title: Директива 2001/55/ЕО на Съвета от 20 юли 2001 година относно минималните стандарти за предоставяне на временна закрила в случай на масово навлизане на разселени лица и за мерките за поддържане на баланса между държавите-членки в полагането на усилия за прием на такива лица и понасяне на последиците от този прием

text:
Важна правна забележка

|

32001L0055

Официален вестник n° L 212 , 07/08/2001 стр. 0012 - 0023 специално чешко издание глава 19 том 04 стр. 162  - 171 специално испанско издание глава 19 том 04 стр. 162  - 171 специално унгарско издание глава 19 том 04 стр. 162  - 171 специално литвийско издание глава 19 том 04 стр. 162  - 171 LV.ES глава 19 том 04 стр. 162  - 171 MT.ES глава 19 том 04 стр. 162  - 171 PL.ES глава 19 том 04 стр. 162  - 171 SK.ES глава 19 том 04 стр. 162  - 171 специално словенско издание глава 19 том 04 стр. 162  - 171

		20010720Директива 2001/55/ЕО на Съветаот 20 юли 2001 годинаотносно минималните стандарти за предоставяне на временна закрила в случай на масово навлизане на разселени лица и за мерките за поддържане на баланса между държавите-членки в полагането на усилия за прием на такива лица и понасяне на последиците от този приемСЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 63, точка 2, букви а) и б) от него,като взе предвид предложението на Комисията [1],като взе предвид становището на Европейския парламент [2],като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет [3],като взе предвид становището на Комитета на регионите [4],като има предвид, че:(1) Подготовката на обща политика относно предоставянето на убежище, включително общи европейски механизми за предоставяне на убежище, е съставна част от целта на Европейския съюз за постепенно изграждане на зона на свобода, сигурност и правосъдие, която е отворена за онези, които, принудени от обстоятелствата, търсят защита на законно основание на територията на Европейския съюз.(2) В Европа през последните години се увеличиха значително случаите на масово навлизане на разселени лица, които не могат да се върнат в тяхната страна по произход. Поради това е наложително създаването на схеми за изключителни ситуации, в които на такива лица незабавно да бъде предоставяна временна закрила.(3) В заключението, отнасящо се до разселените лица от конфликта в бивша Югославия, прието от министрите, които отговарят за емиграцията, на техните срещи, проведени в Лондон на 30 ноември и 1 декември 1992 г. и в Копенхаген на 1 и 2 юни 1993 г., държавите-членки и институциите на Общността изразиха тяхната загриженост по отношение на ситуацията с разселените лица.(4) На 25 септември 1995 г. Съветът прие Резолюция за разпределяне на тежестта при временно приемане и пребиваване на разселени лица [5], а на 4 март 1996 г. прие Решение 96/198/ПВР относно процедурата за предупреждаване и неотложност при разпределяне на тежестта при временно приемане и пребиваване на разселени лица [6].(5) Планът за действие на Съвета и на Комисията от 3 декември 1998 г. [7] предвижда бързо приемане в съответствие с Договора от Амстердам на минимални стандарти за предоставяне на временна закрила на разселени лица, идващи от трети страни, които не могат да се завърнат в техните държави по произход, както и на мерки за поддържане на баланса между държавите-членки в полаганите от тях усилия за прием на такива лица и понасяне на последиците от този прием.(6) На 27 май 1999 г. Съветът прие заключения относно разселените лица от Косово. Тези заключения призовават Комисията и държавите-членки да се поучат от тяхната реакция по отношение на кризата в Косово с цел предприемането на мерки в съответствие с Договора.(7) На своята специална среща, проведена в Тампере на 15 и 16 октомври 1999 г. Европейският съвет призна необходимостта от постигането на споразумение по въпроса за временната закрила на разселени лица на основата на солидарността между държавите-членки.(8) Поради това е наложително определянето на минимални стандарти за предоставяне на временна закрила в случай на масово навлизане на разселени лица и предприемане на мерки за поддържане на баланса между държавите-членки в полаганите от тях усилия за прием на такива лица и понасяне на последиците от този прием.(9) Тези стандарти и мерки следва да бъдат свързани и взаимнозависещи, за да се постигане ефективност, съгласуваност и солидарност с оглед предотвратяване на риска от вторични придвижвания. Поради това те следва да бъдат определени в отделен правен инструмент.(10) Тази временна закрила следва да бъде съвместима с международните задължения на държавите-членки относно бежанците. По-специално тя не трябва да нарушава възможността за предоставяне на бежански статут, предвидена в Женевската конвенция за статута на бежанците от 28 юли 1951 г., изменена с Нюйоркския протокол от 31 януари 1967 г., който е ратифициран от всички държави-членки.(11) Пълномощията на Върховния комисар за бежанците към Организацията на обединените нации по отношение на бежанците и другите лица които се нуждаят от международна защита следва да бъдат зачитани. Декларация № 17, приложена на основание член 63 от Договора за създаване на Европейската общност към Заключителния акт към Договора от Амстердам, следва да бъде приложена. Тя предвижда провеждането на консултации с Върховния комисар за бежанците към Организацията на обединените нации и други международни организации, които имат отношение към въпроси от политиката към бежанците.(12) По същността си минималните стандарти за предоставяне на временна закрила предполагат, че държавите-членки разполагат с правомощията за приемане или прилагане на по-благоприятни разпоредби по отношение на лицата, ползващи се с временна закрила, в случаите на масово навлизане на разселени лица.(13) Вземайки предвид изключителния характер на разпоредбите, съдържащи се в настоящата директива, произтичащи от необходимостта да се предприемат действия в случай на масово навлизане или предстоящо масово навлизане на разселени лица, които идват от трети страни и които не са в състояние да се върнат в техните държави по произход, закрилата следва да бъде предоставена за ограничен срок от време.(14) Наличието на масово навлизане на разселени лица следва да бъде удостоверено с решение на Съвета, което е обвързващо за всички държави-членки по отношение на разселените лица, за които то се отнася. Следва също да бъдат посочени условията, при които изтича срокът на действие на решението.(15) Задълженията на държавите-членки по отношение на условията за прием и пребиваване на лицата, ползващи се с временна закрила в случай на масово навлизане на разселени лица, следва да бъдат формулирани. Тези задължения трябва да бъдат справедливи и да предоставят адекватно ниво на защита на тези, които се нуждаят от нея.(16) Във връзка с отношението към лицата, ползващи се с временна закрила по настоящата директива, държавите-членки са обвързани от задълженията, произтичащи от инструментите на международното право, по които те са страна и които забраняват дискриминацията.(17) Държавите-членки, съвместно с Комисията, следва да приведат в действие съответните мерки, така че обработката на личните данни да се осъществява при спазване на стандарта на защита, установен с Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 г. относно защитата на лицата по отношение на обработката на лични данни и относно свободното движение на такива данни [8].(18) Следва да бъдат създадени правила, които регулират достъпа до процедурите за предоставяне на убежище в контекста на временната закрила в случаите на масово навлизане на разселени лица, които правила да бъдат в съответствие с международните задължения на държавите-членки и Договора.(19) Следва да бъде създадена разпоредба за принципите и средствата, регулиращи връщането в страната по произход, както и мерките, които следва да се предприемат от държавите-членки по отношение на лицата, срокът на чиято временна защита е изтекъл.(20) Следва да бъде създадена разпоредба за механизма на солидарност, предвиждащ принос за постигане на баланс между държавите-членки в полаганите от тях усилия за прием на разселени лица в случай на масово навлизане и поемане на последиците от този прием. Механизмът следва да се състои от две части. Първата е финансова, а втората се отнася до действителния прием на лица от държавите-членки.(21) Прилагането на режима на временна закрита следва да бъде съпроводено с административно сътрудничество между държавите-членки в тясна връзка с Комисията.(22) Необходимо е да се определи критерият за изключване на определени лица от кръга на тези, на които се предоставя временна закрила в случай на масово навлизане на разселени лица.(23) Целите на предложените действия, а именно да бъдат определени минимални стандарти за предоставяне на временна закрила в случай на масово навлизане на разселени лица и мерки за поддържане на баланса между държавите-членки в усилията, полагани от тях за прием на такива лица и понасяне на последиците от този прием, не могат да бъдат постигнати в задоволителна степен от държавите-членки индивидуално. По причини, свързани с мащаба или постигнатия резултат, целите на предложените действия биха били по-добре постигнати на общностно равнище. Поради това, Общността може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарността, установен в член 5 от Договора. В съответствие с принципа на пропорционалността, установен в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тези цели.(24) В съответствие с член 3 от Протокола за позицията на Обединеното кралство и Ирландия, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за създаване на Европейската общност, с писмо от 27 септември 2000 г. Обединеното кралство уведоми за желанието си да вземе участие в приемането и прилагането на настоящата директива.(25) В съответствие с член 1 от горепосочения протокол Ирландия не участва в приемането на настоящата директива. Съответно, независимо от член 4 от горепосочения протокол, разпоредбите на настоящата директива не се прилагат по отношение на Ирландия.(26) В съответствие с членове 1 и 2 от Протокола за позицията на Дания, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за създаване на Европейската общност, Дания не участва в приемането на настоящата директива и поради това не е обвързана с нея, нито е субект при прилагането ѝ,ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:ГЛАВА IОбщи разпоредбиЧлен 1Целта на настоящата директива е да определи минималните стандарти за предоставяне на временна закрила в случай на масово навлизане на разселени лица от трети страни, които не са в състояние да се върнат в страната по произход, и за поддържане на баланса между държавите-членки в полаганите от тях усилия за прием на такива лица и понасяне на последиците от този прием.Член 2За целите на настоящата директива:а) "временна закрила" означава процедура, която има характер на изключителна мярка. Временната закрила цели, в случай на масово навлизане или заплаха от масово навлизане на разселени лица от трети страни, които не могат да се завърнат в страната по произход, предоставяне на незабавна и временна закрила, особено когато съществува също и опасност системата за убежище да изпадне в невъзможност да разгледа всички искания, без това да доведе до неблагоприятни последици за нейното ефективно функциониране. Тази изключителна мярка се предприема в интерес на горепосочените засегнати лица и на други лица, търсещи закрила;б) "Женевска конвенция" означава Конвенцията за статута на бежанците от 28 юли 1951 г., изменена с Нюйоркския протокол от 31 януари 1967 г.;в) "разселени лица" означава гражданите на трети страни или лицата без гражданство, които е трябвало да напуснат тяхната държава или регион по произход, или са били евакуирани в отговор на призив от международни организации, и не са в състояние да се завърнат продължително време в безопасна обстановка поради преобладаващата ситуация в тази държава. Възможно е тези лица да попадат в приложното поле на член 1А от Женевската конвенция или на други международни или вътрешни актове, които предоставят международна закрила. Това са лицата, които:i) са напуснали области на въоръжен конфликт или разрастващо се външно насилие;ii) са застрашени или са станали жертви на систематично или общо насилие, упражнявано по отношение на техните човешки права;г) "масово навлизане" означава пристигане в Общността на голям брой лица, идващи от определена държава или географска област, като тяхното пристигане в Общността е спонтанно или подпомогнато, например посредством програма за евакуация;д) "бежанци" означава граждани на трета държава или лица без гражданство по смисъла на член 1А от Женевската конвенция;е) "непридружавани непълнолетни" означава граждани на трета държава или лица без гражданство, ненавършили осемнадесет години, които пристигат на територията на държавите-членки непридружени от възрастно лице, отговарящо за тях по силата на закон или обичай, и доколкото те не се намират под грижите на такова лице, или непълнолетни, оставени без придружител, след като с влезли в територията на държавите-членки;ж) "разрешение за пребиваване" означава всяко разрешение или одобрение, издадено от властите на държава-членка, в предвидената от законодателството на тази държава форма, даващо на гражданина на трета държава или на лицето без гражданство основание да пребивава на нейната територия;з) "спонсор" означава гражданин на трета държава, ползващ се с временна закрила в държава-членка въз основа на решение, прието на основание член 5, който желае членовете на неговото семейство да се присъединят към него.Член 31. Режимът на временната закрила не е преюдициален по отношение на признаването на бежански статут по Женевската конвенция.2. Държавите-членки прилагат режима на временна защита при стриктно спазване на човешките права и основните свободи, и на техните задължения за недискриминация.3. Възникването, прилагането и прекратяването на режима на временна закрила е предмет на консултации със Службата на върховния комисар за бежанците към Организацията на обединените нации (ВКБООН) и други международни организации, имащи отношение по въпроса.4. Настоящата директива не се прилага по отношение на лицата, които са били приети по схеми за предоставяне на временна закрила преди влизането ѝ в сила.5. Настоящата директива не засяга изключителното право на държавите-членки да приемат или запазят по-благоприятни условия за лицата, по отношение на които се прилага режимът на временна закрила.ГЛАВА IIСрок и прилагане на временната закрилаЧлен 41. Независимо от разпоредбата на член 6 срокът на временната закрила е една година. Освен ако не е прекратена на основанията, съдържащи се в разпоредбата на член 6, параграф 1, буква б), временната закрила може да бъде продължавана автоматично на шест месеца за максимален срок от една година.2. В случай че причините, довели до необходимостта от предоставяне на временна закрила, продължават да са налице, Съветът по предложение на Комисията, която разглежда всяко искане на държава-членка, отправено към нея за предложение пред Съвета, може да вземе решение с квалифицирано мнозинство за продължаване на срока на тази временна закрила за срок до една година.Член 51. Съществуването на масово навлизане на разселени лица се удостоверява с решение на Съвета. Решението на Съвета се прима с квалифицирано мнозинство въз основа на предложение, направено от Комисията, която разглежда всяко искане, направено от държава-членка за отправяне на предложение пред Съвета.2. Предложението на Комисията съдържа минимум следното:а) описание на различните групи от лица, по отношение на които се прилага режимът на временна закрила;б) датата, от която временната закрила влиза в сила;в) преценка на мащаба на придвижване на разселените лица.3. Решението на Съвета въвежда временна закрила за разселените лица, за които то се отнася, във всички държави-членки в съответствие с разпоредбите на настоящата директива. Това решение следва да съдържа минимум следното:а) уточняване на специфичните групи от лица, по отношение на които се прилага режимът на временна закрила;б) датата, от която временната закрила влиза в сила;в) информация, получена от държавите-членки за възможностите им за прием;г) информация от Комисията, ВКБООН, както и от други международни организации, имащи отношение по въпроса.4. Решението на Съвета се основава на:а) преценка на обстановката и мащаба на придвижване на разселените лица;б) преценка на целесъобразността от създаване на режим за временна закрила, вземайки предвид потенциалната спешна помощ и действията на място или съответно непригодността на такава мярка;в) информация, получена от държави-членки, Комисията, ВКБООН, както и от други международни организации, имащи отношение по въпроса.5. Европейският парламент следва да бъде информиран за решението на Съвета.Член 61. Временната защита се преустановява в следните случаи:а) когато максималният срок е изтекъл; илиб) по всяко време, с решение на Съвета, прието с квалифицирано мнозинство въз основа на предложение, направено от Комисията, която разглежда всяко искане на държава-членка за отправяне на предложение пред Съвета.2. Решението на Съвета се основава на установяването на факта, че обстановката в страната по произход е такава, че разрешава завръщането за продължително време в сигурни условия на лицата, ползващи се от временна закрила при стриктно спазване на правата на човека и основните свободи, както и задълженията за недискриминация на държавите-членки. Европейският парламент следва да бъде информиран за решението на Съвета.Член 71. Държавите-членки могат да разширят обхвата на временната закрила така, както е предвидено в настоящата директива. Обхватът може да бъде разширен за допълнителни категории разселени лица извън посочените в член 5. По отношение на тези категории лица решението на Съвета е приложимо, когато те са разселени по същите причини и от същата държава или област по произход. В този случай държавите-членки нотифицират незабавно Съвета и Комисията.2. Разпоредбите на членове 24, 25 и 26 не се прилагат по отношение на използването на възможността, предвидена в параграф 1, с изключение на структурната подкрепа на Европейския бежански фонд, създаден с Решение 2000/596/ЕО [9], при условията, посочени в настоящата директива.ГЛАВА IIIЗадължения на държавите-членки по отношение на лицата, ползващи се с временна закрилаЧлен 81. Държавите-членки приемат мерките, необходими за предоставяне на лицата, ползващи се с временна закрила, на разрешения за пребиваване за целия срок на закрилата. За тази цел се издават документи или други подобни свидетелства.2. Независимо от продължителността на срока на валидност на разрешението за пребиваване, посочено в параграф 1, статутът, предоставен от държавите-членки на лицата, ползващи се с временна закрила, не може да бъде по-малко благоприятен от така определения в членове 9—16.3. В случай на необходимост държавите-членки предоставят на лицата, които се приемат на тяхната територия, за целите на временната закрила, всички условия за снабдяване с визи, включително транзитни визи. Формалностите трябва да бъдат сведени до минимум поради спешността на ситуацията. Визите следва да бъдат издавани безплатно или тяхната стойност да бъде сведена до минимум.Член 9Държавите-членки предоставят на лицата, ползващи се с временна закрила, документ на език, който би могъл да бъде разбран от тях, в който отнасящите се до тях разпоредби за временна закрила да бъдат ясно посочени.Член 10За да създадат възможност за ефективно прилагане на решението на Съвета, посочено в член 5, държавите-членки регистрират личните данни, съдържащи се в приложение II, буква а), отнасящи се до лицата, ползващи се с временна закрила на тяхната територия.Член 11Държава-членка връща обратно на територията си лице, ползващо се с временна закрила, ако това лице пребивава или се опитва да влезе на територията на друга държава-членка без разрешение по време на периода, за който се отнася решението на Съвета, посочено в член 5. Държавите-членки могат на основата на двустранно споразумение да вземат решение за неприлагане на настоящия член.Член 12Държавите-членки разрешават за срок, непревишаващ срока на временната закрила, на лицата, ползващи се с временна закрила, да се ангажират с намиране на работа или упражняване на свободна професия при спазване на разпоредбите, регулиращи съответната професия, както и на дейности, като образователни възможности за възрастни, професионално обучение и придобиване на практически опит. Поради причини, свързани с политиката по отношение на пазара на труда, държавите-членки могат да предоставят предимство на граждани на Европейския съюз и на граждани от държави, обвързани с Договора за Европейското икономическо пространство, както и на законно пребиваващи на техните територии граждани на трети страни, които получават помощи за безработни. Приложими са общите разпоредби на законодателството в сила, отнасящи се до заплащането на труда, достъпа до системите за социално осигуряване, заетостта или дейностите, свързани с упражняването на свободни професии, както и други условия, свързани със заетостта.Член 131. Държавите-членки гарантират, че лицата, ползващи се с временна закрила, имат достъп до подходящо настаняване или ако това е необходимо, получават средства за намиране на настаняване.2. Държавите-членки създават разпоредби за предоставяне на помощи от "Социални грижи" на лицата, ползващи се с временна закрила, като средства за съществуване и медицинско обслужване, в случай че те не разполагат с необходимите средства. Независимо от разпоредбата на параграф 4, помощта, необходима за медицинско обслужване, включва минимално изискващата се помощ при спешни случаи и медицинско обслужване от първа необходимост в случай на болест.3. Когато лицата, ползващи се с временна закрила, работят или упражняват свободна професия, при определяне на предложената степен на оказване на помощ се взема предвид възможността им да поемат разноските, свързани с техните нужди.4. Държавите-членки осигуряват необходимото медицинско или друго обслужване на лицата, ползващи се с временна закрила, които имат особени нужди, като придружаване на непълнолетни или лица, преживели мъчения, изнасилване или други сериозни форми на психологично, физическо или сексуално насилие.Член 141. Държавите-членки предоставят на лицата под 18-годишна възраст, ползващи се с временна закрила, достъп до образователната система при същите условия, като гражданите на приемащата държава-членка. Държавите-членки могат да предвидят, че такъв достъп се ограничава до държавната образователна система.2. Държавите-членки могат да предоставят на възрастните, ползващи се с временна закрила, достъп до общата образователна система.Член 151. За целите на настоящия член в случаите, когато създадени вече в страната по произход семейства са били разделени поради обстоятелствата, свързани с масовото напвлизане, следните лица се считат за част от семейството:а) брачният партньор на спонсора или неговия/нейния небрачен партньор в случай на стабилна извънбрачна връзка, когато законодателството или практиката на съответната държава-членка урежда статута на небрачните двойки по начин, сравним с този на брачните двойки в законодателството, отнасящо се до чужденците; неженените непълнолетни деца на спонсора или на неговия/нейния брачен партньор, без оглед на това дали те са родени или не в брак, или са осиновени;б) други близки роднини, които са живели заедно като част от семейната единица по времето на събитията, довели до масовото навлизане и които са били изцяло или в значителна степен зависими от спонсора по това време.2. В случаите, когато отделни членове на семейството се ползват от временна закрила в различни държави-членки, държавите-членки са задължени да съберат членовете на семейството, ако те отговарят на условията, посочени в параграф 1, буква а), вземайки предвид желанието на съответните членове на семейството. Държави-членки могат да събират членове на семейства, когато те отговарят на условията, посочени в параграф 1, буква б), вземайки предвид при всеки отделен случай допълнителните затруднения, които биха възникнали за тях, ако не се съберат заедно.3. Когато спонсорът се ползва от временна закрила в една държава-членка и един или няколко членове на семейството не са все още в държава-членка, държавата-членка, където спонсорът се ползва от временна закрила, се задължава да събере членовете на семейството, които се нуждаят от закрила, със спонсора, ако те отговарят на условията, посочени в параграф 1, буква а). Държавата-членка може да събере членовете на семейството, които се нуждаят от закрила, със спонсора, ако те отговарят на условията, посочени в параграф 1, буква б), вземайки предвид при всеки отделен случай допълнителните затруднения, които биха възникнали за тях, ако не се съберат заедно.4. При прилагането на настоящия член държавите-членки са задължени да вземат предвид най-вече интересите на детето.5. Вземайки предвид членове 25 и 26, съответните държави-членки решават в коя държава-членка да се осъществи събирането на семейството.6. На членовете на семейства, които са били събрани, се предоставя разрешение за пребиваване в рамките на временната закрила. За тази цел се издават документи или други подобни свидетелства. След прехвърлянето на членове на семейства на територията на друга държава-членка с цел събирането им по параграф 2 издадените разрешения за пребиваване се изземат и задълженията по отношение на съответните лица, свързани с временната закрила в държавата-членка, от която те отпътуват, се прекратяват.7. Практическото прилагане на настоящия член може да изисква сътрудничество със съответните международни организации.8. Всяка държава-членка е задължена по искане на друга държава-членка да предостави информацията, предвидена в приложение II, отнасяща се до лице, получаващо временна закрила, необходима за разглеждане на въпрос по настоящия член.Член 161. Държавите-членки във възможно най-кратки срокове предприемат мерки, осигуряващи необходимото представителство на непридружавани непълнолетни, ползващи се от временна закрила, посредством законно настойничество или ако това е наложително, представителство от страна на организация, грижеща се за непълнолетните, или посредством друг подходящ начин на представителство.2. По време на срока на действие на временната закрила държавите-членки са задължени да осигурят настаняване на непридружаваните непълнолетни:а) при възрастни роднини;б) в семейства за отглеждане;в) в приемни центрове, разполагащи със специални условия за непълнолетни или друго настаняване, подходящо за непълнолетни;г) при лицето, което е полагало грижи за детето по време на изселването.Държавите-членки предприемат необходимите стъпки, за да направят възможно настаняването. Съгласието на възрастния или възрастните се удостоверява от държавите-членки. Мнението на детето се преценява с оглед на неговата възраст и зрялост.ГЛАВА IVДостъп до процедурата за предоставяне на убежище в контекста на временната закрилаЧлен 171. Лицата, които се ползват с временна закрила, трябва да имат възможност да подадат молба за предоставяне на убежище по всяко време.2. Когато разглеждането на която и да е молба за предоставяне на убежище не е било извършено преди изтичане на срока на временната закрила, то следва да приключи след изтичането на този срок.Член 18При определяне на това, коя държава-членка отговаря за разглеждане на молбите за предоставяне на убежище се прилагат определени критерии и механизми. Държавата-членка, отговаряща за разглеждането на молбата за предоставяне на убежище, подадена от лице, ползващо се с временна закрила в съответствие с разпоредбите на настоящата директива, е онази държава-членка, която е приела неговото прехвърляне на територия си.Член 191. Държавите-членки могат да предвидят, че статутът на ползващия се с временна закрила не би могъл да се съчетава едновременно с този на кандидатстващия за статут на бежанец, докато трае разглеждането на молбата.2. Когато, след като бъде разгледана молбата за предоставяне на убежище, на лице, имащо право на или ползващо се с временна закрила, не бъде предоставен бежански статут или каквато и да е друга форма на закрила, държавата-членка, независимо от разпоредбата на член 28, предоставя на това лице временна закрила или възможност да продължи да се ползва от режима на временна закрила за оставащия срок от време.ГЛАВА VВръщане и мерки след изтичане на срока на временната закрилаЧлен 20Независимо от разпоредбите на членове 21, 22 и 23, когато срокът на временната закрила изтече, се прилагат общите разпоредби на законодателството за закрила и на законодателството, отнасящо се до чужденците в държавите-членки.Член 211. Държавите-членки предприемат мерките, необходими, за да направят възможно доброволното завръщане на лицата, ползващи се с временна закрила или срокът на чиято временна закрила е изтекъл. Държавите-членки гарантират приемането на разпоредби, регулиращи доброволното завръщане на лицата, ползващи се с временна закрила, улесняващи тяхното завръщане при зачитане на човешкото достойнство.Държавата-членка създава гаранции, че решението, взето по отношение на тези лица за връщане, е взето при цялостно отчитане на фактите. Държавите членки могат да предвидят проучващи посещения.2. До изтичане на срока на временната закрила държавите-членки, вземайки предвид преобладаващите обстоятелства в страната по произход, отговарят положително на молбите за връщане в приемащата държава-членка от лица, които са се ползвали с временна закрила и упражняват правото си на доброволно връщане.3. В края на срока на временната защита държавите членки могат да предвидят задълженията, посочени в глава III да бъдат продължени индивидуално по отношение на лицата, ползващи се с временна закрила и подпомогнати от доброволна програма за връщане. Продължаването има действие до датата на връщане.Член 221. Държавите-членки предприемат мерките, необходими, за да гарантират, че принудителното връщане на лица, чийто срок на временна закрила е изтекъл и които не могат да бъдат приети, се осъществява при стриктно зачитане на човешкото достойнство.2. В случаите на принудително връщане държавите-членки разглеждат всички непреодолими хуманитарни причини, които могат да направят връщането невъзможно или неприемливо в определени случаи.Член 231. Държавите-членки предприемат необходимите мерки относно условията за пребиваване на лица, които са се ползвали от временна закрила и от които, поради здравословното им състояние, е неприемливо да се очаква, че могат да пътуват; когато например тези лица биха претърпели сериозни негативни последици, ако тяхното лечение бъде нарушено. Тези лица не могат да бъдат отпратени, докато ситуацията продължи да съществува.2. Държавите-членки могат да разрешат на семействата, чиито деца са непълнолетни и посещават училище в държава-членка, да се възползват от условията за пребиваване, даващи възможност на тези деца да завършат текущия учебен период.ГЛАВА VIСолидарностЧлен 24Мерките, предвидени в настоящата директива, се подпомагат от Европейския фонд за бежанците, създаден с Решение 2000/596/ЕО, при условията, определени в същото решение.Член 251. В духа на солидарността в Общността държавите-членки приемат лица, които имат право на временна закрила. Държавите-членки посочват — в цифри и обобщено възможността, с която разполагат за прием на такива лица. Тази информация се съдържа в решението на Съвета, посочено в член 5. След приемането на посоченото решение държавите-членки могат да дадат информация за възможности за допълнителен прием, като за това нотифицират Съвета и Комисията. Тази информация се изпраща своевременно и до ВКБООН.2. Съответните държави-членки, в сътрудничество с компетентните международни организации, гарантират, че лицата, определени в посоченото в член 5 решение на Съвета, които все още не са пристигнали в Общността, са изразили желанието си да бъдат приети на територията на тези държави-членки.3. Когато броят на лицата, имащи право на временна закрила вследствие внезапно и масово навлизане, превиши капацитета за прием, определен в параграф 1, Съветът разглежда ситуацията по спешност и предприема необходимите действия, включително препоръчва допълнителна подкрепа за засегнатите държави-членки.Член 261. Докато трае временната закрила държавите-членки си сътрудничат взаимно по отношение на прехвърлянето на пребиваването на лицата, ползващи се с временна закрила, от една държава-членка в друга при наличие на съгласие за такова прехвърляне от страна на засегнатите лица.2. Всяка държава-членка съобщава исканията за прехвърляне на другите държави-членки и уведомява Комисията и ВКБООН. Държавите-членки информират държавата-членка, направила искането, за техните възможности за прием на лицата, подлежащи на прехвърляне.3. Държава-членка по искане, направено от друга държава-членка, предоставя необходимата информация, определена в приложение II, относно лице, ползващо се с временна закрила, с цел да бъде разгледан въпрос по настоящия член.4. Когато е осъществено прехвърляне от една държава-членка в друга, разрешението за пребиваване в държавата-членка, от която се отпътува, се прекратява. Прекратяват се и задълженията по отношение на лицата, които се прехвърлят във връзка с временната закрила в държавата-членка, от която се отпътува. Новата приемаща държава-членка предоставя временна закрила на тези лица.5. Държавите-членки използват образеца на паспорта, определен в приложение I, за прехвърлянето между тях на лица, ползващи се с временна закрила.ГЛАВА VIIАдминистративно сътрудничествоЧлен 271. За целите на административното сътрудничество, изискващо се за прилагането на режима на временна закрила, всяка от държавите-членки определя национална точка за контакт, за чийто адрес те се уведомят взаимно, както и уведомяват Комисията. Държавите-членки, в сътрудничество с Комисията, предприемат всички необходими мерки за установяване на директно сътрудничество и обмяна на информация между компетентните власти.2. Държавите-членки редовно и възможно най-бързо обменят данни, отнасящи се до броя на лицата, ползващи се с временна закрила, и пълна информация относно националните законови, подзаконови и административни разпоредби, отнасящи се до прилагането на режима на временна закрила.ГЛАВА VIIIСпециални разпоредбиЧлен 281. Държава-членка може да изключи дадено лице от предоставянето на временна закрила, когато:а) са налице сериозни основания да се счита, че:i) той/тя е извършил/а престъпление срещу мира, военно престъпление или престъпление срещу човечеството, така, както е формулирано в международните инструменти, съдържащи разпоредби по отношение на такива престъпления;ii) той или тя е извършил/а сериозно неполитическо престъпление извън приемащата държавата-членка преди неговото или нейното приемане като лице, ползващо се с временна закрила, в тази държава-членка. Степента на строгост на очакваното преследване се преценява въз основа на характера на криминалното престъпление, за извършването на което въпросното лице е заподозряно. По-специално жестоки действия, дори извършени, както се твърди с политическа цел, могат да бъдат класифицирани като сериозни неполитически престъпления. Това се отнася както за участниците в извършването на престъплението, така и за подстрекателите към извършване на престъпление;iii) той или тя е виновен/виновна за действия, противоречащи на целите и принципите на Организацията на обединените нации;б) са налице достатъчно основания, че той или тя е заплаха за сигурността на приемащата държава-членка или поради това, че е бил/а признат/а за виновен/виновна и осъден/осъдена с влязла в сила присъда за конкретно сериозно престъпление, той или тя представлява заплаха за обществото в приемащата държава-членка.2. Причините за изключване, посочени в параграф 1, се основават изключително на личното поведение на съответното лице. Решенията или мерките за изключване се основават на принципа на пропорционалността.ГЛАВА IХЗаключителни разпоредбиЧлен 29Лицата, които са били изключени от режима на временна закрила или събиране на семейства от държава-членка, имат право на обжалване в съответната държава-членка.Член 30Държавите-членки определят правилата за налагане на санкции, приложими по отношение на нарушаване на разпоредбите на вътрешното законодателство, прието в съответствие с настоящата директива, и предприемат всички мерки, необходими за гарантиране на тяхното прилагане. Предвидените санкции трябва да бъдат ефективни, съразмерни и възпиращи.Член 311. Не по-късно от две години след датата, определена в член 32, Комисията подготвя доклад до Европейския парламент и до Съвета за прилагането на настоящата директива в държавите-членки и прави предложения за необходимите изменения. Държавите-членки изпращат на Комисията цялата информация, необходима за подготвянето на този доклад.2. След представяне на доклада, предвиден в параграф 1, Комисията най-малко веднъж на пет години докладва на Европейския парламент и на Съвета за прилагането на настоящата директива в държавите-членки.Член 321. Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, най-късно до 31 декември 2002 г. Те незабавно информират Комисията за това.2. Когато държавите-членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.Член 33Настоящата директива влиза сила в деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейските общности.Член 34Адресати на настоящата директива са държавите-членки в съответствие с Договора за създаване на Европейската общност.Съставено в Брюксел на 20 юли 2001 година.За СъветаПредседателJ. Vande Lanotte[1] ОВ С 311 Е, 31.10.2000 г., стр. 251.[2] Становище от 13 март 2001 г. (все още непубликувано в Официален вестник).[3] ОВ С 155, 29.5.2001 г., стр. 21.[4] Становище от 13 юни 2001 г. (все още непубликувано в Официален вестник).[5] ОВ С 262, 7.10.1995 г., стр. 1.[6] ОВ L 63, 13.3.1996 г., стр. 10.[7] ОВ С 19, 20.1.1999 г., стр. 1.[8] ОВ L 281, 23.11.1995 г., стр. 31.[9] ОВ L 252, 6.10.2000 г., стр. 12.--------------------------------------------------20010720ПРИЛОЖЕНИЕ I+++++ TIFF +++++--------------------------------------------------20010720ПРИЛОЖЕНИЕ IIИнформацията, посочена в членове 10, 15 и 26 от директивата, включва, когато това е необходимо, един или повече от следните документи или данни:а) лични данни за съответното лице (име, гражданство, дата и място на раждане, семейно положение, семейни връзки);б) документи за самоличност или документи за пътуване на съответното лице;в) документи, удостоверяващи семейни връзки (свидетелство за брак, удостоверение за раждане, документ за осиновяване);г) друга информация, която е от основно значение за установяване на самоличността на лицето или семейните отношения;д) разрешения за пребиваване, визи или решения за отказ за пребиваване, издадени на съответното лице от държавата-членка и документи, въз основа на които са издадени решенията;е) разрешения за пребиваване и молби за виза, подадени от съответното лице и висящи дела в държавата-членка и етапа, на който се намира процедурата по тези дела.Държавата-членка, която предоставя информацията, уведомява за всяка промяна на тази информация държавата-членка, която изисква информацията.--------------------------------------------------


title: Директива на Съвета от 19 ноември 1991 година относно определяне на минималните стандарти за защита на телетата

text:
               03/ 10

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               193

         31991L0629

               L 340/28

               ОФИЦИАЛЕН ВЕСТНИК НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ

      ДИРЕКТИВА НА СЪВЕТА

   от 19 ноември 1991 година
   относно определяне на минималните стандарти за защита на телетата
   (91/629/ЕИО)
   СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,
   като взе предвид Договора за създаване на Европейската икономическа общност и по-специално член 43 от него,
   като взе предвид предложението на Комисията (1),
   като взе предвид становището на Европейския парламент (2),
   като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет (3),
   като има предвид, че всички държави-членки са ратифицирали Европейската конвенция за защита на животните, отглеждани за селскостопански цели; като има предвид, че Общността също така е одобрила тази конвенция с Решение 78/923/ЕИО (4) и е депозирала документа си за одобрение;
   като има предвид, че Европейският парламент в резолюцията си от 20 февруари 1987 г. относно политиката за хуманното отношение към животните (5), е поискал от Комисията да направи предложения за минимални стандарти за интензивното отглеждане на телета за добив на месо;
   като има предвид, че телетата, като живи животни, фигурират в списъка на продуктите, изброени в приложение II към Договора;
   като има предвид, че отглеждането на телета е неразделна част от селското стопанство; като има предвид, че то представлява източник на доходи за част от селскостопанското население;
   като има предвид, че разликите, които могат да нарушат условията на конкуренция, възпрепятстват гладкото функциониране на общия пазар на телета и производни продукти;
   като има предвид, че поради това е необходимо да се определят минимални общи стандарти за защита на телетата за разплод и телетата за угояване, за да се гарантира рационалното развитие на производството;
   като има предвид, че е необходимо официалните служби, производителите, потребителите и други да бъдат информирани за развитието в тази област; като има предвид следователно, че Комисията, въз основа на доклад на Научния ветеринарен комитет, следва да продължава активно да извършва научни изследвания в областта на най-ефективната(те) система(и) за отглеждане на животни от гледна точка на хуманното отношение към животните; като има предвид, че следва съответно да се предвиди преходен период, който да даде възможност на Комисията да изпълни успешно таза задача,
   ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
   Член 1
   Настоящата директива определя минималните стандарти на защита на телетата, отглеждани в затворено пространство за разплод и угояване.
   Член 2
   По смисъла на настоящата директива:

               1.

               „теле“ означава говедо на възраст до шест месеца;

               2.

               „компетентен орган“ означава органът, който е компетентен по смисъла на член 2, параграф 6 от Директива 90/425/ЕИО (6).

         Член 3
   1.   Държавите-членки гарантират, че считано от 1 януари 1994 г. и за преходен период от четири години всички новопостроени или реконструирани животновъдни обекти и/или тези, които са започнали дейност за пръв път след тази дата, отговарят поне на следните изисквания:

               —

               когато животните се отглеждат по групи, те трябва да разполагат с достатъчно свободно пространство, позволяващо им да се обръщат и да лежат свободно, като всяко теле с живо тегло над 150 килограма трябва да разполага с най-малко 1, 5 кв.м.,

               —

               когато телетата се отглеждат в самостоятелни боксове или са вързани в групови боксове, индивидуалните или групови боксове трябва да са с перфорирани стени, като дължината им не трябва да е по-малка от 90 сантиметра, плюс минус 10 % или пък да бъде поне 0,80 пъти от височината на шията на животните.

         2.   Разпоредбите на параграф 1 не се прилагат за животновъдни обекти, в които се отглеждат по-малко от шест телета.
   3.   Могат да се прилагат специални условия:

               —

               за телета, чиито здравословно състояние или пък поведение изисква да бъдат държани отделно от групата, за да бъдат подложени на подходящо лечение,

               —

               за чистопородни разплодни животни от рода на едрия рогат добитък, съгласно Директива 77/504/ЕИО (7),

               —

               за телета, държани при майките им, за да бозаят,

               —

               за телета, държани свободни в животновъдния обект.

         4.   Срокът на използване на съоръженията, построени:

               —

               преди 1 януари 1994 г. и неотговарящи на изискванията на параграф 1 се определя от компетентния орган с оглед на резултатите от инспекциите, предвидени в член 7, параграф 1 и не може при никакви обстоятелства да бъде удължаван след 31 декември 2003 г.,

               —

               по време на преходния период в съответствие с параграф 1 при никакви обстоятелства не може да бъде удължаван след 31 декември 2007 г., освен ако на тази дата те са приведени в съответствие с изискванията на настоящата директива.

         Член 4
   1.   Държавите-членки гарантират, че условията за отглеждане на телета са в съответствие с общите разпоредби на приложението.
   2.   Освен това преди влизането в сила на настоящата директива Комисията, в сътрудничество с държавите-членки, издава препоръка, в която се определят евентуалните минимални стандарти, допълващи тези, посочени в приложението.
   Член 5
   Разпоредбите, съдържащи се в приложението, могат да бъдат изменяни в съответствие с процедурата, предвидена в член 10, като се отчита научният прогрес.
   Член 6
   Най-късно в срок до 1 октомври 1997 г. Комисията представя на Съвета доклад, изготвен на базата на становище на Постоянния ветеринарен комитет, относно системата(ите) за интензивно отглеждане, които отговарят на изискванията за хуманно отношение към телетата от патологична, зоотехническа, физиологична и поведенческа гледна точка, както и на социално-икономическите последици на различните системи, заедно с предложения, свързани със заключенията в доклада.
   В срок най-късно до три месеца след представянето на предложенията Съветът се произнася с квалифицирано мнозинство.
   Член 7
   1.   Държавите-членки гарантират, че инспекциите се извършват под отговорността на компетентния орган, с цел да се проверява спазването на разпоредбите на настоящата директива и на приложението към нея.
   Тези инспекции, които могат да се извършват в рамките на проверки за други цели, обхващат всяка година статистически представителна извадка за различните системи за отглеждане във всяка държава-членка.
   2.   Съгласно процедурата, предвидена в член 10, Комисията съставя кодекс с правилата, приложими при извършване на инспекциите, предвидени в параграф 1.
   3.   На всеки две години, до последния работен ден на месец април и за пръв път до 30 април 1996 г. държавите-членки информират Комисията за резултатите от инспекциите, извършени през последните две години в съответствие с настоящия член, включително и за броя на извършените инспекции спрямо общия брой на животновъдните обекти на територията им.
   Член 8
   За да могат да бъдат внасяни в Общността, животните, идващи от трета страна, , трябва да бъдат придружавани от сертификат, издаден от компетентния орган на тази страна, удостоверяващ, че животните са получили третиране поне равностойно на това, което се предоставя на животните с произход от Общността, както е предвидено в настоящата директива.
   Член 9
   Когато е необходимо за еднаквото прилагане на настоящата директива, ветеринарните експерти от Комисията могат, в сътрудничество с компетентните органи, да извършват проверки на място. Лицата, извършващи тези проверки, прилагат специални мерки за лична хигиена, необходими, за да се изключи всякакъв риск от пренасянето на болести.
   Държавата-членка, на територията на която се извършва проверката, оказва пълно съдействие на експертите при изпълнение на задачите им. Комисията информира компетентния орган на държавата-членка за резултатите от извършените проверки.
   Компетентният орган на държавата-членка взема съответните мерки, които биха могли да се окажат необходими с оглед резултатите от проверката.
   По отношение на връзките с трети страни, се прилагат разпоредбите на глава III от Директива 91/496/ЕИО (8).
   Общите правила за прилагането на настоящия член се приемат в съответствие с процедурата, определена в член 10.
   Член 10
   1.   Когато трябва да се следва процедурата, определена в настоящия член, Постоянният ветеринарен комитет, създаден с Решение 68/361/ЕИО (9), по-нататък наричан „Комитет“, се сезира незабавно от председателя му по негова инициатива или по молба на представител на държава-членка.
   2.   Представителят на Комисията представя на комитета проект за мерките, които следва да се вземат. В срок, определен от председателя в зависимост от спешността на въпроса, комитетът приема становище с мнозинство, предвидено в член 148, параграф 2 от Договора в случай на вземане на решения от Съвета по предложение на Комисията. Гласовете на представителите на държавите-членки се претеглят по начина, определен в горепосочения член. Председателят не гласува.
   3.   Комисията приема мерките, когато те са в съответствие със становището на комитета.
   4.   Когато предложените мерки не са в съответствие със становището на комитета или ако не е представено становище, Комисията незабавно внася в Съвета предложение за мерките, които следва да се приемат. Съветът се произнася с квалифицирано мнозинство.
   Ако след изтичането на тримесечен срок от датата на сезирането Съветът не се е произнесъл, предложените мерки се приемат от Комисията, освен случаите когато Съветът се е произнесъл срещу тях с обикновено мнозинство.
   Член 11
   1.   Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива преди 1 януари 1994 г. Те незабавно информират Комисията за това.
   Когато държавите-членки приемат разпоредбите, посочени в параграф 1, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваването се определят от държавите-членки.
   2.   Въпреки това от датата, определена в параграф 1, държавите-членки могат, при спазване на общите разпоредби на Договора, да прилагат на териториите си по-строги разпоредби за защита на телетата от тези, съдържащи се в настоящата директива. Те информират Комисията за всички такива мерки.
   Член 12
   Адресати на настоящата директива са държавите- членки.

      Съставено в Брюксел на 19 ноември 1991 година.

            За Съвета

            Председател

         P. BUKMAN

      (1)  ОВ C 214, 21.8.1989 г., стр. 28.

      (2)  ОВ C 113, 7.5.1990 г., стр. 180.

      (3)  ОВ C 62, 12.3.1990 г., стр. 37.

      (4)  ОВ L 323, 17.11.1978 г., стр. 12.

      (5)  ОВ C 76, 23.3.1987 г., стр. 185.

      (6)  ОВ L 224, 18.8.1990 г., стр. 29. Директива, последно изменена с Директива 91/496/ЕИО (ОВ L 268, 24.9.1991 г., стр. 56).

      (7)  ОВ L 206, 12.8.1977 г., стр. 8. Директива, последно изменена с Директива 91/174/ЕИО (ОВ L 85, 5.4.1991 г., стр. 37.

      (8)  ОВ L 268, 24.9.1991 г., стр. 56.

      (9)  ОВ L 255, 18.10.1968 г., стр. 23.
   ПРИЛОЖЕНИЕ
   1.   Материалите, използвани за построяването на помещения за настаняване и особено на боксове и съоръжения, с които телетата могат да влязат в контакт, не трябва да бъдат вредни за телетата и трябва да могат да се почистват и дезинфекцират основно.
   2.   До изработването на правила на Общността в тази област електросъоръженията и електрическите вериги трябва да бъдат инсталирани в съответствие с действащите национални правила, за да се избегнат токови удари.
   3.   Изолацията, отоплението и вентилацията на помещението трябва да гарантират, че необходимите приток на въздух, ниво на запрашеност, температура и влажност на въздуха и концентрация на газове се поддържат в граници, които не са вредни за телетата.
   4.   Всяко автоматично или механично съоръжение, което е от съществено значение за здравето и хуманното отношение към животните, трябва да бъде инспектирано поне веднъж на ден. Когато се открият недостатъци, те трябва да бъдат незабавно коригирани, а ако това е невъзможно, трябва да бъдат взети съответните мерки за опазване на здравето и доброто състояние на животните до отстраняване на недостатъка, като се използват други методи за хранене и като се поддържа околното пространство в задоволително състояние.
   Когато се използва система за изкуствена вентилация, следва да се предвиди и подходяща резервна система, за да се гарантира достатъчно обновяване на въздуха, за да се опази здравето и доброто състояние на животните в случай на отказ на системата. Следва да се осигури алармена инсталация, която да предупреждава гледача на животни за повреда в системата. Алармената система трябва да бъде редовно проверявана.
   5.   Телетата не трябва да бъдат постоянно държани на тъмно. Затова, с цел да се отговори на поведенческите им и физиологичните им нужди, като се отчитат различните климатични условия на държавите-членки, трябва да се предвиди подходящо естествено или изкуствено осветление обикновено в часовете между 9 и 17. Освен това трябва да има в наличност и подходящо осветление (фиксирано или подвижно), което да позволява телетата да бъдат инспектирани по всяко време.
   6.   Всички телета, които се отглеждат в групови или индивидуални боксове трябва да бъдат инспектирани от собственика или от отговорното лице поне веднъж на ден. На всяко теле, което изглежда болно или ранено, трябва да се осигури незабавно лечение.
   При необходимост болните или ранените телета трябва да могат да бъдат отделени в подходящи помещения със сухи и удобни постели.
   Ако телетата не реагират на грижите на лицето, което се грижи за тях, трябва, при първа възможност, да бъде извършена консултация с ветеринарен лекар.
   7.   Помещенията, в които се отглеждат животните, трябва да бъдат така проектирани, че да позволяват на всяко теле:

               —

               да лежи, да си почива, да става и да си прави тоалета без затруднения,

               —

               да вижда другите телета.

         8.   Когато телетата са вързани, то връзката им не трябва да ги наранява и трябва да бъде редовно проверявана и ако е необходимо да бъде коригирана, така че животните да се чувстват добре. Всяка връзка трябва да бъде достатъчно дълга, че да позволява на животното да се мести съгласно параграф 7. Тя трябва да бъде от такова естество и така направена, че, доколкото е възможно, да се избегне всякакъв риск от задушаване или от нараняване.
   9.   Помещенията, клетките, съоръженията и инструментите, обслужващи телетата, трябва да бъдат съответно почиствани и дезинфекцирани, за да се избегне кръстосано замърсяване и появата на организми, носители на зарази. При първа възможност трябва да се отстраняват изпражненията, урината и неизядената и разпръсната храна, за да се намалят миризмите и да не се привличат мухи или гризачи.
   10.   Подовете не трябва да бъдат хлъзгави, но да бъдат гладки, така че да не се наранят животните и да бъдат така изпълнени, че да не причиняват наранявания и страдания, когато животните са прави или легнали. Подовете трябва да бъдат пригодени спрямо ръста и теглото на телетата и повърхността им да бъде здрава, плоска и стабилна. Мястото, където животните лежат, трябва да бъде удобно, чисто и с подходящ дренаж и не трябва да създава неудобства на телетата. За телетата на възраст по-малко от две седмици трябва да се предвидят подходящи постели.
   11.   Всички телета трябва да имат достъп до храна, отговаряща на възрастта и теглото им и като се отчитат и поведенческите им и физиологични нужди с цел осигуряване на доброто им здраве и хуманно отношение към тях. За да се осигури на телетата добро здраве, хуманно отношение и да растат здрави и да се отговори на поведенческите им нужди, храната им трябва да съдържа достатъчно желязо, както и минимално количество сух фураж, съдържащ лесно смилаеми влакнини (от 100 до 200 г на ден, като се отчита възрастта на животното). Все пак изискването за осигуряване на минимално количество сух фураж, съдържащ лесно смилаеми влакнини, не важи за технологична група за бяло месо. На телетата не трябва да им бъдат поставяни юлари.
   12.   Всички телета трябва да бъдат хранени поне веднъж на ден. Когато животните са в групови боксове и не разполагат с храна, колкото всяко иска или пък със система за автоматично подаване на храната, то всяко теле трябва да има достъп до храна по същото време, когато и другите животни от групата.
   13.   Всички телета на възраст над две седмици трябва да имат достъп до достатъчно количество прясна вода, която да може да задоволи нуждата им от течности.
   14.   Съоръженията за хранене и поене трябва да бъдат така проектирани, изградени, инсталирани и поддържани, че да бъдат в състояние да сведат до минимум опасностите от замърсяване на храната и водата, предназначени за телетата.


title: Директива 2009/52/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 18 юни 2009 година за предвиждане на минимални стандарти за санкциите и мерките срещу работодатели на незаконно пребиваващи граждани на трета държава

text:
               30.6.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               L 168/24

      ДИРЕКТИВА 2009/52/ЕО НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА

   от 18 юни 2009 година
   за предвиждане на минимални стандарти за санкциите и мерките срещу работодатели на незаконно пребиваващи граждани на трета държава
   ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
   като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 63, параграф 3, буква б) от него,
   като взеха предвид предложението на Комисията,
   като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
   като взеха предвид становището на Комитета на регионите (2),
   в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (3),
   като имат предвид, че:

               (1)

               На заседание на Европейския съвет на 14 и 15 декември 2006 г. се постигна споразумение, че сътрудничеството между държавите-членки в борбата срещу незаконната имиграция следва да бъде засилено и по-специално, че на равнище държави-членки и ЕС следва да се засилят мерките срещу незаконното наемане на работа.

               (2)

               Ключов притегателен фактор за незаконната имиграция в ЕС е възможността за намиране на работа в ЕС, без да се притежава необходимия правен статус. Поради това действията срещу незаконната имиграция и незаконното пребиваване следва да включват мерки срещу този притегателен фактор.

               (3)

               Централно място при такива мерки следва да заема общата забрана за наемането на работа на граждани на трета държава, които нямат право да пребивават в ЕС, придружена от санкции срещу работодатели, които нарушават тази забрана.

               (4)

               Тъй като настоящата директива предвижда минимални стандарти, държавите-членки следва да остават свободни да приемат или запазват по-строги санкции и мерки, както и да налагат по-строги задължения на работодателите.

               (5)

               Настоящата директива не следва да се прилага за граждани на трета държава, които пребивават законно в държава-членка, независимо дали имат право да работят на нейна територия. Освен това, тя не следва да се прилага за лица, които се ползват от общностното право на свободно движение съгласно определението в член 2, параграф 5 от Регламент (ЕО) № 562/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 15 март 2006 г. за създаване на Кодекс на Общността за режима на движение на лица през границите (Кодекс на шенгенските граници) (4). Те не следва да се прилагат също и за граждани на трета държава, които са в ситуация, уредена от правото на Общността, като тези, които са наети законно на работа в друга държава-членка и които са командировани от доставчик на услуги в друга държава-членка в контекста на предоставянето на услуги. Настоящата директива следва да се прилага, без да се засяга националното право, което забранява наемане на работа на законно пребиваващи граждани на трета държава, които работят в нарушение на статуса си на пребиваващи.

               (6)

               За конкретните цели на настоящата директива следва да се предвидят определения на някои понятия и тези определения следва да се използват само за целите на настоящата директива.

               (7)

               Определението за наемане на работа следва да включва съответните съставни елементи, а именно дейности, които се извършват или трябва да се извършват срещу възнаграждение за работодателя или под неговото ръководство и/или надзор, независимо от правоотношението.

               (8)

               Определението за работодател може да включва сдружение на лица, по отношение на което се предвижда възможността да извършва правни действия, но което няма правосубектност.

               (9)

               За да се предотврати наемането на работа на незаконно пребиваващи граждани на трета държава, от работодателите следва да се изисква преди наемането на работа на гражданин на трета държава, включително в случаи, в които гражданинът на трета държава е бил нает с цел командироването му в друга държава-членка в контекста на предоставяне на услуги, да проверят дали гражданинът на трета държава има валидно разрешение за пребиваване или друго разрешение за престой, което показва, че престоят на гражданина на трета държава на територията на държавата-членка, където е нает, е законен.

               (10)

               За да се даде възможност на държавите-членки да проверяват по-специално за подправени документи, от работодателите следва да се изисква да уведомяват компетентните органи за наемането на работа на гражданин на трета държава. С оглед намаляване на административната тежест държавите-членки може да предвидят подаването на тези уведомления да се извършва в рамките на други схеми за уведомяване. Държавите-членки следва да могат да приемат опростена процедура за уведомяване за работодатели, които са физически лица, когато наемането на работа е за лични цели.

               (11)

               Работодателите, които са изпълнили задълженията, определени в настоящата директива, не следва да бъдат подвеждани под отговорност за това, че са наели на работа незаконно пребиваващи граждани на трета държава, по-специално ако компетентният орган по-късно открие, че документът, представен от даден служител, всъщност е бил подправен или неправомерно използван, освен ако на работодателя е било известно, че документът е подправен.

               (12)

               С цел улесняване на изпълнението от страна на работодателите на техните задължения, държавите-членки следва да полагат максимални усилия за своевременно обработване на исканията за подновяване на разрешения за пребиваване.

               (13)

               За да се приведе в изпълнение общата забрана и да се възпират нарушенията, държавите-членки следва да предвидят подходящи санкции. Те следва да включват финансови санкции и участие в разходите за връщането на незаконно пребиващи граждани на трета държава, както и възможността за финансови санкции в намален размер за работодатели, които са физически лица, когато наемането на работа е за лични цели.

               (14)

               При всички случаи следва да се изисква от работодателя да плати на гражданите на трета държава всички дължими възнаграждения за извършената от тях работа и всички дължими данъци и социалноосигурителни вноски. Ако размерът на възнаграждението не може да бъде определен, следва да се счита, че той съответства най-малко на възнаграждението, предвидено в приложимите законови разпоредби относно минималните заплати, в колективни трудови договори или в съответствие с установената практика в съответните сектори на заетост. От работодателя следва да се изисква също да заплати, по целесъобразност, всички разходи, произтичащи от изпращането на дължими възнаграждения в държавата, в която се връща или е бил върнат незаконно наетият на работа гражданин на трета държава. В случай че работодателят не извърши последващи плащания, държавите-членки не следва да носят отговорност за изпълнението на това задължение вместо работодателя.

               (15)

               Незаконно наетият на работа гражданин на трета държава не следва да получи право на влизане, пребиваване и достъп до пазара на труда чрез незаконно трудово правоотношение, плащане или последващо изплащане на възнаграждения, социалноосигурителни вноски или данъци от страна на работодателя или от правно образувание, което извършва плащането вместо работодателя.

               (16)

               Държавите-членки следва да гарантират, че се подават или може да се подават жалби и че са налице механизми, които осигуряват възможност за получаване на събраните суми от дължими възнаграждения от гражданите на трета държава, на които те се дължат. Държавите-членки не следва да са задължени да включват в тези механизми своите мисии или представителства в трети държави. Държавите-членки следва, в контекста на въвеждането на ефективни механизми за улесняване на подаването на жалби и ако това все още не е предвидено в националното законодателство, да разгледат възможността и добавената стойност от предоставяне на компетентен орган на правото да завежда производство срещу работодатели с цел събиране на дължимо възнаграждение.

               (17)

               Освен това държавите-членки следва да предвидят презумпция за наличие на трудово правоотношение с продължителност най-малко три месеца, с цел прехвърляне на тежестта за доказване върху работодателя най-малко за известен период от време. Наред с други лица, работникът следва също да има възможност да докаже съществуването и продължителността на трудовото правоотношение.

               (18)

               Държавите-членки следва да осигурят възможност за допълнителни санкции срещу работодатели, включително изключване от правото за получаване на някои или всички видове обществено подпомагане, помощи или субсидии, включително земеделски субсидии, изключване от процедури за възлагане на обществени поръчки и събиране на някои или всички вече предоставени видове обществено подпомагане, помощи или субсидии, включително финансиране от ЕС, управлявано от държавите-членки. Държавите-членки следва да могат да вземат решение да не прилагат допълнителни санкции срещу работодатели, които са физически лица, когато наемането на работа е за лични цели.

               (19)

               Настоящата директива, и по-специално членове 7, 10 и 12, следва да не засяга Регламент (ЕО, Евратом) № 1605/2002 на Съвета от 25 юни 2002 г. относно Финансовия регламент, приложим за общия бюджет на Европейските общности (5).

               (20)

               С оглед преобладаването на подизпълнението в някои засегнати сектори е необходимо да се гарантира, че най-малко изпълнителят, чийто пряк подизпълнител е работодателят, може да бъде подведен под отговорност с оглед плащане на финансови санкции заедно с работодателя или вместо него. В конкретни случаи други изпълнители може да бъдат подведени под отговорност с оглед плащане на финансови санкции заедно с работодателя на незаконно пребиваващи граждани на трета държава или вместо него. Последващите плащания, за които ще се прилагат разпоредбите относно отговорността на настоящата директива, следва да включват също вноски към национални фондове за платени отпуски или социални фондове, уредени със закон или колективни договори.

               (21)

               Опитът показва, че съществуващите системи за санкции не са достатъчни за постигане на пълно спазване на забраните за наемане на работа на незаконно пребиваващи граждани на трета държава. Една от причините е, че изглежда административните санкции сами по себе си не са достатъчни да възпрат някои безскрупулни работодатели. Спазването на забраните може и следва да се засили с прилагането на наказателноправни санкции.

               (22)

               За гарантиране на пълна ефективност на общата забрана съществува особена нужда от по-възпиращи санкции при тежките случаи, като: упорито повтарящи се нарушения, незаконно наемане на работа на значителен брой граждани на трета държава, особено експлоататорски условия на труд, когато работодателят знае, че работникът е жертва на трафик на хора, и незаконно наемане на работа на непълнолетно или малолетно лице. Настоящата директива задължава държавите-членки да предвидят в националното си законодателство наказателноправни санкции по отношение на тези тежки нарушения. Тя не поражда задължения по отношение на прилагането на такива наказания или на други съществуващи системи за правоприлагане в конкретни случаи.

               (23)

               При всички случаи, определени като тежки съгласно настоящата директива, нарушението следва да се счита за престъпление навсякъде в Общността, когато е извършено умишлено. Разпоредбите на настоящата директива относно престъпленията не следва да засягат прилагането на Рамково решение 2002/629/ПВР на Съвета от 19 юли 2002 г. относно борбата с трафика на хора (6).

               (24)

               Престъплението следва да бъде наказуемо с ефективни, съразмерни и възпиращи наказателноправни санкции. Задължението за осигуряване на ефективни, съразмерни и възпиращи наказателноправни санкции съгласно настоящата директива не засяга вътрешната организация на наказателното право и наказателното правораздаване на държавите-членки.

               (25)

               Юридическите лица също може да бъдат подвеждани под отговорност за посочените в настоящата директива престъпления, тъй като много работодатели са юридически лица. Разпоредбите на настоящата директива не пораждат задължение за държавите-членки за въвеждане на наказателна отговорност за юридическите лица.

               (26)

               За да се улесни привеждането в изпълнение на настоящата директива, следва да са налице ефективни механизми за подаване на жалби, чрез които съответните граждани на трета държава да може да подават жалби пряко или чрез трети лица като профсъюзи или други сдружения. Когато оказват помощ при подаване на такива жалби, определените трети лица следва да са защитени срещу възможни санкции съгласно правилата, забраняващи подпомагането на незаконно пребиваване.

               (27)

               В допълнение към механизмите за обжалване, държавите-членки следва да имат възможност да предоставят разрешения за пребиваване с ограничена продължителност, свързана с продължителността на съответните национални производства, на гражданите на трета държава, които са били подложени на особено експлоататорски условия на труд или които са незаконно наети на работа непълнолетни или малолетни лица и които сътрудничат при наказателното производство срещу работодателя. Такива разрешения следва да се предоставят по при ред и условия, сравними с приложимите към граждани на трета държава, които попадат в приложното поле на Директива 2004/81/ЕО на Съвета от 29 април 2004 г. за издаване на разрешение за пребиваване на граждани на трети страни, които са жертви на трафик на хора или са били обект на помощ за незаконна имиграция и които сътрудничат с компетентните органи (7).

               (28)

               За да се осигури задоволително ниво на изпълнение на настоящата директива и за да се намалят, доколкото е възможно, разликите в нивото на изпълнение в държавите-членки, те следва да гарантират, че на тяхна територия се извършват ефективни и подходящи проверки, и да съобщят на Комисията данните относно извършваните от тях проверки.

               (29)

               Държавите-членки следва да бъдат насърчавани да определят всяка година национална цел за броя на проверките по отношение на секторите на дейност, в които се концентрира наемането на работа на незаконно пребиваващи граждани на трети държави на тяхна територия.

               (30)

               С оглед повишаване ефективността на инспекциите за целите на прилагане на настоящата директива, държавите-членки следва да гарантират, че съгласно националното законодателство компетентните органи разполагат с подходящи правомощия за извършване на проверките; че, с цел ефективно прилагане на настоящата директива, се събира и обработва информация относно незаконното наемане на работа, включително резултатите от предходни проверки; и че е налице достатъчен персонал, който да притежава уменията и квалификациите, необходими за ефективното извършване на проверките.

               (31)

               Държавите-членки следва да гарантират, че проверките за целите на прилагане на настоящата директива не засягат, от гледна точка на количество или качество, проверките, извършвани с цел оценка на условията на труд и заетост.

               (32)

               По отношение на командированите работници, които са граждани на трета държава, органите за проверка на държавите-членки може да използват сътрудничеството и обмена на информация, предвидени в Директива 96/71/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 1996 г. относно командироването на работници в рамките на предоставянето на услуги (8), за да проверят дали гражданите на трети държави са законно наети на работа в държавата-членка на произход.

               (33)

               Настоящата директива следва да се разглежда като допълнителна спрямо мерките за борба с недекларирания труд и експлоатацията.

               (34)

               В съответствие с точка 34 от Междуинституционалното споразумение за по-добро законотворчество (9) държавите-членки се насърчават да изготвят, за себе си и в интерес на Общността, свои собствени таблици, които, доколкото е възможно, илюстрират съответствието между настоящата директива и мерките за транспониране и да ги направят обществено достояние.

               (35)

               Всяка обработка на лични данни, предприета при прилагането на настоящата директива, следва да е в съответствие с Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 г. за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни (10).

               (36)

               Доколкото целта на настоящата директива, а именно да противодейства на незаконната имиграция, като действа срещу притегателния фактор, свързан с наемане на работа, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите-членки и поради това може, предвид мащаба и последиците на настоящата директива, да бъде постигната по-добре на равнище Общност, Общността може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 на Договора. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тази цел.

               (37)

               Настоящата директива зачита основните права и съблюдава принципите, признати по-специално от Европейската конвенция за защита на правата на човека и на основните свободи и Хартата на основните права на Европейския съюз. По-конкретно тя следва да се прилага с дължимото зачитане на свободата на стопанска инициатива, равенството пред закона и принципа на недискриминация, правото на ефективни правни средства на защита и правото на справедлив съдебен процес, както и принципите на законност и на пропорционалност на престъпленията и наказанията в съответствие с членове 16, 20, 21, 47 и 49 на Хартата.

               (38)

               В съответствие с членове 1 и 2 от Протокола за позицията на Обединеното кралство и Ирландия, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за създаване на Европейската общност, и без да се засяга член 4 от посочения протокол, тези държави-членки не участват в приемането на настоящата директива и следователно не са обвързани с нея, нито с нейното прилагане.

               (39)

               В съответствие с членове 1 и 2 от Протокола относно позицията на Дания, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за създаване на Европейската общност, Дания не участва в приемането на настоящата директива и следователно не е обвързана с нея, нито с нейното прилагане,

         ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
   Член 1
   Предмет и приложно поле
   Като средство в борбата срещу незаконната имиграция настоящата директива забранява наемането на работа на незаконно пребиваващи граждани на трети държави. За тази цел тя определя минимални общи стандарти за санкции и мерки, приложими в държавите-членки срещу работодатели, които нарушават тази забрана.
   Член 2
   Определения
   За конкретните цели на настоящата директива се прилагат следните определения:

               а)

               „гражданин на трета държава“ означава всяко лице, което не е гражданин на Съюза по смисъла на член 17, параграф 1 от Договора и което не се ползва от общностното право на свободно движение съгласно член 2, параграф 5 от Кодекса на шенгенските граници;

               б)

               „незаконно пребиваващ гражданин на трета държава“ означава гражданин на трета държава, намиращ се на територията на държава-членка, който не отговаря или вече не отговаря на условията за престой или пребиваване в тази държава-членка;

               в)

               „наемане на работа“ означава упражняване на дейности, които включват каквато и да е форма на труд или работа, уредени с националното законодателство или в съответствие с установената практика, за работодател или под негово ръководство и/или надзор;

               г)

               „незаконно наемане на работа“ означава наемане на работа на незаконно пребиваващ гражданин на трета държава;

               д)

               „работодател“ означава всяко физическо лице или правен субект, включително агенции за временна заетост, за които или под чието ръководство се извършва наемането на работа;

               е)

               „подизпълнител“ означава всяко физическо лице или правен субект, на които е възложено изпълнението на всички или част от задълженията по предходен договор;

               ж)

               „юридическо лице“ означава всеки правен субект, който има такъв статус съгласно приложимото национално право, с изключение на държавите или публичните органи, упражняващи държавна власт, както и на публичноправни международни организации;

               з)

               „агенция за временна заетост“ означава всяко физическо или юридическо лице, което, в съответствие с националното законодателство, сключва трудов договор или влиза в трудово правоотношение с наети чрез агенция за временна заетост работници, за да ги назначи в предприятия ползватели на временна работа под техни надзор и ръководство;

               и)

               „особено експлоататорски условия на труд“ означава условия на труд, включително условия, произтичащи от основана на пола или друга дискриминация, при които е налице драстично несъответствие с условията за наемане на работа на законно наетите работници, което например засяга здравето и безопасността на работниците и накърнява човешкото достойнство;

               й)

               „заплащане на незаконно пребиваващ гражданин на трета държава“ означава надница или заплата, както и всяка друга престация в пари или в натура, които са изплатени пряко или непряко от работодателя на работника за неговия труд и които съответстват на тези, които биха получили подобен вид работници в случай на законно трудово правоотношение.

         Член 3
   Забрана за незаконно наемане на работа
   1.   Държавите-членки забраняват наемането на работа на незаконно пребиваващи граждани на трета държава.
   2.   Нарушенията на тази забрана подлежат на санкциите и мерките, предвидени в настоящата директива.
   3.   Държава-членка може да реши да не прилага забраната, посочена в параграф 1 по отношение на незаконно пребиваващи граждани на трети държави, чието извеждане е отложено и на които е разрешено да работят в съответствие с националното право.
   Член 4
   Задължения на работодателите
   1.   Държавите-членки задължават работодателите да:

               а)

               изискват от гражданите на трета държава да притежават и да представят на работодателя валидно разрешение за пребиваване или друго разрешение за своя престой, преди да бъдат наети на работа;

               б)

               съхраняват най-малко за времето на наемането на работа копие или друго доказателство за разрешението за пребиваване или друго разрешение за престой, което да е на разположение за евентуална проверка от компетентните органи на държавите-членки;

               в)

               уведомяват компетентните органи, определени от държавите-членки, за началото на наемането на работа на граждани на трета държава в срок, определен от всяка държава-членка.

         2.   Държавите-членки може да предвидят опростена процедура за уведомяване по параграф 1, буква в), когато работодателите са физически лица и наемането на работа е за лични цели.
   Държавите-членки може да предвидят, че не се изисква уведомление по параграф 1, буква в), в случаите когато на работника е предоставен статус на дългосрочно пребиваващ съгласно Директива 2003/109/ЕО на Съвета от 25 ноември 2003 г. относно статута на дългосрочно пребиваващи граждани от трети страни (11).
   3.   Държавите-членки гарантират, че работодатели, които са изпълнили задълженията си по параграф 1, няма да бъдат подведени под отговорност за нарушаване на забраната по член 3, освен ако на работодателите им е било известно, че документът, представен като валидно разрешение за пребиваване или друго разрешение за престой, е бил подправен.
   Член 5
   Финансови санкции
   1.   Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че нарушенията на забраната, посочена в член 3, подлежат на ефективни, съразмерни и възпиращи санкции срещу работодателя.
   2.   Санкциите по отношение на нарушенията на забраната, посочена в член 3, включват:

               а)

               финансови санкции, чийто размер се увеличава в зависимост от броя на незаконно наетите на работа граждани на трета държава; и

               б)

               плащания на разходите за връщане на незаконно наети на работа граждани на трета държава, в случаите когато са проведени процедури по връщане. Вместо това държавите-членки може да вземат решение да отразят във финансовите санкции по буква а) най-малко средните разходи за връщане.

         3.   Държавите-членки може да предвидят намален размер на финансовите санкции, когато работодателят е физическо лице, което наема на работа незаконно пребиваващ гражданин на трета държава за лични цели и когато не са налице особено експлоататорски условия на труд.
   Член 6
   Последващи плащания, които трябва да се извършат от работодателите
   1.   По отношение на всяко нарушение на забраната, посочена в член 3, държавите-членки гарантират, че работодателят отговаря за плащането на:

               а)

               всяко дължимо заплащане на незаконно наетия на работа гражданин на трета държава. По презумпция договореното равнище на възнаграждение съответства най-малко на възнаграждението, предвидено в приложимите законови разпоредби относно минималните възнаграждения, в колективните трудови договори или в съответствие с установената практика в съответните сектори на заетост, освен ако работодателят или служителят не докаже друго, като същевременно се спазват, по целесъобразност, задължителните национални разпоредби относно възнагражденията;

               б)

               сума, равна на всички данъци и социалноосигурителни вноски, които работодателят би платил, в случай че гражданинът на трета държава би бил законно нает на работа, включително съответните административни глоби;

               в)

               по целесъобразност, всички разходи, произтичащи от изпращането на последващите плащания в държавата, в която се е върнал или е бил върнат гражданинът на трета държава.

         2.   С цел да се осигури наличието на ефективни процедури за прилагане на параграф 1, букви а) и в), и като се взема надлежно предвид член 13, държавите-членки създават механизми, които да гарантират, че незаконно наетите на работа граждани на трети държави:

               а)

               може да предявят иск срещу своя работодател със срок за погасяване на правото на иск, определен съгласно националното право, и евентуално да приведат в изпълнение съдебно решение срещу работодателя за всяко дължимо възнаграждение, включително в случаите, когато са се върнали или са били върнати, или;

               б)

               когато това е предвидено в националното законодателство, може да изискат от компетентния орган на държавата-членка да започне процедури за събиране на дължимото възнаграждение, без да има нужда в този случай гражданинът на трета държава да предявява иск.

         Преди изпълнението на решение за връщане на незаконно наетите на работа граждани на трети държави систематично и обективно се предоставя информация относно техните права по настоящия параграф и по член 13.
   3.   С цел прилагане на параграф 1, букви а) и б), държавите-членки въвеждат презумпцията за трудово правоотношение с продължителност най-малко три месеца, освен ако, наред с другото, работодателят или служителят не могат да докажат друго.
   4.   Държавите-членки вземат мерки за осигуряване на необходимите механизми, които да гарантират, че незаконно наетите на работа граждани на трета държава могат да получат всяко последващо плащане на възнаграждение, посочено в параграф 1, буква а), което е събрано при предявяване на исковете, посочени в параграф 2, включително в случаите, когато тези граждани са се върнали или са били върнати.
   5.   По отношение на случаите, в които са били предоставени разрешения за пребиваване с ограничена продължителност съгласно член 13, параграф 4, държавите-членки определят съгласно националното право условията, при които срокът на тези разрешения може да бъде удължен, докато гражданинът на трета държава получи всяко последващо плащане на своето възнаграждение, събрано съгласно параграф 1 от настоящия член.
   Член 7
   Други мерки
   1.   Държавите-членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че работодателите, по целесъобразност, подлежат и на следните мерки:

               а)

               изключване от правото на някои или всички видове обществено подпомагане, помощи или субсидии, включително финансиране от ЕС, управлявано от държавите-членки, за срок до пет години;

               б)

               изключване от участие в процедури за възлагане на обществени поръчки, както е определено в Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 г. относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, услуги и доставки (12), за срок до пет години;

               в)

               възстановяване на някои или всички видове обществено подпомагане, помощи или субсидии, включително на финансиране от ЕС, управлявано от държавите-членки, предоставени на работодателя през период до 12 месеца преди откриването на незаконното наемане на работа;

               г)

               временно или постоянно закриване на местата, използвани за извършване на нарушението, или временно или постоянно отнемане на лиценз за извършване на въпросната стопанска дейност, ако това е оправдано от тежестта на нарушението.

         2.   Държавите-членки може да решат да не прилагат параграф 1, когато работодателите са физически лица и наемането на работа е за лични цели.
   Член 8
   Подизпълнение
   1.   Когато работодателят е подизпълнител и без да се засягат разпоредбите на националното право по отношение на правото на участие или обратен иск или на разпоредбите на националното право в областта на социалната сигурност, държавите-членки гарантират, че изпълнителят, чийто пряк подизпълнител е работодателят, може да бъде подведен под отговорност заедно с работодателя или вместо него с оглед заплащането на:

               а)

               всякакви финансови санкции, наложени съгласно член 5, и

               б)

               всякакви последващи плащания, дължими съгласно член 6, параграф 1, букви а) и в) и член 6, параграфи 2 и 3.

         2.   Когато работодателят е подизпълнител, държавите-членки гарантират, че главният изпълнител и всеки междинен подизпълнител, ако са знаели, че наемащият подизпълнител е наемал на работа незаконно пребиваващи граждани на трета държава, може да бъдат подведени под отговорност за плащанията, посочени в параграф 1, заедно със или вместо подизпълнителя работодател, или изпълнителя, чийто пряк подизпълнител е работодателят.
   3.   Не се подвежда под отговорност съгласно параграф 1 или 2 изпълнител, който е изпълнил задълженията за добросъвестна проверка, предвидени в националното право.
   4.   Държавите-членки може да предвидят по-строги правила за отговорност съгласно националното законодателство.
   Член 9
   Престъпление
   1.   Държавите-членки гарантират, че нарушаването на забраната, посочена в член 3, съставлява престъпление, когато е извършено умишлено, при наличие на всяко от следните обстоятелства, определени в националното право:

               а)

               нарушението продължава или упорито се повтаря;

               б)

               нарушението е по отношение на едновременно незаконно наемане на значителен брой незаконно пребиваващи граждани на трета държава;

               в)

               нарушението се съпътства от особено експлоататорски условия на труд;

               г)

               нарушението е извършено от работодател, който, въпреки че не е бил обвинен или осъден за престъпление съгласно Рамково решение 2002/629/ПРВ, използва труда или услугите на незаконно пребиваващ гражданин на трета държава със знанието, че това лице е жертва на трафик на хора;

               д)

               нарушението е по отношение на незаконно наемане на работа на непълнолетно или малолетно лице.

         2.   Държавите-членки гарантират, че подбудителството и помагачеството в посоченото в параграф 1 умишлено деяние се наказват като престъпления.
   Член 10
   Наказателноправни санкции
   1.   Държавите-членки вземат необходимите мерки, за да гарантират, че физическите лица, които извършват посоченото в член 9 престъпление, са наказуеми с ефективни, съразмерни и възпиращи санкции.
   2.   Освен ако това не противоречи на основни принципи на правото, санкциите, предвидени в настоящия член, може да се прилагат съгласно националното право, без да се засягат други санкции или мерки с различен от наказателноправен характер, и може да се съпътстват от публикуване на съдебното решение по делото.
   Член 11
   Отговорност на юридически лица
   1.   Държавите-членки гарантират, че юридически лица може да бъдат подведени под отговорност за престъплението, посочено в член 9, когато то е извършено в тяхна полза от лице, заемащо ръководна позиция в рамките на юридическото лице, което действа самостоятелно или като част от орган на юридическото лице, въз основа на:

               а)

               правомощие да представлява юридическото лице,

               б)

               правомощие да взема решения от името на юридическото лице, или

               в)

               правомощие да упражнява контрол в рамките на юридическото лице.

         2.   Държавите-членки гарантират също така, че юридическо лице може да бъде подведено под отговорност, когато липсата на надзор или контрол от страна на лицето, посочено в параграф 1, е направила възможно извършването на посоченото в член 9 престъпление в полза на това юридическо лице от подчинено на него лице.
   3.   Отговорността на юридическо лице съгласно параграфи 1 и 2 не изключва наказателно производство срещу физически лица, които са извършители, подбудители или помагачи в престъплението, посочено в член 9.
   Член 12
   Санкции на юридически лица
   Държавите-членки вземат необходимите мерки, за да гарантират, че юридическо лице, подведено под отговорност по силата на член 11, подлежи на ефективни, съразмерни и възпиращи санкции, които може да включат мерки като посочените в член 7.
   Държавите-членки може да вземат решение за публично оповестяване на списък с работодатели, които са юридически лица и които са били подведени под отговорност за посоченото в член 9 престъпление.
   Член 13
   Улесняване на подаването на жалби
   1.   Държавите-членки гарантират, че са налице ефективни механизми, чрез които гражданите на трета държава, които са незаконно наети на работа, може да подадат жалби срещу техните работодатели, пряко или чрез трети лица, определени от държавите-членки, като например профсъюзи и други сдружения, или компетентен орган на държавата-членка, когато това е предвидено в националното законодателство.
   2.   Държавите-членки гарантират възможност за трети лица, които, в съответствие с предвидените в националното право критерии, имат законен интерес от гарантиране спазването на настоящата директива, да се включат от името или в подкрепа на незаконно нает на работа гражданин на трета държава, с неговото съгласие, във всяко административно или гражданско производство, предвидено с оглед изпълнението на настоящата директива.
   3.   Предоставянето на помощ на граждани на трета държава при подаване на жалби не се счита за подпомагане на незаконно пребиваване съгласно Директива 2002/90/ЕО на Съвета от 28 ноември 2002 г. за определяне на подпомагане на незаконното влизане, преминаването и пребиваването (13).
   4.   По отношение на престъпленията, обхванати от член 9, параграф 1, букви в) или д), държавите-членки определят съгласно националното право условията, при които те може да предоставят, за всеки отделен случай, разрешения за пребиваване с ограничена продължителност, свързана с продължителността на съответните национални производства, на съответните граждани на трета държава, при ред и условия, сравними с приложимите към граждани на трета държава, които попадат в приложното поле на Директива 2004/81/ЕО.
   Член 14
   Проверки
   1.   Държавите-членки гарантират, че на тяхна територия се извършват ефективни и подходящи проверки за контролиране на наемането на работа на незаконно пребиващи граждани на трети държави. Тези проверки се основават предимно на оценка на риска, която се изготвя от компетентните органи в държавите-членки.
   2.   С оглед постигане на по-голяма ефективност на проверките, държавите-членки редовно установяват, въз основа на оценка на риска, секторите на дейност на тяхна територия, в които се концентрира наемането на работа на незаконно пребиваващи граждани на трети държави.
   По отношение на всеки един от тези сектори, преди 1 юли всяка година държавите-членки информират Комисията относно извършените през предходната година проверки, както като абсолютен брой, така и като процентно съотношение на работодателите за всеки сектор, както и относно техните резултати.
   Член 15
   По-благоприятни разпоредби
   Настоящата директива не засяга правото на държавите-членки да приемат или запазят разпоредби, които са по-благоприятни за гражданите на трета държава, към които тя се прилага, по отношение на членове 6 и 13, при условие че тези разпоредби са съвместими с настоящата директива.
   Член 16
   Доклади
   1.   Най-късно до 20 юли 2014 г. и на всеки три години след това Комисията представя доклад на Европейския парламент и на Съвета включващ, когато е уместно, предложения за изменение на членове 6, 7, 8, 13 и 14. В своя доклад Комисията разглежда по-специално изпълнението от страна на държавите-членки на член 6, параграфи 2 и 5.
   2.   Държавите-членки изпращат на Комисията цялата информация, необходима за изготвянето на посочените в параграф 1 доклади. Информацията включва броя и резултатите от проверките, извършени съгласно член 14, параграф 1, мерките, приложени съгласно член 13, и, доколкото това е възможно, мерките, приложени съгласно членове 6 и 7.
   Член 17
   Транспониране
   1.   Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива преди 20 юли 2011 г. Те незабавно информират Комисията за това.
   Когато държавите-членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
   2.   Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
   Член 18
   Влизане в сила
   Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
   Член 19
   Адресати
   Адресати на настоящата директива са държавите-членки в съответствие с Договора за създаване на Европейската общност.

      Съставено в Брюксел на 18 юни 2009 година.

            За Европейския парламент

            Председател

         H.-G. PÖTTERING

            За Съвета

            Председател

         Š. FÜLE

      (1)  ОВ C 204, 9.8.2008 г., стр. 70.

      (2)  ОВ C 257, 9.10.2008 г., стр. 20.

      (3)  Становище на Европейския парламент от 4 февруари 2009 г. (все още непубликувано в Официален вестник) и Решение на Съвета от 25 май 2009 г.

      (4)  ОВ L 105, 13.4.2006 г., стр. 1.

      (5)  ОВ L 248, 16.9.2002 г., стр. 1.

      (6)  ОВ L 203, 1.8.2002 г., стр. 1.

      (7)  ОВ L 261, 6.8.2004 г., стр. 19.

      (8)  ОВ L 18, 21.1.1997 г., стр. 1.

      (9)  ОВ C 321, 31.12.2003 г., стр. 1.

      (10)  ОВ L 281, 23.11.1995 г., стр. 31.

      (11)  ОВ L 16, 23.1.2004 г., стр. 44.

      (12)  ОВ L 134, 30.4.2004 г., стр. 114.

      (13)  ОВ L 328, 5.12.2002 г., стр. 17.