final-lid-disam-match/mega-cliqa-0011.jsonl--Q155726--Minnesmärken och kulturella referenser-3--sv-0011-864

Slaget vid Narva

Slaget vid Narva var ett fältslag som utkämpades vid staden Narva i nordöstra Estland den 20 november 1700 (enligt svenska stilen; 19 november enligt julianska kalendern och 30 november enligt gregorianska). Det var ett av de största slagen under stora nordiska kriget mellan 1700 och 1721, och stod mellan en svensk armé under befäl av kung Karl XII och en rysk armé under befäl av fältmarskalk Charles Eugène de Croÿ.

I februari 1700 inleddes kriget när en allians mellan Danmark-Norge, Sachsen-Polen och Ryssland anföll Sveriges allierade Holstein-Gottorp och de svenska östersjöprovinserna. Det danska hotet avvärjdes efter en svensk landstigning på Själland och den påföljande freden i Traventhal, vilket gav svenskarna tillfälle att undsätta Narva, som hotades av en rysk armé på 37 000 soldater. Den ryska armén belägrade staden i september 1700, varvid man byggde en befäst inneslutningsvall, bestyckad med artilleri, runt staden till skydd mot svenska undsättningsförsök och gjorde stormningsförsök mot den närliggande svenska fästningen Ivangorod.

I oktober landsteg Karl XII i Pernau och samlade en armé på omkring 10 500 soldater, och efter en lång och mödosam marsch anlände svenskarna till Narvas utkanter. Den 20 november beordrade Karl XII sina trupper att omedelbart anfalla den ryska befästningsvallen. Med hjälp av en snöstorm och med vinden i ryggen, vilken samtidigt blåste ryssarna i ansiktet, anföll svenskarna den ryska försvarslinjen på två avsnitt, vilket skapade stor oordning i de ryska leden. Efter en vild flykt undan svenskarna valde den ryska armén att kapitulera, och efter underhandlingar fick de avtåga tillbaka till Ryssland. Omkring 9 000 ryska soldater stupade under slaget, och hela den ryska arméledningen tillfångatogs, medan de svenska förlusterna uppskattades till runt 1 900 soldater.

Slaget slutade med en stor triumf för Sverige, och den ryska krigsmakten blev närmast immobiliserad. Med det ryska hotet avvärjt kunde svenskarna vända sin uppmärksamhet mot Sachsen-Polens trupper. Tsar Peter I tog lärdom av slaget och kom att på nytt bygga upp den ryska krigsmakten, som senare kom att erövra Narva år 1704 och under sommaren 1709 besegra Karl XII:s armé i slaget vid Poltava.

År 1900, 200 år efter slaget, byggde Preobrasjenenskij- och Semjonovskijregementena ett minnesmärke till de ryska soldater som stupade i slaget. Minnesmärket som är placerat på en liten kulle, består av en granitsockel med ett kors på toppen. Inskriptionen lyder: Героям-предкам, павшим в бою 19 N0 1700 (sv. "Våra heroiska förfäder som stupade i strid den 19 november 1700").Petrov (1901), s. 354–355 År 1936 uppfördes ett svenskt segermonument i form av en lejonstaty utanför Narva. Detta förstördes av rysk artillerield 1944 under slaget vid Narva mellan tyskar och ryssar under den ryska ockupationen. Ett nytt monument invigdes i oktober 2000 av den dåvarande svenska utrikesministern Lena Hjelm Wallén efter att Svenska Institutet startat en insamling. På sockeln står MDCC (1700) samt Svecia Memor (Sverige minns). Åren efter slaget slogs flera medaljer till åminnelse av slaget, dels en av kungliga Myntet graverad av Arvid Karlsteen, dels en silvermedalj graverad av Philipp Heinrich Müller.Hildebrand (1874), s. 500–507 Slaget gav upphov till gatunamnet Narvavägen i Östermalm i Stockholm, och även i Falkenberg, Hjo, Jönköping, Lund, Vaggeryd och Västerås.

Upplands artilleri- och infanteriregementen samt ett husardetachement deltog i inspelningen. Uniformer, standar och rekvisita till inspelningen kom från Herman Raschs verkstad i Stockholm, och kanoner, gevär och andra vapen från Artillerimuseum, Uppsala slott och andra statliga samlingar.

|Originaltitel||Karl XII|
|Filmtyp||Långfilm|
|Kategori||Spelfilm|
|Regi|
|Producent|
|Manus|
|Produktionsland|
|Produktionsbolag|
|Åldersgräns||Barntillåten|
|Sverigepremiär||1925-02-02|
Gösta Ekman
Karl XII
Bengt Djurberg
Sven Björnberg
Augusta Lindberg
majorskan Kerstin Ulfclou på Berga
Mona Mårtenson
Anna Ulfclou
Harry Roeck-Hansen
Erik Ulfclou, bonde
Axel Lagerberg
Johan Ulfclou, teolog
Året är 1697. Kung Carolus XI dör på slottet Tre Kronor, omgiven av sin drottning, sina döttrar och den nye konungen, Karl. Samma dag börjar slottet brinna. Slottet utryms, tornet rasar -...
Inte oväntat rådde det delade meningar om detta fosterländska hjälteepos. På ena kanten t.ex. Svenska Dagbladet som utnämnde filmen till ett mästerverk, på den andra t.ex. Arbetaren,...
|Originaltitel|
|Svensk premiärtitel|
|Distributionstitel|
|Censurtitel|
|Regi|
|Manus|
|Producent|
|Foto|
|Arkitekt|
|Regiassistent|
|Ej inspelat manus|
|Scenario|
|Research|
|Inspicient|
|Musikarrangör|
|Rekvisita|
|Kläder|
|Smink|
|Förtexter|
|Gösta Ekman||Karl XII|
|Bengt Djurberg||Sven Björnberg|
|Augusta Lindberg||majorskan Kerstin Ulfclou på Berga|
|Mona Mårtenson||Anna Ulfclou|
|Harry Roeck-Hansen||Erik Ulfclou, bonde|
|Axel Lagerberg||Johan Ulfclou, teolog|
|Paul Seelig||Bengt Ulfclou, löjtnant|
|Palle Brunius||Lill-Lasse Ulfclou|
|Tyra Dörum||Kajsa, piga på Berga|
|Nicolai de Seversky||tsar Peter I av Ryssland|
|Pauline Brunius||grevinnan Aurora von Köningsmarck|
|Tor Weijden||August II av Sachsen-Polen, kallad August den starke|
|Einar Fröberg||Fredrik IV av Danmark|
|Ragnar Billberg||Hans Küsel|
|Märtha Lindlöf||änkedrottning Hedvig Eleonora|
|Åsa Törnekvist||prinsessan Hedvig Sofia|
|Edit Rolf||prinsessan Ulrika Eleonora|
|Hugo Björne||hertig Fredrik av Holstein-Gottorp, kung Karls svåger|
|Sven Bergvall||den svenske kommendanten i Narva|
|Albion Örtengren||borgmästaren i Narva|
|Gustaf Ranft||generalamiral Hans Wachtmeister, befälhavare för Sveriges flotta|
|Torsten Lindfors||general Renskjöld|
|Gösta Ericsson||prins Max av Württemberg|
|Nils Lundell||lakej|
|Ernst Brunman||Österrikes sändebud|
|Erik Rosén||Österrikes sändebud|
|Knut Lambert||fransk general hos tsar Peter|
|John Ekman||kosack|
|Vladimir Semitjov||kosack|
|Edvin Adolphson||karolin tillsammans med Karl XII vid Berga/kosack vid tsarens tält|
|Hugo Rönnblad||karolin|
|Ragnar Arvedson||karolin|
|Uno Küller||drabant|
|Adolf Lindholm||sårad karolin|
|Sven Quick||fältskär|
|Thor Christiernsson||Hultman, kungens kammartjänare|
|Georg Funkquist||överstelöjtnant Düring i Narva|
|Helge Karlsson||borgmästarens i Narva biträde|
|Justus Hagman||de Croy, franskt sändebud hos tsar Peter|
|Carl Deurell||hovman hos August den starke|
|Alexander Subkow||tsar Peters livtjänare|
|Allan Egnell||den döde kung Karl XI|
|Wilhelm Haquinius||hovman hos tsar Peter|
|Rolf Husberg||ung karolin i lägret när Lasse skriver brev till sin mor|
|Einar Axelsson||karolin på skeppet|
|Nils Ohlin||lakej vid August II:s hov|
|Emmy Albiin||kvinna vid höbärgningen|
|Axel Ring||stand-in för Gösta Ekman i ridscener|
|Sture Castenfelt||stand-in för Gösta Ekman i ridscener|
|-||Ej identifierad:|
|Arne Lindenbaum||ej identifierad|
|Produktionsbolag||AB Historisk Film|
|Herman Rasch|
|Distributör i Sverige (35 mm)||AB Svenska Biografteaterns Filmbyrå||1925|
Året är 1697. Kung Carolus XI dör på slottet Tre Kronor, omgiven av sin drottning, sina döttrar och den nye konungen, Karl. Samma dag börjar slottet brinna. Slottet utryms, tornet rasar - ett olycksbådande omen.
Nu leds Sveriges öden av en pilt, något som landets fiender till fullo inser och drar konsekvenserna av. Tsar Peter av Ryssland och August den starke i Polen smider ränker tillsammans med Aurora Königsmarck. Danske kungen har revanschförhoppningar.
På gården Berga, där majorskan Kerstin Ulfclou härskar med stor myndighet, sitter hela familjen till bords så när som på den försumlige pojken Lasse som kommit försent. Familjen i övrigt består av dottern Anna och hennes bröder Erik, som är bonde, Johan, som ska bli präst, och Bengt som ska följa faderns officersbana. Ingen vid bordet anar att lillebror Lasse fått upp ett björnspår och blivit illa riven ute i snön.
Det slumpar sig så att unge kungen är ute och härjar med sina glada kamrater i trakten. I hans uppvaktning finns Sven Björnberg, Anna Ulfclous älskade, och denne rider in på Berga med bud om kungens ankomst.
Sällskapet bjuds till bords. Kungen är blyg inför Anna och ser med skygghet på hennes och Svens kärlek. Plötsligt upptäcker gårdens trotjänarinna, pigan Kajsa, vad som hänt med Lasse. Kungen och hans mannar kommer till hjälp och nedlägger björnen. Detta är första gången Karl XII räddar livet på Lasse. I samma stund kommer budet att fienderna förklarat landet krig.
Kungen vänder sig först mot Danmark och besegrar Fredrik IV med en överraskande flottmanöver.
Till Berga anländer en ny friare till Anna, rik och förfinad och med fransyska manér, livligt understödd i sina planer av majorskan själv. Han heter Hans Küsel och är kritisk mot kungen, feminin i sättet, snobbig och utländsk i klädsel och hållning.
Sven och Anna gäckar hans och majorskans planer genom att låta viga sig av brodern Johan Ulfclou vid ett improviserat krigsbröllop. Majorskan förskjuter sin ohörsamma dotter efter att ha kallat henne slyna. Anna förklarar sig villig att följa sin make i fält, och hon uppmanar Lasse att komma efter om han får för mycket stryk hemma på Berga.
Situationen är betryckt i de svenska östersjöprovinserna. Narva är hårt ansatt. Karl samlar sina trupper för ett avgörande. I tsarens läger roar sig de ryska soldaterna lättsinnigt i tilltro till sin kvantitativa överlägsenhet. Det är snöstorm över Narva, när slaget äger rum och blir en överväldigande seger för de svenske. Efteråt mottager den adertonårige segraren de besegrades tribut. Men svenskarna har också lidit förluster; bland de stupade finns majorskans på Berga näst yngste son, Bengt.
Vid återtåget för moskoviterna med sig svenska undersåtar från Narva som slavar. Fyra ensamma karoliner, däribland Sven Björnberg, befriar dem trots den fientliga övermakten.
Fälttåget fortsätter och allt fler svenska män går ut i kriget. Från Berga har Johan gått ut som fältpräst. En dag ger sig också Lasse av hemifrån, snart följd av sin trogna gamla Kajsa, som tar tjänst i fält som marketenterska. Hans Küsel duger inte till knekt men tar värvning som trosskusk.
August den starke och Aurora Königsmarck spelar schack med levande pjäser, när de får bud om Karls lysande segrar. August rasar, men Aurora erbjuder sig att ställa sin kvinnliga diplomati till förfogande för att stämma den svenske kungen försonlig. Hon arrangerar ett möte vid en bro, men Karl XII backar förfärad undan från hennes charmoffensiv och rider ängsligt därifrån, rakt ut i vattnet.
Från Polen måste Sven Björnberg rida med en ildepesch till Stockholm och hinner inte ens ta avsked från sin Anna. Han tar löfte av svågern Johan Ulfclou att förklara situationen. Men Johan stupar och Anna ser sig helt övergiven och ensamstående.
Sven Björnberg når visserligen lyckligt och väl fram till Stockholm med sin depesch, men på återvägen till den svenska hären blir han tillfångatagen av kosacker och med stor brutalitet förd till tsar Peter, som just förlustar sig med en älskarinna. Trots tortyr yppar svensken ingenting.
Hans hustru Anna beslutar sig i sin övergivenhet för att försöka återvända till Sverige. Hon förenar sig med en invalidtransport som är på hemväg och som körs av hennes friare från förr Hans Küsel. Transporten blir anfallen av en hord kosacker som tvingar sin svenske fånge Sven Björnberg att klä skott! Icke desto mindre lyckas det lilla fåtalet svenskar ånyo besegra sina angripare.
Hans Küsel stupar som hjälte. Innan han dör framför han till Anna majorskans bud om försoning och uppmanar henne att fortsätta hemresan för den hårt prövade moderns skull. Anna skiljs lyckligt från sin make och återkommer så småningom till Berga, där hon tas emot med öppna armar.
I det svenska lägret ute i fält går livet sin gilla gång. Den segerrike svenske kungen rycker fram mot Lemberg och vinner en ny triumf.
Den besegrade August håller fest i Leipzig för sin besegare. Men Karl XII är föga trakterad av elegansen och avvisar på nytt Aurora Königsmarcks närmanden. Mitt under festligheterna anländer fänrik Björnberg med bud från änkedrottningen hemma i Sverige: Hon och landet vill ha sin kung tillbaka. Men kungen skakar på huvudet och menar sig vara oförmögen att återvända så länge Ryssland fortfarande är okrossat.
"Så är min plikt - så är mitt öde", säger Karl XII med blicken mot kameran. Slutrepliken ges ytterligare eftertryck med en irisinmaskning av hans ansikte.
|Censurnummer||34696|
|Datum||1925-01-24|
|Åldersgräns||Barntillåten|
|Originallängd||1700 meter|
|Längd efter klipp||1696 meter|
|Censurnummer||34691|
|Datum||1925-01-23|
|Åldersgräns||Barntillåten|
|Originallängd||2029 meter|
|Kommentar||I akt III (andra): första scenen i lägret mellan tsaren och kvinnan.|
|Bildformat||1.33:1|
|Ljudtyp||Stum|
|Färgtyp||Svartvit|
|Bärare||35 mm|
|Hastighet||24|
|Längd i meter||3729 meter|
|Längd i minuter||136 min|
|Akter||11 rullar|
Inte oväntat rådde det delade meningar om detta fosterländska hjälteepos. På ena kanten t.ex. Svenska Dagbladet som utnämnde filmen till ett mästerverk, på den andra t.ex. Arbetaren, som talade om "denna skränfosterländska soppkokning" och kallade den "mumma för våra fläskborgare!" Trots de olika grundvärderingarna var ändå kritikerna eniga om att det var ett enastående praktfullt filmverk med glänsande masscener och imponerande bataljmålningar i klass med de mest välregisserade utländska. Bland de otaliga skådespelarna framhölls i synnerhet Gösta Ekman, Augusta Lindberg, Pauline Brunius och Nicolai de Seversky som lysande.
"Efter att hava varit närvarande vid den första föreställningen av den stora Karl XII:e filmen, yttrade till den som skriver detta en framstående tysk officer och arkivman: 'Den här filmen är min största upplevelse sedan världskriget'. Uttrycket är betecknande, och säkerligen komma många svenskar att yttra sig i lika entusiastiska ordalag. Men även den som ser mera kritiskt på det hela, måste erkänna, att den ifrågavarande filmen är någonting i sitt slag allenastående. Den verkar på fantasien, tilltalar det historiska sinnet och väcker de patriotiska känslorna på ett mindre vanligt sätt." (Oswald Kuylenstierna i AB)
"Tyvärr är det endast möjligt att lämna en knapphändig översikt över denna glänsande filmskapelse, som förmått att i hög grad rehabilitera den svenska filmen efter de många felsteg, som den tyvärr på senare tiden gjort. Utan att använda överord kan man lugnt säga, att man här står inför ett filmens mästerverk, som kommer att väcka berättigat uppseende såväl i Sverige som i utlandet. De många medverkanden har icke klickat på någon punkt och den lilla kärleksintrig, som inlagts, är så skickligt infogad och utnyttjad, att den endast förhöjer filmens värde. Denna skildring från Sveriges storhetstid kommer att finna många begeistrade åskådare i hela landet, och de komma säkerligen att minnas den länge, ty denna film verkar sann, levande och helgjuten." (Hake i SvD)
"Carl XII är ju den storsvenska patriotismens nationalhelgon. Särskilt inom de högre militära kretsarna har denna kung blivit föremål för en nästan sinnesförvirrad kult. Då initiativet till Carl XII-filmen tydligen utgått från dessa kretsar och assistans därifrån även lämnats vid framställningen, äro givetvis alla anspråk på måttfullhet och historisk objektivitet lönlösa. En recension av innehållet är därför bortkastad möda. Man kan nöja sig med att konstatera faktum: filmen är ingenting annat än en serie illustrationer till olika legender och panegyriker över 'dunderguden', från Odhners historia till alla de stora av diverse Carl XII-bitna överstar och majorer författade praktverken över högstdensamme. När man sitter på Palladium och ser denna hyperchauvinistiska skönmålning av en historisk period, som var en av de förfärligaste som svenska folket upplevat, så är det som om man på nytt satt på folkskolebänken och proppades full med vackra och stolta amsagor om denne märklige kung och hans hårresande bedrifter. Även här är han ett snille, en lysande statsman, ett monstrum av tapperhet, älsk!värdhet och personlig anspråkslöshet. I filmen är han dessutom skön som en Apollo - det hade inte Odhner reda på! Och naturligtvis äro hans fiender, både ryssar och polacker, lågsinnade och vidriga kryp, grymma odjur, fega backharar." (Bes i FDP)
Signaturen Gvs i StD menade att Karl XII var ett "praktfullt historiskt planschverk, ej film". I en mer än vanligt analytisk recension försökte han förklara vad som fattades filmen:
"Det blir varken drama eller epos, blott en bilderbok. I hög grad torde dock allt bero på regissörens oförmåga att på egen hand av författarens intentioner kunna skapa levande bild. Oförmågan att gestalta i bild har alltid varit Brunius svaghet. Hans schema är känt och förblir sig genom åren likt. Ingen varken inspirerad omedelbarhet eller noggrann beräkning av effekten. Johan Ulfstjerna visade på pregnant sätt hans brister. Karl XII gör det ännu mer. Ett framsteg har man dock. En händigare massregi, vilket särskilt kommer till synes i stridsscenerna. Den lilla detaljen i Narvaslaget med omringningen av en grupp ryssar är verkligt rörlig. Annars är det just denna rörlighet man saknar. Brunius bekymrar sig inte mycket om att placera sina fotografer å olika håll. Bilden blir så trång. Här om någonstans kommer hans klavbundenhet av teatern till synes. Bilderna är i allmänhet alldeles för långa, klippas alldeles för sparsamt in i varann. Och här och var brister de också i stilkänslan. Att kungen i många siutationer får ett visst parodiskt drag över sig och att hans kampglada bussars eller kumpaners gestikulerande merändels har något av den naiva bredden i operastatisternas rörelser, måste komma på regissörens skuldkonto. Man saknar sammanhållande enhet, den hand som håller i trådarna är för slapp."
Tillkomsten av de båda Karl XII-filmerna har en lång och egendomlig förhistoria som utspelar sig mot bakgrunden av den svenska försvarsdebatten under 1920-talets förra hälft.
I september 1922 börjar rykten cirkulera om att en filminspelning om Karl XII planeras i höga militära kretsar. Bland initiativtagarna nämns karolinerforskaren och biografdirektören i Uddevalla kapten Hugo Uddgren, historikern doktor Carl Grimberg och överstelöjtnanten Rudolf Anthoni.
Aktiebolaget Historisk Film konstitueras för ändamålet med konteramiralen A. Wachtmeister som ordförande, ingenjören Herman Rasch som vice ordförande, bokförläggaren Folke Lars Hökerberg som VD. I styrelsen ingick också överstelöjtnanten Gustaf Lindström och den nyssnämnde kapten Uddgren.
En rad preliminära manuskriptversioner arbetades fram i rask fart, och flera författare uppgavs vara engagerade i projektet, bl.a. Grimberg, Uddgren, Sam Ask och Ragnar Hyltén-Cavallius. Man närmade sig även Hjalmar Bergman, dock utan framgång tills vidare. Av allt att döma accepterades slutligen ett scenario utarbetat av Uddgren, Anthoni och Julius Regis.
Man tar kontakt med kretsar som legat bakom monumentalinspelningarna av den tyska filmsviten om Fridericus Rex - det svenska projektets föredöme - och beslutar sig för att förlägga exteriörtagningarna till Tyskland, som yrkesmässigt och valutaekonomiskt anses fördelaktigare som inspelningsplats för en praktfilm av det slag som planerades.
Den kände tyske regissören Lupu Pick och hans så småningom lika ryktbare kollega Henrik Galeen engageras att ta hand om den tyska delen av projektet med svensken John W. Brunius som överregissör. Från svenskt håll knyts också konstnären Allan Egnell och fotografen Hugo Edlund till företaget.
En svensk kavalleriofficer, ryttmästare Claes von König, utses att spela Karl XII:s roll, och Einar Hansson, Greta Almroth, John Lindlöf och Märta Lindlöf kontrakteras för övriga större roller.
Inspelningarna i Tyskland startar vårvintern 1923, huvudsakligen förlagda till Krumhübel i Schlesien.
I slutet av april 1923 beslutar Rasch, Hökerberg och Brunius att avbryta inspelningarna, eftersom det inspelade materialet befinns kvalitativt undermåligt och osvenskt - senare framhålls även den tyska valutakrisen som en bidragande orsak: tillgängliga ekonomiska medel hade redan tagits i anspråk! Herman Rasch tar personligen över det ekonomiska ansvaret för fortsättningen, som ska bli en uteslutande svensk angelägenhet.
I slutet av maj är John W Brunius i gång med en ny inspelning, En piga bland pigor (1924). I augusti har han tagit itu med ännu en ny film, Johan Ulfstjerna (1923). Även Rudolf Anthoni startar ett nytt filmprojekt som i sammanhanget på vissa håll blir betraktat som en spekulation i Karl XII-projektets fallissemang, karolinerfilmen Carl XII:s kurir efter Esaias Tegnérs "Axel" (1924).
"Med bibehållande av den gamla styrelsen som moraliskt stöd" och formellt som representant för AB Historisk Film fortsätter Herman Rasch planeringen av en ny inspelning och kontaktar sent på hösten 1923 författaren Hjalmar Bergman och övertalar honom att skriva ett scenario till en film om Karl XII. Bergman accepterar uppdraget under förutsättningen att ingenting i hans manuskript får ändras. Han påbörjar arbetet ombord på Amerikabåten under sin resa till Hollywood.
I mitten av mars 1924 anländer Bergmans manus till en första del av Karl XII och Rasch kan med Brunius som regissör starta inspelningen på nytt omedelbart därefter. För huvudrollen är nu Gösta Ekman kontrakterad. Av de tidigare engagerade skådespelarna behålls endast Märta Lindlöf som får fullfölja rollen som änkedrottning. Av det tidigare inspelade tyska materialet används ingenting i den nya filmen.
Exteriörtagningarna inleds vid Berga gård i Danderyd som får föreställa familjen Ulfclous hem. Redan i mars påbörjas också interiörtagningarna i Filmstaden, där just Carl XII:s kurir blivit färdig.
I maj kontrakteras den exilryske skådespelaren i Paris, Nicolai de Seversky, för tsar Peters roll. I mitten av samma månad äger slaget vid Narva rum vid Gamla Uppsala, där fästningen och staden rekonstruerats som kuliss på en ås. Upplands artilleri- och infanteriregementen deltar liksom husardetachementet i Uppsala. Artilleriet i fästningen hanteras av manskap ur Flottan under befäl av en kapten Fåhreus. Uniformer, standar och rekvisita kommer från Herman Raschs verkstad i Stockholm, kanoner, gevär och andra vapen från Artillerimuseum, Uppsala slott och andra statliga samlingar.
Under första hälften av juni månad filmas interiörer på Skokloster, som bl.a. får föreställa slottet Tre Kronor.
I augusti spelar Gösta Ekman i Unga greven tar flickan och priset (1924) men också arbetet med Karl XII fortsätter, bl.a. med den stora slottsbranden som iscensätts i Filmstaden. I början av september inspelas stormningen av Lemberg i Visby med statister från gotländska militärförband. I oktober vidtar av allt att döma klippningen, varefter vissa kompletteringar tas i Uppsala och på Ladugårdsgärde i Stockholm. I december ligger första delen av Karl XII färdig, och 2.2.1925 får den premiär.
Något definitivt beslut om inspelning av en fortsättning vågar producenterna inte fatta utan att ha sett det publika utfallet av den första delen, men Hjalmar Bergman har under senhösten och vintern utarbetat ett andra manuskript som föreligger på nyåret 1925. Det omarbetas till scenario av Ivar Johansson (till Bergmans synnerliga förtret).
I början av mars meddelar Herman Rasch pressen att inte bara karolinerfilmens fortsättning ska bli av utan att han med sitt nykonstituerade bolag Nordstjärnan också ska producera en film om Gustaf III på ett från Bonnierfilm övertaget manuskript av Hjalmar Bergman. Detta senare projekt läggs ganska snart ned, främst till följd av att Gösta Ekman reser till Tyskland för att spela Faust och sålunda sviker uppgiften att spela Gustaf III. Under sommaren uppkommer i stället planer på filmatisering av "Fänrik Ståls sägner".
Däremot påbörjas inspelningen av andra delen av Karl XII vid mitten av mars 1925, då man utnyttjar den häftiga köldvågen till att i Uppsalatrakten spela in bataljscener och lägerbilder från fälttåget i Ukraina. Vid månadsskiftet mars-april reser teamet till Norge för att vid Fredrikshald spela in slutskedet av Karl XII:s liv med hjälp av fästningsgarnisonen. I april fortsätter exteriörfilmningarna i Östersund, också där med stöd och statistdeltagande av därvarande regementen. I maj reser en del av truppen till Konstantinopel i ett par veckor för exteriörfilmningar.
I juli avslutas inspelningarna i Sverige. I september är filmen klar. I oktober inleds inspelningen av Fänrik Ståls sägner och den 16 november får Karl XII/senare delen sin premiär (1925). Det fullständiga Karl XII-verket bestod alltså av två huvuddelar, tillkomna vid olika tider och med avsevärt åtskilda premiärtillfällen. Var och en av dessa huvuddelar var av en längd som betydligt överskred normal programlängd, vilket medförde vissa biograftekniska problem. Premiärbiografen Palladium hade redan tidigare gått in för helaftonsprogram och där passade alltså Karl XII bra, men biografer med normalt tvåtimmarsschema och föreställningar kl 19 och 21 ansågs inte kunna ta emot så långa filmer. Följaktligen delades huvuddelarna upp på två hälfter vardera, vilket i sin tur medfört en svårartad språkförbistring. "Andra delen" kan exempelvis betyda antingen den senare huvuddelen eller också andra hälften av första huvuddelen.
Karl XII nådde genom åren en enastående stor publik. Herman Rasch själv beräknade att minst en miljon svenskar hade sett den, och siffran förefaller inte omöjlig med tanke bl.a. på att filmen inte enbart distribuerats via biografnätet.
Trots publikframgången gick filmen med avsevärd förlust: kostnaderna för inspelningen hade varit enorma. 1929 uppgavs filmen ha kostat 893 000 kronor i framställning medan intäkterna belöpte sig till 531 000 kronor. Förlusten bestreds av Herman Rasch personligen.
Karl XII visades förutom i Sverige i Norge, Danmark, Finland, Tyskland, England, Italien, Rumänien, Bulgarien, Brittiska Indien, Egypten, USA, Colombia, Venezuela, Panama, Kina, Japan, Argentina, Uruguay och Paraguay. Trots mångfalden länder var Herman Rasch djupt besviken på utlandsintresset för filmen; han hade högst betydligt övervärderat intresset för Sveriges historia utomlands.
Den Herman Rasch, som i och med Karl XII för en kort tid träder in i den svenska filmbranschen med stora ekonomiska resurser och stor entusiasm, var en ingenjör och affärsman som skapat sig en förmögenhet på papperstillverkning i det tsaristiska Ryssland.
Hans intresse för film tycks helt och hållet ha varit knutet till hans vilja att återuppväcka intresset för Sveriges ärorika förflutna. Han planerade flera stora projekt inom ramen för denna idé, men förutom Karl XII blev endast Fänrik Ståls sägner förverkligade.
Raschs film om Gustaf III blev som nämnts inhiberad. Planerna på en Gustaf Wasa-inspelning drog han sig ur och en sådan kom till stånd under annan ledning (1928). En film om Gustaf II Adolf avsåg han att producera alldeles i början av 1930-talet, men den idén omintetgjordes av den ekonomiskt och politiskt osäkra situationen i Tyskland, där filmen skulle ha spelats in.
Filmen Karl XII var sålunda ett uttryckligt försök att åstadkomma en patriotisk väckelse i Sverige i försvarsnedskärningarnas och regementsdödens tid. Åtskilliga presskommentarer tyder på att filmen åtminstone i somliga kretsar också fyllde en fosterländsk uppbyggelsefunktion av stor emotionell kraft. Det är fullt konsekvent att filmen i ofärdstiden efter världskrigsutbrottet togs upp för nypremiär under högtidliga former och med konungen som hedersgäst den 30 november 1940.
(Fortsättning av kommentar - se "Karl XII/senare delen", 1925.)
|(del 1)||1924-03||1924-12|
|Filmstaden||Råsunda||Sverige|
|Skokloster||Håbo kommun||Sverige|
|Berga gård||Danderyd||Sverige|
|Visby||Sverige|
|Uppsalaslätten||Uppsala||Sverige|
|Frösunda||Vallentuna||Sverige|
|Nynäs||Sverige|
|Ladugårdsgärde||Stockholm||Sverige|
|Sverigepremiär||1925-02-02||Cosmorama||Göteborg||Sverige||136 min|
|Urpremiär||1925-02-02||Cosmorama||Göteborg||Sverige||136 min|
|Sverigepremiär||1925-02-02||Victoria||Göteborg||Sverige||136 min|
|Urpremiär||1925-02-02||Victoria||Göteborg||Sverige||136 min|
|Sverigepremiär||1925-02-02||Röda Kvarn||Helsingborg||Sverige||136 min|
|Urpremiär||1925-02-02||Röda Kvarn||Helsingborg||Sverige||136 min|
|Sverigepremiär||1925-02-02||Scania||Malmö||Sverige||136 min|
|Urpremiär||1925-02-02||Scania||Malmö||Sverige||136 min|
|Sverigepremiär||1925-02-02||Skandia||Norrköping||Sverige||136 min|
|Urpremiär||1925-02-02||Skandia||Norrköping||Sverige||136 min|
|Sverigepremiär||1925-02-02||Palladium||Stockholm||Sverige||136 min|
|Urpremiär||1925-02-02||Palladium||Stockholm||Sverige||136 min|
|Sverigepremiär||1925-02-02||Svea||Sundsvall||Sverige||136 min|
|Urpremiär||1925-02-02||Svea||Sundsvall||Sverige||136 min|
|Sverigepremiär||1925-02-02||Imperial||Örebro||Sverige||136 min|
|Urpremiär||1925-02-02||Imperial||Örebro||Sverige||136 min|
|Festivalvisning||2018-01-27||Roy||Göteborg||Sverige||Göteborg Filmfestival 2018|
|Cinemateksvisning||2019-09-21||Filmhuset||Stockholm||Sverige|
|Bara en trumpetare (1938)||Citat ingår från||Karl XII (1925)|
|Minns du? (1935)||Karl XII (1925)|
|Minns Ni? (1993)||Citat ingår från||Karl XII (1925)|
|Till Gösta Ekmans minne (1938)||Citat ingår från||Karl XII (1925)|
|Adel|
|August II, kung av Polen (1670-1733)|
|Avsked|
|Berga|
|Björn|
|Bonde|
|Bröllop|
|Danderyd|
|Danmark|
|Fredrik IV, hertig av Holstein-Gottorp (1671-1702)|
|Fredrik IV, kung av Danmark (1671-1731)|
|Frösunda|
|Fältslag|
|Försoning|
|Föräldrar som kopplare|
|Föräldrar som kärlekshinder|
|Gotlands artillerikår|
|Gotlands infanteriregemente|
|Hedvig Eleonora, drottning av Sverige (1636-1715)|
|Hultman, Johan, lakej, taffeltäckare (ca 1666-1735)|
|Jakt|
|Karl XII, kung av Sverige (1682-1718)|
|Konflikt/mor-dotter|
|Kosacker|
|Krig|
|Kungligheter|
|Königsmarck, Aurora von (1662-1728)|
|Maximilian Emanuel, prins av Württemberg (1689-1709)|
|Narva|
|Norrflärke|
|Officer|
|Patriotism|
|Peter I, tsar av Ryssland (1672-1725)|
|Piga|
|Polen|
|Präst|
|Ryssar|
|Räddningsbragd|
|Skokloster|
|Skånska Husarregementet|
|Slott|
|Soldater|
|Stockholm/Ladugårdsgärde|
|Stryk|
|Svea ingenjörkår (Ing 1)|
|Tortyr|
|Trosskusk|
|Tsar|
|Ulrika Eleonora, prinsessa av Sverige (1688-1741)|
|Upplands artilleriregemente|
|Upplands infateriregemente|
|Uppsala|
|Visby|
|Wachtmeister, Hans, amiralgeneral (1641-1714)|
|Änkor|
Uppgifterna här avser filmmaterial i Svenska Filminstitutets arkiv. Arkivets bestånd tillgängliggörs på begäran främst för forskning, andra filmarkiv och rättighetsinnehavare. Vid frågor kontakta filmarkivet@filminstitutet.se
|Typ||Kopia|
|Materialbas||Nitrat|
|Bärare||35 mm|
|Typ||Kopia|
|Materialbas||Acetat|
|Bärare||35 mm|
|Längd i meter||2674|
|Typ||Duplikatpositiv|
|Bärare||35 mm|
|Typ||Tonnegativ|
|Bärare||16 mm|
|Typ||Kopia|
|Bärare||35 mm|
|Längd i meter||2963|
|Typ||Duplikatnegativ|
|Materialbas||Acetat|
|Bärare||35 mm|
Uppgifterna här avser material i Svenska Filminstitutets arkiv. Vid frågor kontakta Bild- och affischarkivet, bildarkivet@filminstitutet.se
|Storlek||Mellan 850 x 700 och 850 x 1100|
|Affischtitel||Gösta Ekman i KARL XII i nyredigering med muski och effekter|
|Tryckeri||J. Olsén litogr.anst.|
|Storlek||Större än 850 x 1100|
|Affischtitel||Gösta Ekman i KARL XII|
|Tryckeri||Ivar Hæggströms lito|
|Affischdesign||Nils Hårde|
|Storlek||Mellan 850 x 700 och 850 x 1100|
|Affischtitel||KARL XII vår ärorika historia ånya på vita duken|
|Tryckeri||J. Olsén litogr.anst.|
|Storlek||Mellan 850 x 700 och 850 x 1100|
|Tryckeri||Ivar Hæggströms lito|
|Storlek||Mellan 850 x 700 och 850 x 1100|
|Affischtitel||Carl XII första avdelningen|
|Tryckeri||Ivar Hæggströms lito|
|Affischdesign||Allan Egnell|
|Storlek||Mindre än 850 x 400|
Uppgifterna här avser material i Svenska Filminstitutets arkiv. Vid frågor kontakta Biblioteket, biblioteksexpeditionen@filminstitutet.se
|Typ||Textkartong|
|Arkivalietitel||Karl XII|
|Storlek||240x180 mm|
Uppgifterna här avser material i Svenska Filminstitutets arkiv. Vid frågor kontakta Biblioteket, biblioteksexpeditionen@filminstitutet.se
|Typ||Synopsis|
|Manustitel||Karl XII. Utkast till filmmanuskript.|
|Omfång||3 s.|
|Språk||Svenska|
|Typ||Synopsis|
|Manustitel||Karl XII. Entwurf für Filmmanuskript.|
|Omfång||5 s.|
|Språk||Tyska|
|Typ||Synopsis|
|Manustitel||XII. Károly.|
|Omfång||11 s.|
|Språk||Ungerska|
|Typ||Synopsis|
|Manustitel||Karl XII. Utkast till filmmanuskriptet.|
|Omfång||5 s.|
|Språk||Ungerska|
|Typ||Inspelningsmanus|
|Manustitel||Manuskript Carl XII Del I Dublett. Svenskt exemplar.|
|Omfång||Ca 63 s.|
|Språk||Svenska|
|Typ||Inspelningsmanus|
|Manustitel||Karl XII:s filmerna. Järnhuvudet.|
|Omfång||45 s.|
|Språk||Svenska|
|Typ||Inspelningsmanus|
|Manustitel||Karl XII. Del I. 1 o. 2 akten översatta från tyska originalet av H.E. Uddgren, jämte tysk exposé över akt IV o. V.|
|Omfång||86 s.|
|Språk||Svenska|
|Typ||Inspelningsmanus|
|Manustitel||Filmmanuskript (ofullst.) till Karl XII av Hjalmar Bergman. December 1923.|
|Omfång||92 s.|
|Språk||Svenska|
|Typ||Inspelningsmanus|
|Manustitel||Karl XII.|
|Omfång||Ca 53 s.|
|Språk||Tyska|
|Typ||Inspelningsmanus|
|Manustitel||Karl XII.|
|Omfång||64 s.|
|Språk||Svenska|
|Typ||Dialoglista|
|Manustitel||Textlista. Karl XII 1:sta delen, icke nedklippta.|
|Omfång||9 s.|
|Språk||Svenska|
|Typ||Dialoglista|
|Manustitel||Carl XII. Filmskådespel av Hjalmar Bergman.|
|Omfång||11 s.|
|Språk||Svenska|
|Typ||Dialoglista|
|Manustitel||Karl XII. Skådespel för filmen av Hjalmar Bergman.|
|Omfång||11 s.|
|Språk||Svenska|
|Typ||Dialoglista|
|Manustitel||Textlista (till första delen). Carl XII. Ett skådespel för filmen av Hjalmar Bergman.|
|Omfång||12 s.|
|Språk||Svenska|
|Typ||Dialoglista|
|Manustitel||Carl XII. Skådespel för filmen av Hjalmar Bergman.|
|Omfång||14 s.|
|Språk||Svenska|
|Typ||Dialoglista|
|Manustitel||Charles XII. An historical epic of Sweden's warrior king. Scenario by Hjalmar Bergman.|
|Omfång||7 s.|
|Språk||Engelska|
|Typ||Dialoglista|
|Manustitel||Charles XII. A historical drama in motion pictures.|
|Omfång||12 s.|
|Språk||Engelska|
|Typ||Dialoglista|
|Manustitel||Charles XII. A historical drama in motion pictures.|
|Omfång||19 s.|
|Språk||Engelska|
|Typ||Dialoglista|
|Manustitel||Karl XII. 1. Teil.|
|Omfång||2 s.|
|Språk||Tyska|
|Typ||Dialoglista|
|Manustitel||Karl XII, der schwedische Napoleon. I. Teil: Der junge Adler.|
|Omfång||6 s.|
|Språk||Tyska|
|Typ||Dialoglista|
|Manustitel||Carl XII. Manuskript Hjalmar Bergman.|
|Omfång||9 s.|
|Språk||Tyska|
|Typ||Dialoglista|
|Manustitel||Charles XII. Drame historique pour le cinéma de M. Hjalmar Bergman.|
|Omfång||7 s.|
|Språk||Franska|
|Typ||Dialoglista|
|Manustitel||XII Karoly. Törtenenelmi filmszinjáték.|
|Omfång||6 s.|
|Språk||Ungerska|
|Typ||Dialoglista|
|Manustitel||XII Karoly. Törtenenelmi filmszinjáték.|
|Omfång||6 s.|
|Språk||Ungerska|
|Typ||Synopsis|
|Manustitel||Synopsis till filmen Karl XII. Av Hjalmar Bergman.|
|Omfång||15 s.|
|Språk||Svenska|
|Typ||Kringmaterial|
Uppgifterna här avser material i Svenska Filminstitutets arkiv. Vid frågor kontakta Bild- och affischarkivet, bildarkivet@filminstitutet.se
|Svartvitt papper||SET|
|Färg papper||17|
|Bakombild papper||SET|
|Album||Ja|
|Typ||Program/Reklamtryck|
|Språk||Svenska|
|Typ||Program/Reklamtryck|
|Språk||Svenska|
|Typ||Program/Reklamtryck|
|Språk||Svenska|
|Typ||Program/Reklamtryck|
|Språk||Svenska|
|Typ||Program/Reklamtryck|
|Språk||Svenska|
|Typ||Program/Reklamtryck|
|Språk||Danska|
|Typ||Program/Reklamtryck|
|Språk||Svenska|
|Typ||Program/Reklamtryck|
|Språk||Svenska|
|Typ||Program/Reklamtryck|
|Språk||Svenska|
|Typ||Program/Reklamtryck|
|Språk||Tyska|
|Typ||Program/Reklamtryck|
|Språk||Tyska|
|Typ||Program/Reklamtryck|
|Språk||Svenska|
|Typ||Program/Reklamtryck|
|Språk||Tyska|
|Typ||Program/Reklamtryck|
|Språk||Svenska|
|Typ||Program/Reklamtryck|
|Språk||Svenska|
|Typ||Program/Reklamtryck|
|Språk||Tyska|
|Typ||Program/Reklamtryck|
|Språk||Svenska|
|Typ||Program/Reklamtryck|
|Språk||Svenska|


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0011.jsonl--Q155726--Minnesmärken och kulturella referenser-3--sv-0011-865

Slaget vid Narva

År 1900, 200 år efter slaget, byggde Preobrasjenenskij- och Semjonovskijregementena ett minnesmärke till de ryska soldater som stupade i slaget. Minnesmärket som är placerat på en liten kulle, består av en granitsockel med ett kors på toppen. Inskriptionen lyder: Героям-предкам, павшим в бою 19 N0 1700 (sv. "Våra heroiska förfäder som stupade i strid den 19 november 1700").Petrov (1901), s. 354–355 År 1936 uppfördes ett svenskt segermonument i form av en lejonstaty utanför Narva. Detta förstördes av rysk artillerield 1944 under slaget vid Narva mellan tyskar och ryssar under den ryska ockupationen. Ett nytt monument invigdes i oktober 2000 av den dåvarande svenska utrikesministern Lena Hjelm Wallén efter att Svenska Institutet startat en insamling. På sockeln står MDCC (1700) samt Svecia Memor (Sverige minns). Åren efter slaget slogs flera medaljer till åminnelse av slaget, dels en av kungliga Myntet graverad av Arvid Karlsteen, dels en silvermedalj graverad av Philipp Heinrich Müller.Hildebrand (1874), s. 500–507 Slaget gav upphov till gatunamnet Narvavägen i Östermalm i Stockholm, och även i Falkenberg, Hjo, Jönköping, Lund, Vaggeryd och Västerås.

En av de mest framträdande målningarna tillägnad slaget är friherren Gustaf Cederströms nationalromantiska verk Segern vid Narva från 1905, som föreställer en grupp kapitulerade ryssar, omringade av svenska soldater som lägger sina fanor och standar framför Karl XII.


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0011.jsonl--Q155726--Minnesmärken och kulturella referenser-3--sv-0011-868

Slaget vid Narva

År 1900, 200 år efter slaget, byggde Preobrasjenenskij- och Semjonovskijregementena ett minnesmärke till de ryska soldater som stupade i slaget. Minnesmärket som är placerat på en liten kulle, består av en granitsockel med ett kors på toppen. Inskriptionen lyder: Героям-предкам, павшим в бою 19 N0 1700 (sv. "Våra heroiska förfäder som stupade i strid den 19 november 1700").Petrov (1901), s. 354–355 År 1936 uppfördes ett svenskt segermonument i form av en lejonstaty utanför Narva. Detta förstördes av rysk artillerield 1944 under slaget vid Narva mellan tyskar och ryssar under den ryska ockupationen. Ett nytt monument invigdes i oktober 2000 av den dåvarande svenska utrikesministern Lena Hjelm Wallén efter att Svenska Institutet startat en insamling. På sockeln står MDCC (1700) samt Svecia Memor (Sverige minns). Åren efter slaget slogs flera medaljer till åminnelse av slaget, dels en av kungliga Myntet graverad av Arvid Karlsteen, dels en silvermedalj graverad av Philipp Heinrich Müller.Hildebrand (1874), s. 500–507 Slaget gav upphov till gatunamnet Narvavägen i Östermalm i Stockholm, och även i Falkenberg, Hjo, Jönköping, Lund, Vaggeryd och Västerås.

En av de mest framträdande målningarna tillägnad slaget är friherren Gustaf Cederströms nationalromantiska verk Segern vid Narva från 1905, som föreställer en grupp kapitulerade ryssar, omringade av svenska soldater som lägger sina fanor och standar framför Karl XII. Den inköptes 1906 med bidrag från privatpersoner genom riksmarskalk Fredrik von Essen och innehas av Nationalmuseum i Stockholm.


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0011.jsonl--Q155726--Minnesmärken och kulturella referenser-3--sv-0011-870

Slaget vid Narva

År 1900, 200 år efter slaget, byggde Preobrasjenenskij- och Semjonovskijregementena ett minnesmärke till de ryska soldater som stupade i slaget. Minnesmärket som är placerat på en liten kulle, består av en granitsockel med ett kors på toppen. Inskriptionen lyder: Героям-предкам, павшим в бою 19 N0 1700 (sv. "Våra heroiska förfäder som stupade i strid den 19 november 1700").Petrov (1901), s. 354–355 År 1936 uppfördes ett svenskt segermonument i form av en lejonstaty utanför Narva. Detta förstördes av rysk artillerield 1944 under slaget vid Narva mellan tyskar och ryssar under den ryska ockupationen. Ett nytt monument invigdes i oktober 2000 av den dåvarande svenska utrikesministern Lena Hjelm Wallén efter att Svenska Institutet startat en insamling. På sockeln står MDCC (1700) samt Svecia Memor (Sverige minns). Åren efter slaget slogs flera medaljer till åminnelse av slaget, dels en av kungliga Myntet graverad av Arvid Karlsteen, dels en silvermedalj graverad av Philipp Heinrich Müller.Hildebrand (1874), s. 500–507 Slaget gav upphov till gatunamnet Narvavägen i Östermalm i Stockholm, och även i Falkenberg, Hjo, Jönköping, Lund, Vaggeryd och Västerås.

En av de mest framträdande målningarna tillägnad slaget är friherren Gustaf Cederströms nationalromantiska verk Segern vid Narva från 1905, som föreställer en grupp kapitulerade ryssar, omringade av svenska soldater som lägger sina fanor och standar framför Karl XII. Den inköptes 1906 med bidrag från privatpersoner genom riksmarskalk Fredrik von Essen och innehas av Nationalmuseum i Stockholm. David von Krafft gjorde en målning tillägnad Karl XII och dennes seger vid Narva; en målning som visar kungen iförd peruk, plymascherad hjälm och hermelinsmantel, samt ridande som triumfator över sina slagna motståndare. Daniel Stawert gjorde en bataljmålning av slaget 1701 som hänger i Generalsalen i Drottningholms slott. Ett kopparstick av Peter Schenk från 1701 visar när svenskarna bryter sig in i ryssarnas förskansningar, där ett vilt handgemäng försiggår; till vänster i förgrunden syns Karl XII till häst, inför vilken det ryska generalitetet nedlägger sina värjor. Andra bataljmålningar av slaget har målats av Henric Ankarcrona, Otto August Mankell, Alexander von Kotzebue, Johan Henrik Schildt, Johan Lithen, Romeyn de Hooghe och Mikhail Y. Shankov.


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0011.jsonl--Q155726--Minnesmärken och kulturella referenser-3--sv-0011-871

Slaget vid Narva

År 1900, 200 år efter slaget, byggde Preobrasjenenskij- och Semjonovskijregementena ett minnesmärke till de ryska soldater som stupade i slaget. Minnesmärket som är placerat på en liten kulle, består av en granitsockel med ett kors på toppen. Inskriptionen lyder: Героям-предкам, павшим в бою 19 N0 1700 (sv. "Våra heroiska förfäder som stupade i strid den 19 november 1700").Petrov (1901), s. 354–355 År 1936 uppfördes ett svenskt segermonument i form av en lejonstaty utanför Narva. Detta förstördes av rysk artillerield 1944 under slaget vid Narva mellan tyskar och ryssar under den ryska ockupationen. Ett nytt monument invigdes i oktober 2000 av den dåvarande svenska utrikesministern Lena Hjelm Wallén efter att Svenska Institutet startat en insamling. På sockeln står MDCC (1700) samt Svecia Memor (Sverige minns). Åren efter slaget slogs flera medaljer till åminnelse av slaget, dels en av kungliga Myntet graverad av Arvid Karlsteen, dels en silvermedalj graverad av Philipp Heinrich Müller.Hildebrand (1874), s. 500–507 Slaget gav upphov till gatunamnet Narvavägen i Östermalm i Stockholm, och även i Falkenberg, Hjo, Jönköping, Lund, Vaggeryd och Västerås.

En av de mest framträdande målningarna tillägnad slaget är friherren Gustaf Cederströms nationalromantiska verk Segern vid Narva från 1905, som föreställer en grupp kapitulerade ryssar, omringade av svenska soldater som lägger sina fanor och standar framför Karl XII. Den inköptes 1906 med bidrag från privatpersoner genom riksmarskalk Fredrik von Essen och innehas av Nationalmuseum i Stockholm. David von Krafft gjorde en målning tillägnad Karl XII och dennes seger vid Narva; en målning som visar kungen iförd peruk, plymascherad hjälm och hermelinsmantel, samt ridande som triumfator över sina slagna motståndare. Daniel Stawert gjorde en bataljmålning av slaget 1701 som hänger i Generalsalen i Drottningholms slott. Ett kopparstick av Peter Schenk från 1701 visar när svenskarna bryter sig in i ryssarnas förskansningar, där ett vilt handgemäng försiggår; till vänster i förgrunden syns Karl XII till häst, inför vilken det ryska generalitetet nedlägger sina värjor. Andra bataljmålningar av slaget har målats av Henric Ankarcrona, Otto August Mankell, Alexander von Kotzebue, Johan Henrik Schildt, Johan Lithen, Romeyn de Hooghe och Mikhail Y. Shankov.

Slaget har hyllats i flera svenska nationalromantiska skrifter, där Karl XII framställs som hjälte. Bland dessa finns dikten Med Guds hjälp vilja vi strida av en okänd författare, som berättar om tsar Peters belägring av Narva och Karl XII:s seger över honom.


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0011.jsonl--Q155726--Minnesmärken och kulturella referenser-3--sv-0011-874

Slaget vid Narva

År 1900, 200 år efter slaget, byggde Preobrasjenenskij- och Semjonovskijregementena ett minnesmärke till de ryska soldater som stupade i slaget. Minnesmärket som är placerat på en liten kulle, består av en granitsockel med ett kors på toppen. Inskriptionen lyder: Героям-предкам, павшим в бою 19 N0 1700 (sv. "Våra heroiska förfäder som stupade i strid den 19 november 1700").Petrov (1901), s. 354–355 År 1936 uppfördes ett svenskt segermonument i form av en lejonstaty utanför Narva. Detta förstördes av rysk artillerield 1944 under slaget vid Narva mellan tyskar och ryssar under den ryska ockupationen. Ett nytt monument invigdes i oktober 2000 av den dåvarande svenska utrikesministern Lena Hjelm Wallén efter att Svenska Institutet startat en insamling. På sockeln står MDCC (1700) samt Svecia Memor (Sverige minns). Åren efter slaget slogs flera medaljer till åminnelse av slaget, dels en av kungliga Myntet graverad av Arvid Karlsteen, dels en silvermedalj graverad av Philipp Heinrich Müller.Hildebrand (1874), s. 500–507 Slaget gav upphov till gatunamnet Narvavägen i Östermalm i Stockholm, och även i Falkenberg, Hjo, Jönköping, Lund, Vaggeryd och Västerås.

En av de mest framträdande målningarna tillägnad slaget är friherren Gustaf Cederströms nationalromantiska verk Segern vid Narva från 1905, som föreställer en grupp kapitulerade ryssar, omringade av svenska soldater som lägger sina fanor och standar framför Karl XII. Den inköptes 1906 med bidrag från privatpersoner genom riksmarskalk Fredrik von Essen och innehas av Nationalmuseum i Stockholm. David von Krafft gjorde en målning tillägnad Karl XII och dennes seger vid Narva; en målning som visar kungen iförd peruk, plymascherad hjälm och hermelinsmantel, samt ridande som triumfator över sina slagna motståndare. Daniel Stawert gjorde en bataljmålning av slaget 1701 som hänger i Generalsalen i Drottningholms slott. Ett kopparstick av Peter Schenk från 1701 visar när svenskarna bryter sig in i ryssarnas förskansningar, där ett vilt handgemäng försiggår; till vänster i förgrunden syns Karl XII till häst, inför vilken det ryska generalitetet nedlägger sina värjor. Andra bataljmålningar av slaget har målats av Henric Ankarcrona, Otto August Mankell, Alexander von Kotzebue, Johan Henrik Schildt, Johan Lithen, Romeyn de Hooghe och Mikhail Y. Shankov.

Slaget har hyllats i flera svenska nationalromantiska skrifter, där Karl XII framställs som hjälte. Bland dessa finns dikten Med Guds hjälp vilja vi strida av en okänd författare, som berättar om tsar Peters belägring av Narva och Karl XII:s seger över honom. Esaias Tegnér skrev hyllningsdikten Karl XII, där inledningsorden Kung Karl, den unge hjälte skildrade kungen som hjältefigur i striden vid Narva.


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0011.jsonl--Q155726--Minnesmärken och kulturella referenser-3--sv-0011-875

Slaget vid Narva


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0011.jsonl--Q155726--Minnesmärken och kulturella referenser-3--sv-0011-872

Slaget vid Narva

År 1900, 200 år efter slaget, byggde Preobrasjenenskij- och Semjonovskijregementena ett minnesmärke till de ryska soldater som stupade i slaget. Minnesmärket som är placerat på en liten kulle, består av en granitsockel med ett kors på toppen. Inskriptionen lyder: Героям-предкам, павшим в бою 19 N0 1700 (sv. "Våra heroiska förfäder som stupade i strid den 19 november 1700").Petrov (1901), s. 354–355 År 1936 uppfördes ett svenskt segermonument i form av en lejonstaty utanför Narva. Detta förstördes av rysk artillerield 1944 under slaget vid Narva mellan tyskar och ryssar under den ryska ockupationen. Ett nytt monument invigdes i oktober 2000 av den dåvarande svenska utrikesministern Lena Hjelm Wallén efter att Svenska Institutet startat en insamling. På sockeln står MDCC (1700) samt Svecia Memor (Sverige minns). Åren efter slaget slogs flera medaljer till åminnelse av slaget, dels en av kungliga Myntet graverad av Arvid Karlsteen, dels en silvermedalj graverad av Philipp Heinrich Müller.Hildebrand (1874), s. 500–507 Slaget gav upphov till gatunamnet Narvavägen i Östermalm i Stockholm, och även i Falkenberg, Hjo, Jönköping, Lund, Vaggeryd och Västerås.

En av de mest framträdande målningarna tillägnad slaget är friherren Gustaf Cederströms nationalromantiska verk Segern vid Narva från 1905, som föreställer en grupp kapitulerade ryssar, omringade av svenska soldater som lägger sina fanor och standar framför Karl XII. Den inköptes 1906 med bidrag från privatpersoner genom riksmarskalk Fredrik von Essen och innehas av Nationalmuseum i Stockholm. David von Krafft gjorde en målning tillägnad Karl XII och dennes seger vid Narva; en målning som visar kungen iförd peruk, plymascherad hjälm och hermelinsmantel, samt ridande som triumfator över sina slagna motståndare. Daniel Stawert gjorde en bataljmålning av slaget 1701 som hänger i Generalsalen i Drottningholms slott. Ett kopparstick av Peter Schenk från 1701 visar när svenskarna bryter sig in i ryssarnas förskansningar, där ett vilt handgemäng försiggår; till vänster i förgrunden syns Karl XII till häst, inför vilken det ryska generalitetet nedlägger sina värjor. Andra bataljmålningar av slaget har målats av Henric Ankarcrona, Otto August Mankell, Alexander von Kotzebue, Johan Henrik Schildt, Johan Lithen, Romeyn de Hooghe och Mikhail Y. Shankov.

Slaget har hyllats i flera svenska nationalromantiska skrifter, där Karl XII framställs som hjälte. Bland dessa finns dikten Med Guds hjälp vilja vi strida av en okänd författare, som berättar om tsar Peters belägring av Narva och Karl XII:s seger över honom. Esaias Tegnér skrev hyllningsdikten Karl XII, där inledningsorden Kung Karl, den unge hjälte skildrade kungen som hjältefigur i striden vid Narva. Dikten tonsattes av Otto Edvard Westermark 1818 och arrangerades för manskör av Eric Jacob Arrhén von Kapfelmann.


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0011.jsonl--Q155726--Minnesmärken och kulturella referenser-3--sv-0011-873

Slaget vid Narva

År 1900, 200 år efter slaget, byggde Preobrasjenenskij- och Semjonovskijregementena ett minnesmärke till de ryska soldater som stupade i slaget. Minnesmärket som är placerat på en liten kulle, består av en granitsockel med ett kors på toppen. Inskriptionen lyder: Героям-предкам, павшим в бою 19 N0 1700 (sv. "Våra heroiska förfäder som stupade i strid den 19 november 1700").Petrov (1901), s. 354–355 År 1936 uppfördes ett svenskt segermonument i form av en lejonstaty utanför Narva. Detta förstördes av rysk artillerield 1944 under slaget vid Narva mellan tyskar och ryssar under den ryska ockupationen. Ett nytt monument invigdes i oktober 2000 av den dåvarande svenska utrikesministern Lena Hjelm Wallén efter att Svenska Institutet startat en insamling. På sockeln står MDCC (1700) samt Svecia Memor (Sverige minns). Åren efter slaget slogs flera medaljer till åminnelse av slaget, dels en av kungliga Myntet graverad av Arvid Karlsteen, dels en silvermedalj graverad av Philipp Heinrich Müller.Hildebrand (1874), s. 500–507 Slaget gav upphov till gatunamnet Narvavägen i Östermalm i Stockholm, och även i Falkenberg, Hjo, Jönköping, Lund, Vaggeryd och Västerås.

En av de mest framträdande målningarna tillägnad slaget är friherren Gustaf Cederströms nationalromantiska verk Segern vid Narva från 1905, som föreställer en grupp kapitulerade ryssar, omringade av svenska soldater som lägger sina fanor och standar framför Karl XII. Den inköptes 1906 med bidrag från privatpersoner genom riksmarskalk Fredrik von Essen och innehas av Nationalmuseum i Stockholm. David von Krafft gjorde en målning tillägnad Karl XII och dennes seger vid Narva; en målning som visar kungen iförd peruk, plymascherad hjälm och hermelinsmantel, samt ridande som triumfator över sina slagna motståndare. Daniel Stawert gjorde en bataljmålning av slaget 1701 som hänger i Generalsalen i Drottningholms slott. Ett kopparstick av Peter Schenk från 1701 visar när svenskarna bryter sig in i ryssarnas förskansningar, där ett vilt handgemäng försiggår; till vänster i förgrunden syns Karl XII till häst, inför vilken det ryska generalitetet nedlägger sina värjor. Andra bataljmålningar av slaget har målats av Henric Ankarcrona, Otto August Mankell, Alexander von Kotzebue, Johan Henrik Schildt, Johan Lithen, Romeyn de Hooghe och Mikhail Y. Shankov.

Slaget har hyllats i flera svenska nationalromantiska skrifter, där Karl XII framställs som hjälte. Bland dessa finns dikten Med Guds hjälp vilja vi strida av en okänd författare, som berättar om tsar Peters belägring av Narva och Karl XII:s seger över honom. Esaias Tegnér skrev hyllningsdikten Karl XII, där inledningsorden Kung Karl, den unge hjälte skildrade kungen som hjältefigur i striden vid Narva. Dikten tonsattes av Otto Edvard Westermark 1818 och arrangerades för manskör av Eric Jacob Arrhén von Kapfelmann. Skalden Gunno Dahlstierna skrev 1701 en hyllningsdikt till Karl XII vid namn Giöta Kiämpa-wisa. Dikten skildrar allegoriskt hur den vackra jungfrun Narwa avvisar friaren Pädars (Peters) närgångna inviter eller påträngande propåer och räddas av sin trolovade kung Carl.


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0011.jsonl--Q155726--Minnesmärken och kulturella referenser-3--sv-0011-882

Slaget vid Narva

År 1900, 200 år efter slaget, byggde Preobrasjenenskij- och Semjonovskijregementena ett minnesmärke till de ryska soldater som stupade i slaget. Minnesmärket som är placerat på en liten kulle, består av en granitsockel med ett kors på toppen. Inskriptionen lyder: Героям-предкам, павшим в бою 19 N0 1700 (sv. "Våra heroiska förfäder som stupade i strid den 19 november 1700").Petrov (1901), s. 354–355 År 1936 uppfördes ett svenskt segermonument i form av en lejonstaty utanför Narva. Detta förstördes av rysk artillerield 1944 under slaget vid Narva mellan tyskar och ryssar under den ryska ockupationen. Ett nytt monument invigdes i oktober 2000 av den dåvarande svenska utrikesministern Lena Hjelm Wallén efter att Svenska Institutet startat en insamling. På sockeln står MDCC (1700) samt Svecia Memor (Sverige minns). Åren efter slaget slogs flera medaljer till åminnelse av slaget, dels en av kungliga Myntet graverad av Arvid Karlsteen, dels en silvermedalj graverad av Philipp Heinrich Müller.Hildebrand (1874), s. 500–507 Slaget gav upphov till gatunamnet Narvavägen i Östermalm i Stockholm, och även i Falkenberg, Hjo, Jönköping, Lund, Vaggeryd och Västerås.

En av de mest framträdande målningarna tillägnad slaget är friherren Gustaf Cederströms nationalromantiska verk Segern vid Narva från 1905, som föreställer en grupp kapitulerade ryssar, omringade av svenska soldater som lägger sina fanor och standar framför Karl XII. Den inköptes 1906 med bidrag från privatpersoner genom riksmarskalk Fredrik von Essen och innehas av Nationalmuseum i Stockholm. David von Krafft gjorde en målning tillägnad Karl XII och dennes seger vid Narva; en målning som visar kungen iförd peruk, plymascherad hjälm och hermelinsmantel, samt ridande som triumfator över sina slagna motståndare. Daniel Stawert gjorde en bataljmålning av slaget 1701 som hänger i Generalsalen i Drottningholms slott. Ett kopparstick av Peter Schenk från 1701 visar när svenskarna bryter sig in i ryssarnas förskansningar, där ett vilt handgemäng försiggår; till vänster i förgrunden syns Karl XII till häst, inför vilken det ryska generalitetet nedlägger sina värjor. Andra bataljmålningar av slaget har målats av Henric Ankarcrona, Otto August Mankell, Alexander von Kotzebue, Johan Henrik Schildt, Johan Lithen, Romeyn de Hooghe och Mikhail Y. Shankov.

Slaget har hyllats i flera svenska nationalromantiska skrifter, där Karl XII framställs som hjälte. Bland dessa finns dikten Med Guds hjälp vilja vi strida av en okänd författare, som berättar om tsar Peters belägring av Narva och Karl XII:s seger över honom. Esaias Tegnér skrev hyllningsdikten Karl XII, där inledningsorden Kung Karl, den unge hjälte skildrade kungen som hjältefigur i striden vid Narva. Dikten tonsattes av Otto Edvard Westermark 1818 och arrangerades för manskör av Eric Jacob Arrhén von Kapfelmann. Skalden Gunno Dahlstierna skrev 1701 en hyllningsdikt till Karl XII vid namn Giöta Kiämpa-wisa. Dikten skildrar allegoriskt hur den vackra jungfrun Narwa avvisar friaren Pädars (Peters) närgångna inviter eller påträngande propåer och räddas av sin trolovade kung Carl. År 1927 skrev historikern Ingvar Andersson en analys om dikten i sin bok Göta kämpavisa och dess skildring av Narvaslaget. Narva nämns i dikterna Konungen och Björneborgarnas marsch, skrivna av Johan Ludvig Runeberg och som ingår i diktverket Fänrik Ståls sägner; i visan För se han va´ så djäkla stark skriven av Anton Nyström i hans bok Karl XII och sammansvärjningen mot hans envälde och liv; samt i den 76:e strofen av Anders Odels propagandaverk Sinclairvisan.

Erik Gustaf Geijer skrev dikten Viken, tidens flyktiga minnen den 30 november 1818 till högtidlighållandet av 100-årsminnet av Karl XII:s död, och därför ofta kallad Karl XII:s marsch vid Narva och Narvamarschen.Burman (1999), 111–112, 248 Dikten arrangerades och tonsattes för kör av Johann Christian Friedrich Haeffner. Melodin används som traditionell sorgmarsch vid statsbegravningar i Finland under namnet Narvan marssi (Narvamarschen). Folkmusikgruppen Silfver spelade in marschen i sitt debutalbum Silfver från 2012. Anders von Düben den yngre skrev melodin Balett bemängd med sång, även kallad Narvabaletten; melodin används av Militärhögskolan Karlberg som deras officiella marsch, under namnet Narvamarsch.Sandberg (2007), s. 224 Ensemble Laude Novella framförde dikten Med Guds hjälp vilja vi strida och Sinclairvisan i sitt album Ekon från Poltava från 2008. Slaget gav dessutom upphov till flera vikingarocklåtar. Karolinerna gjorde låten November år 1700, som finns med både i samlingsalbumet Carolus Rex VI från 2002 och i Karolinernas eget album med samma namn från 2003. Midgårds Söner gjorde låten Slaget vid Narva, som finns med i albumet Carolus Rex 2 från 1996. Narva nämns i låtarna Knekt och Karolin av Ultima Thule och i Karl XII av Odins Änglar.


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0011.jsonl--Q155726--Minnesmärken och kulturella referenser-3--sv-0011-883

Slaget vid Narva

År 1900, 200 år efter slaget, byggde Preobrasjenenskij- och Semjonovskijregementena ett minnesmärke till de ryska soldater som stupade i slaget. Minnesmärket som är placerat på en liten kulle, består av en granitsockel med ett kors på toppen. Inskriptionen lyder: Героям-предкам, павшим в бою 19 N0 1700 (sv. "Våra heroiska förfäder som stupade i strid den 19 november 1700").Petrov (1901), s. 354–355 År 1936 uppfördes ett svenskt segermonument i form av en lejonstaty utanför Narva. Detta förstördes av rysk artillerield 1944 under slaget vid Narva mellan tyskar och ryssar under den ryska ockupationen. Ett nytt monument invigdes i oktober 2000 av den dåvarande svenska utrikesministern Lena Hjelm Wallén efter att Svenska Institutet startat en insamling. På sockeln står MDCC (1700) samt Svecia Memor (Sverige minns). Åren efter slaget slogs flera medaljer till åminnelse av slaget, dels en av kungliga Myntet graverad av Arvid Karlsteen, dels en silvermedalj graverad av Philipp Heinrich Müller.Hildebrand (1874), s. 500–507 Slaget gav upphov till gatunamnet Narvavägen i Östermalm i Stockholm, och även i Falkenberg, Hjo, Jönköping, Lund, Vaggeryd och Västerås.

En av de mest framträdande målningarna tillägnad slaget är friherren Gustaf Cederströms nationalromantiska verk Segern vid Narva från 1905, som föreställer en grupp kapitulerade ryssar, omringade av svenska soldater som lägger sina fanor och standar framför Karl XII. Den inköptes 1906 med bidrag från privatpersoner genom riksmarskalk Fredrik von Essen och innehas av Nationalmuseum i Stockholm. David von Krafft gjorde en målning tillägnad Karl XII och dennes seger vid Narva; en målning som visar kungen iförd peruk, plymascherad hjälm och hermelinsmantel, samt ridande som triumfator över sina slagna motståndare. Daniel Stawert gjorde en bataljmålning av slaget 1701 som hänger i Generalsalen i Drottningholms slott. Ett kopparstick av Peter Schenk från 1701 visar när svenskarna bryter sig in i ryssarnas förskansningar, där ett vilt handgemäng försiggår; till vänster i förgrunden syns Karl XII till häst, inför vilken det ryska generalitetet nedlägger sina värjor. Andra bataljmålningar av slaget har målats av Henric Ankarcrona, Otto August Mankell, Alexander von Kotzebue, Johan Henrik Schildt, Johan Lithen, Romeyn de Hooghe och Mikhail Y. Shankov.

Slaget har hyllats i flera svenska nationalromantiska skrifter, där Karl XII framställs som hjälte. Bland dessa finns dikten Med Guds hjälp vilja vi strida av en okänd författare, som berättar om tsar Peters belägring av Narva och Karl XII:s seger över honom. Esaias Tegnér skrev hyllningsdikten Karl XII, där inledningsorden Kung Karl, den unge hjälte skildrade kungen som hjältefigur i striden vid Narva. Dikten tonsattes av Otto Edvard Westermark 1818 och arrangerades för manskör av Eric Jacob Arrhén von Kapfelmann. Skalden Gunno Dahlstierna skrev 1701 en hyllningsdikt till Karl XII vid namn Giöta Kiämpa-wisa. Dikten skildrar allegoriskt hur den vackra jungfrun Narwa avvisar friaren Pädars (Peters) närgångna inviter eller påträngande propåer och räddas av sin trolovade kung Carl. År 1927 skrev historikern Ingvar Andersson en analys om dikten i sin bok Göta kämpavisa och dess skildring av Narvaslaget. Narva nämns i dikterna Konungen och Björneborgarnas marsch, skrivna av Johan Ludvig Runeberg och som ingår i diktverket Fänrik Ståls sägner; i visan För se han va´ så djäkla stark skriven av Anton Nyström i hans bok Karl XII och sammansvärjningen mot hans envälde och liv; samt i den 76:e strofen av Anders Odels propagandaverk Sinclairvisan.

Erik Gustaf Geijer skrev dikten Viken, tidens flyktiga minnen den 30 november 1818 till högtidlighållandet av 100-årsminnet av Karl XII:s död, och därför ofta kallad Karl XII:s marsch vid Narva och Narvamarschen.Burman (1999), 111–112, 248 Dikten arrangerades och tonsattes för kör av Johann Christian Friedrich Haeffner. Melodin används som traditionell sorgmarsch vid statsbegravningar i Finland under namnet Narvan marssi (Narvamarschen). Folkmusikgruppen Silfver spelade in marschen i sitt debutalbum Silfver från 2012. Anders von Düben den yngre skrev melodin Balett bemängd med sång, även kallad Narvabaletten; melodin används av Militärhögskolan Karlberg som deras officiella marsch, under namnet Narvamarsch.Sandberg (2007), s. 224 Ensemble Laude Novella framförde dikten Med Guds hjälp vilja vi strida och Sinclairvisan i sitt album Ekon från Poltava från 2008. Slaget gav dessutom upphov till flera vikingarocklåtar. Karolinerna gjorde låten November år 1700, som finns med både i samlingsalbumet Carolus Rex VI från 2002 och i Karolinernas eget album med samma namn från 2003. Midgårds Söner gjorde låten Slaget vid Narva, som finns med i albumet Carolus Rex 2 från 1996. Narva nämns i låtarna Knekt och Karolin av Ultima Thule och i Karl XII av Odins Änglar.

År 1995 skrev Björn Holm romanen Narva, som skildrar slaget från fyra soldaters perspektiv: musketerarna Klas Tidlös och Petter Rungren från Närke-Värmlands regemente, kapten Peter Rosenthal från Livgardet, och kapten Jean Hummert från Preobrazjenskijregementet. Slaget skildrades i John W. Brunius mastodontfilm Karl XII från 1925. Narvascenerna spelades in i mitten av maj 1924 vid Gamla Uppsala, där Narva och dess fästning rekonstruerades som en kuliss på en ås.


Zimbabwe

Zimbabwe, officiellt Republiken Zimbabwe (engelska: Republic of Zimbabwe) är en kustlös stat i södra Afrika som gränsar till Botswana, Moçambique, Sydafrika och Zambia. Huvudstad är Harare.

Den brittiska kolonin Sydrhodesias regering deklarerade landets självständighet år 1965 under namnet Rhodesia, men blev inte internationellt erkänt förrän år 1980. Landet bytte då namn till Zimbabwe.

Namnet Zimbabwe är härlett från dzimba dzemabwe, vilket på språket shona betyder "stenhus". Namnet, som använts sedan år 1980, kommer från den rika handelsstad som låg på samma plats på 1200-talet men som övergavs på 1400-talet då klimatförändringar gjorde marken obrukbar. Vid gränsen mot Zambia finns Victoriafallet i Zambezifloden

Namnet, som använts sedan år 1980, kommer från den rika handelsstad som låg på samma plats på 1200-talet men som övergavs på 1400-talet då klimatförändringar gjorde marken obrukbar. Vid gränsen mot Zambia finns Victoriafallet i Zambezifloden.

I november var de berömda Victoriafallen torrlagda efter flera år av låg nederbörd. Men nu är vattenmassorna tillbaka och mycket pekar på att den livsviktiga Karibadammen, som ligger nedströms, kan börja fyllas upp.
DIGITAL PRENUMERATION
Läs DN gratis hela vägen fram till lucia!
Alla artiklar gratis fram till 13 december, sen för halva priset i ett helt år (endast 69 kr/mån). Efter kampanjperioden gäller ord. pris 149 kr/mån. Ingen bindningstid. Säg upp enkelt online.
Genom att klicka på "Godkänn köp" godkänner jag prenumerationsvillkoren och bekräftar att jag tagit del av Bonnier News personuppgiftspolicy. Dagens Nyheter är en del av Bonnier News AB, som ansvarar för kundrelationen samt för behandlingen av dina personuppgifter. Erbjudandet gäller endast nya prenumeranter.


Zimbabwe


Zimbabwe

Namnet Zimbabwe är härlett från dzimba dzemabwe, vilket på språket shona betyder "stenhus".


Peru

miniatyr|right|Karta över Peru250px|right|thumb| Peru
250px|right|thumb| Machu Picchu
Peru, formellt Republiken Peru, är en stat i västra Sydamerika vid Stilla havet. Landet gränsar till Bolivia, Brasilien, Chile, Colombia och Ecuador. På gränsen mot Bolivia finns Titicacasjön, världens högst belägna, farbara sjö och i landet finns Amazonflodens källa. Landet hade 2017 drygt 32 miljoner invånare.

Huvudartikel: Perus historia
Peru var centrum i det mäktiga Inkariket från 1438 fram till dess att spanjoren Francisco Pizarro ankom Sydamerika 1532 och erövrade landet åt den spanska kronan. Peru förklarade sin självständighet den 28 juli 1821 tack vare José de San Martíns argentinska armé och Simón Bolívars venezolanska armé. Den förste folkvalde presidenten kom dock inte till makten förrän 1827. Från 1836 till 1839 var Peru och Bolivia förenade i den peru-bolivianska konfederationen som dock upplöstes efter en väpnad konflikt med Chile och Argentina. Under dessa år rådde politisk oro och med armén som en viktig politisk makt. Mellan 1879 och 1883 hade Peru och Bolivia återigen en allians och kämpade mot Chile i Stillahavskrigen. Efter krigen (och med förlusten av provinsen Tarapaca) blev det politisk stabilitet i början av 1900-talet; intill dess att diktatorn Augusto Leguia kom till makten (fram till 1930). Peru har sedan haft en instabil historia präglat av militärstyre och maktövertaganden och inte förrän 1980 genomfördes demokratiska val.

Den 28 juli 2006 valdes den tidigare presidenten Alan García åter till landets president. Han vann 2006 års valkampanj efter att besegrat Ollanta Humala i en andra valomgång.

Ollanta Humala var en tidigare radikal vänsterman inom militären och 2011 segrade han i den andra omgången av presidentvalet och blev därmed Perus nya president. I Humalas nya ministerkabinett  ingick även Perus allra första svarta minister, kulturminister Susana Barca som tidigare var sångerska.

I presidentvalet 2016 vann högerkandidaten Pedro Pablo Kuczynski (ofta kallad PPK).  Detta presidentval var ytterst jämnt och Kuczynski vann i andra valomgången med mycket knapp marginal före center-högerkandidaten Keiko Fujimori som är dotter till den fängslade ex-presidenten (1990-2000) Alberto Fujimori. I mars 2018 övertog vicepresident Martín Vizcarra makten när Perus president Pedro Pablo Kuczynski åtalades för korruption och avgick.

I juli 2021 blev grundskolläraren Pedro Castillo, som företrädde det socialistiska partiet Peru Libre (fria Peru), landets nya president. Det dröjde över sex veckor efter valet innan Castillo till slut kunde utropas till segrare i den andra valomgången, med endast 44 000 fler röster än högerrivalen Keiko Fujimori. Perus nya president Pedro Castillo gjorde sig ett namn 2017 då han ledde en lärarstrejk som omfattade flera regioner och pågick i 75 dagar. Castillo tog  flest röster i den första valomgången.

De fyra folkvalda presidenterna närmast före Pedro Castillo har alla anklagats för inblandning den största korruptionsskandalen hittills i Latinamerika. Alejandro Toledo (president 2001–2006) greps i USA sedan han begärts utlämnad till Peru medan Alan García (president 2006–2011) begick självmord när polisen kom för att gripa honom. Ollanta Humala (president 2011–2016) och Pedro Pablo Kuczynski (president 2016–2018) är båda åtalade och sitter i häkte eller är på fri fot i väntan på rättegång

Död terrorledare hemsöker Perus nye vänsterpresident
Analys. Hårda anklagelser om både grovt valfusk och terrorsympatier har gett Perus nytillträdde vänsterpresident Pedro Castillo en skakig start. Hanteringen av kvarlevorna efter terrorgruppen Sendero Luminosos grundare, som nyligen avled i fängelse, kan bli det som hjälper – eller stjälper – hans regering, skriver Ylva Lindahl, redaktör vid Utrikespolitiska institutet.
Publicerad: 2021-09-23
När beskedet kom att maoistgerillans länge oomstridde ledare Abimael Guzmán avlidit efter 29 år i fängelse var ryktesspridningen snart i gång. Var 86-åringen verkligen död eller hade Pedro Castillo efter en dryg månad som president i hemlighet försatt honom på fri fot?
Abimael Guzmáns död hade väckt uppmärksamhet när som helst. När han greps 1992 hade Sendero Luminoso (Lysande stigen) spridit skräck i landet i tolv år. Guzmán anses vara arkitekten bakom det brutala våld som enligt den peruanska Sannings- och försoningskommissionen låg bakom över hälften av nära 70 000 dödsfall 1980–2000. Offren var främst fattiga bybor som tillhörde ursprungsfolken – dem som Guzmán påstod sig kämpa för.
Det explosiva politiska läget gav dödsbudet en särskild resonansbotten. Redan före president- och kongressvalet i juni riktade högeroppositionen anklagelser mot Pedro Castillo och hans marxistparti Fria Peru om stöd för Sendero Luminoso. Strategin för att avlegitimera vänsterkrafter och systemkritik genom att hävda kopplingar till terrorism är i Peru så beprövad att den har ett eget namn: terruqueo.
Anhängare till Sendero Luminosos grundare Abimael Guzmán i en manifestation efter hans död. Foto: Martin Mejia/AP/TT
Men vad gäller Castillos regering är anklagelserna inte tagna ur luften. Flera medlemmar anklagas för att ha band till Sendero Luminoso, däribland premiärminister Guido Bellido. Den första utrikesministern, Héctor Béjar, tvingades avgå redan efter ett par veckor på grund av uttalanden om att det var USA och den peruanska flottan som tog terrorn till Peru och skapade Sendero Luminoso.
Diktatorsdotter
President Castillo har dessutom kongressen och nästan hela etablissemanget i huvudstaden Lima mot sig. Spekulationer om att han kan komma att avsättas har figurerat alltsedan han tillträdde i slutet av juli. När den tidigare läraren och fackföreningsledaren, son till lantarbetande analfabeter, oväntat fick flest röster i den första valomgången i april fick stora delar av näringslivet hicka. Pedro Castillo betraktas som socialkonservativ men Fria Peru hör hemma långt ut på vänsterkanten och under valrörelsen talade han bland annat om att förstatliga den viktiga gruvindustrin och skriva om författningen, ”för folket”. Osäkerheten fick eliten att sluta upp bakom hans motkandidat i andra valomgången: Keiko Fujimori, dotter till den fängslade tidigare diktatorn Alberto Fujimori. Detta trots att hon är åtalad för mutbrott och har suttit häktad i omgångar.
Keiko Fujimori är portalfigur för fujimorismen, en högerpopulistisk strömning baserad på en personkult kring Alberto Fujimori, som på 1990-talet avskaffade den då nyligen återinförda demokratin. Med syfte att krossa Sendero Luminoso och den mindre vänstergerillan Túpac Amaru lät han militära dödspatruller och regeringslojala milisgrupper härja i det närmaste fritt. Följden blev att civilbefolkningen vid sidan av gerillagruppernas övervåld drabbades även av statligt sanktionerad terror – och också nu drabbades de fattiga på landsbygden värst.
Diktatorsdottern Keiko Fujimori är åtalad för mutor men kandiderade till presidentposten ändå. Foto: Martin Mejia/AP/TT
Dottern Keiko har alltid tagit fadern Alberto i försvar och propagerat för att få domarna mot honom upphävda. Och stödet för fujimorismen är starkt: Keiko Fujimori har kommit snubblande nära seger i presidentvalet alla tre gånger hon ställt upp. Den tredje gången kunde Keiko Fujimori alltså kandidera fastän hon är åtalad för att ha tagit emot mutor från den brasilianska byggjätten Odebrecht i sina två tidigare presidentvalkampanjer, 2011 och 2016.
Fyra mutanklagade expresidenter
En valvinst hade givit Keiko Fujimori immunitet under mandatperioden, eftersom sittande presidenter inte kan ställas inför rätta i Peru. Föga förvånande spelade hon terruqueo-kortet och framställde sin motståndare som ett dödligt hot och en garanti för att landet likt Venezuela kommer att sjunka ned i förtryck och fattigdom. När valresultatet stod klart och Pedro Castillo utropades till segrare – med en marginal på bara 44 000 av 18 miljoner avlagda röster – hävdade Keiko Fujimori att fusk förekommit och att resultatet skulle komma att ändras. Hon tog advokater till hjälp, men lyckades inte presentera några bevis. Valövervakare från bland andra USA och den regionala organisationen OAS fann att allt gått riktigt till, och kritiker konstaterade att valförlorarens agerande riskerade att underminera förtroendet för den demokratiska processen. Parallellerna är uppenbara till både Donald Trump i USA och Israels Benjamin Netanyahu.
En månad efter valet inleddes förberedande förhandlingar inför en rättegång mot Keiko Fujimori. Hon anklagas för att ha tagit emot över 1,2 miljoner dollar i illegala kampanjmedel och för att leda en brottslig organisation inom sitt parti, Folklig styrka. Partiet ska ha siktat på att ta makten med hjälp av lånade illegala medel som sedan skulle återbetalas med saftiga offentliga kontrakt. Om Keiko Fujimori fälls riskerar hon upp till 30 års fängelse.
Demonstranter med ansiktsmasker föreställande korruptionsanklagade peruanska politiker. Foto: Rodrigo Abd/AP/TT
Rättegången kan bli den första mot en politiker i Peru kopplad till den största korruptionsskandalen hittills i Latinamerika. Härvan kring Odebrecht har gett återklang i minst tolv länder, men inget land utanför Brasilien självt har skakats om så mycket som Peru. De fyra folkvalda presidenterna närmast före Pedro Castillo har alla anklagats för inblandning. Alejandro Toledo (president 2001–2006) har gripits i USA sedan han begärts utlämnad medan Alan García (2006–2011) begick självmord när polisen kom för att gripa honom. Ollanta Humala (2011–2016) och Pedro Pablo Kuczynski (2016–2018) är båda åtalade och sitter i häkte eller är villkorligt på fri fot.
Vad göra med liket?
Keiko Fujimori är således långt ifrån ensam om att anklagas för att ha låtit sig mutas av Odebrecht. Själv hävdar hon att korruptionsåtalet bottnar i politisk förföljelse och hon fortsätter samtidigt att driva kampanj mot Pedro Castillo och hans regeringsmedlemmar. Efter Abimael Guzmáns död har Keiko Fujimori påstått att regeringens sympatier för honom nu blivit uppenbara.
När dödsfallet blev känt uppstod nämligen en knepig fråga: vad göra med hans kvarlevor? Enligt lag ska de normalt lämnas ut för begravning, till de anhöriga. Närmast anhörig i det aktuella fallet är Sendero Luminosos tidigare andranamn, Guzmáns hustru Elena Iparraguirre. Hon är också dömd till livstids fängelse. Men framför allt ansågs risken överhängande att en gravplats snart skulle bli en vallfartsort för grupper som fortfarande sympatiserar med maoistgerillan och som till en del fortsätter att sprida terror.
Så en knapp vecka efter Abimael Guzmáns död röstade kongressen igenom en ny lag. Den innebär att när någon som dömts för förräderi eller terrorism avlider i fängelse kan kroppen kremeras, och askan tas om hand utan inblandning av de anhöriga. Flertalet av Fria Peru-ledamöterna röstade mot förslaget – därav Keiko Fujimoris försäkran att de sympatiserar med terrorister.
"Demokrati, inte kommunism", anser en demonstrant som protesterar mot påstått valfusk efter vänsterpresidenten Pedro Castillos seger i juni 2021. Foto: Martin Mejia/AP/TT
”Inte kommunist”
Sant är också att ett första uttalande från en regeringsföreträdare, hälsominister Hernando Cevallos, var att ”ingen kan applådera när någon dör” – en tämligen tondöv kommentar, även om Cevallos är läkare till yrket. Men senare konstaterade president Castillo att ”terroristledaren Abimael Guzmán gått bort” medan han fördömde terrorism och hyllade demokrati som enda sättet att bygga ett rättvist Peru.
Därpå valde Pedro Castillo att tämligen omgående skriva under lagen om kremering, trots att han formellt hade två veckor på sig och kunde ha skickat tillbaka den till kongressen. Möjligen gjorde han därmed ett försök att sätta punkt för diskussionen och få fokus på andra frågor. Under sin första utlandsresa har han nu också bedyrat för OAS och amerikanska affärsmän att hans regering inte är kommunistisk och inte har för avsikt att expropriera egendom, utan välkomnar utländska investerare.
Det återstår att se om Pedro Castillo sitter kvar på presidentposten. För att tvinga bort honom krävs två tredjedelars majoritet i kongressen och något som kan påstås utgöra ”moralisk oförmåga”. Det ödet mötte Martín Vizcarra, vicepresidenten som ersatte Pedro Pablo Kuczynski, för ett knappt år sedan. Och Castillos ställning är svag. I en opinionsmätning två månader efter presidentens tillträde anser bara 28 procent av peruanerna att han är den mäktigaste personen i landet. Den som fortfarande flåsar honom i hälarna, med 27,2 procent, är den villkorligt häktade oppositionsledaren: Keiko Fujimori.


Peru

Huvudartikel: Perus historia
Peru var centrum i det mäktiga Inkariket från 1438 fram till dess att spanjoren Francisco Pizarro ankom Sydamerika 1532 och erövrade landet åt den spanska kronan. Peru förklarade sin självständighet den 28 juli 1821 tack vare José de San Martíns argentinska armé och Simón Bolívars venezolanska armé. Den förste folkvalde presidenten kom dock inte till makten förrän 1827. Från 1836 till 1839 var Peru och Bolivia förenade i den peru-bolivianska konfederationen som dock upplöstes efter en väpnad konflikt med Chile och Argentina. Under dessa år rådde politisk oro och med armén som en viktig politisk makt. Mellan 1879 och 1883 hade Peru och Bolivia återigen en allians och kämpade mot Chile i Stillahavskrigen. Efter krigen (och med förlusten av provinsen Tarapaca) blev det politisk stabilitet i början av 1900-talet; intill dess att diktatorn Augusto Leguia kom till makten (fram till 1930). Peru har sedan haft en instabil historia präglat av militärstyre och maktövertaganden och inte förrän 1980 genomfördes demokratiska val.

Den 28 juli 2006 valdes den tidigare presidenten Alan García åter till landets president. Han vann 2006 års valkampanj efter att besegrat Ollanta Humala i en andra valomgång.


Peru

Huvudartikel: Perus historia
Peru var centrum i det mäktiga Inkariket från 1438 fram till dess att spanjoren Francisco Pizarro ankom Sydamerika 1532 och erövrade landet åt den spanska kronan. Peru förklarade sin självständighet den 28 juli 1821 tack vare José de San Martíns argentinska armé och Simón Bolívars venezolanska armé. Den förste folkvalde presidenten kom dock inte till makten förrän 1827. Från 1836 till 1839 var Peru och Bolivia förenade i den peru-bolivianska konfederationen som dock upplöstes efter en väpnad konflikt med Chile och Argentina. Under dessa år rådde politisk oro och med armén som en viktig politisk makt. Mellan 1879 och 1883 hade Peru och Bolivia återigen en allians och kämpade mot Chile i Stillahavskrigen. Efter krigen (och med förlusten av provinsen Tarapaca) blev det politisk stabilitet i början av 1900-talet; intill dess att diktatorn Augusto Leguia kom till makten (fram till 1930). Peru har sedan haft en instabil historia präglat av militärstyre och maktövertaganden och inte förrän 1980 genomfördes demokratiska val.

Den 28 juli 2006 valdes den tidigare presidenten Alan García åter till landets president. Han vann 2006 års valkampanj efter att besegrat Ollanta Humala i en andra valomgång.

Ollanta Humala var en tidigare radikal vänsterman inom militären och 2011 segrade han i den andra omgången av presidentvalet och blev därmed Perus nya president. I Humalas nya ministerkabinett  ingick även Perus allra första svarta minister, kulturminister Susana Barca som tidigare var sångerska.

I presidentvalet 2016 vann högerkandidaten Pedro Pablo Kuczynski (ofta kallad PPK).


Peru

Huvudartikel: Perus historia
Peru var centrum i det mäktiga Inkariket från 1438 fram till dess att spanjoren Francisco Pizarro ankom Sydamerika 1532 och erövrade landet åt den spanska kronan. Peru förklarade sin självständighet den 28 juli 1821 tack vare José de San Martíns argentinska armé och Simón Bolívars venezolanska armé. Den förste folkvalde presidenten kom dock inte till makten förrän 1827. Från 1836 till 1839 var Peru och Bolivia förenade i den peru-bolivianska konfederationen som dock upplöstes efter en väpnad konflikt med Chile och Argentina. Under dessa år rådde politisk oro och med armén som en viktig politisk makt. Mellan 1879 och 1883 hade Peru och Bolivia återigen en allians och kämpade mot Chile i Stillahavskrigen. Efter krigen (och med förlusten av provinsen Tarapaca) blev det politisk stabilitet i början av 1900-talet; intill dess att diktatorn Augusto Leguia kom till makten (fram till 1930). Peru har sedan haft en instabil historia präglat av militärstyre och maktövertaganden och inte förrän 1980 genomfördes demokratiska val.

Den 28 juli 2006 valdes den tidigare presidenten Alan García åter till landets president. Han vann 2006 års valkampanj efter att besegrat Ollanta Humala i en andra valomgång.

Ollanta Humala var en tidigare radikal vänsterman inom militären och 2011 segrade han i den andra omgången av presidentvalet och blev därmed Perus nya president. I Humalas nya ministerkabinett  ingick även Perus allra första svarta minister, kulturminister Susana Barca som tidigare var sångerska.

I presidentvalet 2016 vann högerkandidaten Pedro Pablo Kuczynski (ofta kallad PPK).  Detta presidentval var ytterst jämnt och Kuczynski vann i andra valomgången med mycket knapp marginal före center-högerkandidaten Keiko Fujimori som är dotter till den fängslade ex-presidenten (1990-2000) Alberto Fujimori. I mars 2018 övertog vicepresident Martín Vizcarra makten när Perus president Pedro Pablo Kuczynski åtalades för korruption och avgick.


Peru

Huvudartikel: Perus historia
Peru var centrum i det mäktiga Inkariket från 1438 fram till dess att spanjoren Francisco Pizarro ankom Sydamerika 1532 och erövrade landet åt den spanska kronan. Peru förklarade sin självständighet den 28 juli 1821 tack vare José de San Martíns argentinska armé och Simón Bolívars venezolanska armé. Den förste folkvalde presidenten kom dock inte till makten förrän 1827. Från 1836 till 1839 var Peru och Bolivia förenade i den peru-bolivianska konfederationen som dock upplöstes efter en väpnad konflikt med Chile och Argentina. Under dessa år rådde politisk oro och med armén som en viktig politisk makt. Mellan 1879 och 1883 hade Peru och Bolivia återigen en allians och kämpade mot Chile i Stillahavskrigen. Efter krigen (och med förlusten av provinsen Tarapaca) blev det politisk stabilitet i början av 1900-talet; intill dess att diktatorn Augusto Leguia kom till makten (fram till 1930). Peru har sedan haft en instabil historia präglat av militärstyre och maktövertaganden och inte förrän 1980 genomfördes demokratiska val.

Den 28 juli 2006 valdes den tidigare presidenten Alan García åter till landets president. Han vann 2006 års valkampanj efter att besegrat Ollanta Humala i en andra valomgång.

Ollanta Humala var en tidigare radikal vänsterman inom militären och 2011 segrade han i den andra omgången av presidentvalet och blev därmed Perus nya president. I Humalas nya ministerkabinett  ingick även Perus allra första svarta minister, kulturminister Susana Barca som tidigare var sångerska.

I presidentvalet 2016 vann högerkandidaten Pedro Pablo Kuczynski (ofta kallad PPK).  Detta presidentval var ytterst jämnt och Kuczynski vann i andra valomgången med mycket knapp marginal före center-högerkandidaten Keiko Fujimori som är dotter till den fängslade ex-presidenten (1990-2000) Alberto Fujimori. I mars 2018 övertog vicepresident Martín Vizcarra makten när Perus president Pedro Pablo Kuczynski åtalades för korruption och avgick.

I juli 2021 blev grundskolläraren Pedro Castillo, som företrädde det socialistiska partiet Peru Libre (fria Peru), landets nya president. Det dröjde över sex veckor efter valet innan Castillo till slut kunde utropas till segrare i den andra valomgången, med endast 44 000 fler röster än högerrivalen Keiko Fujimori. Perus nya president Pedro Castillo gjorde sig ett namn 2017 då han ledde en lärarstrejk som omfattade flera regioner och pågick i 75 dagar. Castillo tog  flest röster i den första valomgången.


Jemen

Jemen, alternativt Yemen (arabiska:اليَمَن, al-Yaman), formellt Republiken Jemen (الجُمهُورِية اليَمنيِة), är en stat på södra Arabiska halvön i sydvästra Asien. Jemen betyder Landet till höger (om Mekka) och är det område i Sydarabien som antikens grekiska och romerska geografer kallade Arabia felix (Det lyckliga Arabien). Jemen har landgränser i norr till Saudiarabien och i öster till Oman och har en lång kust mot Arabiska havet i sydöst och Röda havet i väst.

Motorfordon från Jemen bär nationalitetsmärket YAR enligt FN:s konvention och nationalitetsbeteckningarna YE respektive YEM enligt ISO 3166.Distinguishing Signs Used on Vehicles in International Traffic . UNECE, läst 2015-07-31.Registerkort ISO:3166 Yemen. Läst 2015-07-31.

Huthirörelsen i norra Jemen var en deltagande part i upproret 2011 mot Saleh främst för att tillgodose zayditernas intressen. De var därför kritiska till att Saleh ersattes av sunnimuslimen Hadi.Brookings. Who are the Houthis, and why are we at war with them?

Huthirebellerna och dess tre främsta ledare terrorstämplades i januari 2021 av USA.NBC news 11 januari 2021, Pompeo to declare Houthis a terrorist group amid fears it will worsen Yemen crisis.


Jemen

Huthirörelsen i norra Jemen var en deltagande part i upproret 2011 mot Saleh främst för att tillgodose zayditernas intressen. De var därför kritiska till att Saleh ersattes av sunnimuslimen Hadi.Brookings. Who are the Houthis, and why are we at war with them?

År 2014 övertog de shiitiska huthirebellerna kontrollen över huvudstaden Sanaa. Efter en tid av förhandlingar, där president Hadi erkände att han förlorat makten, avgick han som president i januari 2015 och flydde till Saudiarabien. Han återetablerade dock sitt styre med bas i Aden i den sunnitiskt dominerade södra delen av landet där även AQAP kontrollerar områden i öster. I mars 2015 erövrade huthimilisen landets tredje största stad Taizsvt/ nyheter, 22 mars 2015 och intog några dagar senare flygplatsen i Aden.

I mars 2015 började Saudiarabien och andra arabstater luftangrepp mot huthirebellerna för att återupprätta Hadi och hans regering. I augusti 2015 landdsatte en saudiledd arabstatskoalition marktrupper i hamnstaden Aden och drev ut huthierna ur södra Jemen. Den fick stöd från Usa, Storbritanninen och Frankrike med logistik och underrättelsetjänst.BBC;Yemen: Why is the war there getting more violent?

I december 2017 utbröt strider i huvudstaden Sanaa mellan huthirebellerna och GPC. Striderna resulterade i att GPC:s ledare och Jemens förutvarande president Saleh  dödades. De Salehtrogna förenades sig med saudikoalitionen och tillsammans började de en offensiv mot Hodeidah som är en hamnstad för huvudförsörjningen av Jemen. Efter sex månaders intensiva strider överenskom parterna om vapenvila.

I början av 2018 utbröt strider i södra Jemen mellan president Hadis styrkor och organisationen Southern Transitional Council som är understödd av Förenade Arabemiraten. Under krigets gång uppstod ett omfattande kolerautbrott i landet.


Jemen

Huthirörelsen i norra Jemen var en deltagande part i upproret 2011 mot Saleh främst för att tillgodose zayditernas intressen. De var därför kritiska till att Saleh ersattes av sunnimuslimen Hadi.Brookings. Who are the Houthis, and why are we at war with them?

År 2014 övertog de shiitiska huthirebellerna kontrollen över huvudstaden Sanaa. Efter en tid av förhandlingar, där president Hadi erkände att han förlorat makten, avgick han som president i januari 2015 och flydde till Saudiarabien. Han återetablerade dock sitt styre med bas i Aden i den sunnitiskt dominerade södra delen av landet där även AQAP kontrollerar områden i öster. I mars 2015 erövrade huthimilisen landets tredje största stad Taizsvt/ nyheter, 22 mars 2015 och intog några dagar senare flygplatsen i Aden.

I mars 2015 började Saudiarabien och andra arabstater luftangrepp mot huthirebellerna för att återupprätta Hadi och hans regering. I augusti 2015 landdsatte en saudiledd arabstatskoalition marktrupper i hamnstaden Aden och drev ut huthierna ur södra Jemen. Den fick stöd från Usa, Storbritanninen och Frankrike med logistik och underrättelsetjänst.BBC;Yemen: Why is the war there getting more violent?

I december 2017 utbröt strider i huvudstaden Sanaa mellan huthirebellerna och GPC. Striderna resulterade i att GPC:s ledare och Jemens förutvarande president Saleh  dödades. De Salehtrogna förenades sig med saudikoalitionen och tillsammans började de en offensiv mot Hodeidah som är en hamnstad för huvudförsörjningen av Jemen. Efter sex månaders intensiva strider överenskom parterna om vapenvila.

I början av 2018 utbröt strider i södra Jemen mellan president Hadis styrkor och organisationen Southern Transitional Council som är understödd av Förenade Arabemiraten. Under krigets gång uppstod ett omfattande kolerautbrott i landet.

I september 2019 skedde drönarattacker mot två oljeanläggningar i Saudiarabien och huthierna uppgav att de hade utfört attackerna.Dubbel drönarattack mot saudiska oljeanläggningar, Sveriges Radio. Publicerat den 14 september 2019.


Oman

miniatyr|höger|Engelskspråkig karta över Oman
Oman, formellt Sultanatet Oman (), är ett land beläget i det östra hörnet av Arabiska halvön. Landet är en absolut monarki som sedan 1700-talet har styrts av familjen Al Said . Oman gränsar till Förenade Arabemiraten i nordväst, Saudiarabien i väst och Jemen i sydväst och har en lång kust mot Arabiska havet i öst och Omanbukten i nordost. Huvudstaden heter Muskat. Nationaldag firas den 18 november med anledning av sultanens födelsedag.

Omans historia sträcker minst tillbaka till 2000-talet f.Kr. och inbegriper kopparproduktion samt odling av och handel med rökelse. Med början år 630 islamiserades Oman. Samhället levde relativt gott på handel, sjöfart och pärlfiske. År 1507 togs den viktigaste hamnstaden, Muskat, av portugiserna som fördrevs från Oman 1650. Omkring 1749 valdes Ahmad ibn Said till imam och han grundade Al Bu Said-dynastin, som fortfarande styr Oman idag. Under Said ibn Sultans styre 1806–1856 var Oman som störst. Då omfattade sultanatet förutom kustlandet Oman även östafrikanska kusten från ekvatorn till nuvarande Tanzanias södra del med därutanför liggande öar, bland dem Zanzibar som blev centrum för kryddodling och slavhandel. Sultanen hade även stort inflytande över områdena på andra sidan Omanbukten. Efter hans död delades riket mellan hans söner i det afrikanska sultanatet Zanzibar och det asiatiska Oman. De afrikanska besittningarna förlorades 1860. Därefter följde en orolig tid med uppror och strider som fick sitt slut i och med att Said ibn Taymur 1970 avsattes av sin son Qabus ibn Said, som utbildats i väst. Quabus inledde en modernisering av Oman, dock utan demokratisering. Omans sultan Qaboos bin Said dog vid 79 års ålder i januari 2020. Han hade suttit vid makten i 50 år. Han hade regerat längst i arabvärlden

Qaboos bin Said tog makten från sin far i en statskupp 1970.
Oman är en ärftlig monarki som hade sultan Qaboos bin Said som statschef. Stora delar av makten är enligt svenska utrikesdepartementet centrerad kring sultanen, som formellt även har titeln premiärminister och flera andra ministertitlar, exempelvis utrikesminister.
Qaboos bin Said var ogift och det finns ingen uttalad efterträdare. En ny sultan förväntas bil vald inom tre dagar.
Tre av Qaboos bin Saids kusiner ses som favoriter till att ta över makten:
Kulturminister Haitham bin Tariq
Vice premiärminister Asaad bin Tariq
Shihab bin Tariq som var rådgivare till Qaboos bin Said


Oman

Omans historia sträcker minst tillbaka till 2000-talet f.Kr. och inbegriper kopparproduktion samt odling av och handel med rökelse. Med början år 630 islamiserades Oman. Samhället levde relativt gott på handel, sjöfart och pärlfiske. År 1507 togs den viktigaste hamnstaden, Muskat, av portugiserna som fördrevs från Oman 1650. Omkring 1749 valdes Ahmad ibn Said till imam och han grundade Al Bu Said-dynastin, som fortfarande styr Oman idag. Under Said ibn Sultans styre 1806–1856 var Oman som störst. Då omfattade sultanatet förutom kustlandet Oman även östafrikanska kusten från ekvatorn till nuvarande Tanzanias södra del med därutanför liggande öar, bland dem Zanzibar som blev centrum för kryddodling och slavhandel. Sultanen hade även stort inflytande över områdena på andra sidan Omanbukten.


Oman

Omans historia sträcker minst tillbaka till 2000-talet f.Kr. och inbegriper kopparproduktion samt odling av och handel med rökelse. Med början år 630 islamiserades Oman. Samhället levde relativt gott på handel, sjöfart och pärlfiske. År 1507 togs den viktigaste hamnstaden, Muskat, av portugiserna som fördrevs från Oman 1650. Omkring 1749 valdes Ahmad ibn Said till imam och han grundade Al Bu Said-dynastin, som fortfarande styr Oman idag. Under Said ibn Sultans styre 1806–1856 var Oman som störst. Då omfattade sultanatet förutom kustlandet Oman även östafrikanska kusten från ekvatorn till nuvarande Tanzanias södra del med därutanför liggande öar, bland dem Zanzibar som blev centrum för kryddodling och slavhandel. Sultanen hade även stort inflytande över områdena på andra sidan Omanbukten. Efter hans död delades riket mellan hans söner i det afrikanska sultanatet Zanzibar och det asiatiska Oman. De afrikanska besittningarna förlorades 1860. Därefter följde en orolig tid med uppror och strider som fick sitt slut i och med att Said ibn Taymur 1970 avsattes av sin son Qabus ibn Said, som utbildats i väst.


Felix Herngren

thumb|Felix Herngren får KaRAMELodiktstipendiet 2018.
Felix Tobias Herngren, född 4 februari 1967 i Oscars församling i Stockholm, är en svensk reklam- och långfilmsregissör, författare, komiker och skådespelare.

Felix Herngren driver produktionsbolaget FLX som producerar reklamfilm, långfilm och TV. FLX representerar regissörerna Johan Rheborg, Tova Magnusson, Bill Schumacher, Michael Lindgren, Niclas Carlsson och Måns Herngren.

Felix Herngren är en av skaparna av TV-serien Solsidan som sågs av över 2 miljoner tittare per avsnitt. Förutom att han själv spelar en av huvudrollerna har han också skrivit manus, regisserat och producerat serien, tillsammans med andra.
Han har även skrivit manus, regisserat och spelat huvudroll i filmerna Varannan vecka och Vuxna människor.

Felix Herngren är även en av skaparna till TV-serien Bonusfamiljen på SVT som han skapat tillsammans med sin fru Clara Byström Herngren och syster Moa Herngren.  Serien har vunnit pris på både Kristallen och Riagalan samt sålts till USA för en remake.

Han har regisserat hundratals reklamfilmer, många av dem prisbelönta, bland annat reklamfilmsserien för ATG om Vinnie the Dreamer. Felix Herngren har utsetts till världens femte bäste reklamfilmsregissör av The Gunn Report.

Herngren har bland annat blivit uppmärksammad för sina insatser som rollfiguren kulturpersonen Dan Bäckman, polisen Papi Raul och Tim Hibbins som bryter på engelska. Han slog igenom för en större publik när han gjorde sketcher för pratshowen Sen kväll med Luuk. Han gör även en röst som Buzz i tv-spelet Buzz


Felix Herngren

Felix Herngren driver produktionsbolaget FLX som producerar reklamfilm, långfilm och TV. FLX representerar regissörerna Johan Rheborg, Tova Magnusson, Bill Schumacher, Michael Lindgren, Niclas Carlsson och Måns Herngren.

Felix Herngren är en av skaparna av TV-serien Solsidan som sågs av över 2 miljoner tittare per avsnitt. Förutom att han själv spelar en av huvudrollerna har han också skrivit manus, regisserat och producerat serien, tillsammans med andra.
Han har även skrivit manus, regisserat och spelat huvudroll i filmerna Varannan vecka och Vuxna människor.

Felix Herngren är även en av skaparna till TV-serien Bonusfamiljen på SVT som han skapat tillsammans med sin fru Clara Byström Herngren och syster Moa Herngren.  Serien har vunnit pris på både Kristallen och Riagalan samt sålts till USA för en remake.


Felix Herngren