title: Директива на Съвета от 12 октомври 1971 година относно сближаване на законодателствата на държавите-членки, свързани с калибрирането на резервоарите на плавателни съдове

text:
Важна правна забележка

|

31971L0349

Официален вестник n° L 239 , 25/10/1971 стр. 0015 - 0021 специално финландско издание: глава 13 том 2 стр. 0088  специално датско издание поредица I глава 1971(III) стр. 0767  специално шведско издание: глава 13 том 2 стр. 0088  специално английско издание: поредица I глава 1971(III) стр. 0865  специално гръцко издание: глава 13 том 1 стр. 0227  специално испанско издание: глава 13 том 2 стр. 0105  специално португалско издание глава 13 том 2 стр. 0105  специално чешко издание глава 13 том 001 стр. 215  - 221 специално испанско издание глава 13 том 001 стр. 215  - 221 специално унгарско издание глава 13 том 001 стр. 215  - 221 специално литвийско издание глава 13 том 001 стр. 215  - 221 LV.ES глава 13 том 001 стр. 215  - 221 MT.ES глава 13 том 001 стр. 215  - 221 PL.ES глава 13 том 001 стр. 215  - 221 SK.ES глава 13 том 001 стр. 215  - 221 специално словенско издание глава 13 том 001 стр. 215  - 221

		19711012Директива на Съветаот 12 октомври 1971 годинаотносно сближаване на законодателствата на държавите-членки, свързани с калибрирането на резервоарите на плавателни съдове(71/349/ЕИО)СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,като взе предвид Договора за създаване на Европейската икономическа общност, и по-специално член 100 от него,като взе предвид предложението на Комисията,като взе предвид становището на Асамблеята [1],като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет [2],като има предвид, че в няколко държави-членки задължителни разпоредби предвиждат методите, по които резервоарите, включително бункери за течни горива, на вътрешните водни плавателни съдове и на националните и международните каботажни кораби могат да бъдат калибрирани и използвани за измерване на тяхното съдържание; като има предвид, че тези изисквания се различават от една държава-членка до друга и следователно възпрепятстват признаването от всички държави-членки, на измерванията за калибрацията на резервоарите, извършено от една от тях,като има предвид, че такива пречки за създаването и правилното функциониране на общия пазар могат да бъдат намалени и дори премахнати, ако всички държави-членки приемат еднакви изисквания, допълващи, или на мястото на тяхното действащо законодателство,като има предвид, че изискванията на Общността относно метода за калибриране описан в настоящата директива гарантира, че количеството течност може по надежден начин и с достатъчна точност да бъде измервано с резервоарите, калибрирани по този метод, с които се превозва,като има предвид, че калибрацията на резервоарите на плавателните съдове е сравнима с първоначалната процедура по проверката на измервателните инструменти; като има предвид, че определени разпоредби на Директива на Съвета от 26 юли 1971 г. [3] относно сближаването на законодателствата на държавите-членки, отнасящи се до общите разпоредби за измервателни уреди и за методите за метрологичен контрол могат следователно подходящо да се прилагат в това отношение,ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:Член 1Настоящата директива се отнася до ЕИО калибрирането на резервоарите на вътрешните водни плавателни съдове и на каботажните кораби."ЕИО калибриране" означава калибриране, извършено от държава-членка съгласно настоящата директива.Член 2Резултатите от операциите по калибрирането се записват в ЕИО сертификат за калибрация, съгласно приложенията.Държавите-членки приписват същата стойност на ЕИО сертификата за калибрация, както на съответстващите национални документи.Член 3Измервателните уреди, използвани за определяне на нивото на течността на резервоарите, калибрирани съгласно настоящата директива, се приспособяват специално за тази цел.Те отговарят на изискванията на съответната отделна директива.Временно обаче уредите могат да бъдат използвани, ако е прието от компетентните органи на държавата-членка, когато нивото на течността е определено.Тези временни разпоредби се прекратяват една година след датата, посочваща влизането в сила на отделна директива за въпросните инструменти.Член 41. Държавите-членки въвеждат в сила необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата Директива в рамките на осемнадесет месеца от нейното съобщаване и незабавно информират Комисията за това.2. Държавите-членки предоставят на Комисията текста на основните разпоредби от вътрешното законодателство, които приемат в областта, уредена с настоящата директива.Член 5Адресати на настоящата директива са държавите-членки.Съставено в Люксембург на 12 октомври 1971 година.За СъветаПредседателL. Viglianesi[1] ОВ С 108, 19.10.1968 г., стр. 36.[2] ОВ С 4, 14.1.1968 г., стр. 2.[3] ОВ L 202, 6.9.1971 г., стр. 1.--------------------------------------------------19711012ПРИЛОЖЕНИЕ IОБЩИ ИЗИСКВАНИЯ ЗА КАЛИБРИРАНЕТО НА РЕЗЕРВОАРИТЕ НА ПЛАВАТЕЛНИТЕ СЪДОВЕ1. Капацитетът на резервоарите се определя:- чрез прехвърляне на вода или друга подходяща течност, чиито обем се измерва с мерки или измервателна апаратура, с броячи, специално калибрирани за тази цел,- или чрез изчисляване на базата на размерите на резервоара, както са определени; тази операция се допълва, където е възможно, с частична проверка като се използват измерени обеми течност.2. Операциите по калибрирането се извършват по такъв начин и с инструменти с такава точност, че относителните грешки по отношение на капацитетите, декларирани в издадените документи не надвишават:а) като основно правило: ± 3/1000 от индикирания капацитет;б) по изключение, в случай на резервоари с много сложна форма, които не могат да бъдат калибрирани чрез прехвърляне: ± 5/1000 от индикирания капацитет.3. Резултатите от операцията по калибрирането се записват в калибрационен сертификат, който се придружава от диаграми и таблици, показващи, по-специално, обема течност, изразен в литри или кубически дециметри или кубически метри, който е в резервоара, когато нивото на свободната повърхност на течността е на определена височина, изразена в сантиметри или дециметри, на вертикалата на мярката за дължина.Таблиците за сантиметри и дециметри могат да бъдат допълнени с интерполационна таблица в милиметри.Тези документи са съгласно приложения II, III и IV.4. Калибрационна табела се слага на резервоара, в близост до измервателния отвор.Тя носи следната информация:- номера на резервоара,- обща референтна височина H,- номера на калибрационния сертификат.Тя се прави от достатъчно дълготраен материал и е запечатана с поставянето на ЕИО печатната маркировка of the lead slug, предназначен за тази цел по такъв начин, че да не може да бъде махнат без да се наруши маркировката.Характеристиките на образеца на ЕИО печатната марка са тези, посочени за частичната ЕИО проверовъчна марка от член 10, параграф 2 и приложение II, параграф 3 от Директива на Съвета от 26 юли 1971 г. относно сближаване на законодателствата на държавите-членки относно общите разпоредби за измервателните инструменти и методите за метрологичен контрол.Член 12 на тази директива се прилага по аналогия.5. Сертификатът за калибрирането не се издава, освен ако конструкцията и разпределението на резервоарите и свързващите тръби са такива, че при нормални условия на работа на плавателния съд, резервоарите и свързващите тръби могат, без трудност, да бъдат напълно изпразнени или напълнени догоре без останал въздух отгоре или в течността която се измерва, под нивото за което резервоара се счита за пълен.Ако се допускат изключения, или ако трябва да се вземат някакви предпазни мерки, за да се гарантира правилното измерване, то те трябва да бъдат посочени в сертификата за калибрирането.6. Вертикалната страна на мярката за дължина, на която се определят височините течност преминава, като общо правило, приблизително през центъра на тежестта на хоризонталните секции на резервоара, във всяка част, където има свободна повърхност на течността, когато се правят измервания при нормални условия на употреба.Ако това условие не е спазено, поради конструктивни характеристики на резервоара, на сертификата за калибриране се посочва, че нивото на течността в резервоара може да бъде определено само когато плавателният съд има нулев надлъжен и напречен наклон.Оста на управляващото устройство определя вертикалната позиция на мярката.Тази разпоредба осигурява правилното позициониране на мярката; не трябва при нейното прилагането да възникват системни грешки при измерванията в резултат от начина, по който е конструирано. Хоризонталната равнина през горния ръб на управляващото устройства е референтната отправна точка. Разстоянието от тази равнина до хоризонтала и неподвижната контактна равнина, разположена вертикално под отправната точка се нарича "обща референтна височина H" и се цитира в началото на всяка табела.Вземат се всички предпазни мерки, за да се гарантира, че позицията на референтната отправна точка по отношение на резервоара и общата референтна височина H, са фактически непроменяеми.ЕИО печатната марка се поставя на отправната точка.7. Като се вземат предвид:а) точността, с която са определени обемите посочени в таблиците,б) точността, с която може да бъде определено нивото на свободната повърхност на течността в резервоара,калибрационният сертификат показва относителната точност при употреба на резервоарите, за определяне на обема течност, който съдържат.В случая позован в точка 2, а) на настоящото приложение, относителната неточност не може да надвишава ± 5/1000 от обема определен в таблицата; в случая позован в 2, б), тя не надвишава ± 8/1000 от обема, определен в таблицата.Минималната измервана височина се фиксира на не по-малко от 500 мм.8. Печатните марки, калибрационния сертификат и калибрационните таблици престават да са валидни:- след дванадесет години,- или веднага след като резервоара е деформиран, или е поправян, или е реконструиран, по начин възможен да промени неговите измервателни характеристики.Последният месец и година от съответния дванадесет годишен период на валидност, се определя в горната част на сертификата и на всяка таблица.Сертификатите и таблиците се подновяват само след прекалибриране.--------------------------------------------------19711012ПРИЛОЖЕНИЕ IIПРОТОКОЛИ ОТ КАЛИБРИРАНЕТОПротоколът от калибрирането, издаден от компетентните метрологични органи, се състои от следните документи:1. Сертификат за калибриране, правилно даващ:а) наименованието и адреса на компетентния орган, който издава сертификата;б) името и позицията на оператора;в) серийният номер на сертификата (който се отбелязва на всички други документи и на калибрационните табели);г) датата на издаване на сертификата и адреса на местоработата на калибриращия служител;д) срока на валидност на сертификата;е) идентификация на плавателния съд (име, регистрационен номер, име и адрес на притежателя и година на производство);ж) списък и естество на приложените документи;з) групите резервоари, за които може да се използва същата таблица;и) индикация за резервоарите, в които има дренажна инсталация или нагреватели;й) общия капацитет;к) точност на резултатите, дадени в таблиците;л) точност при употребата на калибрационния протокол за определяне на обемите течност, съдържащи се в резервоарите;м) минималната измерима височина.2. Диаграма № 1 показва позицията на резервоара в плавателния съд и за всеки резервоар общата референтна височина H, позиционирането на мярката и позицията на последната спрямо предната преграда на резервоара и спрямо надлъжната средна преграда или равнина.3. Диаграма № 2 е напречен разрез на резервоарите, показващ, по-специално, радиуса на дъното, изпъкналостта, височината на trunk и метода на конструиране на управляващото устройство.4. В случай на плавателен съд, който има нагреватели или дренажни водопречиствателни инсталации вътре в резервоарите, диаграма № 3 дава обема, заеман от тези нагреватели или водопречиствателни инсталации и обема течност, който може да се побере в последния, от шлюзна клапа до шлюзна клапа.5. За всеки резервоар или група от подобни резервоари, сантиметрова или дециметрова таблица с обеми, съдържаща индикация за общата референтна височина H и за датата на изтичане на срока и, когато е дадена, милиметрова интерполационна таблица.--------------------------------------------------19711012ПРИЛОЖЕНИЕ IIIПРИМЕРЕН СЕРТИФИКАТ ЗА КАЛИБРАЦИЯ+++++ TIFF +++++--------------------------------------------------19711012ПРИЛОЖЕНИЕ IVМОДЕЛ НА КАЛИБРАЦИОННА ТАБЛИЦА+++++ TIFF ++++++++++ TIFF +++++--------------------------------------------------


title: Директива на Комисията от 8 юли 1980 година за определяне на общностен метод за анализ за официален контрол на съдържанието на винилхлориден мономер в материали и предмети, които са предназначени за контакт с храни

text:
Важна правна забележка

|

31980L0766

Официален вестник n° L 213 , 16/08/1980 стр. 0042 - 0046 специално финландско издание: глава 13 том 10 стр. 0221  специално гръцко издание: глава 15 том 1 стр. 0250  специално шведско издание: глава 13 том 10 стр. 0221  специално испанско издание: глава 13 том 11 стр. 0042  специално португалско издание глава 13 том 11 стр. 0042  специално чешко издание глава 13 том 006 стр. 45  - 49 специално испанско издание глава 13 том 006 стр. 45  - 49 специално унгарско издание глава 13 том 006 стр. 45  - 49 специално литвийско издание глава 13 том 006 стр. 45  - 49 LV.ES глава 13 том 006 стр. 45  - 49 MT.ES глава 13 том 006 стр. 45  - 49 PL.ES глава 13 том 006 стр. 45  - 49 SK.ES глава 13 том 006 стр. 45  - 49 специално словенско издание глава 13 том 006 стр. 45  - 49

		19800708Директива на Комисиятаот 8 юли 1980 годиназа определяне на общностен метод за анализ за официален контрол на съдържанието на винилхлориден мономер в материали и предмети, които са предназначени за контакт с храни(80/766/ЕИО)КОМИСИЯТА НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност,като взе предвид Директива 78/142/ЕИО на Съвета от 30 януари 1978 г. за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно материалите и предметите, които съдържат винилхлориден мономер и са предназначени за контакт с храни [1], и по-специално член 3 от нея,като има предвид, че член 2 от Директива 78/142/ЕИО предвижда, че материалите и предметите не трябва да съдържат винилхлориден мономер в количество над 1 милиграм за килограм в крайния продукт, а член 3 предвижда, че тази граница трябва да бъде контролирана посредством общностния метод за анализ;като има предвид, че въз основа на серия съвместни междулабораторни изследвания, е доказано, че описаният в приложението метод е достатъчно точен и възпроизводим, за да бъде приет като общностен метод;като има предвид, че мерките, предвидени в настоящата директива, са в съответствие със становището на Постоянния комитет по храните,ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:Член 1Държавите-членки изискват анализът, необходим за официалния контрол на съдържанието на винилхлориден мономер в материали и продукти, предназначени за контакт с храните, обозначени в приложението като "материали и предмети", да бъде извършван съгласно метода, описан в приложението.Член 2Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за да се съобразят с настоящата директива, не по-късно от осемнадесет месеца след нейното нотифициране. Те незабавно информират Комисията за това.Член 3Адресати на настоящата директива са държавите-членки.Съставено в Брюксел на 8 юли 1980 година.За КомисиятаEtienne DavignonЧлен на Комисията[1] ОВ L 44, 15.2.1978 г., стр. 15.--------------------------------------------------19800708ПРИЛОЖЕНИЕОПРЕДЕЛЯНЕ НА СЪДЪРЖАНИЕТО НА ВИНИЛХЛОРИДЕН МОНОМЕР В МАТЕРИАЛИ И ПРЕДМЕТИ1. ОБХВАТ И СФЕРА НА ПРИЛОЖЕНИЕМетодът позволява да се определи нивото на винлхлориден мономер в материали и предмети.2. ПРИНЦИПНивото на винилхлоридния мономер (ВХ) в материали и предмети се определя посредством газова хроматография, като се използва метода на парофазен анализ ("headspace") след разтваряне или суспензия на пробата в N,N-диметилацетамид.3. РЕАКТИВИ3.1. Винилхлорид (ВХ) с чистота, по-голяма от 99,5 % (обем/обем).3.2. N,N-диметилацетамид (ДМА), без никакви примеси, които биха могли да имат същото време на задържане като това на ВХ или като на вътрешния стандарт (3.3) при условията на изпитването.3.3. Диетилов етер или 2цис-бутен, в ДМА (3.2) като разтвора за вътрешен стандарт. Тези вътрешни стандарти не трябва да съдържат никакви примеси със същото време на задържане като това на ВХ при условията на изпитването.4. АПАРАТУРАNB: Дадено оборудване или отделен апарат са упоменати само когато са специални или са направени по конкретни спецификации. Приема се, че е налице обичайното лабораторно оборудване и апаратура.4.1. Гaзов хроматограф, оборудван с автоматично устройство за вземане на проби за парофазен анализ или с устройство за ръчно инжектиране на пробите.4.2. Пламъчно-йонизационен детектор или други детектори, упоменати в точка 7.4.3. Газ-хроматографска колона.Колоната трябва да позволява разделяне на пиковете на въздуха, ВХ и вътрешния стандарт, ако се използва такъв.Освен това комбинираната от 4.2 и 4.3 система трябва да позволява сигналът, получен с разтвор, съдържащ 0,02 мг ВХ/л ДМА или 0,02 мг ВХ/кг ДМА, да бъде равен на най-малко пет пъти фоновия шум.4.4. Флакони или епруветки за проби, оборудвани с прегради от силиконов или бутилов каучук.Когато се използват ръчни техники за вземане на проби, вземането на проби за парофазен анализ със спринцовка може да предизвика образуването на частичен вакуум вътре във флакона или епруветката. Следователно при ръчно вземане на проби, когато флаконите не са херметизирани преди вземане на пробата, се препоръчва употребата на големи флакони.4.5. Микроспринцовки.4.6. Непропускащи газ спринцовки за ръчно вземане на проби за парофазен анализ.4.7. Аналитична везна с точност до 0,1 мг.5. ПРОЦЕДУРАВНИМАНИЕ: ВХ е опасна газова субстанция при температура на околната среда, следователно приготвянето на разтворите трябва да става в добре вентилирана камина.NB:— Вземат се всички необходими предпазни мерки, за да се предотврати всякаква загуба на ВХ или ДМА,— Когато се използват ръчни техники за вземане на проби, може да се използва вътрешен стандарт (3.3),— Когато се използва вътрешен стандарт, трябва да се използва един и същ разтвор по време на цялата процедура.5.1. Приготвяне на концентриран стандартен разтвор на ВХ, приблизително 2000 мг/кгПретегля се с точност до 0,1 мг подходящ стъклен съд и в него се поставя определено количество (например 50 мл) ДМА (3.2). Претегля се отново. Към ДМА се добавя известно количество (например 0,1 г) ВХ (3.1) в течна или газообразна форма, като се инжектира бавно върху ДМА. ВХ може да бъде добавен и посредством продухване в ДМА, при условие че се използва устройство, предотвратяващо загубата на ДМА. Отново се претегля с точност до 0,1 мг. Изчаква се два часа, за да се постигне равновесие. Стандартният разтвор се съхранява в хладилник.5.2. Приготвяне на разреден стандартен разтвор на ВХВзема се претеглено количество концентриран стандартен разтвор на ВХ (5.1) и се разрежда до известен обем или известно тегло с ДМА (3.2) или с вътрешен стандартен разтвор (3.3). Концентрацията на получения по този начин разреден стандартен разтвор се изразява съответно в мг/л или мг/кг.5.3. Построяване на калибровъчна криваNB:— Кривата трябва да включва най-малко седем двойки от точки,— Повторяемостта на отговорите [1] трябва да бъде под 0,02 мг ВХ/л или кг ДМА,— Кривата трябва да бъде изчислена от тези точки по метода на най-малките квадрати, т.е. регресионната линия трябва да бъде изчислена като се използва следното уравнениеy = ax + aв което: | a1=n∑xy – ∑x·∑yn∑x2 – ∑x2 |и: | a0 = ∑y·∑x2 – ∑x·∑xyn∑x2 – ∑x2 |където:y = височината или площта на пиковете при всяко отделно определяне,x = съответната концентрация по регресионната линия,n = броя извършени определяния (n ≥ 14).— y–на всички измерени отговори не трябва да превишава 0,07.≤ 0.07където: | s =2∑i = 1nyi – zi2n – 1 || y– = 1n∑i = 1n yi |където:yi = всеки отделен измерен отговор,zi = съответната стойност на отговора (yi) по изчислената регресионна линия,n ≥ = 14.Приготвят се две серии от най-малко седем флакона (4.4). Към всеки флакон се добавят обеми разреден стандартен разтвор на ВХ (5.2) и ДМА (3.2) или вътрешен стандартен разтвор в ДМА (3.3) така, че крайната концентрация на ВХ в двойките разтвори ще бъде приблизително равна на 0; 0,050; 0,075; 0,100; 0,125; 0,150; 0,200 и т.н. мг/л или мг/кг ДМА и така, че всички флакони да съдържат едно и също количество ДМА, което да се използва в точка 5.5. Флаконите се запечатват и се продължава, както е описано в точка 5.6. Построява се графика, в която стойностите по ординатата показват площите (или височините) на пиковете на ВХ на двойките разтвори или съотношението на тези площи (или височини) към тези на съответните пикове на вътрешния стандарт, а по абцисата стойностите показват концентрациите на ВХ на двойките разтвори.5.4. Валидиране на приготвянето на стандартни разтвори, получени в точки 5.1 и 5.2Повтаря се процедурата, описана в точки 5.1 и 5.2, за да се получи втори разреден стандартен разтвор с концентрация, равна на 0,1 mg ВХ/l или 0,1 mg/kg ДМА или вътрешен стандартен разтвор. Средната стойност на двете газ-хроматографски определяния на този разтвор не трябва да се различават с повече от 5 % от съответната точка по калибровъчната крива. Ако разликата е по-голяма от 5 %, всички разтвори, получени в точки 5.1, 5.2, 5.3 и 5.4, се отхвърлят и процедурата се повторя отначало.5.5. Приготвяне на проби от материали или предметиПриготвят се два флакона (4.4). Във всеки флакон се претеглят не по-малко от 200 мг с точност до 0,1 мг от пробата, получена само от един изследван материал или предмети, който е надробен на малки парченца. Прави се опит във всеки флакон да бъде претеглено еднакво количество. Флаконът незабавно се затваря. Към всеки флакон, за всеки грам проба се добавят по 10 мл или 10 г. ДМА (3.2) или 10 мл или 10 г. вътрешен стандартен разтвор (3.3). Флаконите се запечатват и се продължава, както е описано в точка 5.6.5.6. Газ-хроматографски определяния5.6.1. Флаконите се разклащат, като се избягва контакт между съдържащата се течност и преградата (4.4), за да се получи колкото е възможно по-хомогенен разтвор или суспензия на пробите материал или предмет (5.5).5.6.2. Всички запечатани флакони (5.3, 5.4 и 5.5) се поставят на водна баня за два часа при 60° ± 1 °С, за да се позволи постигане на равновесие. Ако е необходимо, се разклаща наново.5.6.3. От флакона се изтегля проба за парофазен анализ. Когато се прилагат ръчни техники за вземане на пробите, за да се получи възпроизводима проба (виж точка 4.4), трябва да се внимава, и по-специално със спринцовката, която трябва да бъде предварително затоплена до температурата на пробата. Измерва се площта (или височината) на пиковете, свързани с ВХ и вътрешния стандарт, ако е използван такъв.5.6.4. Веднага след като на хроматограмата се появят пиковете на ДМА, от колоната (4.3) се отстранява излишния ДМА, като се използва подходящ метод.6. ИЗЧИСЛЯВАНЕ НА РЕЗУЛТАТИТЕ6.1. Чрез интерполация по кривата се определя неизвестната концентрация на всеки от двата разтвора в пробата, като се взема предвид вътрешния стандартен разтвор, ако е използван такъв. Изчислява се количеството ВХ във всяка от двете проби от изследвания материал или предмет, като се прилага следната формула:X =1000където:Х = концентрация на ВХ в пробата материал или предмет, изразена в мг/кг;С = концентрация на ВХ във флакон, съдържащ проба от материала или предмета (виж точка 5.5), изразена в мг/л или мг/кг;V = обем или маса ДМА във флакона, съдържащ проба от материала или предмета (виж точка 5.5), изразена в л или кг;М = количество на пробата от материала или артикула, изразено в г.6.2. Концентрацията на ВХ в изследвания материал или артикул, изразена в мг/кг е средната стойност от двете концентрации на ВХ (мг/кг), определени в точка 6.1, при условие че отговарят на критерия за повторяемост от точка 8.7. ПОТВЪРЖДАВАНЕ НИВОТО НА ВХВ случаите, когато съдържанието на ВХ в материали или предмети, изчислено по точка 6.2, превишава максималното допустимо количество, резултатите, получени при анализа на всяка от двете проби (5.6 и 6.1), трябва да бъдат потвърдени по един от трите начина:- чрез използване на най-малко една друга колона (4.3), която има стационарна фаза с различна полярност. Процедурата трябва да продължи докато бъде получена хроматограма без данни за наслагване на пиковете на ВХ и/или вътрешния стандарт със съставките на пробата материал или предмет,- чрез използване на други детектори, например микроелектролитен детектор на проводимост [2],- чрез използване на масспектрометрия. В този случай, ако молекулярни йони с маси на изходните продукти (маса/заряд) 62 и 64 бъдат открити в съотношение 3:1, може да се счита с голяма вероятност, че е потвърдено наличието на ВХ. В случай на съмнение, трябва да бъде проверен целият мас-спектър.8. ПОВТОРЯЕМОСТРазликата между резултатите от две определяния (6.1), извършени едновременно или в бърза последователност върху една и съща проба, от един и същ лаборант, при едни и същи условия, не трябва да превишава 0,2 мг ВХ/кг материал или предмет.[1] Виж препоръка ISO DIS 5725:1977 г.[2] Виж Списание за хроматография, том 12, март 1974 г., стр. 152.--------------------------------------------------


title: Директива 2009/126/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 октомври 2009 година относно Етап II на улавянето на бензиновите пари при зареждането на моторни превозни средства на бензиностанции

text:
               31.10.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               L 285/36

      ДИРЕКТИВА 2009/126/ЕО НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА

   от 21 октомври 2009 година
   относно Етап II на улавянето на бензиновите пари при зареждането на моторни превозни средства на бензиностанции
   ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
   като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 175, параграф 1 от него,
   като взеха предвид предложението на Комисията,
   като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
   след консултация с Комитета на регионите,
   в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (2),
   като имат предвид, че:

               (1)

               Решение № 1600/2002/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 юли 2002 г. за установяване на Шеста програма за действие на Общността за околната среда (3) установява необходимостта от намаляване на замърсяването на въздуха до нива, при които вредните последици за човешкото здраве и околната среда се свеждат до минимум.

               (2)

               Протоколът от Женева за ограничаване на емисиите на летливи органични съединения или техните трансгранични потоци установява цели за намаляване на емисиите на летливи органични съединения (ЛОС), а Протоколът от Гьотеборг за намаляване на подкиселяването, еутрофикацията и тропосферния озон (4) установява тавани за емисиите на четири замърсителя — серен диоксид, азотни окиси, ЛОС и амоняк — и изисква използването на най-добрите налични техники с цел ограничаване на емисиите.

               (3)

               Директива 2008/50/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 май 2008 г. относно качеството на атмосферния въздух и за по-чист въздух за Европа (5) определя цели за качеството на въздуха по отношение на приземния озон и бензол, а Директива 2001/81/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2001 г. относно националните тавани за емисии на някои атмосферни замърсители (6) определя национални тавани за емисиите на ЛОС, които спомагат за образуването на приземен озон. Емисиите на ЛОС, включително бензиновите пари, в една държава-членка могат да допринесат към проблеми с качеството на въздуха в други държави-членки.

               (4)

               Озонът също е парников газ и допринася за затоплянето на атмосферата и изменението на климата.

               (5)

               Директива 94/63/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 декември 1994 г. относно ограничаването на емисиите на летливи органични съединения (ЛОС), изпускани при съхранението и превоза на бензини от терминали до бензиностанции (7) (Етап I на улавянето на бензиновите пари) цели улавянето на бензиновите пари, изпускани при съхранението и превоза на бензин между терминалите и бензиностанциите.

               (6)

               Бензинови пари се изпускат също така при зареждането с гориво на моторните превозни средства в бензиностанциите и следва да бъдат улавяни по начин, който е в съответствие с разпоредбите на Директива 94/63/ЕО.

               (7)

               Различни инструменти на Общността са разработени и се прилагат за ограничаване на емисиите на ЛОС. При все това са необходими допълнителни действия, за да се постигнат целите в областта на здравето и околната среда, установени в Шестата програма за действие на Общността за околната среда и в Директива 2001/81/ЕО.

               (8)

               С оглед намаляване на емисиите на парникови газове от жизнения цикъл на горивата, използвани в автомобилния транспорт, Директива 98/70/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 1998 г. относно качеството на бензиновите и дизеловите горива (8) ще разреши от 1 януари 2011 г. пускането на пазара на бензин, съдържащ по-голям процент съставки от биогорива, в сравнение с допустимото преди това. Това може да доведе до увеличение на емисиите на ЛОС поради възможността държавите-членки да приложат ограничени дерогации от изискванията на посочената директива за налягането при изпаряване.

               (9)

               Съществуващите бензиностанции може да трябва да приспособят съществуващата инфраструктура, като е за предпочитане оборудването за улавяне на парите да бъде инсталирано, когато те преминават през основен ремонт на системата за зареждане с гориво (тоест значително изменение или подновяване на инфраструктурата на бензиностанцията, особено на резервоарите и тръбите), тъй като това намалява значително разходите по необходимите промени за приспособяване. Все пак съществуващите големи бензиностанции са способни в по-голяма степен да се приспособяват и следва да инсталират оборудване за улавяне на бензиновите пари по-рано, предвид по-големия им дял в емисиите. Новите бензиностанции могат да въведат оборудване за улавяне на бензиновите пари по време на проектирането и изграждането на бензиностанцията и следователно могат да инсталират такова оборудване незабавно.

               (10)

               Резервоарите за гориво на новопроизведените моторни превозни средства не съдържат бензинови пари. Следователно е целесъобразна дерогация за първото зареждане с гориво на такива превозни средства.

               (11)

               Въпреки че няколко държави-членки имат национални изисквания относно системите, съответстващи на Етап II на улавянето на бензиновите пари, няма общностно законодателство. Следователно е целесъобразно да се установи единна минимална степен на улавяне на бензиновите пари, с цел да се осигурят големи екологични ползи и да се улесни търговията с оборудване за улавяне на бензиновите пари.

               (12)

               Следва да се извършват периодични проверки на цялото инсталирано оборудване за Етап II на улавянето на бензиновите пари, с цел да се гарантира, че оборудването за улавяне на бензиновите пари води до действително намаляване на емисиите. Държавите-членки може да вземат решение проверките да се извършват по един или повече от следните начини: от официални служби за инспекция, от самия оператор или от трето лице. В случая на официалните инспекции, държавите-членки следва да вземат предвид Препоръка 2001/331/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 април 2001 г. за определяне на минимални критерии за инспекции на околната среда в държавите-членки (9).

               (13)

               Оборудването за Етап II на улавянето на бензиновите пари следва да бъде изпитвано редовно. Европейският комитет по стандартизация (CEN) следва да бъде насърчен да разработи хармонизирана методология за изпитване.

               (14)

               Държавите-членки следва да установят система от санкции, прилагани за нарушения на националните разпоредби, приети в съответствие с настоящата директива, и да осигурят тяхното прилагане. Тези санкции следва да са ефективни, пропорционални и възпиращи, тъй като неспазването на настоящата директива може да доведе до увреждане на човешкото здраве и околната среда.

               (15)

               В съответствие с точка 34 от Междуинституционалното споразумение за по-добро законотворчество (10) държавите-членки се насърчават да изготвят за себе си и в интерес на Общността свои собствени таблици, които, доколкото е възможно, илюстрират съответствието между настоящата директива и мерките за нейното транспониране, и да ги направят обществено достояние.

               (16)

               Тъй като настоящата директива е приета съгласно член 175 от Договора, тя не препятства държавите-членки да запазят или въведат по-строги защитни мерки, които са съвместими с Договора. Съгласно член 176 от Договора държавите-членки трябва да уведомяват Комисията за всички такива мерки.

               (17)

               Мерките, необходими за изпълнението на настоящата директива, следва да бъдат приети в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. за установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (11).

               (18)

               По специално, на Комисията следва да бъдат предоставени правомощия за приемане на мерки за изпълнение по отношение на хармонизирани методи и стандарти. Тъй като тези мерки са от общ характер и са предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, включително чрез допълването ѝ с нови несъществени елементи, те трябва да бъдат приети в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, предвидена в член 5а от Решение 1999/468/ЕО.

               (19)

               Доколкото целта на настоящата директива, а именно — намаляване на емисиите на бензинови пари в атмосферата, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите-членки и следователно, поради трансграничния характер на замърсяването на въздуха, може да бъде постигната по-добре на общностно равнище, Общността може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора. В съответствие с принципа за пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директивата не нахвърля необходимото за постигането на тази цел,

         ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
   Член 1
   Предмет
   Настоящата директива предвижда мерки, които целят намаляване на количеството бензинови пари, изпускани в атмосферата по време на зареждането на моторните превозни средства на бензиностанциите.
   Член 2
   Определения
   За целите на настоящата директива:

               1.

               „бензин“ означава бензин по смисъла на член 2, буква а), от Директива 94/63/ЕО;

               2.

               „бензинови пари“ означава всички газообразни съединения, получавани в резултат на изпарението на бензин;

               3.

               „бензиностанция“ означава бензиностанция по смисъла на член 2, буква е) от Директива 94/63/ЕО;

               4.

               „съществуваща бензиностанция“ означава бензиностанция, която е построена или за която е предоставено индивидуално разрешение за проектиране, разрешение за строителство или разрешение за експлоатация, преди 1 януари 2012 г.;

               5.

               „нова бензиностанция“ означава бензиностанция, която е построена или за която е предоставено индивидуално разрешение за проектиране, разрешение за строителство или разрешение за експлоатация, на или след 1 януари 2012 г.;

               6.

               „система, съответстваща на Етап II на улавянето на бензиновите пари“ означава оборудване, предназначено за улавянето на бензиновите пари от резервоара за гориво на моторно превозно средство по време на зареждането на бензиностанция и което прехвърля тези бензинови пари в резервоар на бензиностанцията или ги връща към бензиноколонката за нова продажба;

               7.

               „ефективност на улавянето на бензиновите пари“ означава количеството бензинови пари, уловени от системата, съответстваща на Етап II на улавянето на бензиновите пари, отнесено към количеството бензинови пари, които биха били изпуснати в атмосферата при липсата на такава система, и изразено в проценти;

               8.

               „съотношение пари/бензин“ означава съотношението между обема при атмосферно налягане на бензиновите пари, преминаващи през системата, съответстваща на Етап II на улавянето на бензиновите пари, и обема на подавания за зареждане бензин;

               9.

               „производителност“ означава общото годишно количество бензин, разтоварено от подвижни контейнери в бензиностанцията.

         Член 3
   Бензиностанции
   1.   Държавите-членки гарантират, че всяка нова бензиностанция се оборудва със система, съответстваща на Етап II на улавянето на бензиновите пари, ако:

               а)

               нейната действителна или планирана производителност е по-голяма от 500 m3 годишно; или

               б)

               нейната действителна или планирана производителност е по-голяма от 100 m3 годишно и тя се намира под постоянно обитавани жилища или под работни помещения.

         2.   Държавите-членки гарантират, че всяка съществуваща бензиностанция, която преминава през основен ремонт, се оборудва със система, съответстваща на Етап II на улавянето на бензиновите пари, ако:

               а)

               нейната действителна или планирана производителност е по-голяма от 500 m3 годишно; или

               б)

               нейната действителна или планирана производителност е по-голяма от 100 m3 годишно и тя се намира под постоянно обитавани жилища или под работни помещения.

         3.   Държавите-членки гарантират, че всяка съществуваща бензиностанция с производителност, по-голяма от 3 000 m3 годишно, се оборудва със система, съответстваща на Етап II на улавянето на бензиновите пари, най-късно до 31 декември 2018 г.
   4.   Параграфи 1, 2 и 3 не се прилагат за бензиностанции, които се използват изключително във връзка с производството и доставянето на нови моторни превозни средства.
   Член 4
   Минимална степен на улавяне на бензиновите пари
   1.   Държавите-членки гарантират, че, считано от датата, на която системите, съответстващи на Етап II на улавянето на бензиновите пари, стават задължителни съгласно член 3, ефективността на улавяне на бензиновите пари на такива системи е по-голяма или равна на 85 %, като това се удостоверява от производителя в съответствие със съответните европейски технически стандарти или процедури за одобрение на типа, посочени в член 8, или, ако не съществуват такива стандарти или процедури, в съответствие със съответния национален стандарт.
   2.   Считано от датата, на която стават задължителни системите, съответстващи на Етап II на улавянето на бензиновите пари, съгласно член 3, когато бензиновите пари се прехвърлят в резервоар на бензиностанцията, съотношението пари/бензин трябва да бъде по-голямо или равно на 0,95, но по-малко или равно на 1,05.
   Член 5
   Периодични проверки и информация за потребителите
   1.   Държавите-членки гарантират, че ефективността на улавяне на бензиновите пари при експлоатация на системите, съответстващи на Етап II на улавянето на бензиновите пари, се изпитва най-малко веднъж годишно чрез проверка на това дали съотношението пари/бензин в условия на симулирано подаване на бензин отговаря на изискванията на член 4, параграф 2, или чрез друга подходяща методика.
   2.   Когато е инсталирана система за автоматично следене, държавите-членки гарантират, че ефективността на улавяне на бензиновите пари се изпитва най-малко веднъж на три години. Всяка такава система за автоматично следене трябва да открива автоматично неизправности в правилното функциониране на системата, съответстваща на Етап II на улавянето на бензиновите пари, и на самата система за автоматично следене, да показва неизправностите на оператора на бензиностанцията и автоматично да спира подаването на бензин от неизправната бензиноколонка, ако неизправността не бъде отстранена в рамките на седем дни.
   3.   Когато дадена бензиностанция е инсталирала система, съответстваща на Етап II на улавянето на бензиновите пари, държавите-членки гарантират, че тя поставя знак, стикер или друго обозначение на бензиноколонката или в близост до нея, с което потребителите се информират за този факт.
   Член 6
   Санкции
   Държавите-членки установяват система от санкции за нарушаване на националните разпоредби, приети съгласно настоящата директива, и вземат всички необходими мерки за осигуряване прилагането на тези санкции. Предвидените санкции трябва да бъдат ефективни, пропорционални и възпиращи. До 1 януари 2012 г. държавите-членки нотифицират Комисията за тези разпоредби и незабавно я уведомяват за всякакви последващи изменения, които ги засягат.
   Член 7
   Преглед
   До 31 декември 2014 г. Комисията прави преглед на прилагането на настоящата директива, и по-специално:

               а)

               прага от 100 m3 годишно, посочен в член 3, параграф 1, буква б) и член 3, параграф 2, буква б) от настоящата директива и в член 6, параграф 3 от Директива 94/63/ЕО;

               б)

               данните за спазването на изискванията при експлоатация на системите, съответстващи на Етап II на улавянето на бензиновите пари; и

               в)

               необходимостта от оборудване за автоматично следене.

         Комисията докладва за резултатите от този преглед пред Европейския парламент и Съвета, като докладът се придружава, по целесъобразност, от законодателно предложение.
   Член 8
   Технически адаптации
   За целите на членове 4 и 5 могат да се приемат хармонизирани методи и стандарти. Когато е необходимо, с цел гарантиране на съгласуваност със съответен стандарт, изготвен от Европейския комитет по стандартизация (CEN), посочените членове могат да бъдат адаптирани към техническия прогрес, с изключение на разпоредбите относно ефективността на улавяне на бензиновите пари и съотношението пари/бензин, уредени в член 4, и сроковете, посочени в член 5.
   Тези мерки, предназначени да изменят несъществени елементи на настоящата директива, включително чрез допълването ѝ, се приемат в съответствие с процедурата по регулиране с контрол, посочена в член 9, параграф 2.
   Член 9
   Процедура на комитет
   1.   Комисията се подпомага от комитет.
   2.   При позоваване на настоящия параграф се прилагат член 5а, параграфи 1—4 и член 7 от Решение 1999/468/ЕО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от него.
   Член 10
   Транспониране
   1.   Преди 1 януари 2012 г. държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива. Те незабавно съобщават на Комисията текста на тези разпоредби.
   Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
   2.   Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
   Член 11
   Влизане в сила
   Настоящата директива влиза в сила в деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
   Член 12
   Адресати
   Адресати на настоящата директива са държавите-членки.

      Съставено в Страсбург на 21 октомври 2009 година.

            За Европейския парламент

            Председател

         J. BUZEK

            За Съвета

            Председател

         C. MALMSTRÖM

      (1)  Становище от 13 май 2009 г. (все още непубликувано в Официален вестник).

      (2)  Становище на Европейския парламент от 5 май 2009 г. (все още непубликувано в Официален вестник) и Решение на Съвета от 24 септември 2009 г.

      (3)  ОВ L 242, 10.9.2002 г., стр. 1.

      (4)  ОВ L 179, 17.7.2003 г., стр. 3.

      (5)  ОВ L 152, 11.6.2008 г., стр. 1.

      (6)  ОВ L 309, 27.11.2001 г., стр. 22.

      (7)  ОВ L 365, 31.12.1994 г., стр. 24.

      (8)  ОВ L 350, 28.12.1998 г., стр. 58.

      (9)  ОВ L 118, 27.4.2001 г., стр. 41.

      (10)  ОВ C 321, 31.12.2003 г., стр. 1.

      (11)  ОВ L 184, 17.7.1999 г., стр. 23.