Nerikes Allehanda

Nerikes Allehanda grundades 1843 av rektor Otto-Joel Gumaelius och stadsfiskal Svante Falk. Det första numret utkom 4 mars, och omfattade fyra sidor. Familjen Gumaelius var majoritetsägare av tidningen ända fram till 1933, då den såldes till Claës Ljung. Nerikes Allehanda nådde sin ledande position i Närke genom att köpa och fusionera med Nerikes-Tidningen 1944, och även köpa upp Bergslagsposten 1943 och Motala Tidning 1957.Nationalencyklopedin multimedia plus, 2000 (uppslagsord Nerikes Allehanda)

I dag läses tidningens upplaga på 43 300 (2015) av fler än 113 000 personer per utgivningsdag, vilket gör den till Sveriges tredje största landsortstidning.

Den politiska linjen i Nerikes Allehanda har alltid varit liberal. Bland tidningens politiska skribenter under senare årtionden märks Bert Theander, Anders Clason, Hans Bergström, Ingrid Fromell, Sigfrid Leijonhufvud, Åke Wredén, Olle Nilsson, Peter Götell, Ola Ström och Lars Ströman.

Familjen Ljung valde 1975 att sälja Nerikes Allehanda, Motala Tidning och Bergslagsposten. Köpare blev sex större liberala landsortstidningar genom Liberala Tidningar KB. De sex tidningarna var Eskilstuna-Kuriren, Falu-Kuriren, Gefle Dagblad, Göteborgs-Posten, Vestmanlands Läns Tidning och Örnsköldsviks Allehanda.SOU 1988:48 Reformerat presstöd, s. 38

Under de följande decennierna konsoliderades NA:s ägare. Gefle Dagblad hade köpt Örnsköldsviks Allehanda och dess moderbolag bytte senare namn till Mittmedia. Göteborgs-Posten ägdes av Stampen som tog kontrollen över VLT-bolaget. År 2007 slogs VLT AB och Liberala Tidningar ihop och bildade Liberala Tidningar i Mellansverige AB, ägt av Stampen, Mittmedia och Eskiltuna-Kuriren.

Den av Nerikes Allehanda ägda Bergslagsposten blev 4 december 2005 en lokaldel för det nordöstra spridningsområdet.

Sedan våren 2015 är mediekoncernen Mittmedia majoritetsägare av Liberala Tidningar i Mellansverige AB.


Nerikes Allehanda

Nerikes Allehanda (förkortat NA) är en svensk dagstidning ingående i Bonnier News Local, som utkommit sedan 1843. Tidningsredaktionen har sitt säte i Örebro.

Nerikes Allehanda grundades 1843 av rektor Otto-Joel Gumaelius och stadsfiskal Svante Falk. Det första numret utkom 4 mars, och omfattade fyra sidor. Familjen Gumaelius var majoritetsägare av tidningen ända fram till 1933, då den såldes till Claës Ljung. Nerikes Allehanda nådde sin ledande position i Närke genom att köpa och fusionera med Nerikes-Tidningen 1944, och även köpa upp Bergslagsposten 1943 och Motala Tidning 1957.Nationalencyklopedin multimedia plus, 2000 (uppslagsord Nerikes Allehanda)

I dag läses tidningens upplaga på 43 300 (2015) av fler än 113 000 personer per utgivningsdag, vilket gör den till Sveriges tredje största landsortstidning.

Den politiska linjen i Nerikes Allehanda har alltid varit liberal. Bland tidningens politiska skribenter under senare årtionden märks Bert Theander, Anders Clason, Hans Bergström, Ingrid Fromell, Sigfrid Leijonhufvud, Åke Wredén, Olle Nilsson, Peter Götell, Ola Ström och Lars Ströman.

Familjen Ljung valde 1975 att sälja Nerikes Allehanda, Motala Tidning och Bergslagsposten. Köpare blev sex större liberala landsortstidningar genom Liberala Tidningar KB. De sex tidningarna var Eskilstuna-Kuriren, Falu-Kuriren, Gefle Dagblad, Göteborgs-Posten, Vestmanlands Läns Tidning och Örnsköldsviks Allehanda.SOU 1988:48 Reformerat presstöd, s. 38

Under de följande decennierna konsoliderades NA:s ägare. Gefle Dagblad hade köpt Örnsköldsviks Allehanda och dess moderbolag bytte senare namn till Mittmedia. Göteborgs-Posten ägdes av Stampen som tog kontrollen över VLT-bolaget. År 2007 slogs VLT AB och Liberala Tidningar ihop och bildade Liberala Tidningar i Mellansverige AB, ägt av Stampen, Mittmedia och Eskiltuna-Kuriren.

Den av Nerikes Allehanda ägda Bergslagsposten blev 4 december 2005 en lokaldel för det nordöstra spridningsområdet.

Sedan våren 2015 är mediekoncernen Mittmedia majoritetsägare av Liberala Tidningar i Mellansverige AB.

I december 2012 meddelades att tidningsredaktionen i november 2013 skulle flytta från det Gamla sparbankshuset (tidigare känt som NA-borgen) vid Svartån till SCB-huset på Klostergatan.

Natten till den 8 juni 2015 trycktes den sista upplagan av Nerikes Allehanda vid tryckeriet i Örnsro, Örebro. Där med var en epok på över 170 år slut i Örebro, och från den 9 juni 2015 trycks Nerikes Allehanda i vid V-TAB i Västerås.

I natt trycktes den sista upplagan av Nerikes Allehanda. I alla fall på tryckeriet i Örnsro. En över 170-årig epok har nått sitt slut. Från och med i dag trycks tidningen i Västerås. Örebrokuriren.se har tidigare rapporterat att 48 personer blir av med sina jobb i samband med nedläggningen. De uppsagda har inte fått förtur till nya jobb i Västerås.
Det är ännu oklart vad fastigheten ska användas till i framtiden. Fastighetsägaren Kungsleden har hyresavtal till och med årsskiftet med tryckeriföretaget V-Tab.
NA har idag en upplaga på cirka 46 500, enligt TS. Det är en minskning på nära sju procent jämfört med 2013 års upplagemätning.


Nerikes Allehanda

Nerikes Allehanda grundades 1843 av rektor Otto-Joel Gumaelius och stadsfiskal Svante Falk. Det första numret utkom 4 mars, och omfattade fyra sidor. Familjen Gumaelius var majoritetsägare av tidningen ända fram till 1933, då den såldes till Claës Ljung. Nerikes Allehanda nådde sin ledande position i Närke genom att köpa och fusionera med Nerikes-Tidningen 1944, och även köpa upp Bergslagsposten 1943 och Motala Tidning 1957.Nationalencyklopedin multimedia plus, 2000 (uppslagsord Nerikes Allehanda)

I dag läses tidningens upplaga på 43 300 (2015) av fler än 113 000 personer per utgivningsdag, vilket gör den till Sveriges tredje största landsortstidning.

Den politiska linjen i Nerikes Allehanda har alltid varit liberal. Bland tidningens politiska skribenter under senare årtionden märks Bert Theander, Anders Clason, Hans Bergström, Ingrid Fromell, Sigfrid Leijonhufvud, Åke Wredén, Olle Nilsson, Peter Götell, Ola Ström och Lars Ströman.

Familjen Ljung valde 1975 att sälja Nerikes Allehanda, Motala Tidning och Bergslagsposten. Köpare blev sex större liberala landsortstidningar genom Liberala Tidningar KB. De sex tidningarna var Eskilstuna-Kuriren, Falu-Kuriren, Gefle Dagblad, Göteborgs-Posten, Vestmanlands Läns Tidning och Örnsköldsviks Allehanda.SOU 1988:48 Reformerat presstöd, s. 38

Under de följande decennierna konsoliderades NA:s ägare. Gefle Dagblad hade köpt Örnsköldsviks Allehanda och dess moderbolag bytte senare namn till Mittmedia. Göteborgs-Posten ägdes av Stampen som tog kontrollen över VLT-bolaget. År 2007 slogs VLT AB och Liberala Tidningar ihop och bildade Liberala Tidningar i Mellansverige AB, ägt av Stampen, Mittmedia och Eskiltuna-Kuriren.

Den av Nerikes Allehanda ägda Bergslagsposten blev 4 december 2005 en lokaldel för det nordöstra spridningsområdet.

Sedan våren 2015 är mediekoncernen Mittmedia majoritetsägare av Liberala Tidningar i Mellansverige AB.

I december 2012 meddelades att tidningsredaktionen i november 2013 skulle flytta från det Gamla sparbankshuset (tidigare känt som NA-borgen) vid Svartån till SCB-huset på Klostergatan. Borgen ägs av Husherren Fastigheter. Den 26 maj 2014 beslutade ledningsgruppen vid V-TAB att stänga två av koncernens tidningstryckerier, bland annat det i Örebro som tryckte Nerikes Allehanda.


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0064.jsonl--Q5053955--Talan mot staten om skadestånd-3--sv-0064-1112

Da Costa-fallet

miniatyr|Snett nedanför Karlbergsbron – i skogspartiet till vänster – gjordes första fyndet av kroppsdelar efter Catrine da Costa, den 18 juli 1984.
da Costa-fallet, eller styckmordsrättegången, styckmordsmålet eller styckmålet, är namnet på en rättsprocess (en rad rättegångar) som pågick i Stockholm mellan 1984 och 2012 sedan delar av en styckad kropp hittats. Processerna har fått mycket publicitet; flera böcker har skrivits och fallet har behandlats i både TV- och radioprogram.

miniatyr|left|Justitiekanslern Göran Lambertz satte punkt för läkarnas första resningsärendeLambertz, G.; Löfgren Cederberg, G. (2003-04-15). "BESLUT, Datum 2003-04-15, Dnr 703-03-21, 778-03-20: ANMÄLAN MOT LEDAMÖTER AV REGERINGSRÄTTEN: Justitiekanslerns beslut ". och motsatte sig läkarnas anspråk i den skadeståndsprocess som inleddes 2007.

"Själv stod jag som en åsna mellan två hötappar. Ibland var jag övertygad om att läkarna var oskyldiga, ibland om motsatsen. För det mesta visste jag inte vad jag skulle tro, och så är det än i dag." —Göran Lambertz i sin blogg 2015-12-13.
De två läkarna har genom rättsprocess försökt att återfå sina legitimationer och även få skadestånd för lidandet de åsamkats genom sitt ombud, professor emeritus i civilrätt Anders Agell. De rättegångarna har rört Socialstyrelsens bedömning av rätten till fortsatt innehav av läkarlegitimation.

Staten (genom Justitiekanslern) har invänt att dessa skadeståndsanspråk är preskriberade då alltför lång tid förflutit. Attunda tingsrätt beslutade genom domaren Nils Hedström i en mellandom i april 2008 att någon preskription inte har inträtt. Domaren Nils Hedström undgick inte kritik för sitt beslut att ogilla statens preskriptionsinvändning.

Läkarnas käromål ogillades i domen den 18 februari 2010. Hovrätten beviljade inte prövningstillstånd, och Högsta domstolen, som (till skillnad från tingsrätten) fann att de flesta anspråk var preskriberade och resten grundlösa, beviljade i juli 2012 inte prövningstillstånd i hovrätten.

NJA 2012 not 19
T.A. och T.H. mot Justitiekanslern angående tillstånd till prövning i hovrätt av mål om skadestånd m.m.
Den 9:e. 19. (Ö 5193-10) T.A. och T.H. mot Justitiekanslern angående tillstånd till prövning i hovrätt av mål om skadestånd m.m.
T.A. och T.H. yrkade vid Attunda tingsrätt skadestånd av staten på grund av ett stort antal påstådda fel och försummelser vid myndighetsutövning. Justitiekanslern gjorde invändning dels om att tingsrätten inte var behörig att pröva talan såvitt den avsåg fel eller försummelse av Stockholms tingsrätt, dels om preskription. Tingsrätten fann i ett särskilt beslut att den var behörig att pröva talan även såvitt avsåg påstådda fel av Stockholms tingsrätt. Sedan Justitiekanslern anmält missnöje förordnade tingsrätten att beslutet fick överklagas endast i samband med att dom eller slutligt beslut överklagades. Tingsrätten avslog därefter preskriptionsinvändningen i en mellandom. Enligt tingsrättens överklagandeanvisning fick mellandomen överklagas endast i samband med målets slutliga avgörande.
Tingsrätten ogillade genom dom den 18 februari 2010 T.A:s och T.H:s talan. Svea hovrätt meddelade i beslut den 8 november 2010 inte prövningstillstånd.
T.A. och T.H. yrkade att HD skulle meddela tillstånd till målets prövning i hovrätten.
Justitiekanslern motsatte sig att tillstånd till målets prövning i hovrätten meddelades.
HD:s beslut.
Skäl
Enligt 49 kap. 14 § RB ska prövningstillstånd meddelas i hovrätten om det finns anledning att betvivla riktigheten av det slut som tingsrätten har kommit till (ändringsdispens), det inte utan att sådant tillstånd meddelas går att bedöma riktigheten av det slut som tingsrätten har kommit till (granskningsdispens), det är av vikt för ledning av rättstillämpningen att överklagandet prövas av högre rätt (prejudikatdispens) eller det annars finns synnerliga skäl att pröva överklagandet (extraordinär dispens).
Eftersom staten vann målet vid tingsrätten kunde staten inte genom att överklaga mellandomen få preskriptionsfrågan prövad i högre instans. Justitiekanslern har i HD förklarat att preskriptionsinvändningen kvarstår, om det meddelas tillstånd till målets prövning i hovrätten. Staten måste ha rätt att få invändningen prövad. En sådan prövning måste leda till att invändningen godtas. Det innebär att talan i alla händelser ska ogillas på grund av preskription såvitt avser påståendena om fel eller försummelse med nummer 1–133 i tingsrättens dom.
Justitiekanslern överklagade inte tingsrättens beslut i behörighetsfrågan. Det ankom emellertid på hovrätten att inom ramen för tillståndsprövningen ex officio uppmärksamma frågan om tingsrätten varit behörig att pröva talan i denna del. Saken kan inte sägas vara klar. Det rättsfall som tingsrätten åberopar talar snarast för att käromålet i sin helhet borde ha prövats i den högre instansen, om inte talan skulle delas upp så att påstådda fel av Stockholms tingsrätt prövades i hovrätten som första instans och övriga påståenden prövades vid Attunda tingsrätt. Under sådana förhållanden borde hovrätten normalt ha beviljat extraordinär dispens. Hovrätten hade emellertid vid sin prövning även anledning att beakta att alla anspråk på grund av påstådda fel av Stockholms tingsrätt var preskriberade. Det är mot den bakgrunden inte meningsfullt att meddela prövningstillstånd i hovrätten för att frågan om tingsrättens behörighet ska prövas.
Tingsrätten har funnit att alla de återstående påståendena om fel eller försummelse som framställdes vid tingsrätten (nummer 134–139 i tingsrättens dom) är grundlösa och att inget av dessa påstådda fel eller försummelser kan grunda skadeståndsansvar för staten. Av tingsrättens dom framgår hur tingsrätten har resonerat för att komma fram till denna slutsats. Det saknas därför skäl för granskningsdispens. Tingsrättens argument är övertygande och det finns inte heller skäl för ändringsdispens.
Det finns ingen prejudikatfråga som motiverar att det meddelas prövningstillstånd i målet.
Av det anförda följer att det inte finns skäl att meddela prövningstillstånd i hovrätten. Överklagandet ska därför avslås.
Avgörande . HD avslår T.A:s och T.H:s överklagande.


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0064.jsonl--Q5053955--Talan mot staten om skadestånd-3--sv-0064-1113

Da Costa-fallet


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0064.jsonl--Q5053955--Talan mot staten om skadestånd-3--sv-0064-1114

Da Costa-fallet

miniatyr|left|Justitiekanslern Göran Lambertz satte punkt för läkarnas första resningsärendeLambertz, G.; Löfgren Cederberg, G. (2003-04-15). "BESLUT, Datum 2003-04-15, Dnr 703-03-21, 778-03-20: ANMÄLAN MOT LEDAMÖTER AV REGERINGSRÄTTEN: Justitiekanslerns beslut ". och motsatte sig läkarnas anspråk i den skadeståndsprocess som inleddes 2007.

"Själv stod jag som en åsna mellan två hötappar. Ibland var jag övertygad om att läkarna var oskyldiga, ibland om motsatsen. För det mesta visste jag inte vad jag skulle tro, och så är det än i dag." —Göran Lambertz i sin blogg 2015-12-13.
De två läkarna har genom rättsprocess försökt att återfå sina legitimationer och även få skadestånd för lidandet de åsamkats genom sitt ombud, professor emeritus i civilrätt Anders Agell. De rättegångarna har rört Socialstyrelsens bedömning av rätten till fortsatt innehav av läkarlegitimation.

Staten (genom Justitiekanslern) har invänt att dessa skadeståndsanspråk är preskriberade då alltför lång tid förflutit. Attunda tingsrätt beslutade genom domaren Nils Hedström i en mellandom i april 2008 att någon preskription inte har inträtt. Domaren Nils Hedström undgick inte kritik för sitt beslut att ogilla statens preskriptionsinvändning.

I slutet av november 2009 steg de båda läkarna än en gång in i rättsalen och fordrade svenska staten på 40 miljoner kronor i skadestånd eftersom de båda männen hävdar att de fått sina liv förstörda.


Da Costa-fallet

Förutom läkarna har flera personer utretts genom åren. I utredningar från 1999 och framåt har polisens fokus riktats mot till exempel Solna-mannen, som kände Catrine da Costa och var anhållen 1999 skäligen misstänkt för mord, men sedan släpptes. Polisen har fått kritik från de egna leden för att de inte DNA-testade en person som tidigare dömts för styckmord. Läkarnas ombud försökte förmå åklagaren att DNA-testa en person som fanns i da Costas adressbok men det var ej möjligt att genomföra då lagen inte tillåter att vårdsekretessen bryts annat än om någon är misstänkt för brott som kan leda till minst ett års fängelse. Biologiska prov som lämnats av en individ i ett syfte inom vård och medicinsk forskning får inte användas för andra syften. Det krävs också att en rättsprocess ska följa på en kriminalteknisk undersökning. Den person, som läkarnas ombud önskade få sparade prover i vårdens arkiv framtagna och DNA-testade, avled under 1980-talet och någon rättslig prövning skulle inte kunna följa. Ett tips rörde en sexualförbrytare som polisen valde att inte DNA-testa.

Framsteg i kriminalteknik och nya analysmetoder har gjort att analyser av teknisk bevisning kan göras idag som inte var möjliga då fynden gjordes. Med ny DNA-teknik har man nu fastställt att hårstrån som hittades på en handduk som återfanns intill Catrines kropp inte kommer från vare sig allmänläkaren eller obducenten. De fingeravtryck som påträffades på plastpåsarna likdelarna låg i var alldeles för otydliga för att någon skulle kunna fastslås eller uteslutas som fingeravtryckslämnare.Se Polismyndigheten i Stockholms läns skrivelse 2007-09-03 i mål nr. AA-187-51014-2007. År 2011 överlämnade före detta polisen Olle Torge en utredning till Cold case-gruppen. Torge gör gällande att polisen missat att Catrine da Costa skulle träffa en man som släppts från kriminalvården vid tiden för mordet.
Kim Larsson lyfter i Styckmordet/epilogen fram en man som han kallar "Hästdödaren" som en misstänkt gärningsman

I sommar preskriberas styckmordet på Catrine da Costa, som hittades mördad den 18 juli 1984.
Ingen har kunnat fällas för mordet, men polisen håller utredningen öppen för att försöka hitta mördaren.
Förhör har hållits löpande genom utredningen - även nu, snart 25 år senare.
- Det är olika trådar. Mest handlar det om att utesluta och döda spår, säger Magnus Sallrot, kriminalchef vid Västerortspolisen.
Dottern vittne till mordet
De två män som ursprungligen misstänktes, kallade obducenten och allmänläkaren, har DNA-testats mot hårstrån från en handduk som hittades bredvid Catrine da Costas kropp och uteslutits.
Nu överväger Västerortspolisen att även DNA-testa allmänläkarens dotter, som enligt åtalet mot männen blev vittne till mordet som bebis.
Kan DNA-testas
DNA-testet är en av flera eventuella utredningsåtgärder som nämns av polisen i ett svar till justitiekanslern, dit polisen anmälts för att ha gjort för lite i utredningen.
- Jag har svarat JK att det kan tänkas att vi jämför dotterns DNA med hårstråna. Men i så fall tar vi DNA från hennes mamma, jag tycker inte att flickan ska behöva dras in mer i det här, säger Sallrot till TT.
Enligt Magnus Sallrot är det inte säkert att dottern DNA-testas.
- Det är inte fastställt något beslut, säger Magnus Sallrot till Expressen.se.


Da Costa-fallet


Da Costa-fallet

Förutom läkarna har flera personer utretts genom åren. I utredningar från 1999 och framåt har polisens fokus riktats mot till exempel Solna-mannen, som kände Catrine da Costa och var anhållen 1999 skäligen misstänkt för mord, men sedan släpptes. Polisen har fått kritik från de egna leden för att de inte DNA-testade en person som tidigare dömts för styckmord. Läkarnas ombud försökte förmå åklagaren att DNA-testa en person som fanns i da Costas adressbok men det var ej möjligt att genomföra då lagen inte tillåter att vårdsekretessen bryts annat än om någon är misstänkt för brott som kan leda till minst ett års fängelse. Biologiska prov som lämnats av en individ i ett syfte inom vård och medicinsk forskning får inte användas för andra syften. Det krävs också att en rättsprocess ska följa på en kriminalteknisk undersökning. Den person, som läkarnas ombud önskade få sparade prover i vårdens arkiv framtagna och DNA-testade, avled under 1980-talet och någon rättslig prövning skulle inte kunna följa. Ett tips rörde en sexualförbrytare som polisen valde att inte DNA-testa.


Com Hem

Com Hem Aktiebolag var fram till den 30 april 2020 ett svenskt företag inom telekommunikation som bland annat levererade TV, bredband och telefoni, så kallad triple-play, via dels ett eget kabel-TV-nät, samt via både egna och öppna fibernät, till många orter i Sverige. Den 27 april 2021 upphörde Com Hem som varumärke under Tele2, och alla Com Hem-kunder omvandlades då till Tele2-kunder. Totalt hade Com Hem 2010 omkring 1 761 000 hushåll anslutna, varav  hade bredband,  och  från Rapport tredje kvartalet 2010 Com Hems marknadsandelar uppgick till hela 75 procent av den svenska kabel-TV-marknaden 2008. Företagets omsättning 2010 var  Resultatet före skatt och finansiella kostnader var  vilket innebär en marginal på nästan
Com Hem har kundtjänstkontor i Härnösand och sedan 2014 även i Sundsvall. Tidigare har företaget haft ett kundtjänstkontor även i Örnsköldsvik. Kontoret i Härnösand huserar cirka 500 anställda, kontoret i Örnsköldsvik hade cirka 200 anställda, och kontoret i Sundsvall cirka 100 anställda. I Härnösand är det stadens största privata arbetsplats.

Kontoret i Härnösand är sedan hösten 2021 nedstängt och all verksamhet samt personal har flyttat till Tele2's nya lokaler i Sundsvall.

Företaget bildades 1983, då man började sända kabel-TV i Lund, och har tidigare hetat Televerket Kabel-TV, Svenska Kabel-TV AB, därpå Telia InfoMedia TeleVision AB, men inför det planerade samgåendet mellan Telia och det norska telebolaget Telenor ändrades namnet 1999 till   Företaget ägdes ursprungligen av Televerket och efter bolagiseringen av Telia, men av konkurrensskäl var man vid samgåendet mellan Telia och det finländska telebolaget Sonera 2003 tvungen att avyttra  vilket köptes av en riskkapitalfond inom EQT. I juli 2011 köptes bolaget av private equity-företaget BC Partners. Sedan den 17 juni 2014 är bolaget börsnoterat på Nasdaq OMX Stockholm.
Den 8 september 2020 slopades de analoga utsändningarna i kabel-tv-nätet.
1983 - Televerket kabel-TV bildas.
1993 - Televerket kabel-tv ombildas till Svenska Kabel-TV AB.
1996 - Svenska Kabel-TV AB byter namn till Telia InfoMedia Television.
1997 - Lansering av digitala tv-sändningar.
1999 - Telia InfoMedia Television byter namn till Com Hem AB och börjar erbjuda bredbandstjänster.
2003 - EQT köper Com Hem AB.
2004 - Com Hem lanserar IP-telefoni.
2006 - The Carlyle Group och Providence Equity Partners köper Com Hem AB.
2006 - Sammanslagning med UPC Sverige.
2009 - Com Hem lanserar On Demand-tjänster för tv.
2010 - Utbyggnaden av On Demand fortsätter och beräknas vara klar innan årsskiftet. Carlyle och Providence Equity Partner vill sälja Com Hem för 13-18 miljarder kronor.
2011 - BC Partners köper Com Hem AB.
2012 - Presenterar samarbete med amerikanska Tivo.
2013 - Presenterar samarbete med amerikanska Netflix och som blir en integrerad del av Tivo under 2014.
 2014 - Com Hem köper Phoneras telefonverksamhet för 315 miljoner kronor.
 2014 - Com Hem börsnoteras på Nasdaq OMX Stockholm.
 2016 - Com Hem meddelar att de ingått avtal om att köpa den statligt ägda betal-tv-operatören Boxer för 1,33 miljarder kronor.
 2017 - Com Hem Play görs tillgängligt för alla som har ett TV-abonnemang hos Com Hem.
 2018 - Com Hem och Tele2 meddelar att de går samman under bolaget Tele2. Com Hem fortsätter att finnas kvar som varumärke.
 2020 - Com Hem fusioneras med Tele2 och upphör därmed som separat dotterbolag till Tele2.
2020 - Com Hem upphör med de analoga utsändningarna i kabel-tv-nätet.
2020 - Com Hem upphör att erbjuda den kostnadsfria tjänsten webmail. Kunderna uppmanas byta till en tredjeparts e-postleverantör.
 2021 - Com Hem som varumärke går i graven och alla tjänster som erbjudits marknadsförs nu under Tele2:s varumärke

Com Hem fortsätter att finnas kvar som varumärke. 2020 - Com Hem fusioneras med Tele2 och upphör därmed som separat dotterbolag till Tele2. 2020 - Com Hem upphör med de analoga utsändningarna i kabel-tv-nätet. 2020 - Com Hem upphör att erbjuda den kostnadsfria tjänsten webmail. Kunderna uppmanas byta till en tredjeparts e-postleverantör. 2021 - Com Hem som varumärke går i graven och alla tjänster som erbjudits marknadsförs nu under Tele2:s varumärke.

Tele2 och Comhem går ihop
Mobiloperatören Tele2 och bredbandsoperatören Comhem går samman i ett gemensamt bolag.
– Vi gör detta för att kunna serva kunderna på ett bättre sätt så att vi får behålla dem, säger Comhems vd Anders Nilsson.
Sammanslagningen sker genom en aktiebolagsrättslig fusion, vilket innebär att Comhem absorberas av Tele2.
– Det innebär att vi kommer att bli en fullservice-leverantör av comhem-lösningar, något som varken Comhem eller Tele2 är i dag, säger Anders Nilsson, vd på Comhem.
Han kan inte i nuläget säga något om ifall sammanslagningen kommer att innebära några förändringar för de anställda.
– Det är alldeles för tidigt att säga, men det finns inga konkreta planer på att göra förändringar.
– Vi vet att kunderna efterfrågar i allt större utsträckning att vara uppkopplade hela tiden så det är allt viktigare att kunna erbjuda detta, säger han.
I samband med fusionen lämnar Tele2:s vd Allison Kirkby företaget och Anders Nilsson fortsätter som vd för sammanslagningen. Tillsammans höll de två under dagen en presskonferens där Allison Kirkby meddelade att hon är övertygad om att hon kommer överlämna bolaget i väldigt god form.
Även Anders Nilsson uttryckte entusiasm inför förändringarna.
– Vi kommer att gå från att vara en stark mobiloperatör och en stark fast operatör till att bli en ännu starkare leverantör av sömlös uppkoppling, sa Anders Nilsson under presskonferensen.
Det här behöver dock inte betyda att konkurrensen minskar i branschen. Bengt Nordström är analyschef på konsultbolaget Northstream och tror att det kan bli en fortsatt kamp om kunder mellan operatörerna även efter fusionen.
– Vi kommer att fortsatt få se en väldigt konkurrensutsatt marknad på tv, bredband och mobilt bredband, säger han till TT.
Telia, Telenor och Tele2, som under en tid varit de tre största bolagen i branschen, har inte skiljt sig nämnvärt vad gäller vare sig mobil telefoni, bredband eller tv-lösningar.
– Då är priset en viktig konkurrensfaktor och därmed är det också viktigt att få effektivitet i driften. Och det skapar en sådan här affär förutsättning till, säger analyschefen Bengt Nordström.
Mattias Grafström är vd på Telekområdgivarna, som ger hjälp till konsumenter om abonnemang för tv, telefoni och bredband, är förvånad över beskedet om sammanslagningen.
– Jo, det är en stor sak när två så pass stora aktörer går ihop, säger han.
Men han tror inte att konsumenter kommer märka av några större förändringar.
– Inte i närtid. Om man ser på hur det varit med tidigare sammanslagningar så brukar man behålla sitt varumärke och de avtal man har ett bra tag.
– På sikt kanske man tar fram nya erbjudanden och avtalsformer men det brukar dröja och lär säkert göra det nu också, säger Mattias Grafström.


Com Hem


Muammar al-Gaddafi

Muammar Abu Minyar al-GaddafiTT-språket: Muammar Gaddafi Länkad 2013-03-24 (även transkriberat till svenska som Kaddafi, Khaddafi, KhadaffiNationalencyklopedins nuvarande stavning på nätet eller QaddafiSpråkrådet: "Kadaffi, Gaddafi, Khadaffi Qadhdhafieller Qadhdhafi?" hämtad 2011-02-28; arabiska: ), född 7 juni 1942Förmodat födelsedatum; enligt honom själv var han inte säker på vilket år han föddes. nära Sirt, död 20 oktober 2011 strax utanför SirtAftonbladet - Bilden på Gaddafi, var en libysk militär, politiker och sedermera diktator, tillhörande Gaddafastammen. Vid en militärkupp den 1 september 1969 störtade han som ledare för en grupp militärer Libyens dåvarande makthavare, kung Idris I, och etablerade sig som landets obestridlige ledare. Kuppmakarna grundade sedan Libyska Arabrepubliken,National Geographic, artikel om Libyen hämtad 2010-09-10 från 1977 ersatt med Jamahiriyya, ett tänkt folkstyre baserat på Gaddafis Gröna bok, samtidigt som Gaddafi enligt egen utsago trädde tillbaka från alla offentliga poster till förmån för en ceremoniell ledarroll.

Människorättsorganisationer kritiserade dock Libyens regim för att vara en hård diktatur och under Gaddafis styre stämplades Libyen som en paria-stat av länder i väst. Under 2000-talet etablerade Gaddafi plötsligt närmare relationer med västvärlden; detta bland annat 2003 då Libyen betalade ut kompensation och utlämnade de misstänkta för terroraktionen Lockerbieaffären, och under år 2006, efter Irakkriget och Saddam Husseins fall, då den libyske diktatorn välkomnade inspektion av landets kärnvapenprogram. FN lyfte då sina sanktioner och en viss ekonomisk liberalisering och närmande mot västvärlden, förkroppsligat av Gaddafis son Saif al-Islam Gaddafi, tog sin början. Libyens anseende kunde därmed förbättras och dess isolering delvis hävas, men förblev samtidigt en av världens hårdaste diktaturer med omfattande kontroll av medborgare, offentliga avrättningar och massakrer av oppositionella, bland annat i Abu Salimfängelset 1996.

Som en del av Arabiska våren 2011 utbröt i februari massiva protester i Libyen mot Gaddafis styre, vilka besvarades med kraftigt våld från armén och av Gaddafi anlitade legosoldater. Protesterna, snart understödda av revolterande arméförband och tjänstemän, utvecklades snart till ett inbördeskrig, där en motregering under det nationella övergångsrådet (NTC) i Benghazi med kontroll över Cyrenaicaregionen och hamnstaden Misrata bildades. En framgångsrik motoffensiv hejdades i mars genom NATO-ingripande med flygunderstöd varefter rebellerna övertog initiativet. I augusti tågade NTC:s styrkor in i Tripoli och Gaddafi flydde till Sirt, efterlyst av den internationella brottmålsdomstolen för brott mot mänskligheten. Sedan detta sista fäste fallit i rebellernas händer tillfångatogs Gaddaffi den 20 oktober 2011 i samband med ett flygangrepp mot en militärkonvoj på väg ut ur staden och dog kort därefter under en ambulanstransport.

FN:s säkerhetsråd beslutade enhälligt den 26 februari 2011 (resolution 1970) att hänskjuta Muammar al-Gaddafi till den internationella domstolen ICC på grund av "vitt spridda och systematiska attacker" på libyska medborgare, som protesterade mot regeringen under de första veckorna av revolutionen 2011. Det var första gången ett enhälligt säkerhetsråd hänsköt ett statsöverhuvud till ICC och andra gången som säkerhetsrådet hänsköt ett land till ICC. Rådet beslutade också att förbjuda vapenhandel med Libyen, att frysa Gaddafi-familjens tillgångar utomlands samt införa ett internationellt reseförbud för 16 libyska ledare. Samma vecka vände sig flera av landets diplomater och ambassadörer mot Gaddafis styre. Den tillförordnade ambassadören till FN, Ibrahim Dabbashi, sade att hans stab från och med då arbetade för det libyska folket och inte för regimen. Han anklagade Gaddafi för folkmord och uppmanade världens ledande makter att förbjuda flygtrafik över Libyen. ICC beslutade den 2 mars att starta en utredning om brott mot mänskligheten i Libyen.

Domaren i målet, Sanji Monageng, sa att det fanns skälig grund att tro att Gaddafi och Saif al-Islam var "straffrättsligt ansvariga som medskyldiga" i mordet på civilbefolkningen. "De utformade och iscensatte en plan för att motverka och stävja, med alla medel, civila demonstrationer."

THE HAGUE—Thousands of jubilant Libyans danced and ululated in the streets of the rebel stronghold of Benghazi after the International Criminal Court issued an arrest warrant Monday for Moammar Gadhafi, accusing him of crimes against humanity for killing civilians who rose up against his rule.
The court order raised pressure on the Gadhafi regime, already targeted by daily airstrikes, and NATO clearly hopes it will encourage key allies to abandon him. But it also gives Gadhafi less incentive to accept a peaceful settlement that would see him leave power — something he has shown no indication of doing — because of the subsequent threat of arrest.
The court in The Hague, Netherlands, lacks police powers, and the force most likely to arrest Gadhafi appears to be the rebels battling to oust him.
At the United Nations, political affairs chief B. Lynn Pascoe said the rebels now hold a tenuous military advantage over Gadhafi’s forces. The rebels have failed to penetrate the Libyan leader’s centre of power in Tripoli and conceded Monday they are unlikely to detain Gadhafi on their own.
Warrants were also issued for Gadhafi’s son Seif al-Islam Gadhafi, whom he has groomed as his successor, and for Libyan intelligence chief Abdullah al-Sanoussi. All three men were accused of orchestrating the killing, injuring, arrest and imprisonment of hundreds of civilians during the first 12 days of an uprising to topple Gadhafi from power, and for trying to cover up their alleged crimes.
Presiding Judge Sanji Monageng of Botswana said Gadhafi had “absolute, ultimate and unquestioned control” over his country’s military and security forces. She said prosecutors presented evidence showing that following popular uprisings in Tunisia and Egypt, Gadhafi and his inner circle plotted a “state policy ... aimed at deterring and quelling by any means — including by the use of lethal force — demonstrations by civilians against the regime.”
Hundreds of civilians were killed, injured or arrested, and there were “reasonable grounds to believe” that Gadhafi and his son were both responsible for the murder and persecution of civilians, she said.
Gadhafi’s regime rejected the court’s authority and dismissed the charges as politically motivated.
“This court is nothing but a cover for military operations of NATO,” said Justice Minister Mohammed al-Qamudi. “The ICC does not really mean anything for us Libyans because we are not party to it and because it’s merely a political tool for exerting pressure and political blackmail against sovereign countries. ... It has become clear that it’s a tool imperialism.”
Hours after the arrest warrants were announced, dozens of pro-government supporters stormed the grounds of a Tripoli hotel where foreign journalists are required to stay, chanting slogans in support of the leader, who has held power since 1969. Defiant bursts of gunfire rang out across the capital into the evening.
By contrast, thousands of Libyans poured into Liberty Square in the eastern rebel stronghold of Benghazi, with women ululating and dancing and several men shooting celebratory gunfire in the air. The square echoed with chants of: “The blood of the martyrs will not be wasted” and “Freedom is here. Today we win.”
Benghazi resident Mohammed al-Nazeif, 35, said the warrants made for the happiest day in his life.
“We want Gadhafi to be tried in Libya in front of everyone. Even if we die, our children will do the job,” he said. “We never felt like we are human beings until today.”
The warrant was the second issued for a sitting head of state since the court began work in 2002. Judges have twice issued warrants for Sudanese leader Omar al-Bashir on charges of genocide, crimes against humanity and war crimes in Darfur.
The al-Bashir warrants underscore the court’s key shortcoming: He has repeatedly exposed the impotence of a court without its own police force by travelling to friendly nations without being arrested. But he also has cancelled other trips for fear he could be detained and sent to The Hague.
International war crimes prosecutors count on such isolation eventually marginalizing and weakening leaders to the point where they lose the support of important allies, paving the way for arrests.
Yugoslav leader Slobodan Milosevic ended up in court at the Yugoslav war crimes tribunal years after he was first indicted for fomenting the Balkan wars. Former Liberian leader Charles Taylor also has been brought before a war-crimes tribunal in the Netherlands.
The White House called the court’s decision one more indication that Gadhafi has lost his legitimacy. Spokesman Jay Carney said the ICC’s action underscores the need for justice and for holding Gadhafi accountable.
NATO Secretary-General Anders Fogh Rasmussen echoed that sentiment in Brussels.
“It reinforces the reason for NATO’s mission, to protect the Libyan people from Gadhafi’s forces,” he said, adding that the Libyan leader and his supporters need to realize that “time is rapidly running out for them.”
NATO has been conducting daily airstrikes against military targets in Libya for the past 100 days under a United Nations resolution to protect civilians.
On Monday morning, loud explosions shook Tripoli. Libyan officials said two NATO missiles targeting Gadhafi’s personal bus near his Bab al-Aziziya compound.
Journalists were taken to see a heavily damaged, burned out bus inside the compound two hours after the strike. It didn’t appear to have been struck recently, however, since it was cool to the touch. No one was reported killed.


Muammar al-Gaddafi

FN:s säkerhetsråd beslutade enhälligt den 26 februari 2011 (resolution 1970) att hänskjuta Muammar al-Gaddafi till den internationella domstolen ICC på grund av "vitt spridda och systematiska attacker" på libyska medborgare, som protesterade mot regeringen under de första veckorna av revolutionen 2011. Det var första gången ett enhälligt säkerhetsråd hänsköt ett statsöverhuvud till ICC och andra gången som säkerhetsrådet hänsköt ett land till ICC. Rådet beslutade också att förbjuda vapenhandel med Libyen, att frysa Gaddafi-familjens tillgångar utomlands samt införa ett internationellt reseförbud för 16 libyska ledare. Samma vecka vände sig flera av landets diplomater och ambassadörer mot Gaddafis styre. Den tillförordnade ambassadören till FN, Ibrahim Dabbashi, sade att hans stab från och med då arbetade för det libyska folket och inte för regimen. Han anklagade Gaddafi för folkmord och uppmanade världens ledande makter att förbjuda flygtrafik över Libyen. ICC beslutade den 2 mars att starta en utredning om brott mot mänskligheten i Libyen. Syftet var att utöva påtryckningar mot ledande personer i Gaddafis omgivning så att de noga skulle tänka efter innan de följde Gaddafi i handlingar som kunde utgöra krigsbrott. Interpol utfärdade den 4 mars "en internationell varning gällande Libyens ledare Muammar Khaddafi, hans familj och närmaste medarbetare" för att Gaddafi och andra i hans omgivning "ansågs vara inblandade i planeringen av attacker, inkluderande luftbombningar, på civilbefolkningen". Gaddafi-regimens attacker på demonstranter uppskattades den 5 mars 2011 av Italiens utrikesminister Franco Frattini ha dödat 1000 människor, skadat flera tusen samt tvingat tiotusentals att fly från landet.


Muammar al-Gaddafi

FN:s säkerhetsråd beslutade enhälligt den 26 februari 2011 (resolution 1970) att hänskjuta Muammar al-Gaddafi till den internationella domstolen ICC på grund av "vitt spridda och systematiska attacker" på libyska medborgare, som protesterade mot regeringen under de första veckorna av revolutionen 2011. Det var första gången ett enhälligt säkerhetsråd hänsköt ett statsöverhuvud till ICC och andra gången som säkerhetsrådet hänsköt ett land till ICC. Rådet beslutade också att förbjuda vapenhandel med Libyen, att frysa Gaddafi-familjens tillgångar utomlands samt införa ett internationellt reseförbud för 16 libyska ledare. Samma vecka vände sig flera av landets diplomater och ambassadörer mot Gaddafis styre. Den tillförordnade ambassadören till FN, Ibrahim Dabbashi, sade att hans stab från och med då arbetade för det libyska folket och inte för regimen. Han anklagade Gaddafi för folkmord och uppmanade världens ledande makter att förbjuda flygtrafik över Libyen. ICC beslutade den 2 mars att starta en utredning om brott mot mänskligheten i Libyen. Syftet var att utöva påtryckningar mot ledande personer i Gaddafis omgivning så att de noga skulle tänka efter innan de följde Gaddafi i handlingar som kunde utgöra krigsbrott. Interpol utfärdade den 4 mars "en internationell varning gällande Libyens ledare Muammar Khaddafi, hans familj och närmaste medarbetare" för att Gaddafi och andra i hans omgivning "ansågs vara inblandade i planeringen av attacker, inkluderande luftbombningar, på civilbefolkningen". Gaddafi-regimens attacker på demonstranter uppskattades den 5 mars 2011 av Italiens utrikesminister Franco Frattini ha dödat 1000 människor, skadat flera tusen samt tvingat tiotusentals att fly från landet. BBC report regarding the death toll of the uprising, and listing disaffected officials. Åklagaren vid ICC, Luis Moreno-Ocampo, sade den 6 april att "det finns bra bevis som visar att dödandet av civila skedde efter [en av Gaddafi] förutbestämd plan", förberedd sedan januari.

Den 16 maj 2011 utfärdade Moreno-Ocampo en formell begäran till ICC att Muammar al-Gaddafi, sonen Saif al-Islam Gaddafi och säkerhetschefen Abdullah al-Sanussi skulle arresteras och ställas inför rätta för brott mot mänskligheten.

ICC menade 9 juni 2011 att det fanns bevis för att Muammar al-Gaddafi hade beordrat sina soldater till massvåldtäkter av libyska kvinnor. Domstolen hade funnit bevismaterial för att soldater hade blivit tilldelade viagra för att uppmuntra våldtäkter som straffmetod. Åklagaren Luis Moreno-Ocampo menade att våldtäkt var en ny taktik, "vi hade tvivel till att börja med men är nu övertygade".

The Observer hade (18 juni 2011) tagit del av dokument som visade att Gaddafis generaler beordrat att Misrata skulle bombas och att befolkningen där skulle svältas och att skadade rebeller jagas, vilket stred mot Genèvekonventionerna. Krigsbrottsutredare hävdade att ett av de tusentals dokumenten var en order från Gaddafi med meningen att "Misrata ska utplånas och att det blå havet ska göras rött med invånarnas blod". Advokater i Misrata som var motståndare till regimen uttalade att de stämplade och signerade dokumenten skulle överlämnas till ICC.


Stockholms amfibieregemente

Stockholms amfibieregemente (Amf 1) är ett amfibieförband inom svenska marinen som verkat i olika former sedan 2000. Förbandsledningen är förlagd i Haninge garnison i Berga.Braunstein (2011), s. 120-122Kjellander (2007), s. 205

Inför försvarsbeslutet 2000 var regeringens utgångspunkten att det endast behövdes två enheter för att tillgodose Försvarsmaktens framtida utbildning av kustartilleriförband. En enhet var avseende att utgöra en huvudenhet för vapenslaget. Inför försvarsbeslutet fanns fyra kustartilleriregementen, Vaxholms kustartilleriregemente och Första kustartilleribrigaden (KA 1) i Vaxholm, Karlskrona kustartilleriregemente och Andra kustartilleribrigaden (KA 2) i Karlskrona, Gotlands kustartilleriregemente (KA 3) på Gotland och Älvsborgs kustartilleriregemente (KA 4) i Göteborg. Regeringen ansåg att kustartilleriregementet i Vaxholm skulle utgöra huvudenhet i Försvarsmaktens grundorganisation. Med bakgrund att Vaxholm hade en befintlig infrastruktur med en god närhet till Stockholms skärgård med övnings- och skjutfält, vilket ansågs väl dimensionerande för de terrängtyper förbandet förväntas uppträda i. Ytterligare argument till att behålla Vaxholm var för att behålla samordning med övriga marinförband i Stockholmsområdet. Vidare konstaterades av regeringen att de andra kustartilleriregementena saknade förutsättningar till att utgöra huvudenhet för kustartilleriet.

I frågan om vilken det andra förbandet som skulle kvarstå att utgöra stödenhet till Vaxholm, stod mellan kustartilleriregementena i Karlskrona och i Göteborg. I den samlade bedömningen ansågs att det skulle krävas större investeringar i både Göteborg och Karlskrona, då de båda saknade den typen av övningsfält som Vaxholm hade. Däremot så ansågs båda lämpliga till att utgöra stödenhet till Vaxholm. Men regeringens val föll på Göteborg. Bland annat med argumentet att Göteborg som Sveriges andra stad behövde en militär närvaro. Men även det centrala läget i Västsverige sett ur värnpliktsresesynpunkt bidrog till fördel för kustartilleriregementet i Göteborg. Kustartilleriregementet på Gotland var aldrig aktuellt till att utgöra varken huvudenhet eller stödenhet. Därmed kom Vaxholms kustartilleriregemente och Första kustartilleribrigaden (KA 1) i Vaxholm och Älvsborgs kustartilleriregemente (KA 4) i Göteborg kvarstå i grundorganisationen. Medan Karlskrona kustartilleriregemente och Andra kustartilleribrigaden (KA 2) i Karlskrona och Gotlands kustartilleriregemente (KA 3) på Gotland avvecklades och upplöstes.

Med försvarsbeslutet kom det fasta kustartilleriet att avvecklas, och de kvarvarande förbanden kom istället att utgöra amfibieförband. Där de två kustartilleriregementet omorganiserades till amfibieregementen, vilka organiserade en amfibiebrigadledning och tre amfibiebataljoner. Den 30 juni avvecklades kustartilleriet, och den 1 juli 2000 bildades i  dess ställe amfibiekåren med Vaxholms amfibieregemente (Amf 1) Älvsborgs amfibieregemente (Amf 4) och Amfibiestridsskolan (AmfSS).

Inför försvarsbeslutet 2004 ansåg regeringen att det enbart behövdes en plattform för utbildning av amfibieförband i grundorganisationen. Där regeringen ansåg att Vaxholms amfibieregemente (Amf 1) skulle bibehållas. Bland annat då man hänvisade till regeringens proposition 1999/2000:30, där regeringen lyft fram Vaxholm som huvudplattform på grund av de goda övningsbetingelserna i Stockholms skärgård, samt att den värdering som då gjordes fortfarande gällde. Där man då konstaterade att regementet i Göteborg hade begränsade övningsförutsättningar.

Men istället för att kvarstå med amfibieutbildning i Vaxholm, så föreslog regeringen i sin proposition att regementet skulle omlokaliseras till Haninge/Berga. Där regementet skulle överta förläggningen från Svea helikopterbataljon samt Örlogsskolorna. Vidare ansågs det att det även i fortsättningen var viktigt att utbilda förband som kunde uppträda och verka även på Västkusten. Vilket medförde att anläggningen på Känsö skulle bibehållas, och utgöra ett detachement till Vaxholms amfibieregemente.

Den 3 oktober 2005 troppades fanan för sista gången vid Vaxholms amfibieregemente (Amf 1) i Vaxholm, under närvaro av överbefälhavaren och andra dignitärer. Därmed upphörde den militära närvaron i Vaxholm, "sjöporten till Stockholm". Senare samma dag, hissades flaggan vid Första amfibieregementet (Amf 1) i Berga. Kvar på Rindö kvarstod en avvecklingsorganisation som verkade fram till den 30 juni 2006. Efter omlokaliseringen till Berga antogs namnet Första amfibieregementet (Amf 1). Under 2006 antog regementet en kortare namnform, i form av Amfibieregementet (Amf 1).

Genom försvarsbeslutet 2004 kom även Mellersta militärdistriktet att upplösas och avvecklas. Detta medförde att utbildningsgrupperna Gotlandsgruppen och Södertörnsgruppen från och med den 1 januari 2006 underställdes Amfibieregementet.

Den 1 januari 2013 bildades fyra militärregioner, där Mellersta militärregionen underställdes chefen för Livgardet, men löd under chefen insatsledningen i Högkvarteret avseende markterritoriell ledning i fred, kris och krig. Cheferna för de två utbildningsgrupperna var dock fortfarande underställd chefen Amfibieregementet gällande produktionsledning av hemvärnsförbanden samt insatsledning inom utbildningsgruppernas geografiska område. Den 1 januari 2018 delades dock ledningen av Livgardet och Mellersta militärregionen, det genom att en separat chefsbefattning för Mellersta militärregionen tillsattes. Vidare underställdes staben Mellersta militärregionen i ledningsfrågor direkt chefen insatsledningen i Högkvarteret. I samband med att nya Gotlands regemente bildades, kom förvaltningsansvaret över Gotlandsgruppen och 32. hemvärnsbataljonen tillsammans med Tofta skjutfält att överföras den 1 juli 2018 till Gotlands regemente.

I Försvarsmaktens budgetunderlag till regeringen för 2020 föreslogs att de fyra militärregionala staberna från 1 januari 2020 skulle inrättas som egna organisationsenheter. Cheferna för militärregionstaberna föreslogs i sin tur underställas rikshemvärnschefen avseende produktion av utbildningsgrupper och hemvärnsförband. Detta medförde att utbildningsgrupperna överfördes organisatoriskt från ett utbildningsförband till de fyra militärregionala staberna. I regeringens proposition framhöll dock regeringen att den militära regionala indelningen kunde komma att justeras, det beroende på utfallet av utredningen "Ansvar, ledning och samordning inom civilt försvar" (dir. 2018:79). För Amfibieregementet innebar denna förändring att den kvarstående utbildningsgruppen, Södertörnsgruppen, överfördes till Mellersta militärregionen från och med den 1 januari 2020.

Inför försvarsbeslutet 2020 presenterade regeringen den 12 oktober 2020 en överenskommelse, om att från 2022 återetablera Älvsborgs amfibieregemente i Göteborg. Regeringen angav att Älvsborgs amfibieregemente i Göteborg skulle återetableras för att utbilda en amfibiebataljon, med bakomliggande orsak att en återetablering i Göteborg är viktigt för att få en permanent militär närvaro på västkusten samt att skydda Göteborgs hamn och förbindelserna västerut. Älvsborgs amfibieregemente skulle återetableras åren 2021–2025 främst genom omplacering av personal från Haninge garnison och Amfibieregementet. Senast den 1 mars 2021 skulle Försvarsmakten redovisa myndighetens planering till regeringskansliet (försvarsdepartementet) över återinrättandet av Älvsborgs amfibieregemente (Amf 4) i Göteborg. Den 26 februari 2021 presenterade Försvarsmakten sitt budgetunderlag för 2022, där Försvarsmakten redovisade sin planering, förberedelser och verksamhet i syfte att kunna återinrätta de av försvarsbeslutet utpekade regementen. Älvsborgs amfibieregemente föreslogs etableras från det fjärde kvartalet 2021, samt ansvara för utbildning av en amfibiebataljon, ett bevakningsbåtkompani samt ett säkerhetskompani (sjö). Med bakgrund av det föreslog Försvarsmakten att Amfibieregementet (Amf 1) från och med den 1 januari 2022 byter namn till Stockholms amfibieregemente (Amf 1).

Den 1 oktober 2021 återetablerades Älvsborgs amfibieregemente genom en ceremoni, där bland annat Kronprinsessan Victoria, försvarsminister Peter Hultqvist och överbefälhavaren Micael Bydén närvarade och där Kronprinsessan Victoria förklarade regementet återupprättat. Klockan 12.00 överlämnade överbefälhavaren befälet över Älvsborgs amfibieregemente till dess nye chef Fredrik Herlitz. I samband med återetableringen övertog Älvsborgs amfibieregemente krigsförbanden 17. bevakningsbåtkompaniet och 132. säkerhetskompani sjö från Amfibieregementet. Vid sidan om ceremonin som genomfördes i Göteborg, hölls en mindre ceremoni den 1 oktober 2021 i Berga, där man invigde och uppmärksammade namnbytet på Amfibieregementet till Stockholms amfibieregemente

Till ljuva toner från marinens musikkår återinvigdes så, den 1:a oktober 2021, Älvsborgs amfibieregemente, Amf 4, av H.K.H. kronprinsessan Victoria. En händelse vars betydelse underströks av såväl överbefälhavaren som försvarsministern i sina respektive anföranden under ceremonin. Västkustens hamnar är avgörande för såväl civilsamhället som Försvarsmakten och dess skydd kommer nu bli starkare.
Viktig infrastruktur får bättre skydd
Försvarsmakten ska växa med fem regementen och en flottilj för att stärka Sveriges försvarsförmåga. Genom en större permanent närvaro kommer Älvsborgs amfibieregemente, vars krigsförband karaktäriseras av en hög tillgänglighet, bidra till ett starkare skydd av viktig infrastruktur längs med hela västkusten. Infrastruktur vars betydelse är minst lika avgörande i fred som kris och krig.
– Med ytterligare ett amfibieregemente etablerat här på västkusten ökar vi inte bara vår förmåga att verka i flera riktningar samtidigt, utan också vår förmåga att permanent skydda viktig infrastruktur längs med hela Sveriges kust. Infrastruktur vars funktion är minst lika avgörande för Sverige såväl nu som vid kris eller krig, säger överste Fredrik Herlitz, nyligen utnämnd chef för Älvsborgs amfibieregemente och Göteborgs garnison.
Bra förutsättningar för fortsatt tillväxt
I samband med regementets återupprättande övertar chefen för Älvsborgs amfibieregemente, förutom krigsförbanden 17:e bevakningsbåtkompaniet och 132:a säkerhetskompani sjö, även garnisonschefskapet över Göteborgs garnison. Något som i praktiken innebär att Amf 4 redan från dag ett innefattar nära 600 medarbetare och 300 värnpliktiga.
– Att bygga upp ett nytt regemente med nya förmågor tar tid men vi kommer att kunna verka från dag ett. Sveriges krigsavhållande förmåga kommer nu öka över tiden och vårt bidrag till säkerhet och stabilitet i närområdet kommer bli större för var dag som går, avslutar Herlitz.


Stockholms amfibieregemente


Stockholms amfibieregemente

Inför försvarsbeslutet 2000 var regeringens utgångspunkten att det endast behövdes två enheter för att tillgodose Försvarsmaktens framtida utbildning av kustartilleriförband. En enhet var avseende att utgöra en huvudenhet för vapenslaget. Inför försvarsbeslutet fanns fyra kustartilleriregementen, Vaxholms kustartilleriregemente och Första kustartilleribrigaden (KA 1) i Vaxholm, Karlskrona kustartilleriregemente och Andra kustartilleribrigaden (KA 2) i Karlskrona, Gotlands kustartilleriregemente (KA 3) på Gotland och Älvsborgs kustartilleriregemente (KA 4) i Göteborg. Regeringen ansåg att kustartilleriregementet i Vaxholm skulle utgöra huvudenhet i Försvarsmaktens grundorganisation. Med bakgrund att Vaxholm hade en befintlig infrastruktur med en god närhet till Stockholms skärgård med övnings- och skjutfält, vilket ansågs väl dimensionerande för de terrängtyper förbandet förväntas uppträda i. Ytterligare argument till att behålla Vaxholm var för att behålla samordning med övriga marinförband i Stockholmsområdet. Vidare konstaterades av regeringen att de andra kustartilleriregementena saknade förutsättningar till att utgöra huvudenhet för kustartilleriet.

I frågan om vilken det andra förbandet som skulle kvarstå att utgöra stödenhet till Vaxholm, stod mellan kustartilleriregementena i Karlskrona och i Göteborg. I den samlade bedömningen ansågs att det skulle krävas större investeringar i både Göteborg och Karlskrona, då de båda saknade den typen av övningsfält som Vaxholm hade. Däremot så ansågs båda lämpliga till att utgöra stödenhet till Vaxholm. Men regeringens val föll på Göteborg. Bland annat med argumentet att Göteborg som Sveriges andra stad behövde en militär närvaro. Men även det centrala läget i Västsverige sett ur värnpliktsresesynpunkt bidrog till fördel för kustartilleriregementet i Göteborg. Kustartilleriregementet på Gotland var aldrig aktuellt till att utgöra varken huvudenhet eller stödenhet. Därmed kom Vaxholms kustartilleriregemente och Första kustartilleribrigaden (KA 1) i Vaxholm och Älvsborgs kustartilleriregemente (KA 4) i Göteborg kvarstå i grundorganisationen. Medan Karlskrona kustartilleriregemente och Andra kustartilleribrigaden (KA 2) i Karlskrona och Gotlands kustartilleriregemente (KA 3) på Gotland avvecklades och upplöstes.

Med försvarsbeslutet kom det fasta kustartilleriet att avvecklas, och de kvarvarande förbanden kom istället att utgöra amfibieförband. Där de två kustartilleriregementet omorganiserades till amfibieregementen, vilka organiserade en amfibiebrigadledning och tre amfibiebataljoner. Den 30 juni avvecklades kustartilleriet, och den 1 juli 2000 bildades i  dess ställe amfibiekåren med Vaxholms amfibieregemente (Amf 1) Älvsborgs amfibieregemente (Amf 4) och Amfibiestridsskolan (AmfSS).

Inför försvarsbeslutet 2004 ansåg regeringen att det enbart behövdes en plattform för utbildning av amfibieförband i grundorganisationen.


Stockholms amfibieregemente

Inför försvarsbeslutet 2000 var regeringens utgångspunkten att det endast behövdes två enheter för att tillgodose Försvarsmaktens framtida utbildning av kustartilleriförband. En enhet var avseende att utgöra en huvudenhet för vapenslaget. Inför försvarsbeslutet fanns fyra kustartilleriregementen, Vaxholms kustartilleriregemente och Första kustartilleribrigaden (KA 1) i Vaxholm, Karlskrona kustartilleriregemente och Andra kustartilleribrigaden (KA 2) i Karlskrona, Gotlands kustartilleriregemente (KA 3) på Gotland och Älvsborgs kustartilleriregemente (KA 4) i Göteborg. Regeringen ansåg att kustartilleriregementet i Vaxholm skulle utgöra huvudenhet i Försvarsmaktens grundorganisation. Med bakgrund att Vaxholm hade en befintlig infrastruktur med en god närhet till Stockholms skärgård med övnings- och skjutfält, vilket ansågs väl dimensionerande för de terrängtyper förbandet förväntas uppträda i. Ytterligare argument till att behålla Vaxholm var för att behålla samordning med övriga marinförband i Stockholmsområdet. Vidare konstaterades av regeringen att de andra kustartilleriregementena saknade förutsättningar till att utgöra huvudenhet för kustartilleriet.

I frågan om vilken det andra förbandet som skulle kvarstå att utgöra stödenhet till Vaxholm, stod mellan kustartilleriregementena i Karlskrona och i Göteborg. I den samlade bedömningen ansågs att det skulle krävas större investeringar i både Göteborg och Karlskrona, då de båda saknade den typen av övningsfält som Vaxholm hade. Däremot så ansågs båda lämpliga till att utgöra stödenhet till Vaxholm. Men regeringens val föll på Göteborg. Bland annat med argumentet att Göteborg som Sveriges andra stad behövde en militär närvaro. Men även det centrala läget i Västsverige sett ur värnpliktsresesynpunkt bidrog till fördel för kustartilleriregementet i Göteborg. Kustartilleriregementet på Gotland var aldrig aktuellt till att utgöra varken huvudenhet eller stödenhet. Därmed kom Vaxholms kustartilleriregemente och Första kustartilleribrigaden (KA 1) i Vaxholm och Älvsborgs kustartilleriregemente (KA 4) i Göteborg kvarstå i grundorganisationen. Medan Karlskrona kustartilleriregemente och Andra kustartilleribrigaden (KA 2) i Karlskrona och Gotlands kustartilleriregemente (KA 3) på Gotland avvecklades och upplöstes.

Med försvarsbeslutet kom det fasta kustartilleriet att avvecklas, och de kvarvarande förbanden kom istället att utgöra amfibieförband. Där de två kustartilleriregementet omorganiserades till amfibieregementen, vilka organiserade en amfibiebrigadledning och tre amfibiebataljoner. Den 30 juni avvecklades kustartilleriet, och den 1 juli 2000 bildades i  dess ställe amfibiekåren med Vaxholms amfibieregemente (Amf 1) Älvsborgs amfibieregemente (Amf 4) och Amfibiestridsskolan (AmfSS).

Inför försvarsbeslutet 2004 ansåg regeringen att det enbart behövdes en plattform för utbildning av amfibieförband i grundorganisationen. Där regeringen ansåg att Vaxholms amfibieregemente (Amf 1) skulle bibehållas. Bland annat då man hänvisade till regeringens proposition 1999/2000:30, där regeringen lyft fram Vaxholm som huvudplattform på grund av de goda övningsbetingelserna i Stockholms skärgård, samt att den värdering som då gjordes fortfarande gällde. Där man då konstaterade att regementet i Göteborg hade begränsade övningsförutsättningar.

Men istället för att kvarstå med amfibieutbildning i Vaxholm, så föreslog regeringen i sin proposition att regementet skulle omlokaliseras till Haninge/Berga. Där regementet skulle överta förläggningen från Svea helikopterbataljon samt Örlogsskolorna. Vidare ansågs det att det även i fortsättningen var viktigt att utbilda förband som kunde uppträda och verka även på Västkusten. Vilket medförde att anläggningen på Känsö skulle bibehållas, och utgöra ett detachement till Vaxholms amfibieregemente.

Den 3 oktober 2005 troppades fanan för sista gången vid Vaxholms amfibieregemente (Amf 1) i Vaxholm, under närvaro av överbefälhavaren och andra dignitärer. Därmed upphörde den militära närvaron i Vaxholm, "sjöporten till Stockholm". Senare samma dag, hissades flaggan vid Första amfibieregementet (Amf 1) i Berga. Kvar på Rindö kvarstod en avvecklingsorganisation som verkade fram till den 30 juni 2006. Efter omlokaliseringen till Berga antogs namnet Första amfibieregementet (Amf 1). Under 2006 antog regementet en kortare namnform, i form av Amfibieregementet (Amf 1).

Genom försvarsbeslutet 2004 kom även Mellersta militärdistriktet att upplösas och avvecklas. Detta medförde att utbildningsgrupperna Gotlandsgruppen och Södertörnsgruppen från och med den 1 januari 2006 underställdes Amfibieregementet.

Den 1 januari 2013 bildades fyra militärregioner, där Mellersta militärregionen underställdes chefen för Livgardet, men löd under chefen insatsledningen i Högkvarteret avseende markterritoriell ledning i fred, kris och krig. Cheferna för de två utbildningsgrupperna var dock fortfarande underställd chefen Amfibieregementet gällande produktionsledning av hemvärnsförbanden samt insatsledning inom utbildningsgruppernas geografiska område. Den 1 januari 2018 delades dock ledningen av Livgardet och Mellersta militärregionen, det genom att en separat chefsbefattning för Mellersta militärregionen tillsattes. Vidare underställdes staben Mellersta militärregionen i ledningsfrågor direkt chefen insatsledningen i Högkvarteret. I samband med att nya Gotlands regemente bildades, kom förvaltningsansvaret över Gotlandsgruppen och 32. hemvärnsbataljonen tillsammans med Tofta skjutfält att överföras den 1 juli 2018 till Gotlands regemente.

I Försvarsmaktens budgetunderlag till regeringen för 2020 föreslogs att de fyra militärregionala staberna från 1 januari 2020 skulle inrättas som egna organisationsenheter. Cheferna för militärregionstaberna föreslogs i sin tur underställas rikshemvärnschefen avseende produktion av utbildningsgrupper och hemvärnsförband.


Stockholms amfibieregemente

Inför försvarsbeslutet 2000 var regeringens utgångspunkten att det endast behövdes två enheter för att tillgodose Försvarsmaktens framtida utbildning av kustartilleriförband. En enhet var avseende att utgöra en huvudenhet för vapenslaget. Inför försvarsbeslutet fanns fyra kustartilleriregementen, Vaxholms kustartilleriregemente och Första kustartilleribrigaden (KA 1) i Vaxholm, Karlskrona kustartilleriregemente och Andra kustartilleribrigaden (KA 2) i Karlskrona, Gotlands kustartilleriregemente (KA 3) på Gotland och Älvsborgs kustartilleriregemente (KA 4) i Göteborg. Regeringen ansåg att kustartilleriregementet i Vaxholm skulle utgöra huvudenhet i Försvarsmaktens grundorganisation. Med bakgrund att Vaxholm hade en befintlig infrastruktur med en god närhet till Stockholms skärgård med övnings- och skjutfält, vilket ansågs väl dimensionerande för de terrängtyper förbandet förväntas uppträda i. Ytterligare argument till att behålla Vaxholm var för att behålla samordning med övriga marinförband i Stockholmsområdet. Vidare konstaterades av regeringen att de andra kustartilleriregementena saknade förutsättningar till att utgöra huvudenhet för kustartilleriet.

I frågan om vilken det andra förbandet som skulle kvarstå att utgöra stödenhet till Vaxholm, stod mellan kustartilleriregementena i Karlskrona och i Göteborg. I den samlade bedömningen ansågs att det skulle krävas större investeringar i både Göteborg och Karlskrona, då de båda saknade den typen av övningsfält som Vaxholm hade. Däremot så ansågs båda lämpliga till att utgöra stödenhet till Vaxholm. Men regeringens val föll på Göteborg. Bland annat med argumentet att Göteborg som Sveriges andra stad behövde en militär närvaro. Men även det centrala läget i Västsverige sett ur värnpliktsresesynpunkt bidrog till fördel för kustartilleriregementet i Göteborg. Kustartilleriregementet på Gotland var aldrig aktuellt till att utgöra varken huvudenhet eller stödenhet. Därmed kom Vaxholms kustartilleriregemente och Första kustartilleribrigaden (KA 1) i Vaxholm och Älvsborgs kustartilleriregemente (KA 4) i Göteborg kvarstå i grundorganisationen. Medan Karlskrona kustartilleriregemente och Andra kustartilleribrigaden (KA 2) i Karlskrona och Gotlands kustartilleriregemente (KA 3) på Gotland avvecklades och upplöstes.

Med försvarsbeslutet kom det fasta kustartilleriet att avvecklas, och de kvarvarande förbanden kom istället att utgöra amfibieförband. Där de två kustartilleriregementet omorganiserades till amfibieregementen, vilka organiserade en amfibiebrigadledning och tre amfibiebataljoner. Den 30 juni avvecklades kustartilleriet, och den 1 juli 2000 bildades i  dess ställe amfibiekåren med Vaxholms amfibieregemente (Amf 1) Älvsborgs amfibieregemente (Amf 4) och Amfibiestridsskolan (AmfSS).

Inför försvarsbeslutet 2004 ansåg regeringen att det enbart behövdes en plattform för utbildning av amfibieförband i grundorganisationen. Där regeringen ansåg att Vaxholms amfibieregemente (Amf 1) skulle bibehållas. Bland annat då man hänvisade till regeringens proposition 1999/2000:30, där regeringen lyft fram Vaxholm som huvudplattform på grund av de goda övningsbetingelserna i Stockholms skärgård, samt att den värdering som då gjordes fortfarande gällde. Där man då konstaterade att regementet i Göteborg hade begränsade övningsförutsättningar.

Men istället för att kvarstå med amfibieutbildning i Vaxholm, så föreslog regeringen i sin proposition att regementet skulle omlokaliseras till Haninge/Berga. Där regementet skulle överta förläggningen från Svea helikopterbataljon samt Örlogsskolorna. Vidare ansågs det att det även i fortsättningen var viktigt att utbilda förband som kunde uppträda och verka även på Västkusten. Vilket medförde att anläggningen på Känsö skulle bibehållas, och utgöra ett detachement till Vaxholms amfibieregemente.

Den 3 oktober 2005 troppades fanan för sista gången vid Vaxholms amfibieregemente (Amf 1) i Vaxholm, under närvaro av överbefälhavaren och andra dignitärer. Därmed upphörde den militära närvaron i Vaxholm, "sjöporten till Stockholm". Senare samma dag, hissades flaggan vid Första amfibieregementet (Amf 1) i Berga. Kvar på Rindö kvarstod en avvecklingsorganisation som verkade fram till den 30 juni 2006. Efter omlokaliseringen till Berga antogs namnet Första amfibieregementet (Amf 1). Under 2006 antog regementet en kortare namnform, i form av Amfibieregementet (Amf 1).

Genom försvarsbeslutet 2004 kom även Mellersta militärdistriktet att upplösas och avvecklas. Detta medförde att utbildningsgrupperna Gotlandsgruppen och Södertörnsgruppen från och med den 1 januari 2006 underställdes Amfibieregementet.

Den 1 januari 2013 bildades fyra militärregioner, där Mellersta militärregionen underställdes chefen för Livgardet, men löd under chefen insatsledningen i Högkvarteret avseende markterritoriell ledning i fred, kris och krig. Cheferna för de två utbildningsgrupperna var dock fortfarande underställd chefen Amfibieregementet gällande produktionsledning av hemvärnsförbanden samt insatsledning inom utbildningsgruppernas geografiska område. Den 1 januari 2018 delades dock ledningen av Livgardet och Mellersta militärregionen, det genom att en separat chefsbefattning för Mellersta militärregionen tillsattes. Vidare underställdes staben Mellersta militärregionen i ledningsfrågor direkt chefen insatsledningen i Högkvarteret. I samband med att nya Gotlands regemente bildades, kom förvaltningsansvaret över Gotlandsgruppen och 32. hemvärnsbataljonen tillsammans med Tofta skjutfält att överföras den 1 juli 2018 till Gotlands regemente.

I Försvarsmaktens budgetunderlag till regeringen för 2020 föreslogs att de fyra militärregionala staberna från 1 januari 2020 skulle inrättas som egna organisationsenheter. Cheferna för militärregionstaberna föreslogs i sin tur underställas rikshemvärnschefen avseende produktion av utbildningsgrupper och hemvärnsförband. Detta medförde att utbildningsgrupperna överfördes organisatoriskt från ett utbildningsförband till de fyra militärregionala staberna. I regeringens proposition framhöll dock regeringen att den militära regionala indelningen kunde komma att justeras, det beroende på utfallet av utredningen "Ansvar, ledning och samordning inom civilt försvar" (dir. 2018:79). För Amfibieregementet innebar denna förändring att den kvarstående utbildningsgruppen, Södertörnsgruppen, överfördes till Mellersta militärregionen från och med den 1 januari 2020.


Stockholms amfibieregemente

Inför försvarsbeslutet 2000 var regeringens utgångspunkten att det endast behövdes två enheter för att tillgodose Försvarsmaktens framtida utbildning av kustartilleriförband. En enhet var avseende att utgöra en huvudenhet för vapenslaget. Inför försvarsbeslutet fanns fyra kustartilleriregementen, Vaxholms kustartilleriregemente och Första kustartilleribrigaden (KA 1) i Vaxholm, Karlskrona kustartilleriregemente och Andra kustartilleribrigaden (KA 2) i Karlskrona, Gotlands kustartilleriregemente (KA 3) på Gotland och Älvsborgs kustartilleriregemente (KA 4) i Göteborg. Regeringen ansåg att kustartilleriregementet i Vaxholm skulle utgöra huvudenhet i Försvarsmaktens grundorganisation. Med bakgrund att Vaxholm hade en befintlig infrastruktur med en god närhet till Stockholms skärgård med övnings- och skjutfält, vilket ansågs väl dimensionerande för de terrängtyper förbandet förväntas uppträda i. Ytterligare argument till att behålla Vaxholm var för att behålla samordning med övriga marinförband i Stockholmsområdet. Vidare konstaterades av regeringen att de andra kustartilleriregementena saknade förutsättningar till att utgöra huvudenhet för kustartilleriet.

I frågan om vilken det andra förbandet som skulle kvarstå att utgöra stödenhet till Vaxholm, stod mellan kustartilleriregementena i Karlskrona och i Göteborg. I den samlade bedömningen ansågs att det skulle krävas större investeringar i både Göteborg och Karlskrona, då de båda saknade den typen av övningsfält som Vaxholm hade. Däremot så ansågs båda lämpliga till att utgöra stödenhet till Vaxholm. Men regeringens val föll på Göteborg. Bland annat med argumentet att Göteborg som Sveriges andra stad behövde en militär närvaro. Men även det centrala läget i Västsverige sett ur värnpliktsresesynpunkt bidrog till fördel för kustartilleriregementet i Göteborg. Kustartilleriregementet på Gotland var aldrig aktuellt till att utgöra varken huvudenhet eller stödenhet. Därmed kom Vaxholms kustartilleriregemente och Första kustartilleribrigaden (KA 1) i Vaxholm och Älvsborgs kustartilleriregemente (KA 4) i Göteborg kvarstå i grundorganisationen. Medan Karlskrona kustartilleriregemente och Andra kustartilleribrigaden (KA 2) i Karlskrona och Gotlands kustartilleriregemente (KA 3) på Gotland avvecklades och upplöstes.

Med försvarsbeslutet kom det fasta kustartilleriet att avvecklas, och de kvarvarande förbanden kom istället att utgöra amfibieförband. Där de två kustartilleriregementet omorganiserades till amfibieregementen, vilka organiserade en amfibiebrigadledning och tre amfibiebataljoner. Den 30 juni avvecklades kustartilleriet, och den 1 juli 2000 bildades i  dess ställe amfibiekåren med Vaxholms amfibieregemente (Amf 1) Älvsborgs amfibieregemente (Amf 4) och Amfibiestridsskolan (AmfSS).

Inför försvarsbeslutet 2004 ansåg regeringen att det enbart behövdes en plattform för utbildning av amfibieförband i grundorganisationen. Där regeringen ansåg att Vaxholms amfibieregemente (Amf 1) skulle bibehållas. Bland annat då man hänvisade till regeringens proposition 1999/2000:30, där regeringen lyft fram Vaxholm som huvudplattform på grund av de goda övningsbetingelserna i Stockholms skärgård, samt att den värdering som då gjordes fortfarande gällde. Där man då konstaterade att regementet i Göteborg hade begränsade övningsförutsättningar.

Men istället för att kvarstå med amfibieutbildning i Vaxholm, så föreslog regeringen i sin proposition att regementet skulle omlokaliseras till Haninge/Berga. Där regementet skulle överta förläggningen från Svea helikopterbataljon samt Örlogsskolorna. Vidare ansågs det att det även i fortsättningen var viktigt att utbilda förband som kunde uppträda och verka även på Västkusten. Vilket medförde att anläggningen på Känsö skulle bibehållas, och utgöra ett detachement till Vaxholms amfibieregemente.

Den 3 oktober 2005 troppades fanan för sista gången vid Vaxholms amfibieregemente (Amf 1) i Vaxholm, under närvaro av överbefälhavaren och andra dignitärer. Därmed upphörde den militära närvaron i Vaxholm, "sjöporten till Stockholm". Senare samma dag, hissades flaggan vid Första amfibieregementet (Amf 1) i Berga. Kvar på Rindö kvarstod en avvecklingsorganisation som verkade fram till den 30 juni 2006. Efter omlokaliseringen till Berga antogs namnet Första amfibieregementet (Amf 1). Under 2006 antog regementet en kortare namnform, i form av Amfibieregementet (Amf 1).

Genom försvarsbeslutet 2004 kom även Mellersta militärdistriktet att upplösas och avvecklas. Detta medförde att utbildningsgrupperna Gotlandsgruppen och Södertörnsgruppen från och med den 1 januari 2006 underställdes Amfibieregementet.

Den 1 januari 2013 bildades fyra militärregioner, där Mellersta militärregionen underställdes chefen för Livgardet, men löd under chefen insatsledningen i Högkvarteret avseende markterritoriell ledning i fred, kris och krig. Cheferna för de två utbildningsgrupperna var dock fortfarande underställd chefen Amfibieregementet gällande produktionsledning av hemvärnsförbanden samt insatsledning inom utbildningsgruppernas geografiska område. Den 1 januari 2018 delades dock ledningen av Livgardet och Mellersta militärregionen, det genom att en separat chefsbefattning för Mellersta militärregionen tillsattes. Vidare underställdes staben Mellersta militärregionen i ledningsfrågor direkt chefen insatsledningen i Högkvarteret. I samband med att nya Gotlands regemente bildades, kom förvaltningsansvaret över Gotlandsgruppen och 32. hemvärnsbataljonen tillsammans med Tofta skjutfält att överföras den 1 juli 2018 till Gotlands regemente.

I Försvarsmaktens budgetunderlag till regeringen för 2020 föreslogs att de fyra militärregionala staberna från 1 januari 2020 skulle inrättas som egna organisationsenheter. Cheferna för militärregionstaberna föreslogs i sin tur underställas rikshemvärnschefen avseende produktion av utbildningsgrupper och hemvärnsförband. Detta medförde att utbildningsgrupperna överfördes organisatoriskt från ett utbildningsförband till de fyra militärregionala staberna. I regeringens proposition framhöll dock regeringen att den militära regionala indelningen kunde komma att justeras, det beroende på utfallet av utredningen "Ansvar, ledning och samordning inom civilt försvar" (dir. 2018:79). För Amfibieregementet innebar denna förändring att den kvarstående utbildningsgruppen, Södertörnsgruppen, överfördes till Mellersta militärregionen från och med den 1 januari 2020.

Inför försvarsbeslutet 2020 presenterade regeringen den 12 oktober 2020 en överenskommelse, om att från 2022 återetablera Älvsborgs amfibieregemente i Göteborg. Regeringen angav att Älvsborgs amfibieregemente i Göteborg skulle återetableras för att utbilda en amfibiebataljon, med bakomliggande orsak att en återetablering i Göteborg är viktigt för att få en permanent militär närvaro på västkusten samt att skydda Göteborgs hamn och förbindelserna västerut. Älvsborgs amfibieregemente skulle återetableras åren 2021–2025 främst genom omplacering av personal från Haninge garnison och Amfibieregementet. Senast den 1 mars 2021 skulle Försvarsmakten redovisa myndighetens planering till regeringskansliet (försvarsdepartementet) över återinrättandet av Älvsborgs amfibieregemente (Amf 4) i Göteborg. Den 26 februari 2021 presenterade Försvarsmakten sitt budgetunderlag för 2022, där Försvarsmakten redovisade sin planering, förberedelser och verksamhet i syfte att kunna återinrätta de av försvarsbeslutet utpekade regementen. Älvsborgs amfibieregemente föreslogs etableras från det fjärde kvartalet 2021, samt ansvara för utbildning av en amfibiebataljon, ett bevakningsbåtkompani samt ett säkerhetskompani (sjö). Med bakgrund av det föreslog Försvarsmakten att Amfibieregementet (Amf 1) från och med den 1 januari 2022 byter namn till Stockholms amfibieregemente (Amf 1).


Anna Lindberg

Anna Ulrika Lindberg, född 16 november 1981 i Karlskoga, är en svensk tidigare simhoppare på elitnivå. Hon är dotter till Ulrika Knape Lindberg och Mathz Lindberg, båda simhoppare. Hon tävlade under sin karriär, som avslutades 2012, för Bofors SHK.

Hon är dotter till simhopparna Ulrika Knape Lindberg och Mathz Lindberg.

Sedan februari 2018 är hon tillsammans med före detta hockeyspelaren Mathias Tjärnqvist. Under julhelgen 2019 fick Lindberg och Tjärnqvist sitt första gemensamma barn, en dotter.

Anna Lindberg och Mathias Tjärnqvist har fått en dotter.
Flickan föddes under julhelgen och är parets första gemensamma barn.
Båda föräldrarna delar med sig av bebislyckan på Instagram under annandag jul.
– Det är obeskrivlig lycka. Allt har gått jättebra, skriver Anna Lindberg i ett sms till Kvällsposten.
Anna Lindberg och Mathias Tjärnqvist berättade om sin kärlek för första gången för Kvällsposten i november förra året.
Och om hur de träffats via Linkedin.
– I stället för att gå in på alla vanliga sociala medier så gick jag in på Linkedin. Jag tänkte vi fick steppa upp en nivå. Det är lite mer business här. Först addade jag henne, det godtog hon rätt snabbt, sedan skrev jag ett meddelande om att hon dykt upp i mitt flöde, avslöjade Mathias Tjärnqvist.
Då var Mathias Tjärnqvist assisterande sportchef i Malmö men i dag är Tre Kronor-hjälten juniortränare i Rögle.
Två barn sedan tidigare
Anna Lindberg har under året synts i ”Över Atlanten” som sänts på kanal 5. Tillsammans med Agneta Sjödin, Thomas Wassberg, Peter Magnusson, Viktor Frisk och Markus Aujalay seglade hon de 2700 sjömilen mellan Gran Canaria och St Martin i Karibien.
Simhoppsstjärnan har två barn sedan tidigare med förra hockeyspelaren Calle Steen.
Något som Mathias Tjärnqvist också pratade om när de berättade om sin kärlek.
– Helt ärlig så har jag alltid sagt att det är svårt att träffa någon med barn, det har jag tyckt. Men när jag kom in i Annas familj, det gick så himla bra direkt. Det var bara en självklarhet att få bonusbarn. Jag och Anna trivs fantastiskt bra ihop, vi har roligt och skrattar. Och vi har roligt de veckorna barnen är hos Anna.


Anna Lindberg


Anna Lindberg

Hon är dotter till simhopparna Ulrika Knape Lindberg och Mathz Lindberg.

Anna Lindberg var gift med ishockeyspelaren Calle Steen mellan 2013 och 2015. De har två söner tillsammans, födda 2009 och 2013.