title: Директива 2004/101/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 октомври 2004 година за изменение на Директива 2003/87/ЕО за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността по отношение на проектните механизми, предвидени в Протокола от КиотоТекст от значение за ЕИП.

text:
Важна правна забележка

|

32004L0101

Официален вестник n° L 338 , 13/11/2004 стр. 0018 - 0023

		20041027Директива 2004/101/ЕО на Европейския парламент и на Съветаот 27 октомври 2004 годиназа изменение на Директива 2003/87/ЕО за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността по отношение на проектните механизми, предвидени в Протокола от Киото(текст от значение за ЕИП)ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 175, параграф 1 от него,като взеха предвид предложението на Комисията,като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет [1],след консултации с Комитета на регионите,в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора [2],като имат предвид, че:(1) Директива 2003/87/ЕО [3] въвежда схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността (общностна схема), за да се стимулира намаляването на емисиите на парникови газове при възможно най-ниски разходи и по икономически ефективен начин, като се отбелязва, че в дългосрочна перспектива емисиите на парникови газове в глобален мащаб трябва да бъдат намалени с приблизително 70 % в сравнение с нивата от 1990 г. Директивата цели да допринесе за изпълнението на ангажиментите на Общността и нейните държави-членки да намалят антропогенните емисии на парниковите газове съгласно Протокола от Киото, който беше одобрен с Решение 2002/358/ЕО на Съвета от 25 април 2002 г. за одобряване от името на Европейската общност на Протокола от Киото към Рамковата конвенция на Организацията на обединените нации за измененията на климата и съвместното изпълнение на ангажиментите, произтичащи от него [4].(2) Директива 2003/87/ЕО посочва, че признаването на кредити от основаните на проекти механизми за изпълнение на ангажиментите след 2005 г. ще увеличи ценовата ефективност от намаляването на емисиите на парникови газове в глобален мащаб при възможно най-ниски разходи, като това трябва да се предвиди от разпоредбите за обвързване на основаните на проекти механизми в рамките на Протокола от Киото, включващи съвместно изпълнение (СИ) и механизъм за чисто развитие (МЧР), със схемата на Общността.(3) Обвързването на основаните на проекти механизми в рамките на Протокола от Киото със схемата на Общността, същевременно запазвайки целостта на околната среда на Общността, дава възможност да се използват емисионни кредити, генерирани от дейности по проекти, допустими по смисъла на член 6 и член 12 от Протокола от Киото с цел изпълнение на задълженията на държавите-членки в съответствие с член 12, параграф 3 от Директива 2003/87/ЕО. В резултат на това в рамките на схемата на Общността ще се увеличи разнообразието на варианти за постигане на съответствие с Протокола от Киото при намаляване на общите разходи за изпълнение на задълженията по Протокола от Киото, като се подобри ликвидността на квотите за емисии на парникови газове на пазара на Общността. Чрез стимулиране на търсенето на кредити за СИ, компаниите от Общността ще инвестират в разработването и трансфера на съвременни технологии и ноу-хау в областта на околната среда. Търсенето на кредити за МЧР също ще бъде стимулирано, като по този начин развиващите се страни, в които се осъществяват проекти на МЧР, ще бъдат подпомогнати за постигането на целите им по отношение на устойчивото развитие.(4) В допълнение към използването на основаните на проекти механизми по линия на Протокола от Киото от страна на Общността и нейните държави-членки, а също и от компании и физически лица извън схемата на Общността, тези механизми следва се обвържат със схемата на Общността по начин, който да осигурява съвместимост с Рамковата конвенция на Организацията на обединените нации относно изменението на климата (РКООНИК) и Протокола от Киото и последващите решения, приети за тяхното изпълнение, както и съвместимост с целите и структурата на схемата на Общността и разпоредбите, установени с Директива 2003/87/ЕО.(5) В рамките на схемата на Общността държавите-членки могат да позволят на операторите на инсталации да използват сертифицирани единици редуцирани емисии (СЕРЕ) от 2005 г. нататък и единици редуцирани емисии (ЕРЕ) след 2008 г. От 2008 г. се допуска използването на СЕРЕ и ЕРЕ до определен процент от разпределянето на емисиите за всяка инсталация, който всяка държава-членка следва да посочи в националния си план за разпределение. Използването става чрез издаването и незабавното връщане на една квота в замяна на една СЕРЕ или ЕРЕ. Квотата, издадена в замяна на СЕРЕ или ЕРЕ, ще съответства на тази СЕРЕ или ЕРЕ.(6) Регламентът на Комисията относно стандартизираната и защитена регистрационна система, който следва да бъде приет в съответствие с член 19, параграф 3 от Директива 2003/87/ЕО и с член 6, параграф 1 от Решение № 280/2004/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 г. относно механизма за мониторинг на емисиите на парникови газове в Общността и за прилагане на Протокола от Киото [5], ще включва разпоредби за съответните процеси и процедури в регистрационната система по отношение на използването на СЕРЕ през периода от 2005 до 2007 г. и последващите периоди, а също и за използването на ЕРЕ през периода от 2008 до 2012 г. и последващите периоди.(7) Всяка държава-членка ще определи нормата за използването на СЕРЕ и ЕРЕ от дейности по проекти, като взема под внимание съответните разпоредби на Протокола от Киото и Спогодбите от Маракеш, за да изпълни посочените в тях изисквания, съгласно които използването на механизмите трябва да допълва действията на национално равнище. По този начин действията на национално равнище ще съставляват важен елемент от полаганите усилия.(8) В съответствие с РКООНИК, Протокола от Киото и последващите решения, приети за тяхното изпълнение, държавите-членки трябва да се въздържат от използването на СЕРЕ и ЕРЕ, генерирани от ядрени инсталации за изпълнение на ангажиментите им съгласно член 3, параграф 1 от Протокола от Киото и съгласно Решение 2002/358/ЕО.(9) Решения 15/CP.7 и 19/CP.7, приети съгласно РКООНИК и Протокола от Киото, ясно изтъкват факта, че целостта на околната среда трябва да се постигне, inter alia, чрез добре формулирани условия, правила и указания за механизмите, а също и чрез добре издържани и твърди принципи и правила, регламентиращи земеползването, промяната в земеползването и горски дейности, както и че трябва да се вземат под внимание въпросите за възможни емисии на парникови газове, добавянето на дейности, изпускането на газове, изменчивостта и социално-икономическите и екологичните въздействия, включително въздействията върху биологичното разнообразие и природните екосистеми, свързани с дейностите по проектите за залесяване и възстановяване на горите. При преразглеждането на Директива 2003/87/ЕО през 2006 г. Комисията трябва да обърне внимание на техническите разпоредби, отнасящи се до временния характер на кредитите и границата от 1 %, установена с Решение 17/CP.7, за приемливост на проекти, свързани със земеползването, промяна в земеползването и горски дейности, а също и на разпоредбите, отнасящи се до крайния резултат от оценката на потенциалните рискове, свързани с употребата на генетично модифицирани организми и потенциално агресивни видове, чужди за околната среда, при дейностите по проекти за залесяване и възстановяване на горите, с цел да се даде възможност на операторите да използват СЕРЕ и ЕРЕ, произтичащи от дейности по проекти за земеползване, промяна в земеползването и за залесяване и възстановяване на горите, осъществявани в рамките на схемата на Общността след 2008 г. съгласно решенията, приети в изпълнение на РКООНИК или на Протокола от Киото.(10) За да се избегне двойното отчитане, СЕРЕ и ЕРЕ не трябва да се издават в резултат на дейности по проекти, предприети в рамките на Общността, които също водят до намаляване или ограничаване на емисиите от инсталациите, включени в обхвата на Директива 2003/87/ЕО, освен ако не бъдат отменени еквивалентен брой квоти от регистрационната база данни на държавата-членка, от която произхождат СЕРЕ или ЕРЕ.(11) В съответствие с конкретните договори за присъединяване трябва да се вземат под внимание достиженията на правото на ЕС при определянето на насоките за дейностите по проекти, предприети в присъединяващите се към Европейския съюз страни.(12) Държава-членка, която упълномощава частни или публични юридически лица да участват в дейности по проекти, остава отговорна за изпълнението на задълженията си по РКООНИК и Протокола от Киото и следователно трябва да осигури, че това участие е в съответствие със съответните насоки, условия и процедури, приети в изпълнение на РКООНИК или Протокола от Киото.(13) В съответствие с РКООНИК, Протокола от Киото и последващите решения, приети за тяхното изпълнение, Комисията и държавите-членки трябва да подкрепят дейности, свързани с изграждането на капацитет в развиващите се страни и в страни с икономики в преход, като съдействат на тези страни да се възползват максимално от механизма за СИ и МЧР по начин, който да е в подкрепа на стратегиите им за устойчиво развитие. Комисията следва да направи преглед и да докладва относно усилията в това отношение.(14) Критериите и насоките, които се използват при определянето дали дадени проекти, свързани с производство на енергия чрез водноелектрически централи, оказват отрицателно въздействие върху околната среда или отрицателно социално въздействие, бяха определени от Световната комисия по язовирите в доклада ѝ от ноември 2000 г., озаглавен "Язовирите и развитието – нова рамка за вземането на решения", от ОИСР и от Световната банка.(15) Тъй като участието в дейности по проекти за СИ и МЧР е доброволно, корпоративната екологична и социална отговорност и отчетността следва да се засилят в съответствие с параграф 17 от Плана за изпълнение, приет на световната среща на високо равнище по въпросите на устойчивото развитие. В тази връзка компаниите следва да бъдат насърчавани, за да се подобрят социалните и екологичните характеристики на дейностите по проекти за СИ и МЧР, в които те участват.(16) Обществеността трябва да разполага с информация за дейностите, в които дадена държава-членка участва или за участие в които тя упълномощава частни или публични юридически лица, в съответствие с Директива 2003/4/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 28 януари 2003 г. относно достъпа на обществеността до информация за околната среда [6].(17) В докладите си за търговията с емисионни квоти и използването на кредити от дейности по проекти Комисията може да посочи въздействието върху пазара на електроенергия.(18) След влизането в сила на Протокола от Киото Комисията трябва да проучи, дали е възможно да сключи споразумения със страните, включени в приложение Б към Протокола от Киото, които все още не са ратифицирали протокола, с цел да се предвиди признаването на квоти между схемата на Общността и задължителните схеми за търговия с емисии на парникови газове, които ограничават абсолютното количество на емисиите, установени в тези страни.(19) Тъй като целта на предлаганите действия, а именно установяването на връзка между основаните на проекти механизми и схемата на Общността, не може да бъде постигната в достатъчна степен от отделните държави-членки и следователно, поради мащаба и последиците от предлаганите действия, може да бъде постигната по-добре на общностно равнище, Общността може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарността, определен в член 5 от Договора. В съответствие с принципа на пропорционалността, определен в споменатия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тази цел.(20) Директива 2003/87/ЕО следва да бъде съответно изменена,ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:Член 1Изменения на Директива 2003/87/ЕОДиректива 2003/87/ЕО се изменя, както следва:1. В член 3 се добавят следните букви:"к) "Страна по приложение I" означава страна, включена в приложение I към Рамковата конвенция на Организацията на обединените нации относно изменението на климата (РКООНИК), която е ратифицирала Протокола от Киото, както е определено в член 1, параграф 7 от Протокола от Киото;л) "дейност по проект" означава дейност по проект, одобрена от една или повече страни по приложение I в съответствие с член 6 или член 12 от Протокола от Киото и решенията, приети съгласно РКООНИК или Протокола от Киото;м) "единица редуцирана емисия" или "ЕРЕ" означава единица, издадена съгласно член 6 от Протокола от Киото и решенията, приети съгласно РКООНИК или Протокола от Киото;н) "сертифицирана единица редуцирана емисия" или "СЕРЕ" означава единица, издадена съгласно член 12 от Протокола от Киото и решенията, приети съгласно РКООНИК или Протокола от Киото."2. След член 11 се добавят следните членове:"Член 11аИзползване на СЕРЕ и ЕРЕ от дейности по проекти в рамките на схемата на Общността1. При спазването на параграф 3 през всеки период, посочен в член 11, параграф 2, държавите-членки могат да позволят на операторите на инсталации да използват СЕРЕ и ЕРЕ от дейности по проекти, включени в схемата на Общността, до определен процент от разпределянето на квотите за всяка инсталация, който всяка държава-членка следва да посочи в националния си план за разпределение за съответния период. Използването става чрез издаването и незабавното връщане от държавата-членка на една квота в замяна на една СЕРЕ или ЕРЕ, притежавани от оператора в националната регистрационна база данни на държавата-членка, в която той е установен.2. При спазването на параграф 3 през периода, посочен в член 11, параграф 1, държавите-членки могат да позволят на операторите на инсталации да използват СЕРЕ от дейности по проекти, включени в схемата на Общността. Това става чрез издаването и незабавното връщане от държавата-членка на една квота в замяна на една СЕРЕ. Държавите-членки отменят СЕРЕ, които са използвани от операторите през периода, посочен в член 11, параграф 1.3. Всички СЕРЕ и ЕРЕ, които са издадени и могат да бъдат използвани в съответствие с РКООНИК и Протокола от Киото и последващите решения, приети за тяхното изпълнение, се допуска да се използват в схемата на Общността:а) с изключение на това, че като потвърждение на факта, че съгласно РКООНИК и Протокола от Киото и последващите решения, приети за тяхното изпълнение, държавите-членки трябва да се въздържат от използването на СЕРЕ и ЕРЕ, генерирани от ядрени мощности, за да изпълнят ангажиментите си по член 3, параграф 1 от Протокола от Киото и съгласно Решение 2002/358/ЕО операторите на инсталации следва да се въздържат от използването на СЕРЕ и ЕРЕ, генерирани от такива мощности в рамките на схемата на Общността през периода, посочен в член 11, параграф 1 и през първия петгодишен период, посочен в член 11, параграф 2;иб) с изключение на СЕРЕ и ЕРЕ от дейности, свързани със земеползване, промяна в земеползването и горски дейности.Член 11бДейности по проекти1. Държавите-членки вземат всички необходими мерки, за да осигурят, че насоките за дейности по проектите, определени с последващите решения, приети съгласно РКООНИК или Протокола от Киото, и предприети в страните, които са подписали Договор за присъединяване към Европейския съюз, съответстват напълно на достиженията на правото на Общността, включително и с временните дерогации от разпоредбите, постановени в съответния договор за присъединяване.2. С изключение на предвиденото в параграфи 3 и 4, държавите-членки, на чиято територия се извършват дейности по проекти, осигуряват, че не се издават СЕРЕ или ЕРЕ с цел намаляването или ограничаването на емисии на парникови газове от инсталации, които се включват в обхвата на настоящата директива.3. До 31 декември 2012 г. за дейности по проекти за СИ и МЧР, които пряко намаляват или ограничават емисиите от инсталация, която попада в обхвата на настоящата директива, се допуска издаването на СЕРЕ и ЕРЕ само при отмяната на еквивалентен брой квоти от оператора на инсталацията.4. До 31 декември 2012 г. за дейности по проекти за СИ и МЧР, които косвено намаляват или ограничават нивото на емисиите от инсталации, попадащи в обхвата на настоящата директива, се допуска издаването на СЕРЕ и ЕРЕ само при отмяната на еквивалентен брой квоти от националния регистър на държавата-членка, от която произхождат СЕРЕ или ЕРЕ.5. Държава-членка, която упълномощава частни или публични юридически лица за участие в дейности по проекти, остава отговорна за изпълнението на задълженията си съгласно РКООНИК и Протокола от Киото и осигурява, че това участие отговаря на съответните насоки, условия и процедури, приети в изпълнение на РКООНИК и Протокола от Киото.6. Когато се касае за дейности по проекти, свързани с производството на енергия чрез водноелектрически централи с мощност над 20 MW, при одобряване на тези дейности по проекти държавите-членки осигуряват, че по време на развитието на дейностите ще се спазват съответните международни критерии и насоки, включително тези, съдържащи се в Доклада на Световната комисия за язовирите от ноември 2000 г., озаглавен "Язовирите и развитието – нова рамка за вземането на решения".7. В съответствие с член 23, параграф 2 се приемат разпоредби за прилагането на параграфи 3 и 4, в частност по отношение на избягването на двойното отчитане, и всякакви разпоредби, необходими за прилагането на параграф 5, когато страната домакин отговаря на всички изисквания за приемливост по отношение на дейности по проекти за СИ."3. Член 17 се заменя със следното:"Член 17Достъп до информацияРешенията, свързани с разпределянето на квоти, информация за дейности по проекти, в които участва държавата-членка или за участие в които е упълномощила частни или публични юридически лица, и докладите за емисиите, които се изискват във връзка с разрешителните за емисии на парникови газове и които се съхраняват от компетентния орган, се предоставят на обществеността от този орган в съответствие с Директива 2003/4/ЕО."4. В член 18 се добавя следната алинея:"Държавите-членки осигуряват в частност координацията между техния координационен център, определен за одобряване на дейности по проекти съгласно член 6, параграф 1, буква а) от Протокола от Киото, и техния национален орган, упълномощен за прилагането на член 12 от Протокола от Киото, които са съответно определени съгласно последващите решения, приети съгласно РКООНИК или Протокола от Киото."5. В член 19, параграф 3 се добавя следното изречение:"Регламентът ще включва също така и разпоредби относно използването и идентифицирането на СЕРЕ и ЕРЕ в схемата на Общността и за мониторинга на степента на използването им."6. Член 21 се изменя, както следва:а) в параграф 1 второто изречение се заменя със следния текст:"В този доклад следва да се обърне особено внимание на мерките за разпределението на квоти, на използването на ЕРЕ и СЕРЕ в схемата на Общността, на функционирането на регистрационните бази данни, на прилагането на указанията за мониторинг и докладване, на верификацията и на въпросите, свързани със съответствието с директивата, както и на данъчното облагане на квотите, ако има такова."б) параграф 3 се заменя със следния текст:"3. Комисията организира обмена на информация между компетентните органи на държавите-членки относно развитието на събитията, свързани с въпросите за разпределението на квоти, използването на ЕРЕ и СЕРЕ в схемата на Общността, функционирането на регистрационните бази данни, мониторинга, докладването, верификацията и съответствието с директивата."7. След член 21 се добавя следният член:"Член 21аПодкрепа за дейности, свързани с изграждане на капацитетВ съответствие с РКООНИК, Протокола от Киото и последващите решения, приети за тяхното прилагане, Комисията и държавите-членки полагат всички усилия да подкрепят дейности, свързани с изграждането на капацитет в развиващите се страни и страните с икономики в преход, за да им помогнат да се възползват максимално от механизма за съвместно изпълнение (СИ) и механизма за чисто развитие (МЧР) по начин, който да е в подкрепа на стратегиите им за устойчиво развитие и да улеснява участието на юридически лица в разработването и изпълнението на проекти за СИ и МЧР."8. Член 30 се изменя, както следва:а) в параграф 2 буква г) се заменя със следния текст:"г) използването на кредити от дейности по проекти, включително необходимостта от хармонизиране на разрешената употреба на ЕРЕ и СЕРЕ в схемата на Общността;"б) в параграф 2 се добавят следните букви:"л) въздействието на проектните механизми върху страните, в които се осъществяват проектите, особено по отношение на целите им за развитие, дали са одобрени дейности по проекти за СИ и МЧР, свързани с производството на енергия чрез водноелектрически централи с мощност над 500 MW, имащи отрицателно екологично и социално въздействие, и бъдещото използване на ЕРЕ или СЕРЕ, произтичащи от различни дейности по проекти, свързани с производството на енергия чрез водноелектрически централи в схемата на Общността;м) подкрепата за усилия за изграждане на капацитет в развиващите се страни и страните с икономики в преход;н) условия и процедури за одобрение от страна на държавите-членки на дейности по проекти на местна територия и за издаването на квоти по отношение на намаляването или ограничаването на емисии в резултат на дейностите след 2008 г.;о) технически разпоредби, отнасящи се до временния характер на кредитите и на границата от 1 %, установена с Решение 17/CP.7 за допустими проекти, свързани със земеползване, промяна на земеползването и горски дейности, както и разпоредби, отнасящи се до крайния резултат от оценката на потенциалните рискове, свързани с употребата на генетично модифицирани организми и с потенциално агресивни видове, чужди за околната среда, от дейности по проекти за залесяване и възстановяване на горите, за да се позволи на операторите да използват ЕРЕ и СЕРЕ, произтичащи от дейности по проекти за земеползване, промяна на земеползването и горски дейности, в рамките на схемата на Общността от 2008 г., в съответствие с решенията, приети съгласно РКООНИК или Протокола от Киото."в) параграф 3 се заменя със следния текст:"3. Преди всеки период, упоменат в член 11, параграф 2, всяка държава-членка публикува в националния си план количеството ЕРЕ и СЕРЕ, които планира да използва, и процента на разпределянето за всяка инсталация, до който операторите имат правото да използват ЕРЕ и СЕРЕ в рамките на схемата на Общността за въпросния период. Общото количество на използваните ЕРЕ и СЕРЕ съответства на допълнителните задължения съгласно Протокола от Киото и РКООНИК и решенията, приети в съответствие с тях.В съответствие с член 3 от Решение № 280/2004/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 11 февруари 2004 г. относно механизмите за мониторинг на емисиите на парникови газове в Общността и за прилагане на Протокола от Киото [] на всеки две години държавите-членки представят на Комисията доклад за степента, в която вътрешните действия представляват съществен елемент от полаганите усилия на национално равнище, както и за степента, в която използването на проектните механизми действително допълва вътрешните действия, и за съотношението между тях съгласно съответните разпоредби на Протокола от Киото и решенията, приетите за неговото изпълнение. Комисията докладва по този въпрос в съответствие с член 5 от споменатото решение. В светлината на този доклад и ако е уместно, Комисията прави законодателни или друг вид предложения за допълване на приетите от държавите-членки разпоредби, с цел да се гарантира, че механизмите се използват като допълнение на вътрешните действия в рамките на Общността.9. В приложение III се добавя следната точка:"12. Планът трябва да посочва максималното количество ЕРЕ и СЕРЕ, които се допуска да се използват от операторите на инсталации, включени в схемата на Общността, в процентно изражение от разпределението на квотите за всяка инсталация. Процентът трябва да съответства на допълнителните задължения на държавите-членки съгласно Протокола от Киото и решенията, приети в изпълнение на РКООНИК или на Протокола от Киото."Член 2Прилагане1. Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива до 13 ноември 2005 г. Те незабавно уведомяват Комисията за това.Когато държавите-членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.2. Държавите-членки съобщават на Комисията текста на разпоредбите от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива. Комисията информира останалите държави-членки за това.Член 3Влизане в силаНастоящата директива влиза в сила в деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.Член 4АдресатиАдресати на настоящата директива са държавите-членки.Съставено в Страсбург на 27 октомври 2004 година.За Европейския парламентПредседателJ. Borrell FontellesЗа СъветаПредседателA. Nicolai[1] ОВ С 80, 30.3.2004 г., стр. 61.[2] Становище на Европейския парламент от 20 април 2004 г. (все още непубликувано в Официален вестник) и Решение на Съвета от 13 септември 2004 г. (все още непубликувано в Официален вестник).[3] ОВ L 275, 25.10.2003 г., стр. 32.[4] ОВ L 130, 15.5.2002 г., стр. 1.[5] ОВ L 49, 19.2.2004 г., стр. 1.[6] ОВ L 41, 14.2.2003 г., стр. 26.[] ОВ L 49, 19.2.2004 г., стр. 1."--------------------------------------------------


title: Директива 2008/115/ЕО на Европейския Парламент и на Съвета от 16 декември 2008 година относно общите стандарти и процедури, приложими в държавите-членки за връщане на незаконно пребиваващи граждани на трети страни

text:
               24.12.2008

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               L 348/98

      ДИРЕКТИВА 2008/115/ЕО НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА

   от 16 декември 2008 година
   относно общите стандарти и процедури, приложими в държавите-членки за връщане на незаконно пребиваващи граждани на трети страни
   ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
   като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 63, параграф 3, буква б) от него,
   като взеха предвид предложението на Комисията,
   в съответствие с процедурата, установена в член 251 от Договора (1),
   като имат предвид, че:

               (1)

               Европейският съвет, състоял се в Тампере на 15 и 16 октомври 1999 г., установи съгласуван подход в областта на имиграцията и убежището, който обхваща едновременно създаването на обща система за убежище, политиката за законна имиграция и борбата срещу незаконната имиграция.

               (2)

               Европейският съвет, състоял се в Брюксел на 4 и 5 ноември 2004 г., призова за установяването на ефективна политика за извеждане и репатриране, основана на общи норми, с оглед на това съответните лица да бъдат връщани по хуманен начин и при пълно зачитане на техните основни права и на тяхното достойнство.

               (3)

               На 4 май 2005 г. Комитетът на министрите на Съвета на Европа прие „20 насоки относно принудителното връщане“.

               (4)

               Следва да се установят ясни, прозрачни и справедливи правила с цел установяване на ефективна политика на връщане като необходим елемент на една добре ръководена миграционна политика.

               (5)

               Настоящата директива следва да установи хоризонтален набор от правила, приложими спрямо всички граждани на трети страни, които не отговарят или са престанали да отговарят на условията за влизане, престой или пребиваване в дадена държава-членка.

               (6)

               Държавите-членки следва да следят за това прекратяването на незаконния престой на граждани на трети страни да се извършва по справедлива и прозрачна процедура. В съответствие с общите принципи на законодателството на ЕС, решенията съгласно настоящата директива следва да се вземат индивидуално и въз основа на обективни критерии, което означава, че незаконният престой не следва да е единственото обстоятелство, което трябва да се вземе предвид. Когато използват стандартни формуляри за решения, свързани с връщане, например решения за връщане, и, ако има такива, забрани да влизане или решения за извеждане, държавите-членки следва да зачитат този принцип и изцяло да спазват всички приложими разпоредби на настоящата директива.

               (7)

               Подчертава се необходимостта от споразумения за обратно приемане между Общността и трети страни, както и от двустранни споразумения за обратно приемане с трети страни, с цел улесняване на процеса на връщане. Международното сътрудничество със страните на произход на всички етапи от процеса на връщане е предварително условие за постигане на трайно връщане.

               (8)

               Признава се законното право на държавите-членки да връщат граждани на трети страни, които са в незаконен престой, при наличие на справедливи и ефикасни системи за убежище, които изцяло да зачитат принципа на „забрана за връщане“ (non-refoulement).

               (9)

               В съответствие с Директива 2005/85/ЕО на Съвета от 1 декември 2005 г. относно минимални норми относно процедурата за предоставяне или отнемане на статут на бежанец в държавите-членки (2), гражданин на трета страна, който е подал молба за убежище в държава-членка, не следва да бъде считан за лице, което е в незаконен престой на територията на държавата-членка, до влизането в сила на отрицателно решение относно молбата или на решение, прекратяващо правото му на престой като кандидат за убежище.

               (10)

               Когато няма основания да се счита, че постигането на целта на процедурата за връщане би било възпрепятствано, следва да се отдава предпочитание на доброволното връщане спрямо принудителното връщане, като се определи срок за доброволно напускане. Срокът за доброволно напускане следва да се удължи, когато това се счита за необходимо поради конкретните обстоятелства на всеки отделен случай. С оглед да се насърчава доброволното връщане държавите-членки следва да предвидят предоставянето на засилена помощ и консултиране във връзка с връщането, както и да използват по най-добрия начин съответните възможности за финансиране, с които разполагат по Европейския фонд за връщане.

               (11)

               Следва да се установи общ минимален набор от правни гаранции, приложими за решенията, свързани с връщането, за да се осигури ефективна защита на интересите на засегнатите лица. Необходимата правна помощ следва да се предостави на лица, които не разполагат с достатъчни средства. Държавите-членки следва да предвидят в националното си законодателство в кои случаи правната помощ трябва да се счита за необходима.

               (12)

               Следва да се вземе под внимание положението на граждани на трети страни, които са в незаконен престой, но не могат все още да бъдат изведени. Техните основни ежедневни потребности следва да бъдат определени съгласно националното законодателство. За да могат да докажат специфичното си положение в случай на административен контрол или проверки, на тези лица следва да бъде предоставено писмено потвърждение за тяхното положение. Държавите-членки следва да разполагат със свобода на преценка по отношение на модела и формата на писменото потвърждение и следва също така да могат да го включват в решения, свързани с връщането, приети съгласно настоящата директива.

               (13)

               Използването на принудителни мерки следва да бъде изрично подчинено на принципите на пропорционалност и ефективност на предприеманите мерки и преследваните цели. Следва да се установят минимални гаранции, приложими за процедурата по принудително връщане, като се вземе предвид Решение 2004/573/ЕО на Съвета от 29 април 2004 г. относно организацията на общите полети за извеждане от територията на две или повече държави-членки на граждани на трети страни, за които се прилагат индивидуални мерки за извеждане (3). Държавите-членки следва да разполагат с различни възможности за наблюдение на принудителното връщане.

               (14)

               Следва да се даде европейско измерение на последствията от националните мерки за връщане, като се въведе забрана за влизане, забраняваща влизането и престоя на територията на всички държави-членки. Срокът на забраната за влизане следва да бъде определен, като надлежно се вземат предвид всички обстоятелства от значение в отделния случай и неговата продължителност не бива, по принцип, да надвишава пет години. Във връзка с това следва да отдели специално внимание на факт, че по отношение на засегнатия гражданин на трета страна вече е налице повече от едно решение за връщане или заповед за извеждане, или е влязъл на територията на държава-членка по време на действие на забрана за влизане.

               (15)

               Държавите-членки следва да имат правото да решават дали при оспорване на решение, свързано с връщане, на преразглеждащия или проверяващия орган се предоставят правомощия да вземе самостоятелно решение, свързано с връщането, което да замени предходното решение.

               (16)

               Използването на задържане с цел извеждане следва да бъде ограничено и подчинено на принципа на пропорционалност относно предприеманата мярка и преследваните цели. Задържане е оправдано единствено с цел да се подготви връщането или да се извърши процесът на извеждането, и когато прилагането на по-леки принудителни мерки не би било достатъчно.

               (17)

               Задържаните граждани на трети страни следва да се третират по хуманен и достоен начин, като се зачитат техните основни права и се спазва международното и националното право. Без да се засяга първоначалното задържане от правоприлагащите органи, което се урежда от националното законодателство, задържането следва по правило да се извършва в специализирани места за задържане.

               (18)

               Държавите-членки следва да имат бърз достъп до информация относно забраните за влизане, издадени от други държави-членки. Този обмен на информация следва да се осъществява в съответствие с Регламент (ЕО) № 1987/2006 на Европейския парламент и на Съвета за създаването, функционирането и използването на Шенгенска информационна система от второ поколение (ШИС II) (4).

               (19)

               Прилагането на настоящата директива следва да се съпътства от сътрудничество между институциите, участващи на всички равнища в процеса на връщане, както и от обмен и насърчаване на най-добрите практики, като по този начин осигурява добавена стойност на европейско равнище.

               (20)

               Доколкото целта на настоящата директива и по-специално установяването на общи правила, приложими за процедурите на връщане и извеждане, използването на принудителни мерки, задържане и забрана за влизане, не може да бъде осъществена в достатъчна степен от държавите-членки и следователно, поради мащаба и последиците ѝ, може да бъде по-добре осъществена на общностно равнище, Общността може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тази цел.

               (21)

               Държавите-членки следва да изпълняват разпоредбите на настоящата директива без дискриминация на основание пол, раса, цвят на кожата, етнически или социален произход, генетични характеристики, език, религия или вяра, политически или други възгледи, принадлежност към национално малцинство, имуществено състояние, потекло, наличие на увреждания, възраст или сексуална ориентация.

               (22)

               Съгласно Конвенцията на ООН за правата на детето от 1989 г., „висшите интереси на детето“ следва да са първостепенно съображение за държавите-членки при изпълнението на настоящата директива. Съгласно Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, зачитането на семейния живот следва да е първостепенно съображение за държавите-членки при изпълнението на настоящата директива.

               (23)

               Изпълнението на настоящата директива не засяга задълженията, произтичащи от Женевската конвенция за статута на бежанците от 28 юли 1951 г., изменена с Нюйоркския протокол от 31 януари 1967 г.

               (24)

               Настоящата директива зачита основните права и спазва принципите, признати по-специално от Хартата на основните права на Европейския съюз.

               (25)

               В съответствие с членове 1 и 2 от Протокола относно позицията на Дания, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за създаване на Европейската общност, Дания не взема участие в приемането на настоящата директива и не е обвързана от нея, нито от нейното прилагане. Като се има предвид, че настоящата директива доразвива — доколкото тя се прилага по отношение на граждани на трети страни, които не отговарят или вече са престанали да отговарят на условията за влизане в съответствие с Кодекса на шенгенските граници (5) — достиженията на правото от Шенген по разпоредбите на дял IV от част трета от Договора за създаване на Европейската общност, Дания, в съответствие с член 5 от посочения протокол, решава в срок от шест месеца от приемането на настоящата директива дали да я въведе в своето национално законодателство.

               (26)

               Доколкото се прилага по отношение на граждани на трети страни, които не отговарят или са престанали да отговарят на условията за влизане в съответствие с Кодекса на шенгенските граници, настоящата директива представлява развитие на разпоредби на достиженията на правото от Шенген, в което Обединеното кралство не участва, в съответствие с Решение 2000/365/ЕО на Съвета от 29 май 2000 г. относно искането на Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия да участва в някои разпоредби от достиженията на правото от Шенген (6); освен това, в съответствие с членове 1 и 2 от Протокола относно позицията на Обединеното кралство и Ирландия, приложен към Договора за Европейския съюз и Договора за създаване на Европейската общност и без да се засяга член 4 от посочения протокол, Обединеното кралство не участва в приемането на настоящата директива и не е обвързано от нея, нито от нейното прилагане.

               (27)

               Доколкото се прилага по отношение на граждани на трети страни, които не отговарят или са престанали да отговарят на условията за влизане в съответствие с Кодекса на шенгенските граници, настоящата директива представлява развитие на разпоредби на достиженията на правото от Шенген, в което Ирландия не участва, в съответствие с Решение 2002/192/ЕО на Съвета от 28 февруари 2002 г. относно искането на Ирландия да участва в някои разпоредби от достиженията на правото от Шенген (7); освен това, в съответствие с членове 1 и 2 от Протокола относно позицията на Обединеното кралство и Ирландия, приложен към Договора за Европейския съюз и Договора за създаване на Европейската общност, и без да се засяга член 4 от посочения протокол, Ирландия не участва в приемането на настоящата директива и не е обвързана от нея, нито от нейното прилагане.

               (28)

               По отношение на Исландия и Норвегия настоящата директива представлява — доколкото тя се прилага по отношение на граждани на трети страни, които не отговарят или са престанали да отговарят на условията за влизане в съответствие с Кодекса на шенгенските граници — развитие на разпоредби на достиженията на правото от Шенген по смисъла на Споразумението, сключено от Съвета на Европейския съюз и Република Исландия и Кралство Норвегия за асоцииране на тези две държави в процеса на изпълнението, прилагането и развитието на достиженията на правото от Шенген, които спадат към областта, посочена в член 1, буква В от Решение 1999/437/ЕО на Съвета (8) относно определени условия по прилагането на това споразумение.

               (29)

               По отношение на Швейцария настоящата директива представлява - доколкото тя се прилага по отношение на граждани на трети страни, които не отговарят или са престанали да отговарят на условията за влизане в съответствие с Кодекса на шенгенските граници - развитие на разпоредби на достиженията на правото от Шенген по смисъла на Споразумението между Европейския съюз, Европейската общност и Конфедерация Швейцария за асоцииране на Конфедерация Швейцария при въвеждането, прилагането и развитието на достиженията на правото от Шенген, които спадат към областта, посочена в член 1, буква В от Решение 1999/437/ЕО, във връзка с член 3 от Решение 2008/146/ЕО на Съвета (9) за сключване от името на Европейската общност на това споразумение.

               (30)

               По отношение на Лихтенщайн настоящата директива представлява - доколкото тя се прилага по отношение на граждани на трети страни, които не отговарят или са престанали да отговарят на условията за влизане в съответствие с Кодекса на шенгенските граници - развитие на разпоредби на достиженията на правото от Шенген по смисъла на Протокола между Европейския съюз, Европейската общност, Конфедерация Швейцария и Княжество Лихтенщайн за присъединяването на Княжество Лихтенщайн към Споразумението между Европейския съюз, Европейската общност и Конфедерация Швейцария за асоциирането на Конфедерация Швейцария при изпълнението, прилагането и развитието на достиженията на правото от Шенген, които спадат към областта, посочена в член 1, буква В от Решение 1999/437/ЕО, във връзка с член 3 от Решение 2008/261/EC на Съвета (10) за подписването от името на Европейската общност и за временното прилагане на някои разпоредби от този протокол,

         ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
   ГЛАВА I
   ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
   Член 1
   Предмет
   Настоящата директива определя общите стандарти и процедури, които се прилагат в държавите-членки по отношение на връщането на граждани на трети страни, които са в незаконен престой, в съответствие с основните права, които се явяват общи принципи на правото на Общността, както и на международното право, включително задълженията в областта на защитата на бежанците и правата на човека.
   Член 2
   Приложно поле
   1.   Настоящата директива се прилага по отношение на граждани на трети страни, които са в незаконен престой на територията на държава-членка.
   2.   Държавите-членки могат да решат да не прилагат настоящата директива за граждани на трети страни:

               а)

               по отношение на които има отказ за влизане в съответствие с член 13 от Кодекса на шенгенските граници или които са задържани или засечени от компетентните органи във връзка с незаконно прекосяване по суша, море или въздух на външната граница на държава-членка и които впоследствие не са получили разрешение или право на престой в тази държава-членка;

               б)

               които подлежат на връщане като наказателноправна санкция или като последствие от наказателноправна санкция съгласно националното законодателство или по отношение на които са образувани процедури за екстрадиция.

         3.   Настоящата директива не се прилага за лица, които се ползват от общностното право на свободно движение, както е определено в член 2, точка 5 от Кодекса на шенгенските граници.
   Член 3
   Определения
   За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:

               1.

               „гражданин на трета страна“ е всяко лице, което не е гражданин на Съюза по смисъла на член 17, параграф 1 от Договора и което не се ползва от общностното право на свободно движение, както е определено в член 2, точка 5 от Кодекса на шенгенските граници;

               2.

               „незаконен престой“ е всяко присъствие на територията на държава-членка на гражданин на трета страна, който не отговаря или е престанал да отговаря на условията за влизане, изложени в член 5 от Кодекса на шенгенските граници, или на други условия за влизане, престой или пребиваване в тази държава-членка;

               3.

               „връщане“ е процесът на връщане на гражданин на трета страна — при доброволно или принудително изпълнение на задължение за връщане — в:

                           —

                           неговата страна на произход, или

                           —

                           страна на транзитно преминаване в съответствие със споразумения на Общността или двустранни споразумения за обратно приемане или други договорености, или

                           —

                           трета страна, в която гражданинът на трета страна доброволно решава да се върне и в която ще бъде приет;

               4.

               „решение за връщане“ е административно или съдебно решение или друг акт, което определя или обявява за незаконен престоя на гражданин на трета страна и налага или постановява задължение за връщане;

               5.

               „извеждане“ е принудителното изпълнение на задължението за връщане и по-специално физическото транспортиране извън държавата-членка;

               6.

               „забрана за влизане“ е административно или съдебно решение или акт, с което се забраняват влизането и престоят на територията на държавите-членки за определен период, придружаващо решение за връщане;

               7.

               „опасност от укриване“ е наличието в конкретен случай на основания, които са породени от обективни критерии, определени в законодателството, да се смята, че гражданин на трета страна, по отношение на когото са образувани процедури за връщане, може да се укрие;

               8.

               „доброволно напускане“ е изпълнение на задължението за връщане в срока, определен за тази цел в решението за връщане;

               9.

               „уязвими лица“ означава малолетни или непълнолетни лица, непридружени малолетни или непълнолетни лица, лица с увреждания, възрастни хора, бременни жени, самотни родители с малолетни или непълнолетни деца и лица, които са били подложени на мъчения, изнасилване или други сериозни форми на психическо, физическо или сексуално насилие.

         Член 4
   По-благоприятни разпоредби
   1.   Настоящата директива се прилага, без да се засягат по-благоприятните разпоредби на:

               а)

               двустранните или многостранните споразумения между Общността или Общността и нейните държави-членки, от една страна, и една или повече трети страни, от друга страна;

               б)

               двустранните или многостранните споразумения между една или повече държави-членки и една или повече трети страни.

         2.   С настоящата директива не се засягат разпоредбите, които могат да са по-благоприятни за граждани на трети страни, и които са предвидени в достиженията на правото на Общността в областта на имиграцията и предоставянето на убежище.
   3.   С настоящата директива не се засяга правото на държавите-членки да приемат или да продължат да прилагат разпоредби, които са по-благоприятни за лицата, по отношение на които тя се прилага, при условие че подобни разпоредби са съвместими с настоящата директива.
   4.   По отношение на граждани на трети страни, които са изключени от приложното поле на настоящата директива, в съответствие с член 2, параграф 2, буква а) държавите-членки:

               а)

               гарантират, че отношението им и равнището на защита не са по-малко благоприятни от посочените в член 8, параграфи 4 и 5 (ограничения на използването на принудителни мерки), член 9, параграф 2, буква а) (отлагане на извеждането), член 14, параграф 1, букви б) и г) (спешни медицински грижи и отчитане на потребностите на уязвимите лица) и членове 16 и 17 (условия за задържане), както и

               б)

               спазват принципа на „забрана за връщане“;

         Член 5
   Принцип на „забрана за връщане“, висши интереси на детето, семеен живот и здравословно състояние
   При прилагането на настоящата директива държавите-членки надлежно вземат предвид:

               а)

               висшите интереси на детето;

               б)

               семейния живот;

               в)

               здравословното състояние на засегнатия гражданин на трета страна,

         и спазват принципа на „забрана за връщане“.
   ГЛАВА II
   ПРЕКРАТЯВАНЕ НА НЕЗАКОНЕН ПРЕСТОЙ
   Член 6
   Решение за връщане
   1.   Държавите-членки издават решение за връщане на всеки гражданин на трета страна, който е в незаконен престой на тяхна територия, без да се засягат изключенията, посочени в параграфи 2—5.
   2.   От граждани на трети страни, които са в незаконен престой на територията на държава-членка и притежават валидно разрешение за пребиваване или друго разрешение, даващо право на престой, което е издадено от друга държава-членка, се изисква незабавно да отидат на територията на тази друга държава-членка. В случай че засегнатият гражданин на трета страна не се съобрази с това изискване или когато незабавното напускане на гражданина на трета страна се налага поради основания, свързани с обществения ред или националната сигурност, се прилага параграф 1.
   3.   Държавата-членка може да се въздържи от издаване на решение за връщане на гражданин на трета страна, който е в незаконен престой на нейна територия, ако засегнатият гражданин на трета страна бъде приет обратно от друга държава-членка въз основа на двустранни споразумения или договорености, които са действащи към датата на влизане в сила на настоящата директива. В този случай държавата-членка, която е приела обратно засегнатия гражданин на трета страна, прилага параграф 1.
   4.   Държавите-членки могат във всеки един момент да вземат решение да предоставят на гражданин на трета страна, който е в незаконен престой на тяхна територия, самостоятелно разрешение за пребиваване или друго разрешение, което дава право на престой, поради хуманни, хуманитарни или други причини. В този случай не се издава решение за връщане. В случай, че решение за връщане вече е издадено, то се оттегля или се спира изпълнението му за срока на валидност на разрешението за пребиваване или на друго разрешение, с което се дава право на престой.
   5.   Ако по отношение на гражданин на трета страна, който е в незаконен престой на територията на държава-членка, е образувана процедура за подновяване на разрешение за пребиваване или друго разрешение, предоставящо право на престой, държавата-членка разглежда възможността да се въздържи от издаване на решение за връщане до приключване на процедурата, без да се засяга параграф 6.
   6.   Настоящата директива не препятства държавите-членки да приемат решение за прекратяване на законния престой, заедно с решение за връщане и/или решение за извеждане и/или забрана за влизане в рамките на едно административно или съдебно решение или акт, съгласно националното им законодателство, без да се засягат процедурните гаранции, предвидени в глава III и в други приложими разпоредби на общностното и националното законодателство.
   Член 7
   Доброволно напускане
   1.   В решението за връщане се предвижда подходящ срок за доброволно напускане с продължителност от седем до тридесет дни, без да се засягат изключенията, посочени в параграфи 2 и 4. Държавите-членки могат да предвидят в националното си законодателство, че подобен срок се предоставя единствено след подаване на молба от засегнатия гражданин на трета страна. В този случай държавите-членки уведомяват засегнатите граждани на трети страни относно възможността да подадат подобна молба.
   Срокът, предвиден в първа алинея, не изключва възможността за по-ранно напускане на засегнатите граждани на трети страни.
   2.   При необходимост държавите-членки удължават срока за доброволно напускане с достатъчен период, като вземат предвид конкретните обстоятелства във всеки отделен случай, като например продължителност на престоя, наличието на посещаващи училище деца и наличието на други семейни и социални връзки.
   3.   През цялата продължителност на срока за доброволно напускане могат да бъдат наложени някои изисквания с оглед избягване на опасността от укриване, като редовно явяване пред властите, внасяне на подходяща парична гаранция, предоставяне на документи или задължение за престой на определено място.
   4.   Ако съществува опасност от укриване или ако молбата за законен престой е отхвърлена като явно неоснователна или измамна, или ако засегнатото лице представлява опасност за обществения ред, обществената или националната сигурност, държавите-членки могат да се въздържат от предоставяне на срок за доброволно напускане или да предоставят срок, който е по-кратък от седем дни.
   Член 8
   Извеждане
   1.   Държавите-членки предприемат всички необходими мерки, за да изпълнят принудително решението за връщане, ако не е бил предоставен срок за доброволно напускане съгласно член 7, параграф 4 или ако задължението за връщане не е било изпълнено в рамките на предоставения съгласно член 7 срок за доброволно напускане.
   2.   Ако държавата-членка е предоставила срок за доброволно напускане съгласно член 7, решението за връщане може да се изпълни принудително само след изтичане на срока, освен ако по време на този срок не възникне опасност по смисъла на член 7, параграф 4.
   3.   Държавите-членки могат да приемат отделно административно или съдебно решение или акт за постановяване на извеждането.
   4.   Когато държава-членка използва - като крайно средство - принудителни мерки, за да изведе гражданин на трета страна, който се противопоставя на извеждането, тези мерки трябва да са пропорционални и да не превишават разумната употреба на сила. Те се изпълняват съгласно националното законодателство в съответствие с основните права и като се зачита надлежно достойнството и физическата неприкосновеност на засегнатия гражданин на трета страна.
   5.   При извеждане по въздушен път държавите-членки вземат предвид общите насоки относно мерките за сигурност при съвместни операции за извеждане по въздушен път, приложени към Решение 2004/573/ЕО.
   6.   Държавите-членки създават ефективна система за наблюдение на принудителното връщане.
   Член 9
   Отлагане на извеждането
   1.   Държавите-членки отлагат извеждането:

               а)

               когато това би нарушило принципа на „забрана за връщане“ или

               б)

               за продължителността на разрешено спиране на изпълнението в съответствие с член 13, параграф 2.

         2.   Държавата-членка може да отложи извеждането за подходящ срок, като вземе предвид конкретните обстоятелства във всеки отделен случай. Държавите-членки по-специално вземат предвид:

               а)

               физическото или психическото състояние на гражданина на трета страна;

               б)

               технически причини, като липса на възможност за превоз или неуспех на извеждането поради невъзможност за идентифициране.

         3.   Ако извеждането се отлага съгласно параграфи 1 и 2, предвидените в член 7, параграф 3 задължения могат да бъдат наложени на засегнатия гражданин на трета страна.
   Член 10
   Връщане и извеждане на непридружени малолетни или непълнолетни лица
   1.   Преди да се вземе решение за издаването на решение за връщане по отношение на непридружено малолетно или непълнолетно лице, съответните служби — различни от властите, изпълняващи връщането — предоставят съдействие, като се отчитат надлежно висшите интереси на детето.
   2.   Преди непридруженото малолетно или непълнолетно лице да бъде изведено от територията на държава-членка, органите на тази държава-членка се уверяват, че то ще бъде върнато на член на неговото семейство, на определен настойник или на подходящи приемни центрове в държавата по връщане.
   Член 11
   Забрана за влизане
   1.   Решенията за връщане се придружават от забрана за влизане:

               а)

               ако не е предоставен срок за доброволно напускане; или

               б)

               ако задължението за връщане не е било изпълнено.

         В останалите случаи решенията за връщане могат да бъдат придружени от забрана за влизане.
   2.   Продължителността на забраната за влизане се определя, като надлежно се вземат предвид всички обстоятелства от значение за отделния случай, и по принцип не надвишава пет години. Тя може обаче да надвиши пет години, ако гражданинът на трета страна представлява сериозна заплаха за обществения ред, обществената или националната сигурност.
   3.   Държавите-членки разглеждат възможността да оттеглят или да спрат действието на забрана за влизане, в случаите когато гражданин на трета страна, по отношение на когото е налице забрана за влизане, издадена в съответствие с параграф 1, втора алинея, може да докаже, че е напуснал територията на съответната държава-членка при пълно спазване на решението за връщане.
   Без да се засяга параграф 1, първа алинея, буква б) и при условие че съответният гражданин на трета страна не представлява заплаха за обществения ред, обществената или националната сигурност, забрана за влизане не се издава по отношение на жертвите на трафик на хора, на които е дадено разрешение за пребиваване съгласно Директива 2004/81/ЕО на Съвета от 29 април 2004 г. за издаване на разрешение за пребиваване на граждани на трети страни, които са жертви на трафик на хора или на които е предоставена помощ за незаконна имиграция и които сътрудничат с компетентните органи (11).
   Държавите-членки могат да се въздържат от издаването на забрана за влизане или да оттеглят или спрат действието на такава забрана в отделни случаи по хуманитарни причини.
   Държавите-членки могат да оттеглят или да спрат действието на забрана за влизане в отделни случаи или определени категории случаи по други причини.
   4.   Когато държава-членка разглежда възможността да издаване на разрешение за пребиваване или друго разрешение, което дава право на престой на гражданин на трета страна, по отношение на когото е налице забрана за влизане, издадена от друга държава-членка, тя първо се консултира с държавата-членка, издала забраната за влизане, и взема предвид нейните интереси съгласно член 25 от Конвенцията за прилагане на Споразумението от Шенген (12).
   5.   Параграфи 1—4 се прилагат, без да се засяга правото на международна закрила в държавите-членки, както е определено в член 2, буква а) от Директива 2004/83/ЕО на Съвета от 29 април 2004 г. относно минималните стандарти за признаването и правното положение на гражданите на трети страни или лицата без гражданство като бежанци или като лица, които по други причини се нуждаят от международна закрила, както и относно съдържанието на предоставената закрила (13).
   ГЛАВА III
   ПРОЦЕДУРНИ ГАРАНЦИИ
   Член 12
   Формуляр
   1.   Решенията за връщане и — в случай че бъдат издадени - решенията за забрана за влизане и решенията за извеждане се издават в писмена форма и посочват фактическите и правните основания, както и информация относно съществуващите правни средства за защита.
   Информацията относно фактическите основания може да бъде ограничена, когато националното право позволява ограничаване на правото на информация, по-конкретно за да се гарантира националната сигурност, отбраната, обществената сигурност и с оглед предотвратяването, разследването, разкриването и санкционирането на престъпления.
   2.   Държавите-членки осигуряват, при поискване, писмен или устен превод на основните елементи на решенията, свързани с връщане, както е посочено в параграф 1, включително информация относно съществуващите правни средства за защита, на език, който гражданинът на трета страна разбира или който основателно може да се предполага, че разбира.
   3.   Държавите-членки могат да решат да не прилагат параграф 2 по отношение на граждани на трета страна, които са влезли незаконно на територията на държава-членка и които впоследствие не са получили разрешение или право на престой в тази държава-членка.
   В тези случаи решенията, свързани с връщане, посочени в параграф 1, се предоставят чрез стандартен формуляр, както е предвидено в националното законодателство.
   Държавите-членки предоставят брошури с обща информация, в които основните елементи на стандартния формуляр са обяснени най-малко на пет от езиците, които най-често се използват или се разбират от незаконните мигранти, влизащи в съответната държава-членка.
   Член 13
   Средства за защита
   1.   Засегнатият гражданин на трета страна има право на ефективни средства за защита, които му позволяват да обжалва или да иска преразглеждане на решенията, свързани с връщане, посочени в член 12, параграф 1, пред компетентен съдебен или административен орган, или пред компетентен орган, съставен от членове, които са безпристрастни и чиято независимост е гарантирана.
   2.   Посоченият в параграф 1 орган има правомощието да преразглежда решенията за връщане, посочени в член 12, параграф 1, включително възможността за временно спиране на принудителното им изпълнение, освен ако временното спиране не е вече приложимо съгласно националното законодателство.
   3.   Засегнатият гражданин на трета страна има възможност да получи правни съвети, представителство и, когато е необходимо, езикова помощ.
   4.   Държавите-членки гарантират, че необходимата юридическа консултация и/или процесуално представителство се предоставят безплатно при поискване в съответствие със съответното национално законодателство или правила относно правната помощ, и могат да предвидят по отношение на тези безплатна юридическа консултация и/или процесуално представителство да се прилагат условията, посочени в член 15, параграфи 3—6 от Директива 2005/85/ЕО.
   Член 14
   Гаранции при връщане
   1.   Държавите-членки гарантират, с изключение на ситуацията, предвидена в членове 16 и 17, че доколкото е възможно се вземат предвид следните принципи по отношение на граждани на трети страни по време на предоставения срок за доброволно напускане в съответствие с член 7 или по време на сроковете, за които извеждането е отложено в съответствие с член 9:

               а)

               запазва се целостта на семейството с членове на семейството, намиращи се на тяхна територия;

               б)

               предоставят се спешни медицински грижи и основно лечение на болести;

               в)

               предоставя се достъп до основните елементи на образователната система на малолетни или непълнолетни лица в зависимост от продължителността на престоя им;

               г)

               вземат се предвид специалните потребности на уязвимите лица.

         2.   Държавите-членки предоставят на посочените в параграф 1 лица потвърждение в писмен вид съгласно националното законодателство, че срокът на доброволно напускане е удължен съгласно член 7, параграф 2, или че решението за връщане временно няма да бъде изпълнявано принудително.
   ГЛАВА IV
   ЗАДЪРЖАНЕ С ЦЕЛ ИЗВЕЖДАНЕ
   Член 15
   Задържане
   1.   Освен ако в конкретния случай не могат да се приложат ефективно други достатъчни, но по-леки принудителни мерки, държавите-членки могат да задържат гражданин на трета страна, по отношение на когото са образувани процедури за връщане, само за да се подготви връщането и/или да се извърши процеса на извеждане, и по-специално когато:

               а)

               е налице опасност от укриване; или

               б)

               засегнатият гражданин на трета страна избягва или възпрепятства подготовката на връщането или процеса по извеждането.

         Всяко едно задържане е за възможно най-кратък срок и продължава единствено по време на процедурите по извеждане и при надлежно изпълнение на тези процедури.
   2.   Задържането се постановява от административните или съдебните власти.
   Задържането се постановява в писмен вид и включва фактическите и правните основания.
   Когато е постановено задържане от административни органи, държавите-членки:

               а)

               или осигуряват бърз съдебен контрол на законността на задържането, който се осъществява във възможно най-кратък срок след началото на задържането;

               б)

               или предоставят на съответния гражданин на трета страна правото да започне производство, при което решението за законността на задържането подлежи на бърз съдебен контрол, при който съдът се произнася във възможно най-кратък срок след започването на съответното производство. В такъв случай държавите-членки уведомяват незабавно засегнатия гражданин на трета страна относно възможността да започнат подобно производство.

         Засегнатият гражданин на трета страна се освобождава незабавно, в случай че задържането се окаже незаконно.
   3.   Във всеки един случай задържането се преразглежда през разумни интервали или по молба на засегнатия гражданин на трета страна, или служебно. В случай на продължителни срокове за задържане актовете по преразглеждане подлежат на съдебен контрол.
   4.   Когато стане ясно, че вече не съществува разумна възможност за извеждане по правни или други съображения или че вече не съществуват посочените в параграф 1 условия, задържането престава да бъде оправдано и засегнатото лице се освобождава незабавно.
   5.   Задържането продължава, докато съществуват посочените в параграф 1 условия и то е необходимо, за да се гарантира успешно извеждане. Всяка държава-членка определя максимална продължителност за задържане, която не може да надвишава шест месеца.
   6.   Държавите-членки не могат да удължават посочения в параграф 5 срок освен за ограничен срок, който не надвишава допълнителни дванадесет месеца в съответствие с националното законодателство, в случаите когато, независимо от положените от тях разумни усилия, е вероятно операцията по извеждането да продължи по-дълго поради:

               а)

               липса на съдействие от съответния гражданин на трета страна или;

               б)

               забавяне при получаването на необходимата документация от трети страни.

         Член 16
   Условия на задържане
   1.   Задържането по правило се извършва в специализирани центрове за задържане. Когато дадена държава-членка не може да осигури настаняване в специализиран център за задържане и е трябва да прибегне до настаняване в затвор, задържаните граждани на трети страни се отделят от обикновените затворници.
   2.   Задържани граждани на трети страни при поискване получават разрешение за своевременно установяване на контакт със законни представители, членове на семейството и компетентни консулски власти.
   3.   Особено внимание се обръща на положението на уязвимите лица. Предоставят се спешни медицински грижи и основно лечение на болести.
   4.   Съответните компетентни национални, международни и неправителствени организации и органи имат възможността да посещават центровете за задържане,посочени в параграф 1, доколкото те се използват за задържане на граждани на трети страни в съответствие с настоящата глава. Подобни посещения могат да бъдат подложени на разрешителен режим.
   5.   На задържаните граждани на трета страна се предоставя систематично информация, в която се разясняват правилата, които се прилагат в центъра за задържане, и се излагат техните права и задължения. Тази информация включва информация относно правото им съгласно националното законодателство да влязат в контакт с посочените в параграф 4 организации и органи.
   Член 17
   Задържане на малолетни или непълнолетни лица и на семейства
   1.   Непридружените малолетни или непълнолетни лица и семейства с малолетни или непълнолетни лица се задържат само като крайна мярка и за най-краткия подходящ срок.
   2.   На задържани семейства, по отношение на които е образувана процедура за извеждане, се осигурява отделно настаняване, гарантиращо достатъчно лично пространство.
   3.   Задържани малолетни или непълнолетни лица имат възможността да участват в развлекателни дейности, включително в игри и дейности за отмора, подходящи за тяхната възраст, и — в зависимост от продължителността на престоя им — имат достъп до образование.
   4.   Непридружените малолетни или непълнолетни лица се настаняват, доколкото е възможно, в институции, които разполагат със служители и оборудване, съобразени с потребностите на лица на тяхната възраст.
   5.   Висшите интереси на детето са първостепенно съображение при задържането на малолетни или непълнолетни лица до извеждането им.
   Член 18
   Извънредни ситуации
   1.   В случаите когато извънредно големият брой на гражданите на трети страни, подлежащи на връщане, представлява непредвидено голяма тежест за капацитета на местата за задържане на държава-членка или за нейните административни или съдебни служители, тази държава-членка може, докато трае това извънредно положение, да реши да допусне по-дълги срокове за съдебен контрол от предвидените съгласно член 15, параграф 2, трета алинея и да предприеме неотложни мерки по отношение на условията за задържане, които се отклоняват от посочените в член 16, параграф 1 и член 17, параграф 2.
   2.   Когато използва такива извънредни мерки, съответната държава-членка информира Комисията. Тя информира Комисията и веднага щом причините за прилагането на тези извънредни мерки престанат да съществуват.
   3.   Нищо в настоящия член не може да се тълкува като даване на разрешение на държавите-членки да се отклоняват от общите задължения за вземане на всички подходящи мерки, общи или специални, за да гарантират изпълнението на задълженията, произтичащи от настоящата директива.
   ГЛАВА V
   ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
   Член 19
   Доклади
   Комисията представя на всеки три години доклад до Европейския парламент и до Съвета относно прилагането на настоящата директива от държавите-членки и, ако е необходимо, предлага изменения.
   Комисията представя първия доклад най-късно до 24 декември 2013 г., като в този случай обръща внимание по-специално на прилагането на член 11, член 13, параграф 4 и член 15 в държавите-членки. Във връзка с член 13, параграф 4 Комисията оценява по-специално на допълнителното финансово и административно въздействие върху държавите-членки.
   Член 20
   Транспониране
   1.   Държавите-членки въвеждат в сила необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, до 24 декември 2010 г. По отношение на член 13, параграф 4 държавите-членки въвеждат в сила необходимите законови, подзаконови и административни разпоредби, за да се съобразят с настоящата директива до 24 декември 2011 г. Те незабавно съобщават на Комисията текста на тези разпоредби.
   Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или такова позоваване се включва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
   2.   Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното си законодателство, които приемат в областта, уредена с настоящата директива.
   Член 21
   Връзка с Шенгенската конвенция
   Настоящата директива заменя разпоредбите на членове 23 и 24 от Конвенцията за прилагане на Споразумението от Шенген.
   Член 22
   Влизане в сила
   Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след датата на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
   Член 23
   Адресати
   Адресати на настоящата директива са държавите-членки, в съответствие с Договора за създаване на Европейската общност.

      Съставено в Страсбург на 16 декември 2008 година.

            За Европейския парламент

            Председател

         H.-G. PÖTTERING

            За Съвета

            Председател

         B. LE MAIRE

      (1)  Становище на Европейския парламент от 18 юни 2008 г. (все още непубликувано в Официален вестник) и Решение на Съвета от 9 декември 2008 г.

      (2)  ОВ L 326, 13.12.2005 г., стр. 13.

      (3)  ОВ L 261, 6.8.2004 г., стр. 28.

      (4)  ОВ L 381, 28.12.2006 г., стр. 4.

      (5)  Регламент (ЕО) № 562/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 15 март 2006 г. за създаване на Кодекс на Общността за режима на движение на лица през границите (Кодекс на шенгенските граници) (ОВ L 105, 13.4.2006 г., стр. 1).

      (6)  ОВ L 131, 1.6.2000 г., стр. 43.

      (7)  ОВ L 64, 7.3.2002 г., стр. 20.

      (8)  ОВ L 176, 10.7.1999 г., стр. 31.

      (9)  ОВ L 53, 27.2.2008 г., стр. 1.

      (10)  ОВ L 83, 26.3.2008 г., стр. 3.

      (11)  ОВ L 261, 6.8.2004 г., стр. 19.

      (12)  ОВ L 239, 22.9.2000 г., стр. 19.

      (13)  ОВ L 304, 30.9.2004 г., стр. 12.


title: Директива на Съвета от 16 юни 1975 година относно обезвреждането на отработени масла

text:
Важна правна забележка

|

31975L0439

Официален вестник n° L 194 , 25/07/1975 стр. 0023 - 0025 специално гръцко издание: глава 15 том 1 стр. 0077  специално испанско издание: глава 15 том 1 стр. 0091  специално португалско издание глава 15 том 1 стр. 0091  специално финландско издание: глава 15 том 1 стр. 0229  специално шведско издание: глава 15 том 1 стр. 0229  специално чешко издание глава 15 том 01 стр. 14  - 16 специално испанско издание глава 15 том 01 стр. 14  - 16 специално унгарско издание глава 15 том 01 стр. 14  - 16 специално литвийско издание глава 15 том 01 стр. 14  - 16 LV.ES глава 15 том 01 стр. 14  - 16 MT.ES глава 15 том 01 стр. 14  - 16 PL.ES глава 15 том 01 стр. 14  - 16 SK.ES глава 15 том 01 стр. 14  - 16 специално словенско издание глава 15 том 01 стр. 14  - 16

		19750616Директива на Съветаот 16 юни 1975 годинаотносно обезвреждането на отработени масла(75/439/ЕИО)СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИТЕ ОБЩНОСТИ,като взе предвид Договора за създаване на Европейската икономическа общност, и по-специално членове 100 и 235 от него;като взе предвид предложението на Комисията;като взе предвид становището на Европейския парламент [1];като взе предвид становището на Икономическия и социален комитет [2];като има предвид, че всяко несъответствие на разпоредбите за обезвреждането на отработени масла, вече прилагани или подготвяни за прилагане в различните държави-членки, е възможно да създаде различни условия за конкуренция и така да се отрази на функционирането на общия пазар; като има предвид, че по тази причина е необходимо да се сближат законодателствата в тази област съгласно член 100 от Договора;като има предвид, че съществува необходимост това сближаване на законодателствата да бъде придружено от действие на Общността, така че една от целите на Общността в сферата на опазване на околната среда да бъде постигната чрез норми с по-голям обхват; като има предвид, че определени специфични разпоредби в този смисъл трябва да бъдат постановени по тази причина; като има предвид, че трябва да се позове на член 235 от Договора, тъй като правомощията, необходими за тази цел, не са предвидени в Договора;като има предвид, че всички разпоредби относно обезвреждането на отработени масла трябва да се стремят особено и единствено към опазване на околната среда от опасните последици, причинени от обезвреждането, складирането или преработването на тези масла;като има предвид, че рециклирането на отработени масла може да благоприятства провеждането на политика за снабдяване с горива;като има предвид, че програмата за действие на Европейските общности за околната среда [3] подчертава важността на проблема за обезвреждането на отработени масла, без да се причинява опасно въздействие върху околната среда;като има предвид, че количествата отработени масла и особено на такива емулсии са се увеличили в Общността;като има предвид, че трябва да се прилага ефикасна и последователна система за преработка на маслените отпадъци дори и към тези, които са само частично маслени, която система да не създава бариери за търговията вътре в Общността, нито да се отразява на конкуренцията и да осигурява тяхната безопасна преработка при добри икономически условия;като има предвид, че такава система трябва да регламентира преработката, обезвреждането, складирането и събирането на отработени масла и да предвиди система от разрешителни, предназначени за предприятия, които обезвреждат такива масла, за задължителното събиране и/или обезвреждане на такива отпадъци при определени случаи и за подходящи процедури за инспектиране;като има предвид, че в случаите, когато за определени предприятия има изискване да събират и/или обезвреждат отработени масла, трябва да има възможности за компенсации чрез обезщетения на тази част от разходите, отнасяща се до тях и непокривана от печалбата им, като тези обезщетения могат да се финансират освен по други начини, и с такси върху сурови или регенерирани масла,ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:Член 1За целите на настоящата директива терминът "отработени масла" се приема, че означава всеки полутечен или течен продукт, който изцяло или частично се състои от минерални или синтетични масла, включително и утайки от цистерни, водно-маслени смеси и емулсии.Член 2Държавите-членки предприемат необходимите мерки за гарантиране на безопасното събиране и обезвреждане на отработените масла.Член 3Държавите-членки предприемат необходимите мерки за гарантиране доколкото е възможно, обезвреждането на отработените масла да се извършва чрез вторична преработка (регенериране и/или) изгаряне, различно от това с цел унищожаване).Член 4Държавите-членки предприемат необходимите мерки за гарантиране забраната на:1. обезвреждане на отработени масла в надземни и подпочвени води, води по бреговите райони и в отводнителни системи;2. складиране и/или обезвреждане на опасни за почвата отработени масла и всякакво неконтролирано обезвреждане утайки от преработката на отработени масла;3. всякаква преработка на отработени масла, която причинява замърсяване на въздуха над предвидените стойностите в съществуващите разпоредби.Член 5Когато целите, формулирани в членове 2, 3 и 4, не могат да бъдат постигнати по друг начин, държавите-членки предприемат необходимите мерки за гарантиране едно или повече предприятия да извършват събирането и/или обезвреждането на продуктите, давани им от други предприятия там, където има възможност, в зоната, посочена им от компетентните власти.Член 6За да се съобрази с мерките, предприети съгласно член 4, всяко предприятие, което обезврежда отработени масла, трябва да има разрешително.Това разрешително се дава от компетентните власти след проверка на инсталациите, ако е необходимо. Тези власти налагат условията, които техническото състояние изисква.Член 7Лице, което държи отработени масла и не е в състояние да се съобрази с мерките, предприети съгласно член 4, ги предоставя на предприятието или предприятията, описани в член 5.Член 8Лица, които имат определени количества отработени масла, съдържащи примеси в повече от определените проценти, ги държат или складират отделно.Компетентните власти определят количествата и процентите, посочени в първата алинея, като те могат да са различни в зависимост от вида на продукта.Член 9Предприятие, което събира и/или обезврежда отработени масла, трябва да извършва тези операции по такъв начин, че да не застрашава необратимо със замърсяване водата, въздуха или почвата.Член 10Всяко предприятие, което произвежда, събира и/или обезврежда отработени масла в по-голямо количество от определяното от всяка държава-членка, но не по-голямо от 500 литра, трябва:- да води отчет за количеството, качеството, произхода и мястото на такива масла и къде са изпратени или получени, включително с датите, и/или- да предоставя такава информация на компетентните власти при поискване.Държавите-членки имат право да определят количеството на отработени масла в съответствие с първата алинея по отношение на еквивалентно количество необработени масла, изчислявано в съответствие с един разумен коефициент на преобразуване.Член 11Всяко предприятие, което обезврежда отработени масла, трябва да предава на компетентните власти при поискване от тяхна страна информацията за обезвреждането или складирането на такива отработени масла или утайки от тях.Член 12Предприятията, посочени в член 6, се инспектират периодично от компетентните власти, особено що се отнася до съблюдаването на условията в техните разрешителни.Член 13Като реципрочна отстъпка за задълженията, налагани им от държавите-членки съгласно член 5, могат да се дават обезщетения на предприятия, които събират или обезвреждат такива масла заради услугите, които предлагат. Такива обезщетения не могат да надхвърлят годишните непокрити разходи, отбелязани от предприятието в действителност, като се взема предвид една разумна печалба.Размерът на тези обезщетения трябва да не предизвиква значително нарушаване на конкуренцията или да поражда изкуствени модели на търговия с тези продукти.Член 14Обезщетенията могат да се финансират освен по други начини и с такси, налагани на продукти, които след използване се превръщат в отработени масла, или на отработени масла.Финансирането на обезщетенията трябва да е съобразено с принципа "замърсителят плаща".Член 15Всяка държава-членка периодично предоставя на Комисията информация относно техническия си опит и натрупаната си практика, както и за получените резултати от прилагането на мерките съгласно настоящата директива.Комисията изпраща на държавите-членки цялостен обзор на тази информация.Член 16На всеки три години държавите-членки правят доклади за състоянието на обезвреждането на отработени масла в съответните страни и ги изпращат на Комисията.Член 17Държавите-членки предприемат необходимите мерки за спазването на настоящата директива в срок 24 месеца след нейното нотифициране и незабавно информират Комисията за това.Член 18Разпоредбите, приети от държавите-членки в съответствие с настоящата директива, могат постепенно да се прилагат към предприятията, посочени в член 6 и съществуващи по време на нотифицирането на настоящата директива, в срок четири години от въпросната нотификация.Член 19Държавите-членки съобщават на Комисията текстовете на основните разпоредби от националното си законодателство, които приемат в областта, уредена с настоящата директива.Член 20Адресати на настоящата директива са държавите-членки.Съставено в Люксембург на 16 юни 1975 година.За СъветаПредседателR. Ryan[1] ОВ С 85, 18.7.1974 г., стр. 6.[2] ОВ С 125, 16.10.1974 г., стр. 33.[3] ОВ С 112, 20.12.1973 г., стр. 3.--------------------------------------------------