16 декември 2008 година за изменение на Директива 2006/112/ЕО относно общата система на данъка върху добавената стойност с цел борба с данъчните измами, свързани с вътреобщностните сделки

text:
               20.1.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               L 14/7

      ДИРЕКТИВА 2008/117/ЕО НА СЪВЕТА

   от 16 декември 2008 година
   за изменение на Директива 2006/112/ЕО относно общата система на данъка върху добавената стойност с цел борба с данъчните измами, свързани с вътреобщностните сделки
   СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
   като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 93 от него,
   като взе предвид предложението на Комисията,
   като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
   като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
   като има предвид, че:

               (1)

               Измамите с данъка върху добавената стойност (ДДС) сериозно засягат данъчните приходи на държавите-членки и предизвикват смущения в икономическата дейност във вътрешния пазар, като създават неоправдан приток на стоки и водят до предлагането на пазара на стоки на необичайно ниски цени.

               (2)

               Слабостите на вътреобщностната система на ДДС, и по-специално тези на системата за обмен на информация относно доставките на стоки в рамките на Общността, установена в Директива 2006/112/ЕО на Съвета (3), са една от причините за тези измами. По-специално, времето, което изтича между една сделка и обмена на съответната информация в рамките на системата за обмен на информация за ДДС, представлява пречка за ефективното използване на тази информация за борба с измамите.

               (3)

               За целите на ефективната борба с тези измами е необходимо администрацията на държавата-членка, в която ДДС е изискуем, да разполага с информацията за вътреобщностните доставки на стоки в срок, не по-дълъг от един месец.

               (4)

               За да може насрещната проверка на информацията да бъде полезна за борбата с измамите, следва да се провери дали вътреобщностните сделки са декларирани за един и същ данъчен период от доставчика и от купувача на стоките или получателя на услугите.

               (5)

               Като се отчита развитието на средата и на работните инструменти на операторите, е целесъобразно да бъде осигурена възможност такива декларации да бъдат представяни посредством прости електронни процедури, за да бъде административната тежест максимално намалена.

               (6)

               За да се запази балансът между целите на Общността в областта на борбата с данъчните измами и на намаляването на административната тежест за икономическите оператори, следва да се предвиди възможност държавите-членки да разрешават на операторите да представят веднъж на три месеца извлеченията за рекапитулация за вътреобщностните доставки на стоки, когато тяхната стойност е незначителна. Държавите-членки, които желаят да организират постепенно въвеждане на прилагането на тази възможност, следва да могат като преходна мярка да определят по-високи нива за тази стойност. Следва също така да се предвиди възможността държавите-членки да разрешават на операторите да представят веднъж на три месеца информацията за вътреобщностните доставки на услуги.

               (7)

               Въздействието на ускоряването на обмена на информация върху способността на държавите-членки да се борят с измамите с ДДС, както и възможностите, следва да бъдат оценени от Комисията след едногодишно прилагане на новите разпоредби, по-специално за да се определи дали тези възможности трябва да се запазят.

               (8)

               Като се има предвид, че целите на предвиденото действие по отношение на борбата с измамите с ДДС не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите-членки, чиито действия в тази област зависят от информацията, събрана от другите държави-членки, и следователно, поради необходимостта от участието на всички държави-членки, могат да бъдат постигнати по-добре на общностно равнище, Общността може да предприеме мерки, в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тези цели.

               (9)

               Директива 2006/112/ЕО следва да бъде съответно изменена.

               (10)

               В съответствие с точка 34 от Междуинституционалното споразумение за по-добро законотворчество (4) държавите-членки се насърчават да изготвят за себе си и в интерес на Общността свои таблици, илюстриращи доколкото е възможно съответствието между настоящата директива и мерките на транспониране, и да ги направят обществено достояние,

         ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
   Член 1
   Директива 2006/112/ЕО се изменя, както следва:

               1.

               В член 64, параграф 2 се заменя със следното:
               „2.   Доставките на услуги, за които данъкът се дължи от получателя на услугите съгласно член 196 и които се изпълняват непрекъснато за период, по-дълъг от една година, и не пораждат приспадания или плащания през този период, се считат за извършени при изтичането на всяка календарна година до окончателното прекратяване на доставката на услуги.
               Държавите-членки могат да предвидят, че в определени случаи, различни от посочените в първа алинея, доставките на стоки и услуги, които се изпълняват непрекъснато през определен период от време, се считат за извършени след изтичането на най-малко една година.“

               2.

               В член 66 се добавя следната алинея:
               „Предвидената в първа алинея дерогация обаче не се прилага по отношение на доставки на услуги, за които данъкът се дължи от получателя на услугите съгласно член 196.“

               3.

               Член 263 се заменя със следното:
               „Член 263
               1.   Извлечението за рекапитулация се изготвя за всеки календарен месец в срок, който не превишава един месец, и в съответствие с процедурите, които се определят от държавите-членки.
               1а.   Независимо от това държавите-членки могат да разрешат на данъчнозадължените лица — при условията и ограниченията, които те могат да определят — да представят извлеченията за рекапитулация за всяко календарно тримесечие в срок, който не превишава един месец, считано от края на тримесечието, когато общата стойност за трите месеца без ДДС на доставките на стоки по член 264, параграф 1, буква г) и член 265, параграф 1, буква в) не надхвърля нито за съответното тримесечие, нито за никое от четирите предходни тримесечия, сумата 50 000 EUR или нейната равностойност в национална валута.
               Предвидената в първата алинея възможност престава да се прилага при изтичане на месеца, по време на който общата стойност без ДДС на доставките на стоки по член 264, параграф 1, буква г) и член 265, параграф 1, буква в) надхвърли за текущото тримесечие сумата от 50 000 EUR или нейната равностойност в национална валута. В такъв случай се изготвя извлечение за рекапитулация за месеца или месеците, изминали от началото на тримесечието в срок, който не превишава един месец.
               1б.   До 31 декември 2011 г. държавите-членки могат да определят предвидената в параграф 1а сума на 100 000 EUR или нейната равностойност в национална валута.
               1в.   При евентуално определените условия и ограничения държавите-членки могат да разрешат на данъчнозадължените лица при доставки на услуги по член 264, параграф 1, буква г) да представят извлеченията за рекапитулация за всяко календарно тримесечие в срок, който не превишава един месец, считано от края на тримесечието.
               В частност, държавите-членки могат да изискат от данъчнозадължените лица, които осъществяват доставки на стоки или предоставят услуги по смисъла на член 264, параграф 1, буква г), да представят извлечението за рекапитулация в срок, определен посредством прилагането на параграфи 1—1б.
               2.   Държавите-членки разрешават и могат да изискват посоченото в параграф 1 извлечение за рекапитулация да бъде представено по електронен път в съответствие с определените от тях условия.“

               4.

               В член 264, параграф 2 се заменя със следното:
               „2.   Стойността, посочена в параграф 1, буква в), се декларира за периода, определен в съответствие с член 263, параграфи 1—1в, през който ДДС е станал изискуем.
               Стойността, посочена в параграф 1, буква е), се декларира за периода, определен в съответствие с член 263, параграфи 1—1в, през който лицето, придобило стоките, е било уведомено за корекцията.“

               5.

               В член 265, параграф 2 се заменя със следното:
               „2.   Стойността, посочена в параграф 1, буква в), се декларира за периода, определен в съответствие с член 263, параграфи 1—1б, през който ДДС е станал изискуем.“

         Член 2
   Въз основа на информацията, предоставена от държавите-членки, Комисията представя, най-късно на 30 юни 2011 г., доклад за оценка на въздействието на член 263, параграф 1 от Директива 2006/112/ЕО върху способността на държавите-членки да се борят с измамите с ДДС, свързани с вътреобщностните доставки на стоки и услуги, както и ползата от възможностите, предвидени в параграфи 1а—1в на посочения член, придружаван, в зависимост от изводите от доклада, от подходящи предложения.
   Член 3
   1.   Държавите-членки въвеждат в сила необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива, от 1 януари 2010 г. Те незабавно съобщават на Комисията текста на тези разпоредби и прилагат таблица на съответствието между разпоредбите и настоящата директива.
   Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите- членки.
   2.   Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
   Член 4
   Настоящата директива влиза в сила в деня след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
   Член 5
   Адресати на настоящата директива са държавите-членки.

      Съставено в Брюксел на 16 декември 2008 година.

            За Съвета

            Председател

         R. BACHELOT-NARQUIN

      (1)  Становище от 4 декември 2008 г. (все още непубликувано в Официален вестник).

      (2)  Становище от 22 октомври 2008 г. (все още непубликувано в Официален вестник).

      (3)  ОВ L 347, 11.12.2006 г., стр. 1.

      (4)  ОВ C 321, 31.12.2003 г., стр. 1.