title: Директива 2009/104/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 година относно минималните изисквания за безопасността и здравето на работниците при използването на работно оборудване по време на работа (Втора специална директива по смисъла на член 16, параграф 1 от Директива 89/391/ЕИО) (Текст от значение за ЕИП)

text:
               3.10.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               L 260/5

      ДИРЕКТИВА 2009/104/ЕО НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА

   от 16 септември 2009 година
   относно минималните изисквания за безопасността и здравето на работниците при използването на работно оборудване по време на работа (Втора специална директива по смисъла на член 16, параграф 1 от Директива 89/391/ЕИО)
   (кодифицирана версия)
   (текст от значение за ЕИП)
   ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
   като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 137, параграф 2 от него,
   като взеха предвид предложението на Комисията,
   като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
   след консултация с Комитета на регионите,
   в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (2),
   като имат предвид, че:

               (1)

               Директива 89/655/ЕИО на Съвета от 30 ноември 1989 г. относно минималните изисквания за безопасността и здравето на работниците при използването на работни съоръжения по време на работа (втора специална директива по смисъла на член 16, параграф 1 от Директива 89/391/ЕИО) (3) е била неколкократно съществено изменяна (4). С оглед постигане на яснота и рационалност посочената директива следва да бъде кодифицирана.

               (2)

               Настоящата директива е специална директива по смисъла на член 16, параграф 1 от Директива 89/391/ЕИО на Съвета от 12 юни 1989 г. за въвеждане на мерки за насърчаване подобряването на безопасността и здравето на работниците на работното място (5). Поради това разпоредбите на Директива 89/391/ЕИО се прилагат изцяло по отношение на използването на работно оборудване от работниците по време на работа, без да се засягат по-строгите или специалните разпоредби, съдържащи се в настоящата директива.

               (3)

               Член 137, параграф 2 от Договора предвижда, че Съветът може да приеме, посредством директиви, минимални изисквания за насърчаване на подобряването в частност на работната среда с цел закрилата на здравето и безопасността на работниците.

               (4)

               Съгласно посочения член, тези директиви избягват налагането на административни, финансови и правни ограничения по начин, който би попречил на създаването и развитието на малки и средни предприятия.

               (5)

               Разпоредбите, приети съгласно член 137, параграф 2 от Договора, не възпрепятстват всяка държава-членка да запази или да въведе по-засилени мерки за защита на условията на труд, които са съвместими с Договора.

               (6)

               Спазването на съответните минимални изисквания, които гарантират по-високо равнище на безопасността и здравето при използване на работно оборудване, е абсолютно задължително за осигуряването на безопасността и здравето на работниците.

               (7)

               Подобряването на безопасността, хигиената и здравето на работниците на работното място представлява цел, която не следва да може да зависи от чисто икономически съображения.

               (8)

               Работата на високо може да изложи работниците на особено големи рискове за тяхното здраве и безопасност, в частност на риск от падане от високо и други тежки трудови злополуки, които представляват висок процент от всички злополуки и по-специално от случаите на смърт при злополуки.

               (9)

               Настоящата директива представлява конкретна стъпка към реализацията на социалното измерение на вътрешния пазар.

               (10)

               Съгласно Директива 98/34/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 22 юни 1998 г. за определяне на процедура за предоставяне на информация в областта на техническите стандарти и регламенти и правила относно услугите на информационното общество (6) държавите-членки са длъжни да уведомяват Комисията за всеки проект за технически регламент, приложим за машините, уредите и инсталациите.

               (11)

               Настоящата директива представлява най-подходящото средство за постигане на търсените цели и не надхвърля необходимото за постигане на тези цели.

               (12)

               Настоящата директива не следва да засяга задълженията на държавите-членки относно сроковете за транспониране в националното право на директивите, които са посочени в приложение III, част Б,

         ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
   ГЛАВА I

      ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ

   Член 1
   Предмет
   1.   Настоящата директива, която е втората специална директива по смисъла на член 16, параграф 1 от Директива 89/391/ЕИО, определя минималните изисквания за безопасност и здраве при използването от работниците на работно оборудване по време на работа, така както е определено в член 2.
   2.   Разпоредбите на Директива 89/391/ЕИО са изцяло приложими за цялата област, посочена в параграф 1, без да се засягат по-строгите или специалните разпоредби, съдържащи се в настоящата директива.
   Член 2
   Определения
   По смисъла на настоящата директива:

               а)

               „работно оборудване“ означава всяка машина, уред, инструмент или инсталация, използвани по време на работа;

               б)

               „използване на работно оборудване“ означава всяка дейност, свързана с работното оборудване, като пускане в употреба или прекратяването ѝ, употреба, превоз, ремонт, изменение, поддръжка и обслужване, включително в частност почистване;

               в)

               „опасна зона“ означава всяка зона във или около работното оборудване, в която присъствието на изложен на риск работник представлява риск за неговата безопасност или неговото здраве;

               г)

               „изложен на риск работник“ е всеки работник, който се намира изцяло или отчасти в опасна зона;

               д)

               „оператор“ е работникът или работниците, на които е възложено да използват работно оборудване.

         ГЛАВА II

      ЗАДЪЛЖЕНИЯ НА РАБОТОДАТЕЛИТЕ

   Член 3
   Общи задължения
   1.   Работодателят взема необходимите мерки с оглед работното оборудване, предоставено на работниците в предприятието или обекта, да е съобразено с извършваната работа или подходящо приспособено за тази цел, което дава възможност да се осигурят безопасността и здравето на работниците при използването на това работно оборудване.
   При избора на работното оборудване, което възнамерява да използва, работодателят се съобразява със специфичните условия и характеристики на работа и съществуващите в предприятието или обекта рискове, в частност на работните места, за безопасността и здравето на работниците, или рисковете, които е възможно да възникнат допълнително поради използването на въпросното работно оборудване.
   2.   Когато не е възможно да се осигурят изцяло безопасността и здравето на работниците при използването на работно оборудване, работодателят взема подходящи мерки за намаляване на рисковете.
   Член 4
   Правила за работното оборудване
   1.   Без да се засяга член 3, работодателят набавя или използва:

               а)

               работно оборудване, което, ако е предоставено на разположение на работниците в предприятието или обекта за първи път след 31 декември 1992 г., съответства на:

                           i)

                           разпоредбите на всяка съответно приложима общностна директива;

                           ii)

                           минималните изисквания, предвидени в приложение I, ако никоя друга общностна директива не е приложима или е приложима само частично;

               б)

               работно оборудване, което, ако е било предоставено на разположение на работниците в предприятието или ведомството към 31 декември 1992 г., съответства най-късно четири години след тази дата на минималните изисквания, предвидени в приложение I;

               в)

               без да се засягат разпоредбите на буква а), подточка i) и чрез дерогация от буква а), подточка ii) и буква б), специфичното работно оборудване, за което се прилагат изискванията на точка 3 от приложение I и което е било предоставено на разположение на работниците в предприятието или обекта към 5 декември 1998 г., най-късно четири години след тази дата трябва да съответства на минималните изисквания, предвидени в приложение I.

         2.   Работодателят взема необходимите мерки за поддържането на работното оборудване за срока на неговото използване чрез подходяща поддръжка на такова ниво, че да съответства на параграф 1, букви а) или б), според случая.
   3.   Държавите-членки, след консултация със социалните партньори и при спазване на националното законодателство или практики, определят условията и реда, които позволяват да се постигне равнище на безопасност, съответстващо на целите, посочени в приложение II.
   Член 5
   Проверка на работното оборудване
   1.   Работодателят следи работното оборудване, чиято безопасност зависи от условията на монтиране, да се подлага на първоначална проверка (след монтирането и преди първото пускане в употреба) и на проверка след всяко монтиране на нова работна площадка или на ново място, като проверките се извършват от компетентни лица по смисъла на националното законодателство или практики, за да се гарантира правилното монтиране и нормалното функциониране на това работно оборудване.
   2.   С цел да се гарантира спазването на изискванията за безопасността и здравето, както и откриването и своевременното отстраняване на неизправностите, които могат да доведат до опасни ситуации, работодателят следи работното оборудване, изложено на предизвикващи такива неизправности въздействия да се подлага на:

               а)

               периодични проверки и ако е необходимо, на периодични изпитвания, извършвани от компетентни лица по смисъла на националното законодателство или практики;

               б)

               извънредни проверки, извършвани от компетентни лица по смисъла на националното законодателство или практики — винаги когато възникват извънредни събития, които могат да имат вредни последици за безопасността на работното оборудване, като изменения, злополуки, природни явления, продължителни периоди на неупотреба.

         3.   Резултатите от проверките се записват и се съхраняват на разположение на компетентния орган. Те се съхраняват в продължение на подходящ период.
   Когато работното оборудване се използва извън предприятието, то се придружава от доказателство за последната извършена проверка.
   4.   Държавите-членки определят условията и реда за тези проверки.
   Член 6
   Работно оборудване, свързано със специфични рискове
   Когато използването на работно оборудване може да представлява специфичен риск за безопасността и здравето на работниците, работодателят взема необходимите мерки, за да гарантира:

               а)

               използването на работното оборудване да бъде ограничено до работниците, на които е възложено това използване;

               б)

               в случай на ремонт, изменение, поддръжка или обслужване, съответните работници да бъдат конкретно определени да извършват такава работа.

         Член 7
   Ергономия и здраве по време на работа
   Работодателят взема предвид работното място и положението на работниците при използването на работното оборудване, както и принципите на ергономията, при прилагането на минималните изисквания за безопасност и здраве.
   Член 8
   Информиране на работниците
   1.   Без да се засяга член 10 от Директива 89/391/ЕИО, работодателят взема необходимите мерки работниците да разполагат със съответната информация и, според случая, писмени инструкции за работното оборудване, използвано по време на работа.
   2.   Информацията и писмените инструкции съдържат най-малкото сведения от значение за безопасността и здравето относно:

               а)

               условията за използване на работното оборудване;

               б)

               предвидимите необичайни ситуации;

               в)

               изводите, които следва да се направят от евентуално придобития при използването на работното оборудване опит.

         Работниците се предупреждават за рисковете, които ги засягат, за работното оборудване, намиращо се в тяхната непосредствена работна среда, както и за промените, които ги засягат, доколкото те се отнасят до работното оборудване, намиращо се в непосредствената им работна среда, дори ако те не го използват пряко.
   3.   Информацията и писмените инструкции трябва да са разбираеми за работниците, за които се отнасят.
   Член 9
   Обучение на работниците
   Без да се засяга член 12 от Директива 89/391/ЕИО, работодателят взема необходимите мерки с оглед:

               а)

               работниците, на които е възложено използването на работното оборудване, да получат необходимото обучение, включително за рисковете, до които може да води това използване;

               б)

               работниците, посочени в член 6, буква б), да получат съответното специално обучение.

         Член 10
   Консултации и участие на работниците
   Консултациите и участието на работниците или на техните представители по въпросите, обхванати от настоящата директива, включително приложенията към нея, се провеждат в съответствие с член 11 от Директива 89/391/ЕИО.
   ГЛАВА III

      ДРУГИ РАЗПОРЕДБИ

   Член 11
   Изменения на приложенията
   1.   Добавянето в приложение I на допълнителни минимални изисквания, приложими за специфичното работно оборудване, посочено в точка 3 от приложение I, се приема от Съвета съгласно процедурата, предвидена в член 137, параграф 2 от Договора.
   2.   Измененията от строго технически характер на приложенията се приемат съгласно процедурата, предвидена в член 17, параграф 2 от Директива 89/391/ЕИО, във връзка с:

               а)

               приемането на директиви в областта на техническата хармонизация и стандартизация, отнасящи се до работното оборудване, или

               б)

               техническия прогрес, развитието на международните правила или спецификации или на познанията в областта на работното оборудване.

         Член 12
   Заключителни разпоредби
   Държавите-членки съобщават на Комисията текста на разпоредбите от националното законодателство, които те вече са приели или приемат в областта, уредена с настоящата директива.
   Член 13
   Директива 89/655/ЕИО, изменена с директивите, посочени в приложение III, част A, се отменя, без да се засягат задълженията на държавите-членки относно сроковете за транспониране в националното право на директивите, които са посочени в приложение III, част Б.
   Позоваванията на отменената директива се считат за позовавания на настоящата директива и се четат съгласно таблицата на съответствието в приложение IV.
   Член 14
   Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
   Член 15
   Адресати на настоящата директива са държавите-членки.

      Съставено в Страсбург на 16 септември 2009 година.

            За Европейския парламент

            Председател

         J. BUZEK

            За Съвета

            Председател

         C. MALMSTRÖM

      (1)  ОВ C 100, 30.4.2009 г., стр. 144.

      (2)  Становище на Европейския парламент от 8 юли 2008 г. (все още непубликувано в Официален вестник) и Решение на Съвета от 13 юли 2009 г.

      (3)  ОВ L 393, 30.12.1989 г., стр. 13.

      (4)  Вж. приложение III, част А.

      (5)  ОВ L 183, 29.6.1989 г., стр. 1.

      (6)  ОВ L 204, 21.7.1998 г., стр. 37.

      ПРИЛОЖЕНИЕ I

         МИНИМАЛНИ ИЗИСКВАНИЯ

      (посочени в член 4, параграф 1, буква а), подточка ii) и буква б)
      1.   Предварителни бележки

      Задълженията, предвидени в настоящото приложение, се прилагат при спазване на настоящата директива и когато съществува съответният риск от разглежданото работно оборудване.
      Посочените по-долу минимални изисквания, доколкото те се прилагат за работното оборудване в експлоатация, не налагат задължително прилагането на същите мерки като съществените изисквания по отношение на новото работно оборудване.
      2.   Общи минимални изисквания, приложими за работното оборудване

                  2.1.

                  Системите за управление на работното оборудване, които са от значение за безопасността, трябва да бъдат ясно видими и да могат лесно да се идентифицират, и, ако е необходимо, да бъдат подходящо маркирани.
                  Системите за управление трябва да бъдат разположени извън опасните зони, с изключение на някои системи за управление, ако това е необходимо, и по такъв начин, че тяхното маневриране да не поражда допълнителни рискове. Те не трябва да пораждат рискове в резултат на неволна маневра.
                  Ако е необходимо, от главния пост за управление операторът трябва да има възможност да се увери в отсъствието на лица в опасните зони. Ако това е невъзможно, всяко пускане в ход трябва да се предхожда от автоматично задействане на система за безопасност като предупредителен звуков или видим сигнал. Изложеният на риск работник трябва да разполага с време или средства бързо да избегне рисковете, пораждани от пускането или от спирането на работното оборудване.
                  Системите за управление трябва да са надеждни и да се избират съобразно предвидимите неизправности, смущения и ограничения в рамките на планираното използване.

                  2.2.

                  Пускането в ход на работно оборудване трябва да бъде възможно само чрез нарочно действие върху система за управление, предвидена за тази цел.
                  Същото се отнася:

                              —

                              за повторното пускане в ход след спиране, независимо от причината за това,

                              —

                              за осъществяването на значителна промяна в условията на работа (например скорост, налягане и т.н.),

                        освен ако това повторно пускане в ход или тази промяна не представлява никакъв риск за изложените на риск работници.
                  Това изискване не се отнася до повторното пускане в ход или промяната в условията на работа, произтичащи от нормалната последователност при автоматичен цикъл.

                  2.3.

                  Всяко работно оборудване трябва да бъде снабдено със система за управление, която дава възможност за неговото спиране при безопасни условия.
                  Всяко работно място трябва да бъде снабдено със система за управление, която дава възможност за спиране, в зависимост от съществуващите рискове, или на цялото работно оборудване, или само на една част по такъв начин, че работното оборудване да бъде в безопасно състояние. Командата за спиране на работното оборудване трябва да има приоритет пред командите за пускане. След като работното оборудване или неговите опасни части са спрени, електрозахранването на съответните задвижващи механизми трябва да се изключи.

                  2.4.

                  Ако това е подходящо и в зависимост от рисковете, свързани с работното оборудване, и от нормалното време за спиране, работното оборудване трябва да бъде снабдено с устройство за аварийно спиране.

                  2.5.

                  Работно оборудване, което създава опасност от падащи или изхвърляни обекти, трябва да бъде снабдено с подходящи защитни приспособления, съответстващи на тези опасности.
                  Работно оборудване, което създава опасност, дължаща се на емисии на газ, пари, течности или прах, трябва да бъде снабдено с подходящи филтриращи или извличащи приспособления в близост до източника, съответстващ на тази опасност.

                  2.6.

                  Работното оборудване и неговите елементи трябва, ако това е необходимо за безопасността или здравето на работниците, да бъдат стабилизирани чрез прикрепване или по други начини.

                  2.7.

                  Когато съществува риск от откъсване или от разпадане на елементи на работно оборудване, който би могъл да представлява значителна опасност за безопасността или здравето на работниците, трябва да се вземат подходящи предпазни мерки.

                  2.8.

                  Когато движещите се елементи на работно оборудване пораждат риск от механичен контакт, което би могло да доведе до злополуки, те трябва да бъдат снабдени с предпазители или с приспособления, възпрепятстващи достъпа до опасните зони или спиращи движенията на опасните елементи преди достъпа до опасните зони.
                  Предпазителите и защитните приспособления:

                              —

                              трябва да имат здрава конструкция,

                              —

                              не трябва да предизвикват допълнителни рискове,

                              —

                              не трябва лесно да се премахват или повреждат,

                              —

                              трябва да бъдат разположени на достатъчно разстояние от опасната зона,

                              —

                              не трябва да ограничават повече от необходимото наблюдението на работния цикъл,

                              —

                              трябва да дават възможност за бързи действия, необходими за поставянето или смяната на елементите, както и за работата по поддръжката, като ограничават достъпа само до този сектор, където трябва да се изпълнява работата, и, ако е възможно, без демонтиране на предпазителя или на защитното приспособление.

                  2.9.

                  Зоните и точките за работа или за обслужване на работно оборудване трябва да бъдат подходящо осветени в зависимост от извършваните работи.

                  2.10.

                  Частите на работно оборудване с висока или с много ниска температура трябва, ако това е подходящо, да бъдат защитени срещу рисковете от допир или приближаване на работниците.

                  2.11.

                  Предупредителните сигнални устройства на работното оборудване трябва да бъдат недвусмислено и лесно възприемани и разбирани.

                  2.12.

                  Работното оборудване не може да се използва за операции и при условия, за които не е подходящо.

                  2.13.

                  Операциите по поддръжка трябва да се извършват, когато работното оборудване е спряно. Ако това не е възможно, трябва да се вземат необходимите предпазни мерки за изпълнението на тези операции или същите да се извършват извън опасните зони.
                  За всяко работно оборудване, притежаващо дневник за обслужването, същият трябва да се води редовно.

                  2.14.

                  Всяко работно оборудване трябва да бъде снабдено с лесни за идентифициране устройства, които дават възможност то да бъде изолирано от всеки от източниците му на енергия.
                  Повторното свързване трябва да предполага липсата на опасност за съответните работници.

                  2.15.

                  Работното оборудване трябва да има необходимите предупредителни знаци и маркировки, за да се гарантира безопасността на работниците.

                  2.16.

                  За да извършват дейностите по производство, настройка и поддръжка на работното оборудване, работниците трябва да имат достъп до и да бъдат в безопасност на всички необходими места.

                  2.17.

                  Всяко работно оборудване трябва да бъде пригодено да предпазва работниците от рисковете от запалване или от прегряване на работното оборудване или от изтичане на газ, прах, течности, пари или други вещества, произведени от работното оборудване, или използвани, или съхранявани в същото.

                  2.18.

                  Всяко работно оборудване трябва да бъде пригодено да предотвратява рисковете от експлозия на работното оборудване или на вещества, произведени от работното оборудване, или използвани или съхранявани в същото.

                  2.19.

                  Всяко работно оборудване трябва да бъде пригодено да предпазва изложените на риск работници от рисковете от пряк или непряк допир с електричество.

            3.   Допълнителни минимални изисквания, приложими за специфичнo работнo оборудване

      3.1.   Минимални изисквания, приложими за подвижнотo, самоходнo или несамоходнo работнo оборудване
      3.1.1.   Работнотo оборудване, на което се намира/ат работник/ци, трябва да e оборудванo по начин, който да намалява рисковете за работника или за работниците по време на придвижването.
      В тези рискове трябва да се включат рисковете от контакт или притискане на работниците с колелата или с гъсеничните вериги.
      3.1.2.   Когато ненавременното блокиране на задвижващите елементи между дадено подвижно работно оборудване и неговите приспособления или ремаркета може да предизвика специфични рискове, това работно оборудване трябва да е оборудвано или приспособено по начин, който да попречи да се блокират задвижващите елементи.
      Когато не може да се предотврати такова блокиране, трябва да се вземат всички възможни мерки, за да се избегнат вредните последици за работниците.
      3.1.3.   Ако съществува риск елементите за пренос на енергия между подвижнотo работнo оборудване да се замърсят или да се повредят при влаченето им по земята, трябва да се предвиди възможност за тяхното закрепване.
      3.1.4.   Подвижнотo работнo оборудване, на което се намира/ат работник/ци, трябва да ограничава, при реални условия на използване, рисковете, произтичащи от преобръщане или от промяна на посоката на работното оборудване:

                  —

                  или чрез защитно устройство, което пречи на работното оборудване да промени посоката си с повече от четвърт оборот,

                  —

                  или чрез устройство, гарантиращо достатъчно пространство около работника или работниците, които се намират върху него, ако движението може да продължи с над четвърт оборот,

                  —

                  или чрез всяко друго приспособление със сравнимо действие.

            Тези защитни устройства може да са неразделна част от работното оборудване.
      Тези защитни устройства не се изискват, когато работното оборудване е стабилизирано по време на използване, или когато работното оборудване е проектирано така че преобръщането му или промяната на посоката му са невъзможни.
      Ако съществува риск работникът, който се намира върху работното оборудване, да бъде смазан между частите на работното оборудване и земята при преобръщане или при промяна на посоката, трябва да се монтира система за задържане на работника или на работниците, които се намират върху работното оборудване.
      3.1.5.   Елеваторните колички, на които се качват един или няколко работника, трябва да са приспособени или оборудвани по начин, който да ограничава рисковете от преобръщане на количката, например:

                  —

                  или чрез монтиране на кабина за шофьора,

                  —

                  или чрез устройство, пречещо на преобръщането на елеваторната количка,

                  —

                  или чрез устройство, гарантиращо, че в случай на преобръщане на елеваторната количка, между земята и определени части на елеваторната количка ще остане достатъчно място за работника или работниците, които се намират в нея,

                  —

                  или чрез устройство, задържащо работника или работниците на седалката на водача, така че да се попречи те да бъдат притиснати от части на елеваторната количка, която се е преобърнала.

            3.1.6.   Подвижното самоходно работно оборудване, чието придвижване може да предизвика рискове за работниците, трябва да отговаря на следните условия:

                  а)

                  то трябва да е снабдено с приспособления, позволяващи да се избегне неразрешено пускане в ход;

                  б)

                  то трябва да е снабдено с подходящи приспособления, намаляващи последиците от евентуален сблъсък в случай на едновременно движение на повече от едно работно оборудване, движещо се по релси;

                  в)

                  то трябва да е снабдено с приспособление за спиране и изключване; ако безопасността го изисква, аварийно приспособление, задействано от леснодостъпни командни механизми или от автоматични системи, трябва да дава възможност за спиране и изключване в случай на неизправност на основното приспособление;

                  г)

                  то трябва да е снабдено с подходящи помощни приспособления за подобряване на видимостта, когато непосредственото зрително поле на водача не е достатъчно, за да се гарантира безопасността;

                  д)

                  ако е предназначено за нощно използване или за използване в тъмни места, то трябва да е снабдено с осветително приспособление, подходящо за работата, която следва да се извършва, и да гарантира достатъчна безопасност за работниците;

                  е)

                  ако съществуват рискове от пожар, произтичащи от самото оборудване или от неговите ремаркета или товари, които могат да застрашат работниците, то трябва да е оборудвано с подходящи противопожарни приспособления, освен ако мястото на използването му е снабдено с такива приспособления и те се намират достатъчно близо;

                  ж)

                  ако се управлява дистанционно, то трябва автоматично да спира, когато излезе извън обсега на контрол;

                  з)

                  ако се управлява дистанционно и ако при нормални условия на използване може да блъсне или да притисне работници, то трябва да е оборудвано с приспособления за защита срещу тези рискове, освен ако съществуват други подходящи приспособления за контрол на риска от сблъсък.

            3.2.   Минимални изисквания, приложими за товароподемното работно оборудване
      3.2.1.   Ако товароподемното работно оборудване е трайно монтирано, трябва да се гарантира неговата здравина и стабилност по време на използване, в частност предвид товарите, които трябва да се вдигат, и напрежението в точките за окачване или за фиксиране към устройствата.
      3.2.2.   На товароподемните машини трябва да има ясно видимо указание за тяхната товароподемност и, ако е необходимо, табелка за товара, посочваща товароподемността за всяка конфигурация на машината.
      Приспособленията за вдигане трябва да са обозначени по начин, който да позволява да се идентифицират основните характеристики, необходими за безопасно използване.
      Ако работното оборудване не е предназначено за вдигане на работници и ако съществува възможност от грешка в тази връзка, трябва да се постави подходяща сигнализация на видимо място.
      3.2.3.   Работното оборудване, което е трайно монтирано, трябва да е монтирано по начин, който да намалява риска товарите:

                  а)

                  да ударят работниците;

                  б)

                  случайно да се отклонят опасно или да паднат, или

                  в)

                  случайно да се откачат.

            3.2.4.   Машините за вдигане или за преместване на работниците трябва да са подходящи:

                  а)

                  за предотвратяване на рисковете от падане на кабината, ако има такава, чрез подходящи приспособления;

                  б)

                  за предотвратяване на рисковете от падане на ползвателя от кабината, ако има такава;

                  в)

                  за предотвратяване на рисковете от смазване, притискане или удряне на ползвателя, в частност тези, дължащи се на случаен контакт с предмети;

                  г)

                  за гарантиране на безопасността на работниците, блокирани в кабината в случай на злополука, и възможността за тяхното освобождаване.

            Ако поради причини, свързани с работната площадка и денивелацията, посочените в буква а) рискове не могат да се избегнат с никакво приспособление за безопасност, трябва да се монтира подсилен кабел и всеки работен ден да се извършва проверка на неговата изправност.

      ПРИЛОЖЕНИЕ II

         РАЗПОРЕДБИ ЗА ИЗПОЛЗВАНЕ НА РАБОТНОТО ОБОРУДВАНЕ

      (посочени в член 4, параграф 3)

         Предварителни бележки

      Настоящото приложение се прилага при спазване на настоящата директива и когато съществува съответният риск за въпросното работно оборудване.
      1.   Общи разпоредби за всички видове работно оборудване

                  1.1.

                  Работното оборудване трябва да се монтира, разполага и използва по начин, който да дава възможност да се намалят рисковете за ползвателите на работното оборудване и за останалите работници, например да има достатъчно свободно пространство между подвижните елементи на работното оборудване и фиксираните или подвижните елементи на заобикалящата ги среда и всяка използвана или произведена мощност или вещество да се подава или отвежда по безопасен начин.

                  1.2.

                  Монтирането и демонтирането на работното оборудване трябва да се извършват по безопасен начин, в частност като се спазват евентуалните указания на производителя.

                  1.3.

                  Работното оборудване, което по време на използването му може да бъде засегнато от мълния, трябва да е защитено с подходящи приспособления или мерки срещу последиците от мълнията.

            2.   Разпоредби за използването на подвижно, самоходно или несамоходно работно оборудване

                  2.1.

                  Управлението на самоходно работно оборудване трябва да се поверява на работниците, които са преминали подходящо обучение за безопасно управление на това работно оборудване.

                  2.2.

                  Ако работно оборудване се движи в работна зона, трябва да се установят и да се спазват подходящи правила за движение.

                  2.3.

                  Трябва да се вземат организационни мерки за предотвратяване на присъствието на работници, движещи се пеша в работната зона на самоходното работно оборудване.
                  Ако присъствието на работници, движещи се пеша, е необходимо за правилното изпълнение на работата, трябва да се вземат подходящи мерки, за да се предотврати нараняването им от оборудването.

                  2.4.

                  Придвижването на работници върху подвижно работно оборудване с механично задвижване се разрешава само на безопасни места, оборудвани за тази цел. Ако по време на придвижването трябва да се извърши някаква дейност, скоростта трябва да е съобразена, ако е необходимо.

                  2.5.

                  Подвижното работно оборудване, оборудвано с двигател с вътрешно горене, може да се използва в работни зони, само ако е гарантирано достатъчно количество въздух, който не носи рискове за безопасността и здравето на работниците.

            3.   Разпоредби за използването на товароподемно работно оборудване

      3.1.   Общи положения
      3.1.1.   Разглобяемото или подвижно товароподемно работно оборудване трябва да се използва по начин, който да гарантира стабилността на работното оборудване по време на неговото използване при всички предвидими условия, като се отчита естеството на земната повърхност.
      3.1.2.   Вдигането на работници се разрешава само с работно оборудване и приспособления, предвидени за тази цел.
      Без да се засяга член 5 от Директива 89/391/ЕИО, по изключение за тази цел могат да се използват съоръжения, които не са предвидени за вдигането на работници, при условие че са взети подходящи мерки за осигуряване на безопасността им в съответствие с националното законодателство или практики, които предвиждат подходящо наблюдение.
      Когато на товароподемното работно оборудване има работници, командният пункт трябва да е постоянно зает. Работниците, които се издигат, трябва да разполагат със сигурно средство за комуникация. Трябва да се предвиди евакуирането им в случай на опасност.
      3.1.3.   Трябва да се вземат мерки под окачените товари да няма работници, освен ако тяхното присъствие е необходимо за нормалното протичане на работата.
      Не се разрешава прекарването на окачени товари над незащитени работни места, които обикновено са заети от работници.
      При тази хипотеза, ако нормалното протичане на работата не може да се осигури по друг начин, трябва да се определят и прилагат подходящи процедури.
      3.1.4.   Приспособленията за вдигане трябва да се избират в зависимост от товарите, с които се работи, от местата за захващане, от приспособлението за окачване и от атмосферните условия и като се отчитат видът и конфигурацията на товарозахващащото устройство. Сглобките на приспособленията за вдигане трябва да са ясно означени, за да може ползвателят да се запознае с техните характеристики, ако не са разглобени след употреба.
      3.1.5.   Приспособленията за вдигане трябва да се съхраняват по начин, който да гарантира, че няма да бъдат повредени или развалени.
      3.2.   Работно оборудване, служещо за вдигане на ненаправлявани товари
      3.2.1.   Ако две или повече работни оборудвания, служещи за вдигане на ненаправлявани товари, са монтирани или изградени на работно място по такъв начин, че техните полета на действие се припокриват, трябва да се вземат подходящи мерки за предотвратяване на сблъсъците между товарите или между частите на самите работни оборудвания.
      3.2.2.   По време на използването на подвижно работно оборудване, служещо за вдигане на ненаправлявани товари, трябва да се вземат мерки за предотвратяване на неговото накланяне, преобръщане и - ако е необходимо - отместване и подхлъзване. Трябва да се извършва проверка за правилното изпълнение на тези мерки.
      3.2.3.   Ако операторът на работно оборудване, служещо за вдигане на ненаправлявани товари, не може да наблюдава целия път на товара нито пряко, нито чрез помощни приспособления, предоставящи полезната информация, трябва да се назначи отговорник по сигнализацията, което да поддържа връзка с оператора, за да го насочва, и трябва да се вземат организационни мерки, за да се предотвратят сблъсъци на товара, които могат да поставят в опасност работниците.
      3.2.4.   Работата трябва да се организира по такъв начин, че когато работникът окачва или сваля товара ръчно, тези дейности да се извършват при пълна безопасност, като в частност този работник трябва да упражнява пряк или косвен контрол над тях.
      3.2.5.   Всички действия по вдигането трябва да са правилно планирани, наблюдавани и извършвани по подходящ начин, с цел да се защити безопасността на работниците.
      В частност, ако трябва да се вдигне товар едновременно от две или повече работни оборудвания, служещи за вдигане на ненаправлявани товари, трябва да се установи и прилага процедура, за да се осигури добрата координация между операторите.
      3.2.6.   Ако работното оборудване, служещо за вдигане на ненаправлявани товари, не може да задържа товарите в случай на частична или пълна повреда в захранването с мощност, трябва да се вземат подходящи мерки, за да се предотврати излагането на работниците на съответните рискове.
      Окачените товари не трябва да се оставят без надзор, освен ако е спрян достъпът до опасната зона и ако товарът е бил закачен при пълна безопасност и е поддържан в пълна безопасност.
      3.2.7.   Използването на открито на работно оборудване, служещо за вдигане на ненаправлявани товари, трябва да се прекрати веднага, след като метеорологичните условия се влошат до степен, при която могат да навредят на безопасното му функциониране и по този начин работниците да бъдат изложени на рискове. Трябва да се вземат подходящи мерки за защита, предназначени в частност да се предотврати преобръщането на работното оборудване, за да се избегнат рисковете за работниците.
      4.   Разпоредби за използването на работно оборудване, предназначено за временна работа на високо

      4.1.   Общи разпоредби
      4.1.1.   Ако съгласно член 6 от Директива 89/391/ЕИО и член 3 от настоящата директива временната работа на високо не може да се извърши по сигурен начин и при съответните ергономични условия от подходяща площадка, трябва да се избере най-подходящото работно оборудване, за да се гарантират и поддържат сигурни условия за работа. Трябва да се даде предимство на мерките за колективна защита пред мерките за индивидуална защита. Размерите на работното оборудване трябва да са съобразени с естеството на извършваната работа и с предвидимите ограничения и да позволяват безопасно придвижване.
      Най-подходящото средство за достъп до временните работни места на високо трябва да се избере в зависимост от периодичността на придвижване, от височината, която трябва да се достигне, и от продължителността на използване на средството. Направеният избор трябва да позволява евакуиране в случай на възникнала опасност. Преминаването в едната или в другата посока между дадено средство за достъп и платформи, дъсчени площадки или мостчета, не трябва да създава никакви допълнителни рискове от падане.
      4.1.2.   Стълбите могат да се използват като работно място за работа на високо само в случаи, когато предвид точка 4.1.1 използването на друго, по-сигурно работно оборудване, не е оправдано поради ниското равнище на риска и поради кратката продължителност на използване или поради съществуващите характеристики на работната площадка, които работодателят не може да промени.
      4.1.3.   Техниките за достъп и за позициониране посредством въжета не могат да бъдат използвани, освен когато оценката на риска показва, че въпросната работа може да се извърши по сигурен начин и когато използването на друго, по-сигурно работно оборудване, не е оправдано.
      Имайки предвид оценката на риска, и по-специално в зависимост от продължителността на работата и ограниченията от ергономичен характер, трябва да се предвиди седалка, оборудвана с подходящи приспособления.
      4.1.4.   В зависимост от типа на работното оборудване, избрано въз основа на предходните точки, трябва да се определят съответните мерки за намаляване на рисковете за работници, присъщи на този тип оборудване. Ако е необходимо, трябва да се предвиди монтирането на защитни приспособления, за да се предотвратят паданията. Тези приспособления трябва да имат такава конфигурация и издръжливост, които да предотвратяват или да спират паданията от високо и да предотвратяват, доколкото е възможно, нанасянето на телесни повреди на работниците. Приспособленията за колективна защита за предотвратяване на паданията могат да бъдат прекъснати само в местата за достъп до стълба или стълбище.
      4.1.5.   Когато извършването на конкретна работа изисква временното отстраняване на приспособление за колективна защита за предотвратяване на паданията, трябва да се вземат ефикасни заместващи мерки за безопасност. Работата не може да се извършва, без да са взети предварително такива мерки. След като конкретната работа приключи, окончателно или временно, приспособленията за колективна защита за предотвратяване на паданията трябва да се върнат на място.
      4.1.6.   Временната работа на високо може да се извършва само когато метеорологичните условия не застрашават безопасността и здравето на работниците.
      4.2.   Специални разпоредби за използването на стълби
      4.2.1.   Стълбите се поставят по начин, който да гарантира тяхната стабилност по време на използване. Преносимите стълби трябва да се поставят на стабилна, устойчива, с подходящи размери и неподвижна опора, така че стъпалата да останат в хоризонтално положение. Висящите стълби се закрепват по безопасен начин и, с изключение на въжените стълби, така че да не могат да се отместват и да се избягват люлеещите се движения.
      4.2.2.   Предотвратяването на хлъзгането по стъпалата на преносимите стълби по време на използването им се извършва чрез закрепване на стъпалата към горната или долната част на отвесните греди или в близост до тях чрез каквото и да е приспособление против хлъзгане или чрез каквото и да е друго равностойно по ефикасност решение. Стълбите, използвани за достъп, трябва да са достатъчно дълги, за да се издигат достатъчно над платформата за достъп, освен ако не са били взети други мерки, за да се гарантира здраво захващане. Подвижните стълби, съставени от няколко сглобяеми елемента, и удължаващите се стълби трябва да се използват така че да е осигурена неподвижността на различните елементи един спрямо друг. Подвижните стълби трябва да се обездвижат преди изкачване по тях.
      4.2.3.   Стълбите трябва да се използват по начин, който по всяко време да дава възможност на работниците да се захващат здраво и да имат здрава опора. В частност, когато по стълба се пренася товар на ръка, това не трябва да пречи на постоянното сигурно захващане.
      4.3.   Специални разпоредби за използване на скелета
      4.3.1.   Когато проектът с изчисленията за избраното скеле не е налице или когато в проекта не са обхванати планираните структурни конфигурации, трябва да се направят изчисления за устойчивостта и стабилността, освен ако скелето е монтирано при спазване на общоприета типова конфигурация.
      4.3.2.   В зависимост от сложността на избраното скеле компетентно лице трябва да състави план за монтиране, използване и демонтиране. Той може да е под формата на стандартен план, допълнен с точки, отнасящи се до специфичните детайли на въпросното скеле.
      4.3.3.   Опорните елементи на скелето трябва да са защитени от опасността от хлъзгане чрез прикрепването им към опорната плоскост, чрез приспособление против хлъзгане или чрез каквото и да е друго равностойно по ефикасност средство, и носещата повърхност трябва да има достатъчен капацитет. Трябва да се гарантира, че скелето е стабилно. Случайното преместване на скелето на колела по време на работата на високо трябва да се предотврати чрез подходящи приспособления.
      4.3.4.   Размерите, формата и разположението на платформите на скелето трябва да съответстват на естеството на извършваната работа и да са пригодени за товара, който се пренася, и да позволяват безопасно да се работи и да се преминава. Платформите на скелето трябва да бъдат монтирани по такъв начин, че техните компоненти да не могат да се местят при нормалното им използване. Не трябва да съществува никаква опасна пролука между компонентите на платформите и вертикалните приспособления за колективна защита за предотвратяване на паданията.
      4.3.5.   Когато определени части от скелето не са готови за употреба, например по време на монтиране, демонтиране или промяна, те трябва да са обозначени с общи предупредителни знаци в съответствие с националните разпоредби, транспониращи Директива 92/58/ЕИО на Съвета от 24 юни 1992 г. относно минималните изисквания за осигуряване на знаци за безопасност и/или здраве по време на работа (Девета специална директива по смисъла на член 16, параграф 1 от Директива 89/391/ЕИО) (1), и да са подходящо отграничени с материални средства, предотвратяващи достъпа до опасната зона.
      4.3.6.   Скелетата могат да се монтират, демонтират или променят значително само под ръководството на компетентно лице и на работници, които са получили подходящо и специализирано обучение за предвидените действия, обхващащи специфичните рискове, в съответствие с член 9, в частност за:

                  а)

                  разчитане на плана за монтаж, демонтаж или промяна на съответното скеле;

                  б)

                  безопасността по време на монтажа, демонтажа или промяната на съответното скеле;

                  в)

                  мерките за предотвратяване на риска от падане на лица или предмети;

                  г)

                  мерките за безопасност в случай на промяна на метеорологичните условия, които могат да имат неблагоприятно въздействие върху безопасността на съответното скеле;

                  д)

                  условията, свързани с допустимите натоварвания;

                  е)

                  всеки друг риск, който може да бъде предизвикан от посочените по-горе дейности по монтаж, демонтаж и промяна.

            Ръководителят и съответните работници трябва да разполагат с плана за монтаж и демонтаж, посочен в точка 4.3.2., включително всички инструкции, които той може да съдържа.
      4.4.   Специални разпоредби за използването на техники за достъп и позициониране посредством въжета
      Използването на техники за достъп и позициониране посредством въжета трябва да съответства на следните условия:

                  а)

                  системата трябва да съдържа най-малко две поотделно закрепени въжета, като едното представлява средство за достъп, за слизане и за опора (работно въже), а другото представлява резервно средство (предпазно въже);

                  б)

                  работниците трябва да са снабдени и да използват подходящ ремък и да са вързани за предпазното въже посредством този ремък;

                  в)

                  работното въже трябва да е снабдено с механизъм за изкачване и слизане и да има автоматично блокираща система, която да предотврати падането на ползвателя, ако изгуби контрол над движенията си. Предпазното въже трябва да е снабдено с подвижна система, предпазваща от падане, която да следва движенията на работника;

                  г)

                  инструментите и другите приспособления, които трябва да се използват от работника, трябва да са прикачени към ремъка или към седалката на работника, или към което и да е друго подходящо средство;

                  д)

                  работата трябва да е правилно планирана и наблюдавана, за да е възможно в спешен случай да се окаже незабавна помощ на работник;

                  е)

                  съответните работници трябва да получат подходящо и специфично за предвидените дейности обучение в съответствие с член 9, в частност за спасителните процедури.

            При изключителни обстоятелства, когато с оглед оценката на рисковете използването на второ въже може да увеличи опасността на работата, може да се разреши използването само на едно въже, при условие че са взети подходящи мерки за гарантиране на безопасността в съответствие с националното законодателство или практика.

         (1)  ОВ L 245, 26.8.1992 г., стр. 23.

      ПРИЛОЖЕНИЕ III
      ЧАСТ A

         Отменената директива и списък на нейните последващи изменения

      (посочени в член 13)

                  Директива 89/655/ЕИО на Съвета
                  (ОВ L 393, 30.12.1989 г., стp. 13)

                  Директива 95/63/ЕО на Съвета
                  (ОВ L 335, 30.12.1995 г., стp. 28)

                  Директива 2001/45/ЕО на Европейския парламент и на Съвета
                  (ОВ L 195, 19.7.2001 г., стp. 46)

                  Директива 2007/30/ЕО на Европейския парламент и на Съвета
                  (ОВ L 165, 27.6.2007 г., стр. 21)

                  Единствено относно позоваването на Директива 89/655/ЕИО в член 3, точка 3

      ЧАСТ Б

         Срокове за транспониране в националното право

      (посочени в член 13)

                  Директива

                  Срок за транспониране

                  89/655/ЕИО

                  31 декември 1992 г.

                  95/63/ЕО

                  4 декември 1998 г.

                  2001/45/ЕО

                  19 юли 2004 г. (1)

                  2007/30/ЕО

                  31 декември 2012 г.

         (1)  За прилагането на точка 4 от приложение II към Директива 89/655/ЕИО, държавите-членки имат възможността да използват максимален преходен период от две години, считано от 19 юли 2004 г., за да бъдат взети предвид различните случаи, които могат да бъдат свързани с прилагането на Директива 2001/45/ЕО, и по-специално свързаните с малките и средни предпиятия.

      ПРИЛОЖЕНИЕ IV

         Таблица на съответствието

                  Директива 89/655/ЕИО

                  Настоящата директива

                  Член 1

                  Член 1

                  Член 2

                  Член 2

                  Член 3

                  Член 3

                  Член 4

                  Член 4

                  Член 4а, параграф 1

                  Член 5, параграф 1

                  Член 4а, параграф 2, първо и второ тире

                  Член 5, параграф 2, букви a) и б)

                  Член 4а, параграф 3

                  Член 5, параграф 3

                  Член 4а, параграф 4

                  Член 5, параграф 4

                  Член 5, първо и второ тире

                  Член 6, букви a) и б)

                  Член 5а

                  Член 7

                  Член 6, параграф 1

                  Член 8, параграф 1

                  Член 6, параграф 2, първа алинея, първо, второ и трето тире

                  Член 8, параграф 2, първа алинея, букви a), б) и в)

                  Член 6, параграф 2, втора алинея

                  Член 8, параграф 2, втора алинея

                  Член 6, параграф 3

                  Член 8, параграф 3

                  Член 7, първо тире

                  Член 9, буква a)

                  Член 7, второ тире

                  Член 9, буква б)

                  Член 8

                  Член 10

                  Член 9, параграф 1

                  Член 11, параграф 1

                  Член 9, параграф 2, първо и второ тире

                  Член 11, параграф 2, букви a) и б)

                  Член 10, параграф 1

                  —

                  Член 10, параграф 2

                  Член 12

                  —

                  Член 13

                  —

                  Член 14

                  Член 11

                  Член 15

                  Приложение I

                  Приложение I

                  Приложение II

                  Приложение II

                  —

                  Приложение III

                  —

                  Приложение IV


title: Директива 2005/71/ЕО на Съвета от 12 октомври 2005 година относно специфична процедура за прием на граждани от трети страни за целите на провеждане на научноизследователска дейност

text:
Важна правна забележка

|

32005L0071

Официален вестник n° L 289 , 03/11/2005 стр. 0015 - 0022

		20051012Директива 2005/71/ЕО на Съветаот 12 октомври 2005 годинаотносно специфична процедура за прием на граждани от трети страни за целите на провеждане на научноизследователска дейностСЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 63, параграф 3, буква а) от него,като взе предвид предложението на Комисията,като взе предвид становището на Европейския парламент [1],като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет [2],като взе предвид становището на Комитета на регионите [3],като има предвид, че:(1) С оглед консолидиране и структуриране на европейската изследователска политика Комисията счете за необходимо през януари 2000 г. да създаде Европейска изследователска система като крайъгълен камък на бъдещите действия на Общността в тази област.(2) Като подкрепя Европейската изследователска система, Европейският съвет от Лисабон през март 2000 г. постави пред Общността целта до 2010 г. да стане най-конкурентната и динамична световна икономика на основата на знание.(3) Глобализацията на икономиката води до необходимостта от по-голяма мобилност на изследователите — факт, който беше признат от шестата рамкова програма на Европейската общност [4], когато тя отвори програмите си за научни работници извън Европейския съюз.(4) Броят на научните работници, от които Общността ще се нуждае до 2010 г., за да се достигне поставената от Европейския съвет в Барселона през март 2002 г. цел за 3 % от БНП, инвестиран в научноизследователска дейност, е оценен на 700000. Тази цел следва да бъде постигната посредством редица мерки, а именно: да се увеличи привлекателността на научната кариера за младежите, да се насърчи участието на жените в научните изследвания, да се разширят възможностите за обучение и за мобилност в научните изследвания, да се подобрят перспективите за развитие за научни работници от Общността, да се отвори Общността към граждани на трети страни, които биха могли да бъдат приети за целите на изследователската работа.(5) Настоящата директива е предназначена да съдейства за постигането на тези цели посредством насърчаване на приема и мобилността на граждани на трети страни за изследователски цели за престой с продължителност повече от три месеца, с цел Общността да стане по-привлекателна за научни работници от целия свят, както и за да даде тласък на позицията ѝ като международен център за изследвания.(6) Прилагането на настоящата директива не бива на насърчава "изтичането на мозъци" от развиващи се страни и икономики в преход. Следва да се вземат мерки, които да подпомогнат интеграцията на такива лица обратно в страните им на произход, както и миграцията на научни работници да бъде в партньорство със страните на произход с оглед да се създаде ясна миграционна политика.(7) За постигането на целите на Лисабонския процес също така е важно, за целите на извършването на научни изследвания, да се насърчава мобилността на научните работници, които са граждани на ЕС, и по-специално научни работници от държавите-членки, присъединили се през 2004 г., в рамките на Съюза.(8) Като се има предвид степента на отвореност, наложена от промените в световната икономика, както и възможните изисквания да се достигне 3-процентната цел за БВП за инвестиции в областта на изследователската дейност, научни работници от трети страни, потенциално подходящи по настоящата директива, се дефинират в широк смисъл в съответствие с квалификациите им и с изследователския проект, който възнамеряват да осъществяват.(9) Тъй като усилията, които следва да се положат за постигане на гореспоменатата 3-процентна цел, засягат предимно частния сектор, който в резултат трябва да назначи повече научни работници през идните години, научноизследователските организации, които потенциално са подходящи по настоящата директива, принадлежат както на държавния, така и на частния сектор.(10) Всяка държава-членка следва да гарантира, че възможно най-изчерпателната информация, редовно осъвременявана, относно научноизследователските организации, одобрени по настоящата директива, с които научните работници могат да сключат споразумения за прием, както и относно условията и процедурите за влизане и пребиваване на територията на тази страна за целите на провеждане на научноизследователска работа според настоящата директива, е публично достояние, по-специално посредством Интернет.(11) Приемането на научни работници е удачно да бъде улеснено чрез създаване на процедура за прием, която не зависи от правоотношенията с изследователската организация домакин, както и чрез премахването на разрешението за работа, което понастоящем е необходимо, освен разрешението за постоянно пребиваване. Държавите-членки могат да приложат подобни правила за граждани на трети страни, които кандидатстват за прием с цел обучение във висше учебно заведение, в съответствие с националната законодателна или административна практика, в контекста на научноизследователски проект.(12) В същото време традиционните пътища за прием (като заетост или обучение) не бива да остават на заден план, особено за аспиранти, извършващи изследователска работа, които могат да бъдат изключени от диапазона на настоящата директива и чиито права и задължения се уреждат от Директива 2004/114/ЕО на Съвета от 13 декември 2004 г. относно условията на прием на граждани от трети страни с целите на следване, обмен на ученици, стаж или доброволна служба [5].(13) Специфичната процедура за научни работници се основава на сътрудничество между научноизследователските организации и имиграционните органи в държавите-членки: тя предоставя на първите ключова роля в процедурата за прием с оглед на улесняване и ускоряване на приема и уреждането на постоянно пребиваване на научни работници от трети страни в Общността, като същевременно се запазват прерогативите на държавите-членки по отношение на имиграционната политика.(14) Научноизследователските организации, предварително одобрени от държавите-членки, следва да имат възможност да сключат споразумение за прием с гражданин на трета страна за целите на извършване на научноизследователски проект. Държавите-членки, на основата това споразумение за прием, издават разрешение за пребиваване, ако са изпълнени условията за влизане и пребиваване в страната.(15) С цел Общността да стане по-привлекателна за научни работници от трети страни техните социални и икономически права по време на престоя им се приравняват с тези на гражданите на страната-членка домакин в множество области. Освен това им се дава възможност да преподават във висши учебни заведения.(16) С настоящата директива се въвежда едно подобрение от значителна важност в областта на социалното осигуряване, като принципа за недискриминация се прилага директно и за лицата, идващи в държава-членка директно от трета страна. Въпреки това настоящата директива не предоставя повече права от тези, които вече са предоставени в съществуващото законодателство на Общността в областта на социалното осигуряване за граждани на трети страни, които минават границата между държави-членки. Също така настоящата директива не предоставя права във връзка със ситуации, които стоят извън обхвата на действие на законодателството на Общността, като например във връзка с членове на семействата, пребиваващи в трета страна.(17) От голямо значение е да се насърчава мобилността на гражданите на трета страна, приети за целите на провеждане на научно изследване, като средство за развитие и консолидиране на контактите и мрежите между партньори, както и като средство за установяване на ролята на Европейската област за изследвания на световно ниво. Научните работници следва да имат възможност за мобилност при условията, създадени с настоящата директива. Условията за мобилност по настоящата директива не бива да се отразяват на разпоредбите, които в момента уреждат признаването на валидността на документите за пътуване.(18) Да се обърне специално внимание на улесняването и съдействието за запазването на единството на членовете на семейството на научните работници, според Препоръка на Съвета от 12 октомври 2005 г., с цел да се улесни приемът на граждани на трети страни за провеждане на научни изследвания в Европейската общност [6].(19) С цел да се запази семейната единица и да се даде по-голяма възможност за мобилност, членове на семейството на научния работник трябва да имат възможност да се присъединят към него в друга държава-членка по условията, определени от националното законодателство на тази държава-членка, включително и задълженията ѝ, произтичащи от двустранни или многостранни споразумения.(20) На притежатели на разрешения за пребиваване по принцип се разрешава да изпращат молба за кандидатстване по време, когато пребивават на територията на въпросната държава-членка.(21) Държавите-членки имат право да искат от кандидатите такса за обработката на заявленията за разрешения за пребиваване.(22) Директивата при никакви обстоятелства не се отразява на Регламент (ЕО) № 1030/2002 на Съвета от 13 юни 2002 г. относно единния формат на разрешенията за пребиваване за гражданите на трети страни [7].(23) Целите на настоящата директива, а именно въвеждането на специална процедура за прием и приемането на условия за прием и пребиваване, приложими за граждани от трета страна, за престой от повече от три месеца в държавите-членки с цел да се проведе научноизследователски проект по споразумение за прием с научноизследователска организация, не могат да бъдат постигнати в задоволителна степен от държавите-членки, особено що се касае за осигуряването на мобилност между държавите-членки, и по тази причина могат да бъдат постигнати по-добре на общностно равнище. Общността има право да вземе мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигане на тези цели.(24) Държавите-членки следва да приведат в действие разпоредбите на настоящата директива, без дискриминация на основание на пол, раса, цвят на кожата, етнически или социален произход, генетични характеристики, език, религия или вярвания, политически или други убеждения, принадлежност към национално малцинство, благосъстояние, рождение, инвалидност, възраст или сексуална ориентация.(25) Настоящата директива отчита основните права и съблюдава признатите в Хартата на основните права на Европейския съюз принципи.(26) В съответствие с параграф 34 от Вътрешноинституционалното споразумение за по-добро законотворчество държавите-членки ще бъдат насърчавани да изготвят, за себе си и в интерес на Общността, собствени таблици, които, доколкото е възможно, да отразяват взаимната връзка между настоящата директива и мерките за нейното транспониране, както и да публикуват тези таблици.(27) В съответствие с член 3 от Протокола за позицията на Обединеното кралство и Ирландия, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за създаване на Европейската общност, Ирландия е дала предизвестие с писмо от 1 юли 2004 г. относно желанието си да участва в приемането и прилагането на настоящата директива.(28) В съответствие с членове 1 и 2 от Протокола за позицията на Обединеното кралство и Ирландия, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за създаване на Европейската общност, и без да се засяга член 4 от настоящия протокол, Обединеното кралство не участва в приемането на настоящата директива, тя не създава задължения и не се прилага от него.(29) В съответствие с членове 1 и 2 от Протокола за позицията на Дания, приложен към Договора за Европейския съюз и към Договора за създаване на Европейската общност, Дания не участва в приемането на настоящата директива, тя не създава задължения за нея и не се прилага от нея,ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:ГЛАВА IОБЩИ РАЗПОРЕДБИЧлен 1ЦелНастоящата директива предвижда условията за приемане на научни работници от трети страни в държавите-членки за срок, по-голям от три месеца, за целите на провеждане на научноизследователски проекти по споразумения за прием с научноизследователски организации.Член 2ОпределенияЗа целите на настоящата директива:а) "гражданин на трета страна" означава всяко лице, което не е гражданин на Съюза по смисъла на член 17, параграф 1 от Договора;б) "научно изследване" означава творчески процес, който е започнат систематично с цел да се увеличи обемът на знания, включително познания за човека, културата и обществото, и използването на този запас от знания с цел да се намерят нови негови приложения;в) "научноизследователска организация" означава държавна или частна организация, която провежда научни изследвания и която е одобрена за целите на настоящата директива от държава-членка в съответствие със законодателството или административната практика на последната;г) "научен работник" означава гражданин на трета страна, притежаващ необходимата степен на висше образование, която дава достъп до докторски програми, избран от научноизследователска организация за разработване на научноизследователски проект, за който нормално е необходима горната степен на квалификация;д) "разрешение за пребиваване" означава всяко разрешение, под условието "научен работник", издадено от органите на държава-членка, позволяващо на гражданин на трета страна да пребивава законно на нейна територия в съответствие с член 1, параграф 2, буква а) от Регламент (ЕО) № 1030/2002.Член 3Приложно поле1. Настоящата директива се прилага за граждани на трети страни, които кандидатстват за прием на територията на държава-членка с цел да разработват научноизследователски проект.2. Директивата не се прилага за:а) граждани на трети страни, които пребивават в държава-членка като кандидати за международна закрила или по временни схеми за закрила;б) граждани на трети страни, които кандидатстват за пребиваване в държава-членка като учащи, по смисъла на Директива 2004/114/ЕО, с цел да извършват научно изследване, в резултат на което ще придобият докторска степен;в) граждани на трети страни, чието експулсиране е прекратено по фактически или законови причини;г) научни работници, които са командировани от научноизследователска организация към друга научноизследователска организация в друга държава-членка.Член 4По-благоприятни разпоредби1. Настоящата директива се прилага, без да накърнява по-благоприятни разпоредби на:а) двустранни или многостранни споразумения, сключени между Общността или между Общността и нейните държави-членки, от една страна, и една или повече трети страни, от друга страна;б) двустранни или многостранни споразумения, сключени между една или повече държави-членки и една или повече трети страни.2. Настоящата директива не засяга правата на държавите-членки да приемат или запазят по-благоприятни разпоредби за лицата, за които директивата се прилага.ГЛАВА IIНАУЧНОИЗСЛЕДОВАТЕЛСКИ ОРГАНИЗАЦИИЧлен 5Одобрение1. Научноизследователска организация, която желае да приеме научен работник по процедурата за прием, предвидена в настоящата директива, първо трябва да бъде одобрена за тази цел от засегнатата държава-членка.2. Такова одобряване на научноизследователска организация се извършва в съответствие с процедурите, изложени в националното законодателство, или административните практики на държавите-членки. Кандидатурите за одобрение от страна на държавни или частни организации се изготвят в съответствие с тези процедури и се основават на предвидените им от закона задачи или корпоративните им цели, в зависимост от това какво е удачно, и на доказателството, че могат да проведат научно изследване.Одобренията се предоставят на научноизследователска организация за срок, не по-кратък от 5 години. По изключение държавите-членки могат да предоставят одобрение за по-кратък срок.3. Държавите-членки могат да се нуждаят, в съответствие с националните си законодателства, от писмена гаранция от страна на научноизследователската организация, че в случай, при който научен работник остане незаконно на територията на засегнатата държава-членка, гореспоменатата организация отговаря за възстановяването на разходите, свързани с неговия/нейния престой, както и за връщането на понесените от обществото разходи. Финансовата отговорност на научноизследователската организация приключва най-късно шест месеца след прекратяването на споразумението за прием.4. Държавите-членки предвиждат, че в рамките на двумесечен срок от датата на изтичането на споразумението за прием одобрената организация предоставя на компетентните органи на страната-членка потвърждение, че за всеки един от научноизследователските проекти, по отношение на който е подписано споразумение за прием съгласно член 6, изпълнението на задачите е приключило.5. За целите на настоящата директива компетентните органи във всяка държава-членка редовно публикуват и актуализират списъка с научноизследователските организации.6. Дадена държава-членка, освен другите взети мерки, би могла да откаже да поднови или да вземе решение да оттегли одобрението си на научноизследователска организация, която вече не отговаря на условията, предвидени в параграфи 2, 3 и 4, както и в случаи, когато одобрението е придобито с измама или когато научноизследователска организация е подписала споразумение за прием с гражданин на трета страна посредством измамни действия или небрежно. Когато одобрение бъде отказано или оттеглено, на засегнатата организация може да бъде забранено да кандидатства повторно за одобрение за срок до пет години от датата на публикуването на решението или оттеглянето, или неподновяването.7. Държавите-членки могат да определят в националните си законодателства последствията от оттегляне на одобрение или от отказ да се поднови одобрението за съществуващи споразумения за прием, сключени в съответствие с член 6, както и последствията за разрешенията за пребиваване на засегнатите научни работници.Член 6Споразумениe за прием1. Научноизследователска организация, желаеща да приеме научен работник, следва да подпише споразумение за прием с последния, с което научният работник се задължава да завърши научноизследователския проект, а организацията се задължава да го приеме за тази цел, без да се засяга член 7.2. Научноизследователски организации могат да подписват споразумения за прием само ако са изпълнени следните условия:а) научноизследователският проект е приет от съответните органи в организацията след преглед на:i) целта и продължителността на научното изследване, дали са налични необходимите финансови ресурси, за да се извърши такова;ii) квалификациите на научния работник с оглед на целите на научното изследване, доказани със заверено копие на дипломите за квалификацията му в съответствие с член 2, буква г);б) по време на престоя си научният работник има достатъчни месечни средства, за да покрие разходите си и разходите по връщането си в съответствие с минималната сума, публикувана за целта от страната-членка, без да се обръща към системата за социално подпомагане на страната-членка;в) по време на престоя си научният работник има здравна застраховка за всички рискове, които обикновено се покриват за граждани на засегнатата държава-членка;г) споразумението за прием определя правните отношения и работните условия на научните работници.3. След като споразумението за прием е подписано, от научноизследователската организация може да се изиска, в съответствие с националното законодателство, отделно заявление, в което да потвърди, че за разходите по смисъла на член 5, параграф 3 е поета финансова отговорност.4. Когато научният работник не е приет или когато правните отношения между научния работник и научноизследователската организация бъдат прекратени, споразумението за прием автоматично става невалидно.5. Научноизследователските организации незабавно следва да информират съответните органи в държавите-членки за случаи, които е вероятно да попречат на осъществяването на споразумението за прием.ГЛАВА IIIПРИЕМ НА НАУЧНИ РАБОТНИЦИЧлен 7Условия за прием1. Гражданин на трета страна, който кандидатства за прием за целите, указани в настоящата директива:а) представя валидни пътни документи според националното законодателство. Държавите-членки могат да изискат срокът на валидност на документите за пътуването да покрива най-малко продължителността на разрешението за пребиваване;б) представя споразумение за прием, подписано с научноизследователска организация в съответствие с член 6, параграф 2;в) когато е необходимо, представя заявление за финансова отговорност, издадено от научноизследователска организация в съответствие с член 6, параграф 3; иг) не представлява опасност за държавната политика, обществената сигурност или здраве.Държавите-членки проверяват дали всички условия по букви а), б), в) и г) са спазени.2. Държавите-членки проверяват условията, на които се основава споразумението за прием и при които то е сключено.3. Ако проверките по параграфи 1 и 2 са завършили и резултатът от тях е положителен, научните работници се приемат на територията на държавите-членки, за да извършват задълженията си по споразумението за прием.Член 8Срок на разрешението за пребиваванеДържавите-членки издават разрешение за пребиваване за срок поне 1 година и го подновяват, ако условията, предвидени в членове 6 и 7, все още са налице. Ако е планирано научноизследователският проект да продължи по-малко от една година, разрешението за пребиваване се издава за продължителността на проекта.Член 9Членове на семейство1. Когато държава-членка вземе решение да предостави разрешение за пребиваване на членовете на семейството на научния работник, продължителността на валидност на техните разрешения за пребиваване следва да е същата както тази на разрешението за пребиваване, издадено на научния работник, доколкото това се позволява от срока на валидност на документите им за пътуване. В съответно оправдани случаи продължителността на разрешението за пребиваване на член от семейството на научния работник може да бъде намалена.2. Издаването на разрешение за пребиваване на членове на семейството на научен работник, приет в държава-членка, не зависи от изискването за минимален срок на пребиваване на научния работник.Член 10Оттегляне или неподновяване на разрешение за пребиваване1. Държавите-членки могат да оттеглят или да откажат да подновят разрешение за пребиваване, което е издадено на основание на настоящата директива, когато то е придобито с измамни средства или когато изглежда, че притежателят му не отговаря или вече не отговаря на условията за влизане и пребиваване, предвидени в членове 6 и 7, или пребивава за цели, различни от целите, за които му е предоставено разрешение.2. Държавите-членки могат да оттеглят или да откажат да подновят разрешение за пребиваване поради обществени причини, причини на обществената сигурност или общественото здраве.ГЛАВА IVПРАВА НА НАУЧНИТЕ РАБОТНИЦИЧлен 11Преподавателска дейност1. Научните работници, които са приети съгласно настоящата директива, могат да преподават в съответствие с националното законодателство.2. Държавите-членки могат да зададат максимален брой часове или дни за преподаване.Член 12Равнопоставено отношениеПритежателите на разрешения за пребиваване имат правото на равнопоставено отношение с местните жители по отношение на:а) признаване на дипломи, сертификати и други професионални квалификации съгласно съответните национални процедури;б) работни условия, включително заплащане и освобождаване от работа;в) клонове на социалното осигуряване, както са определени в Регламент (ЕИО) № 1408/71 на Съвета от 14 юни 1971 г. за прилагането на схеми за социално осигуряване на заети лица и членове на техните семейства, които се движат в рамките на Общността [8]. Специалните разпоредби в приложението към Регламент (ЕО) № 859/2003 на Съвета от 14 май 2003 г. за разширяване на приложното поле на разпоредбите на Регламент (ЕИО) № 1408/71 и Регламент (ЕИО) № 574/72 за граждани на трети страни, които все още не са субект на тези разпоредби единствено на основание тяхното гражданство [9] се прилагат съответно;г) данъчни преференции;д) достъп до стоки и услуги и до предлагането на стоки и услуги, които са достъпни на обществеността.Член 13Мобилност между държавите-членки1. На гражданин на трета страна, който е приет като научен работник по настоящата директива, се разрешава да извършва част от своите научни изследвания в друга държава-членка при условията, които са установени в настоящия член.2. Ако научен работник остане на територията на друга държава-членка за срок до три месеца, научното изследване може да се извърши на основание споразумението за прием, сключено в първата държава-членка, ако той има достатъчно финансови средства в другата държава-членка и не се счита за заплаха за обществения ред, сигурност или здраве в другата държава-членка.3. Ако научният работник остане в друга държава-членка за срок, по-дълъг от три месеца, държавите-членки имат право да изискат подписването на ново споразумение за прием за извършване на научноизследователската дейност в тази държава-членка. При всички случаи условията, които са предвидени в членове 6 и 7, трябва да бъдат изпълнени по отношение на съответната държава-членка.4. Когато съответното законодателство предвижда изискването за виза или разрешение за пребиваване, с цел лицето да притежава достатъчна мобилност такава виза или разрешение се издава в кратък срок, в рамките на срок, който не възпрепятства провеждането на научното изследване, докато същевременно оставя на компетентните органи достатъчно време за обработка на кандидатурите.5. Държавите-членки не изискват от научния работник да напусне териториите им с цел да кандидатства за виза или разрешение за пребиваване.ГЛАВА VПРОЦЕДУРА И ПРОЗРАЧНОСТЧлен 14Заявления за кандидатстване за прием1. Държавите-членки определят дали заявленията за разрешения за пребиваване се изготвят от научния работник или от съответната научноизследователска организация.2. Заявленията се обработват и разглеждат, докато съответният гражданин на трета страна пребивава извън територията на държавите-членки, в които желае да бъде приет.3. Държавите-членки приемат, в съответствие с националните си законодателства, заявления, които са подадени от съответният гражданин на трета страна, който вече се намира на тяхна територия.4. Съответната държава-членка предоставя на гражданин на трета страна, който е подал заявление и който отговаря на условията по членове 6 и 7, всички улеснения за получаване на необходимите визи.Член 15Процедурни гаранции1. Компетентните органи на държавите-членки вземат решение по заявлението във възможно най-кратки срокове и, когато това е целесъобразно, предвиждат ускорени процедури.2. Ако информацията в подкрепа на заявлението е незадоволителна, разглеждането на кандидатурата може да се отложи временно и компетентните органи информират кандидата за допълнителната информация, от която се нуждаят.3. Всяко решение, с което се отхвърля кандидатура за разрешение за пребиваване, се съобщава на съответния гражданин на трета страна в съответствие с процедурите за известяване съгласно съответното национално законодателство. Известяването съдържа възможните правни средства за защита и сроковете, в които тя трябва да се осъществи.4. Когато заявление бъде отхвърлено или разрешение за пребиваване, издадено в съответствие с настоящата директива, бъде оттеглено, засегнатото лице има правото да обжалва тези решения пред органите на съответната държава-членка.ГЛАВА VIЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИЧлен 16ДокладПериодично и за първи път не по-късно от три години след влизането в сила на настоящата директива Комисията докладва на Европейския парламент и на Съвета относно прилагането на директивата от държавите-членки и, ако е необходимо, предлага изменения.Член 17Транспониране1. До 12 октомври 2007 г. държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, които са необходими, за да се съобразят с настоящата директива.Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.2. Държавите-членки съобщават на Комисията текстовете на основните разпоредби от националното си законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.Член 18Преходни разпоредбиЧрез дерогация от разпоредбите на глава III държавите-членки не са задължени да издават разрешения в съответствие с настоящата директива, под формата на разрешения за пребиваване за срок до две години, след датата по член 17, параграф 1.Член 19Обща зона за пътуванияРазпоредбите на настоящата директива не се отразяват на правата на Ирландия да запази споразуменията на Общата зона за пътувания, за която се посочени в Протокола, приложен към Договора от Амстердам, към Договора за Европейския съюз и към Договора за създаване на Европейската общност, относно прилагането на определени аспекти на член 14 от Договора за създаване на Европейската общност по отношение на Обединеното кралство и Ирландия.Член 20Влизане в силаДирективата влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.Член 21АдресатиАдресати на настоящата директива са държавите-членки в съответствие с Договора за създаване на Европейската общност.Съставено в Люксембург на 12 октомври 2005 година.За СъветаПредседателC. Clarke[1] Становище от 12 април 2005 г. (все още непубликувано в Официален вестник).[2] ОВ С 120, 20.5.2005 г., стр. 60.[3] ОВ С 71, 22.3.2005 г., стр. 6.[4] Решение № 1513/2002/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 юни 2002 г. относно шестата рамкова програма на Европейската общност за научни изследвания, технологично развитие и демонстрации, допринасяща за създаването на Европейската система за научни изследвания и за иновации (2002 г. — 2006 г.) (ОВ L 232, 29.8.2002 г., стр. 1). Решение, изменено с Решение № 786/2004/ЕО (ОВ L 138, 30.4.2004 г., стр. 7).[5] ОВ L 375, 23.12.2004 г., стр. 12.[6] ОВ L 289, 3.11.2005 г., стр. 26.[7] ОВ L 157, 15.6.2002 г., стр. 1.[8] ОВ L 149, 5.7.1971 г., стр. 2. Регламент, последно изменен с Регламент (ЕО) № 647/2005 на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 117, 4.5.2005 г., стр. 1).[9] ОВ L 124, 20.5.2003 г., стр. 1.--------------------------------------------------


title: Директива 2009/21/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 година относно спазването на изискванията за държавата на знамето (Текст от значение за ЕИП)

text:
               28.5.2009

               BG

               Официален вестник на Европейския съюз

               L 131/132

      ДИРЕКТИВА 2009/21/ЕО НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА

   от 23 април 2009 година
   относно спазването на изискванията за държавата на знамето
   (текст от значение за ЕИП)
   ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
   като взеха предвид Договора за създаване на Европейската общност, и по-специално член 80, параграф 2 от него,
   като взеха предвид предложението на Комисията,
   като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
   като взеха предвид становището на Комитета на регионите (2),
   в съответствие с процедурата, предвидена в член 251 от Договора (3),
   като имат предвид, че:

               (1)

               Безопасността на корабоплаването в Общността и на пътниците, които го използват, както и опазването на околната среда следва да бъдат гарантирани по всяко време.

               (2)

               По отношение на международното корабоплаване е създадена цялостна рамка за повишаване на морската безопасност и за опазване на околната среда във връзка със замърсяването от кораби посредством приемането на редица конвенции, чиито депозитар е Международната морска организация (наричана по-долу „ММО“).

               (3)

               Съгласно разпоредбите на Конвенцията на Организацията на обединените нации по морско право от 1982 г. (UNCLOS) и на конвенциите, чиито депозитар е MMO (наричани по-долу „Конвенциите на ММО“), държавите, които са страни по тези правни инструменти, носят отговорност за приемането на закони и подзаконови актове и за предприемане на всички други стъпки, които могат да бъдат необходими за пълното и цялостно прилагане на тези правни инструменти, с цел да се гарантира, че от гледна точка на безопасността на човешкия живот по море и опазването на морската среда, даден кораб е годен да изпълнява предвидените функции и е комплектован с компетентен морски екипаж.

               (4)

               Следва да се вземе под внимание Конвенцията за морския труд, приета от Международната организация на труда (МОТ) през 2006 г., която разглежда също така задълженията, свързани с държавата на знамето.

               (5)

               На 9 октомври 2008 г. държавите-членки приеха декларация, с която единодушно признаха значението, което има прилагането на международните конвенции, свързани със задълженията за държавата на знамето за подобряването на морската безопасност и като принос за предотвратяване на замърсяването от кораби.

               (6)

               Прилагането на процедурите, препоръчани от ММО в док. MSC/Circ.1140/ MEPC/Circ.424 от 20 декември 2004 г. относно прехвърлянето на кораби между държавите, следва да засили разпоредбите на конвенциите на ММО и на законодателството на Общността в областта на морската безопасност, свързани с промяна на знамето, както и следва да увеличи прозрачността в отношенията между държавите на знамето в интерес на морската безопасност.

               (7)

               Наличието на информация за корабите, плаващи под знамето на държава-членка, както и за корабите, заличени от регистъра на държава-членка, следва да подобри прозрачността в дейността на флота с високо качество и да допринесе за по-добър контрол върху държавите на знамето при изпълнението на техните задължения и за гарантиране на равни условия за администрациите.

               (8)

               За да се подпомогнат държавите-членки да подобрят още повече показателите от дейността си като държави на знамето, следва да се извършва редовен одит на техните администрации.

               (9)

               Сертифицирането на качеството на административните процедури в съответствие със стандартите на Международната организация по стандартизация (ISO) или други равностойни стандарти следва допълнително да гарантира равни условия за администрациите.

               (10)

               Мерките, необходими за изпълнение на настоящата директива, следва да се приемат в съответствие с Решение 1999/468/ЕО на Съвета от 28 юни 1999 г. за установяване на условията и реда за упражняване на изпълнителните правомощия, предоставени на Комисията (4).

               (11)

               Доколкото целите на настоящата директива, а именно въвеждането и прилагането на подходящи мерки в областта на политиката за морска безопасност, не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите-членки и поради мащаба и последиците ѝ могат да бъдат по-добре постигнати на общностно равнище, Общността може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тези цели,

         ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
   Член 1
   Предмет
   1.   Настоящата директива има за цел:

               а)

               да гарантира, че държавите-членки ефективно и последователно изпълняват задълженията си като държави на знамето; и

               б)

               да повиши безопасността и предотврати замърсяването от кораби, плаващи под знамето на държава-членка.

         2.   Настоящата директива не засяга разпоредбите на законодателството на Общността в областта на морския транспорт, изброени в член 2, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 2099/2002 на Европейския парламент и на Съвета за създаване на Комитет по морската безопасност и предотвратяването на замърсяването от кораби (КМБПЗК) (5) и на Директива 1999/63/ЕО на Съвета от 21 юни 1999 г. относно Споразумението за организацията на работното време на морските лица, сключено между Асоциацията на корабособствениците от Европейската общност (ECSA) и Федерацията на синдикатите на транспортните работници в Европейския съюз (FST) (6).
   Член 2
   Приложно поле
   Настоящата директива се прилага спрямо администрацията на държавата, под чието знаме плава корабът.
   Член 3
   Определения
   За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:

               а)

               „кораб“ означава кораб или плавателен съд, плаващ под знамето на държава-членка, който попада в обхвата на съответните конвенции на ММО и за който се изисква свидетелство;

               б)

               „администрация“ означава компетентните органи на държавата-членка, под чието знаме плава корабът;

               в)

               „призната организация“ означава организация, която е призната в съответствие с Регламент (ЕО) № 391/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 г. относно общите правила и стандарти за организациите за проверка и преглед на корабите (преработен) (7);

               г)

               „свидетелства“ означава задължителни свидетелства, издадени съгласно съответните конвенции на ММО;

               д)

               „одит от ММО“ означава одит, осъществен в съответствие с разпоредбите на Резолюция A.974 (24), приета от Асамблеята на ММО на 1 декември 2005 г.

         Член 4
   Условия за разрешаване на експлоатацията на кораб, получил правото да плава под знамето на държава-членка
   1.   Преди да се разреши експлоатацията на кораб, получил правото да плава под знамето на държава-членка, последната взема мерките, които счита за необходими, за да гарантира, че въпросният кораб отговаря на приложимите международни правила и разпоредби. Като използва всички разумни средства, тя проверява по-специално резултатите по отношение на безопасността. При необходимост въпросната държава-членка се допитва до предишната държава на знамето, за да установи дали все още има неотстранени неизправности или нерешени въпроси по отношение на безопасността, които са били идентифицирани от последната.
   2.   Когато друга държава на знамето поиска информация относно кораб, който преди това е плавал под знамето на държава-членка, последната предоставя в кратки срокове подробности относно неизправности, както и всякаква друга информация, свързана с безопасността, на искащата информация държава на знамето.
   Член 5
   Задържане на кораб, плаващ под знамето на държава-членка
   Когато администрацията получи информация, че кораб, плаващ под знамето на нейната държава-членка, е задържан от пристанищна държава, тази администрация контролира, съгласно установените за тази цел процедури, привеждането на кораба в съответствие с релевантните конвенции на ММО.
   Член 6
   Съпътстващи мерки
   Държавите-членки гарантират, че се съхранява най-малко следната информация относно корабите, плаващи под тяхно знаме, и че има осигурен достъп до нея за целите на настоящата директива:

               а)

               данни за кораба (име, номер на ММО и др.);

               б)

               дати на извършване на прегледите, включително допълнителните и допълващите прегледи, ако има такива, и на одитите;

               в)

               идентификация на признатите организации, участвали в издаването на свидетелството и в класификацията на кораба;

               г)

               идентификация на компетентния орган, извършил проверка на кораба съгласно разпоредбите за държавен пристанищен контрол, и датите на проверките;

               д)

               резултати от проверките в рамките на държавния пристанищен контрол (нередности: „да“ или „не“, задържане: „да“ или „не“);

               е)

               информация за морски произшествия;

               ж)

               информация за корабите, които са спрели да плават под знамето на съответната държава-членка през предходните 12 месеца.

         Член 7
   Одит на държавата на знамето
   Държавите-членки вземат необходимите мерки за извършване на одит от ММО на техните администрации най-малко веднъж на всеки седем години при положителен отговор от ММО на своевременно подадено искане от съответната държава-членка и публикуват резултата от одита в съответствие с действащото национално законодателство относно поверителността.
   Действието на настоящия член изтича най-късно на 17 юни 2017 година или на по-ранна дата, определена от Комисията в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 10, параграф 2, след като системата за задължителен одит на държавите-членки на ММО влезе в сила.
   Член 8
   Система за управление на качеството и вътрешна оценка
   1.   До 17 юни 2012 година всяка държава-членка разработва, въвежда и поддържа система за управление на качеството за оперативните аспекти от дейностите, свързани с държавата на знамето на своята администрация. Тази система за управление на качеството се сертифицира в съответствие с приложимите международни стандарти по качеството.
   2.   Държавите-членки, които фигурират в черния списък или фигурират за две последователни години в сивия списък, публикувани в най-скорошния годишен доклад на Парижкия меморандум за разбирателство относно държавния пристанищен контрол (наричан по-долу „Парижки МР“), представят на Комисията доклад относно своите показатели като държави на знамето не по-късно от четири месеца след публикуването на доклада на Парижкия МР.
   Докладът установява и анализира главните причини за липсата на съответствие, които са довели до задържанията и неизправностите, изразени с включването в черния или сивия списък.
   Член 9
   Доклади
   На всеки пет години, като за първи път до 17 юни 2012 година, Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно прилагането на настоящата директива.
   Този доклад съдържа оценка на показателите на държавите-членки като държави на знамето.
   Член 10
   Процедура на комитет
   1.   Комисията се подпомага от Комитета по морската безопасност и предотвратяването на замърсяването от кораби (КМБПЗК), създаден по силата на член 3 от Регламент (ЕО) № 2099/2002.
   2.   При позоваване на настоящия параграф се прилагат членове 5 и 7 от Решение 1999/468/ЕО, като се вземат предвид разпоредбите на член 8 от него.
   Срокът, предвиден в член 5, параграф 6 от Решение 1999/468/ЕО, се определя на два месеца.
   Член 11
   Транспониране
   1.   Държавите-членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, най-късно до 17 юни 2011 година. Те незабавно информират Комисията за това.
   Когато държавите-членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
   2.   Държавите-членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби на националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
   Член 12
   Влизане в сила
   Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
   Член 13
   Адресати
   Адресати на настоящата директива са държавите-членки.

      Съставено в Страсбург на 23 април 2009 година.

            За Европейския парламент

            Председател

         H.-G. PÖTTERING

            За Съвета

            Председател

         P. NEČAS

      (1)  ОВ C 318, 23.12.2006 г., стр. 195.

      (2)  ОВ C 229, 22.9.2006 г., стр. 38.

      (3)  Становище на Европейския парламент от 29 март 2007 г. (ОВ C 27 E, 31.1.2008 г., стр. 140), Обща позиция на Съвета от 9 декември 2008 г. (ОВ C 330 E, 30.12.2008 г., стр. 13) и Позиция на Европейския парламент от 11 март 2009 г. (все непубликувана в Официален вестник).

      (4)  ОВ L 184, 17.7.1999 г., стр. 23.

      (5)  ОВ L 324, 29.11.2002 г., стр. 1.

      (6)  ОВ L 167, 2.7.1999 г., стр. 33.

      (7)  Вж. стр. 11 от настоящия брой на Официален вестник.