Dalregementet

miniatyr|left|Kaptenen Arvid von Göben (1713-1794) iklädd regementets uniform m/1756. På bröstet syns även Svärdsorden. Målning från 1767 av Carl Fredrich Brander.
Dalregementet härstammar från de dalafänikor som uppsattes 1542. År 1612 åtog sig provinsen Dalarna att årligen hålla 900 man till kungens tjänst mot att slippa utskrivning. Dessa sammanslogs 1617 med andra förband till Upplands storregemente i Uppland, Västmanland och Dalarna. När kungen på grund av truppens dåliga tillstånd ville göra ny utskrivning åtog sig dalkarlarna 1621 att ständigt hålla 1.400 man utom befäl. Åren 1623–1628 delades landsregementet upp i tre landskapsregementen, varvid Dalregementet bildades 1625. Senare överflyttades 200 nummer till Västmanlands regemente där de huvudsakligen ingick i Bergs kompani. Gagnefs kompani sattes upp 1696. Kompaniets symbol var ett Y symboliserande Väster- och Österdalälven som flyter samman och bildar Dalälven i Djurås i Gagnefs socken.

I 1634 års regeringsform fastställdes den svenska regementetsindelningen, där det angavs att armén skulle bestå av 28 regementen till häst och fot, med fördelningen av åtta till häst och 20 till fot. De indelta och roterande regementena namngavs efter län eller landskap, medan de värvade regementena uppkallades efter sin chef. Regeringsformen angav Dalregementet som det sjunde i ordningen. Dock blev det ett nummer som aldrig användes, annat än för att ange regementets plats, enligt den då gällande rangordning.Björkenstam (1994), s. 10-11

Dalregementet deltog åren 1707, 1708 och 1709 i alla Karl XII:s marscher och tåg med svenska huvudhären. Vid slaget vid Poltava den 28 juni 1709 ingick regementet i den andra infanterikolonnen från höger, vilken stod under generalmajor Roos befäl, samt var bland de trupper som blev avskurna från den övriga delen av hären. Generalmajor Roos trupper mötte en övermäktig fiende och en stor del av manskapet vid Dalregementet stupade, däribland överste Gustaf Henrik von Siegroth, överstelöjtnant Drake samt major Svinhufvud. De överlevande retirerade till löpgravarna där de kapitulerade och gick i krigsfångenskap.

Dalregementet återuppsattes 1710 i Sverige och erhöll Magnus Julius De la Gardie som chef. Regementet tjänstgjorde vid norska gränsen till hösten 1712, då det överfördes till Pommern. Den 20 december 1712 deltog regementet i slaget vid Gadebusch. Regementet stod på infanteriets vänstra flygel och hade emot sig det danska gardet, vilket envist försvarade sig. Dalregementet led stora förluster och vid flera kompanier hade alla officerare stupat eller sårats. Dock tillfördes officerare från andra regementen för att fortsätta leda regementet i slaget. Efter Gadebusch marscherade den svenska hären, vilken bland annat bestod av Dalregementet, västerut. Då både förplägnad och ammunition sinade tvingades Magnus Stenbock med sin kvarvarande armé att kapitulera den 6 maj 1713 vid Tönnigen i norra Tyskland, något som kom att kallas för Stenbocks kapitulation vid Tönnigen. Kapitulationen resulterade i att flera svenska regementen upplöstes och hamnade i dansk krigsfångenskap, där bland annat hela Dalregementet.

De följande åren återuppsattes Dalregementet i Sverige för andra gången. År 1715 samlades regementet i Roslagen med övriga delar ur armén. Vintern och våren 1716 kom Dalregementet att delta i Karl XII:s första norska fälttåget under generalmajor De la Gardies befäl. Efter det svenska återtåget från Norge förlades Dalregementet resterande del av året till Bohuslän. Dalregementet kom även 1718 att delta i Karl XII:s andra norska fälttåg där det deltog i belägringen av Fredrikshald. Fälttåget mot Norge sommaren 1814 blev det sista krig som regementet deltog i.

Den rangordning som hade fastställts i 1634 års regeringsform började halta och skapa luckor efter freden i Fredrikshamn den 17 september 1809, då Finland tillföll Ryssland och de svenska regementen i Finland upplöstes. Därmed fanns det ett behov med att skapa ett nytt system. Under kronprins Karl Johans tid infördes 1816 ett nytt numreringssystem, där de svenska regementena genom en generalorder den 26 mars 1816 tillfördes ett officiellt ordningsnummer, till exempel № 13 Dalregementet.von Konow (1987), s. 19 Till grund för numreringen låg inte bara ett regementes status, utan också de svenska landskapens inbördes ordning, samt att Svealand, Götaland och Norrland skulle varvas. De lägsta ordningsnumren tilldelades "liv- och hus- trupperna". Dessa nummer hade dock ingenting med rangordningen att göra, vilket bland annat framgår av gamla förteckningar där infanteri- och kavalleriförband är blandade just med hänsyn till rang och värdighet.Björkenstam (1994), s. 10-11

Före vakanssättningens början, 1902, hade regementet 904 indelta nummer samt 80 besatta med volontärer och spel. Manskapet har aldrig haft soldattorp, utan endast husrum eller kontant ersättning för sådant. I samband med 1914 års härordning justerades 1914 samtliga ordningsnummer inom armén. För Dalregementet innebar det att regementet blev tilldelad beteckningen I 13. Justeringen av beteckningen gjordes för att särskilja regementen och kårer mellan truppslagen. Det med bakgrund till att namn och nummer som till exempel № 3 Livregementets grenadjärkår och № 3 Livregementets husarkår kunde förefalla egendomliga för den som inte kände till att förbanden ifråga tillhörde skilda truppslag.von Konow (1987), s. 18 Regementet klarade sig från avvecklingen genom försvarsbeslutet 1925, men regementet kom, i likhet med övriga infanteriregementet, att reduceras med en bataljon och kom att från den 1 januari 1928 bestå av två infanteribataljoner.

I samband med OLLI-reformen, vilken genomfördes inom försvaret åren 1973–1975, sammanslogs Dalregementet med Falu försvarsområde (Fo 53), som med sammanslagningen bytte namn till Kopparbergs försvarsområde. Från den 1 juli 1973 bildades försvarsområdesregementet I 13/Fo 53. Inom Kopparbergs försvarsområde var Dalregementet ensamt förband. Inom ett försvarsområde tillfördes A-förbanden det samlade mobiliserings- och materialansvaret och vid de fall där det fanns andra förband inom försvarsområdet, bildade de B-förband och svarade endast som ett utbildningsförband.

Inför försvarsbeslutet 1982 utreddes en avveckling av ett brigadproducerande regemente. Inför försvarsbeslutet hade fredsförbanden i övre Norrland och på Gotland undantagits från överväganden om avveckling. Även infanteriförbanden i Nedre Norrlands militärområde och Bergslagens militärområde, utom Livregementets grenadjärer, undantogs. Detta med hänvisning till behovet av vinterutbildning. De infanteriregementen som kom att utredas för avveckling var Livregementets grenadjärer (I 3), Norra Smålands regemente (I 12) i Eksjö och Dalregementet (I 13) i Falun. Dalregementet föll snabbt bort i valet av regemente, då Dalabrigaden (IB 13) vid regementet skulle omorganiseras till en Norrlandsbrigad, i syfte att öka antal förband utbildade och utrustade för strid i övre Norrland. Kvar blev Norra Smålands regemente och Livregementets grenadjärer, vilka ställdes mot varandra. I valet mellan dessa två regementet förordade överbefälhavaren att Livregementets grenadjärer skulle avvecklas. Anledningen var flera skäl, då bland annat att en avveckling av Livregementets grenadjärer skulle ge de största besparingarna. Gällande Norra Smålands regemente så såg överbefälhavaren att vissa besparingar skulle kunna göras genom en garnisonssamordning, mellan Norra Smålands regemente och Göta ingenjörregemente (Ing 2). Valet med att avveckla Livregementets grenadjärer motiverades enbart av ekonomiska skäl. Operativt skulle en avveckling enligt överbefälhavaren medföra negativa konsekvenser. I den proposition som lades fram till riksdagen och som antogs den 24 februari 1982, beslutades att grundutbildningen vid Livregementets grenadjärer tillsammans med militärområdesverkstaden i Örebro skulle avvecklas senast 1985. Av etablissemanget skulle huvuddelen av marken och anläggningarna avvecklas. Av operativa skäl skulle dock Försvarsområdesbefälhavaren och försvarsområdesstaben bibehållas i Örebro. Ett beslut som senare ändrades till att behålla regementet genom regeringens proposition 1981/82:113.

Genom försvarsutredning 88 stod det klart att skulle fyra brigadproducerande regementen avvecklas. Bakgrunden var att de ekonomiska problem som uppkommit inom försvaret under 1970-talet och 1980-talet, kvarstod och ej heller rätats ut i samband med försvarsbeslutet 1987. Därav begärde regeringen Carlsson I en ny utredning från överbefälhavaren Bengt Gustafsson, försvarsutredning 88 (FU 88), om arméns utveckling. Utredning ledde till att riksdagen i december 1989 beslutade om att armén från den 1 juli 1992 skulle bestå av 18 brigader (en minskning med 11 brigader). I valet av vilka brigadproducerande regementen som skulle avvecklas ställdes hela tio regementen mot varandra, dock så undantogs de regementen som producerade Norrlandsbrigader från utredningen, vilket bland annat inkluderade Dalregementet. Dock så utgick regementets infanteribrigad, Kopparbergsbrigaden (IB 43).

Inför försvarsbeslutet 1992 föreslog regeringen att krigsorganisationen skulle spegla fredsorganisationen. Därmed föreslogs att brigaden vid regementet skulle avskiljas från regementet, och bilda ett självständigt kaderorganiserat krigsförband inom Mellersta militärområdet (Milo M). Den nya organisationen trädde i kraft den 1 juli 1994 och regementet kom bland annat att omfatta en försvarsområdesstab, depåverksamhet, skjutfältsdetalj och hemvärns- och frivilligsdetalj.

Inför försvarsbeslutet 1996 föreslogs en ny försvarsområdesindelningen, vilket innebar att tre försvarsområdesstaber inom Mellersta militärområdet (Milo M) skulle avvecklas senast den 31 december 1997. Försvarsmaktens förslag var att försvarsområdesstaben i Falun skulle avvecklas tillsammans med Dalabrigaden. Regeringen ansåg dock att försvarsområdesstaben och brigaden i Falun skulle kvarstå till förmån för en avveckling av Linköpings garnison. En ambition med försvarsbeslutet var att förband som utgjorde solitärer skulle avvecklas. Regeringen ansåg dock att verksamheten i Falun skulle vara kvar för öka andelen vinterutbildade förband, även om regeringen samtidigt föreslog att Lapplandsbrigaden (NB 20) i Umeå skulle upplösas och avvecklas.Edenstrand (2000), s. 424-425 De tre försvarsområdesstaber som regeringen föreslogs för avveckling inom Mellersta militärområdet återfanns i Gävle, Linköping och Västerås. Gällande staben i Gävle föreslogs den tillsammans med staben i Falun att bilda ett gemensamt försvarsområde. Hälsinge regemente (I 14/Fo 21) avvecklades officiellt den 31 december 1997, vilket i praktiken innebar att Fo 21, Depå och HV/Friv avvecklades. Från den 1 januari 1998 kom Gävleborgs försvarsområde (Fo 21) att integreras i Kopparbergs försvarsområde (Fo 53), som antog namnet Dalarnas och Gävleborgs försvarsområde (Fo 53). Som stöd till hemvärn och frivilligverksamheten inom före detta Gävleborgs försvarsområde bildades försvarsområdesgruppen Gävleborgsgruppen.

Inför försvarsbeslutet 2000 föreslog regeringen i sin propositionen för riksdagen, att den taktiska nivån bör reduceras genom att fördelnings- och försvarsområdesstaber samt marinkommandon och flygkommandon skulle avvecklas. Detta för att utforma ett armétaktiskt, marintaktiskt respektive flygtaktiskt kommando vilka skulle samlokaliseras med operationsledningen. Förslaget innebar att försvarsområdesstaben vid Dalregementet skulle avvecklas. Vidare föreslog regeringen i propositionen att avveckla de fem infanteribrigaderna IB 1, IB 2, IB 12, IB 16 och NB 13. Detta då regeringen ansåg att bibehålla dem skulle kräva omfattande investeringar för att kunna utgöra enheter för mekaniserad utbildning. Vidare ansågs att deras övnings- och skjutfält i vissa fall var begränsande. Beslutet medförde att regementet med brigaden kom att avvecklas den 30 juni 2000. Från den 1 juli 2000 övergick verksamheten vid regementet och brigaden till en avvecklingsorganisation, fram till att avvecklingen skulle vara slutförd senast den 31 december 2001. Avvecklingsorganisationen upplöstes i sin tur den 31 mars 2001, då avvecklingen av de båda förbanden ansågs slutförda.

Den 14 maj 2019 överlämnade försvarsberedningen sin rapport "Värnkraft", till försvarsminister Peter Hultqvist. I rapporten föreslog försvarsberedningen bland annat att krigsorganisationen skulle tillföras fyra regionalt utbildade territoriella skyttebataljoner, utöver den skyttebataljon som föreslogs på Gotland. Av geografiska-, beredskaps- och utbildningsskäl bedömde beredningen att två nya grundorganisationsenheter behövde etableras i form av två mindre regementen. De föreslagna regementena ansågs ha en årlig utbildningskapacitet om cirka 200–250 värnpliktiga. På sikt och efter ytterligare investeringar och resurstillskott, ansågs regementena kunna utöka utbildningsvolymen för att motsvara behovet av skytteförband för upp till en brigad. De värnpliktiga skulle i största utsträckning uttas regionalt för att bland annat säkerställa hög beredskap vid krigsförbanden. Försvarsberedningen konstaterade att bland annat Falun, Härnösand, Sollefteå och Östersund hade visat intresse för etablering av försvarsmaktsverksamhet.

Inför försvarsbeslutet 2020 presenterade regeringen den 12 oktober 2020 en överenskommelse, om att från 2022 återetablera Dalregementet i Falun. Regeringen angav att Dalregementet i Falun skulle återetableras för att utbilda två lokalförsvarskyttebataljoner, för skyddet av förbindelserna till Oslo och för skyddet av viktiga totalförsvarsanläggningar. Dalregementet ansågs av regeringen ha en utbildningskapacitet om årligen på cirka 200–250 inryckande värnpliktiga från närområdet och nå full kapacitet under perioden 2026–2030. Senast den 1 mars 2021 skulle Försvarsmakten redovisa myndighetens planering till regeringskansliet (försvarsdepartementet) över återinrättandet av Dalregementet (I 13) i Falun. Den 26 februari 2021 presenterade Försvarsmakten sitt budgetunderlag för 2022, där Försvarsmakten redovisade sin planering, förberedelser och verksamhet i syfte att kunna återinrätta de av försvarsbeslutet utpekade regementen. Dalregementet föreslogs etableras från det fjärde kvartalet 2021, samt inleda sin utbildningsverksamhet under 2022. Initialt föreslog Försvarsmakten att Dalregementet skulle överta både verksamhet och lokaler från Dalregementsgruppen. Nybyggnation av ett kasernetablissemang antogs skulle kunna påbörjas år 2023 och innan det skulle stå färdigt åren 2027–2028 planerades verksamheten bedrivas i Dalregementsgruppens befintliga lokaler.

Den 16 juni 2021 offentliggjorde Försvarsmakten cheferna för de nyupprättade förbanden där överste Ronny Modigs utsågs till Dalregementets nya regementschef.


Dalregementet

Dalregementet (I 13) är ett infanteriförband inom svenska armén som verkat i olika former åren 1625–2000 och återigen från 2021. Förbandsledningen är förlagd i Falu garnison i Falun.Braunstein (2003), s. 61–64Kjellander (2003), s. 254Holmberg (1993), s. 12Holmberg (1993), s. 76

miniatyr|left|Kaptenen Arvid von Göben (1713-1794) iklädd regementets uniform m/1756. På bröstet syns även Svärdsorden. Målning från 1767 av Carl Fredrich Brander.
Dalregementet härstammar från de dalafänikor som uppsattes 1542. År 1612 åtog sig provinsen Dalarna att årligen hålla 900 man till kungens tjänst mot att slippa utskrivning. Dessa sammanslogs 1617 med andra förband till Upplands storregemente i Uppland, Västmanland och Dalarna. När kungen på grund av truppens dåliga tillstånd ville göra ny utskrivning åtog sig dalkarlarna 1621 att ständigt hålla 1.400 man utom befäl. Åren 1623–1628 delades landsregementet upp i tre landskapsregementen, varvid Dalregementet bildades 1625. Senare överflyttades 200 nummer till Västmanlands regemente där de huvudsakligen ingick i Bergs kompani. Gagnefs kompani sattes upp 1696. Kompaniets symbol var ett Y symboliserande Väster- och Österdalälven som flyter samman och bildar Dalälven i Djurås i Gagnefs socken.

I 1634 års regeringsform fastställdes den svenska regementetsindelningen, där det angavs att armén skulle bestå av 28 regementen till häst och fot, med fördelningen av åtta till häst och 20 till fot. De indelta och roterande regementena namngavs efter län eller landskap, medan de värvade regementena uppkallades efter sin chef. Regeringsformen angav Dalregementet som det sjunde i ordningen. Dock blev det ett nummer som aldrig användes, annat än för att ange regementets plats, enligt den då gällande rangordning.Björkenstam (1994), s. 10-11

Dalregementet deltog åren 1707, 1708 och 1709 i alla Karl XII:s marscher och tåg med svenska huvudhären. Vid slaget vid Poltava den 28 juni 1709 ingick regementet i den andra infanterikolonnen från höger, vilken stod under generalmajor Roos befäl, samt var bland de trupper som blev avskurna från den övriga delen av hären. Generalmajor Roos trupper mötte en övermäktig fiende och en stor del av manskapet vid Dalregementet stupade, däribland överste Gustaf Henrik von Siegroth, överstelöjtnant Drake samt major Svinhufvud. De överlevande retirerade till löpgravarna där de kapitulerade och gick i krigsfångenskap.

Dalregementet återuppsattes 1710 i Sverige och erhöll Magnus Julius De la Gardie som chef. Regementet tjänstgjorde vid norska gränsen till hösten 1712, då det överfördes till Pommern. Den 20 december 1712 deltog regementet i slaget vid Gadebusch. Regementet stod på infanteriets vänstra flygel och hade emot sig det danska gardet, vilket envist försvarade sig. Dalregementet led stora förluster och vid flera kompanier hade alla officerare stupat eller sårats. Dock tillfördes officerare från andra regementen för att fortsätta leda regementet i slaget. Efter Gadebusch marscherade den svenska hären, vilken bland annat bestod av Dalregementet, västerut. Då både förplägnad och ammunition sinade tvingades Magnus Stenbock med sin kvarvarande armé att kapitulera den 6 maj 1713 vid Tönnigen i norra Tyskland, något som kom att kallas för Stenbocks kapitulation vid Tönnigen. Kapitulationen resulterade i att flera svenska regementen upplöstes och hamnade i dansk krigsfångenskap, där bland annat hela Dalregementet.

De följande åren återuppsattes Dalregementet i Sverige för andra gången. År 1715 samlades regementet i Roslagen med övriga delar ur armén. Vintern och våren 1716 kom Dalregementet att delta i Karl XII:s första norska fälttåget under generalmajor De la Gardies befäl. Efter det svenska återtåget från Norge förlades Dalregementet resterande del av året till Bohuslän. Dalregementet kom även 1718 att delta i Karl XII:s andra norska fälttåg där det deltog i belägringen av Fredrikshald. Fälttåget mot Norge sommaren 1814 blev det sista krig som regementet deltog i.

Den rangordning som hade fastställts i 1634 års regeringsform började halta och skapa luckor efter freden i Fredrikshamn den 17 september 1809, då Finland tillföll Ryssland och de svenska regementen i Finland upplöstes. Därmed fanns det ett behov med att skapa ett nytt system. Under kronprins Karl Johans tid infördes 1816 ett nytt numreringssystem, där de svenska regementena genom en generalorder den 26 mars 1816 tillfördes ett officiellt ordningsnummer, till exempel № 13 Dalregementet.von Konow (1987), s. 19 Till grund för numreringen låg inte bara ett regementes status, utan också de svenska landskapens inbördes ordning, samt att Svealand, Götaland och Norrland skulle varvas. De lägsta ordningsnumren tilldelades "liv- och hus- trupperna". Dessa nummer hade dock ingenting med rangordningen att göra, vilket bland annat framgår av gamla förteckningar där infanteri- och kavalleriförband är blandade just med hänsyn till rang och värdighet.Björkenstam (1994), s. 10-11

Före vakanssättningens början, 1902, hade regementet 904 indelta nummer samt 80 besatta med volontärer och spel. Manskapet har aldrig haft soldattorp, utan endast husrum eller kontant ersättning för sådant. I samband med 1914 års härordning justerades 1914 samtliga ordningsnummer inom armén. För Dalregementet innebar det att regementet blev tilldelad beteckningen I 13. Justeringen av beteckningen gjordes för att särskilja regementen och kårer mellan truppslagen. Det med bakgrund till att namn och nummer som till exempel № 3 Livregementets grenadjärkår och № 3 Livregementets husarkår kunde förefalla egendomliga för den som inte kände till att förbanden ifråga tillhörde skilda truppslag.von Konow (1987), s. 18 Regementet klarade sig från avvecklingen genom försvarsbeslutet 1925, men regementet kom, i likhet med övriga infanteriregementet, att reduceras med en bataljon och kom att från den 1 januari 1928 bestå av två infanteribataljoner.

I samband med OLLI-reformen, vilken genomfördes inom försvaret åren 1973–1975, sammanslogs Dalregementet med Falu försvarsområde (Fo 53), som med sammanslagningen bytte namn till Kopparbergs försvarsområde. Från den 1 juli 1973 bildades försvarsområdesregementet I 13/Fo 53. Inom Kopparbergs försvarsområde var Dalregementet ensamt förband. Inom ett försvarsområde tillfördes A-förbanden det samlade mobiliserings- och materialansvaret och vid de fall där det fanns andra förband inom försvarsområdet, bildade de B-förband och svarade endast som ett utbildningsförband.

Inför försvarsbeslutet 1982 utreddes en avveckling av ett brigadproducerande regemente. Inför försvarsbeslutet hade fredsförbanden i övre Norrland och på Gotland undantagits från överväganden om avveckling. Även infanteriförbanden i Nedre Norrlands militärområde och Bergslagens militärområde, utom Livregementets grenadjärer, undantogs. Detta med hänvisning till behovet av vinterutbildning. De infanteriregementen som kom att utredas för avveckling var Livregementets grenadjärer (I 3), Norra Smålands regemente (I 12) i Eksjö och Dalregementet (I 13) i Falun. Dalregementet föll snabbt bort i valet av regemente, då Dalabrigaden (IB 13) vid regementet skulle omorganiseras till en Norrlandsbrigad, i syfte att öka antal förband utbildade och utrustade för strid i övre Norrland. Kvar blev Norra Smålands regemente och Livregementets grenadjärer, vilka ställdes mot varandra. I valet mellan dessa två regementet förordade överbefälhavaren att Livregementets grenadjärer skulle avvecklas. Anledningen var flera skäl, då bland annat att en avveckling av Livregementets grenadjärer skulle ge de största besparingarna. Gällande Norra Smålands regemente så såg överbefälhavaren att vissa besparingar skulle kunna göras genom en garnisonssamordning, mellan Norra Smålands regemente och Göta ingenjörregemente (Ing 2). Valet med att avveckla Livregementets grenadjärer motiverades enbart av ekonomiska skäl. Operativt skulle en avveckling enligt överbefälhavaren medföra negativa konsekvenser. I den proposition som lades fram till riksdagen och som antogs den 24 februari 1982, beslutades att grundutbildningen vid Livregementets grenadjärer tillsammans med militärområdesverkstaden i Örebro skulle avvecklas senast 1985. Av etablissemanget skulle huvuddelen av marken och anläggningarna avvecklas. Av operativa skäl skulle dock Försvarsområdesbefälhavaren och försvarsområdesstaben bibehållas i Örebro. Ett beslut som senare ändrades till att behålla regementet genom regeringens proposition 1981/82:113.

Genom försvarsutredning 88 stod det klart att skulle fyra brigadproducerande regementen avvecklas. Bakgrunden var att de ekonomiska problem som uppkommit inom försvaret under 1970-talet och 1980-talet, kvarstod och ej heller rätats ut i samband med försvarsbeslutet 1987. Därav begärde regeringen Carlsson I en ny utredning från överbefälhavaren Bengt Gustafsson, försvarsutredning 88 (FU 88), om arméns utveckling. Utredning ledde till att riksdagen i december 1989 beslutade om att armén från den 1 juli 1992 skulle bestå av 18 brigader (en minskning med 11 brigader). I valet av vilka brigadproducerande regementen som skulle avvecklas ställdes hela tio regementen mot varandra, dock så undantogs de regementen som producerade Norrlandsbrigader från utredningen, vilket bland annat inkluderade Dalregementet. Dock så utgick regementets infanteribrigad, Kopparbergsbrigaden (IB 43).

Inför försvarsbeslutet 1992 föreslog regeringen att krigsorganisationen skulle spegla fredsorganisationen. Därmed föreslogs att brigaden vid regementet skulle avskiljas från regementet, och bilda ett självständigt kaderorganiserat krigsförband inom Mellersta militärområdet (Milo M). Den nya organisationen trädde i kraft den 1 juli 1994 och regementet kom bland annat att omfatta en försvarsområdesstab, depåverksamhet, skjutfältsdetalj och hemvärns- och frivilligsdetalj.

Inför försvarsbeslutet 1996 föreslogs en ny försvarsområdesindelningen, vilket innebar att tre försvarsområdesstaber inom Mellersta militärområdet (Milo M) skulle avvecklas senast den 31 december 1997. Försvarsmaktens förslag var att försvarsområdesstaben i Falun skulle avvecklas tillsammans med Dalabrigaden. Regeringen ansåg dock att försvarsområdesstaben och brigaden i Falun skulle kvarstå till förmån för en avveckling av Linköpings garnison. En ambition med försvarsbeslutet var att förband som utgjorde solitärer skulle avvecklas. Regeringen ansåg dock att verksamheten i Falun skulle vara kvar för öka andelen vinterutbildade förband, även om regeringen samtidigt föreslog att Lapplandsbrigaden (NB 20) i Umeå skulle upplösas och avvecklas.Edenstrand (2000), s. 424-425 De tre försvarsområdesstaber som regeringen föreslogs för avveckling inom Mellersta militärområdet återfanns i Gävle, Linköping och Västerås. Gällande staben i Gävle föreslogs den tillsammans med staben i Falun att bilda ett gemensamt försvarsområde. Hälsinge regemente (I 14/Fo 21) avvecklades officiellt den 31 december 1997, vilket i praktiken innebar att Fo 21, Depå och HV/Friv avvecklades. Från den 1 januari 1998 kom Gävleborgs försvarsområde (Fo 21) att integreras i Kopparbergs försvarsområde (Fo 53), som antog namnet Dalarnas och Gävleborgs försvarsområde (Fo 53). Som stöd till hemvärn och frivilligverksamheten inom före detta Gävleborgs försvarsområde bildades försvarsområdesgruppen Gävleborgsgruppen.

Inför försvarsbeslutet 2000 föreslog regeringen i sin propositionen för riksdagen, att den taktiska nivån bör reduceras genom att fördelnings- och försvarsområdesstaber samt marinkommandon och flygkommandon skulle avvecklas. Detta för att utforma ett armétaktiskt, marintaktiskt respektive flygtaktiskt kommando vilka skulle samlokaliseras med operationsledningen. Förslaget innebar att försvarsområdesstaben vid Dalregementet skulle avvecklas. Vidare föreslog regeringen i propositionen att avveckla de fem infanteribrigaderna IB 1, IB 2, IB 12, IB 16 och NB 13. Detta då regeringen ansåg att bibehålla dem skulle kräva omfattande investeringar för att kunna utgöra enheter för mekaniserad utbildning. Vidare ansågs att deras övnings- och skjutfält i vissa fall var begränsande. Beslutet medförde att regementet med brigaden kom att avvecklas den 30 juni 2000. Från den 1 juli 2000 övergick verksamheten vid regementet och brigaden till en avvecklingsorganisation, fram till att avvecklingen skulle vara slutförd senast den 31 december 2001. Avvecklingsorganisationen upplöstes i sin tur den 31 mars 2001, då avvecklingen av de båda förbanden ansågs slutförda.

Den 14 maj 2019 överlämnade försvarsberedningen sin rapport "Värnkraft", till försvarsminister Peter Hultqvist. I rapporten föreslog försvarsberedningen bland annat att krigsorganisationen skulle tillföras fyra regionalt utbildade territoriella skyttebataljoner, utöver den skyttebataljon som föreslogs på Gotland. Av geografiska-, beredskaps- och utbildningsskäl bedömde beredningen att två nya grundorganisationsenheter behövde etableras i form av två mindre regementen. De föreslagna regementena ansågs ha en årlig utbildningskapacitet om cirka 200–250 värnpliktiga. På sikt och efter ytterligare investeringar och resurstillskott, ansågs regementena kunna utöka utbildningsvolymen för att motsvara behovet av skytteförband för upp till en brigad. De värnpliktiga skulle i största utsträckning uttas regionalt för att bland annat säkerställa hög beredskap vid krigsförbanden. Försvarsberedningen konstaterade att bland annat Falun, Härnösand, Sollefteå och Östersund hade visat intresse för etablering av försvarsmaktsverksamhet.

Inför försvarsbeslutet 2020 presenterade regeringen den 12 oktober 2020 en överenskommelse, om att från 2022 återetablera Dalregementet i Falun. Regeringen angav att Dalregementet i Falun skulle återetableras för att utbilda två lokalförsvarskyttebataljoner, för skyddet av förbindelserna till Oslo och för skyddet av viktiga totalförsvarsanläggningar. Dalregementet ansågs av regeringen ha en utbildningskapacitet om årligen på cirka 200–250 inryckande värnpliktiga från närområdet och nå full kapacitet under perioden 2026–2030. Senast den 1 mars 2021 skulle Försvarsmakten redovisa myndighetens planering till regeringskansliet (försvarsdepartementet) över återinrättandet av Dalregementet (I 13) i Falun. Den 26 februari 2021 presenterade Försvarsmakten sitt budgetunderlag för 2022, där Försvarsmakten redovisade sin planering, förberedelser och verksamhet i syfte att kunna återinrätta de av försvarsbeslutet utpekade regementen. Dalregementet föreslogs etableras från det fjärde kvartalet 2021, samt inleda sin utbildningsverksamhet under 2022. Initialt föreslog Försvarsmakten att Dalregementet skulle överta både verksamhet och lokaler från Dalregementsgruppen. Nybyggnation av ett kasernetablissemang antogs skulle kunna påbörjas år 2023 och innan det skulle stå färdigt åren 2027–2028 planerades verksamheten bedrivas i Dalregementsgruppens befintliga lokaler.

Den 16 juni 2021 offentliggjorde Försvarsmakten cheferna för de nyupprättade förbanden där överste Ronny Modigs utsågs till Dalregementets nya regementschef. Han tillträder formellt sin befattning i samband med att regementet återetableras fjärde kvartalet 2021.

Den 1 september 2021 trädde förordningen med instruktion för Försvarsmakten (2007:1266) i kraft, vilken innebar en återetablering av fyra regementen och en flygflottilj. Den 23 oktober 2021 återetablerades Dalregementet genom en ceremoni i Dalasalen i Falun, på det gamla kasernetablissementet, där bland annat kung Carl XVI Gustaf, försvarsminister Peter Hultqvist och överbefälhavaren Micael Bydén närvarade och där Dalregementets fana återlämnades till Dalregementet.

Den 23 oktober 1642 utkämpades slaget vid Leipzig där Dalregementet bildade en brigad tillsammans med ett tyskt regemente. 10 oktober år 1908 flyttade regementsledningen från lägerplats Rommehed till Falun. Fram till år 2000 huserade Dalregementet på samma plats som invigningsceremonin nu genomförs på. 2000 avvecklades förbandet för att idag, 21 år senare, återtas som en del av det svenska försvaret.
Under de 21 år som regementet legat i träda har dess traditioner vårdats av hemvärnet och Dalregementsgruppen.
Under lördagens ceremoni deltar H.M. Konungen Carl XVI Gustaf, försvarsminister Peter Hultqvist, överbefälhavare Micael Bydén och Dalregementets blivande chef, överste Ronny Modigs. Arméns musikkår står för musiken.
Ceremonins genomförande
Ceremonin genomförs i Dalasalen i Falun, på det gamla regementsområdet. Då beslutet om ceremonin fattades gällde fortfarande strikta restriktioner kopplat till pågående pandemi.
Restriktionerna är lättade nu, men smittan är inte över. Därför står planeringen fast vid att hålla en ceremoni med ett begränsat antal gäster. Att hålla en ceremoni utomhus har inte varit aktuellt med hänsyn till årstiden.
Då allmänheten inte kan bjudas in finns en möjlighet att följa ceremonin live via Dalregementets Facebook.
Efter ceremonin kommer material från invigningen att läggas upp på Försvarsmaktens interna och externa kanaler.
Rättelse
I Dalarnas tidningar gick det ut felaktig information om var lördagens ceremoni ska hållas. Dalarnas tidningar har nu ändrat texten på webben, så att informationen att den hålls inomhus med endast inbjudna gäster är korrekt.


Dalarnas Tidningar

Dalarnas Tidningar (DT) är ett medieföretag som bildades 1987 genom en sammanslagning av Falu-Kuriren AB med tidningen Falu Kuriren och Dalarnes Tidnings- och Boktryckeri AB med tidningarna Borlänge Tidning, Nya Ludvika Tidning, Mora Tidning och Södra Dalarnes Tidning.

DTBAB:s tidningar var opolitiska och Falu Kuriren oberoende liberal och så är fallet än i dag. Dalarnas Tidningar hade år 2015 en dagsupplaga på 44 200 exemplar enligt TS. Mellan 2007 och 2019 ägdes Dalarnas Tidningar av Mittmedia som förvärvades av Bonnier Local News 2019.

Företaget har sin bakgrund i Rudolf Bengtssons övertagande av Falu Kuriren och familjen Bengtssons därpå följande tidningsägande. I mitten på 1970-talet var detta uppdelat på tre företag:SOU 1975:79 Svensk press. 4, s. 79
Falu-Kuriren AB: Falu Kuriren
Dalarnes Tidnings och Boktryckeriaktiebolag: Mora Tidning, Södra Dalarnes Tidning, Ludvika Tidning, Säters Tidning och Borlänge Tidning
Ågren & Holmbergs Boktryckeri AB: Sala Allehanda, Fagersta-Posten och Avesta Tidning

År 1976 bildades Liberala Tidningar KB som köpte Nerikes Allehanda. Ägare var flera regionala tidningar, däribland Falu Kuriren.SOU 1988:48 Reformerat presstöd, s. 38

År 1981 såldes Sala Allehanda, Fagersta-Posten och Avesta Tidning som gavs ut i norra Västmanland och södra Dalarna.SOU 1988:48 Reformerat presstöd, s. 38 I oktober 1982 uppgick Säters Tidning i Södra Dalarnes Tidning.SÄTERS TIDNING (1907), Nya Lundstedt dagstidningar

Bolaget Dalarnas Tidningar bildades 1987 genom sammanslagning av Falu-Kuriren AB som gav ut Falu Kuriren med Dalarnes Tidnings- och Boktryckeri AB (DTBAB) som gav ut Borlänge Tidning, Ludvika Tidning, Mora Tidning och Södra Dalarnes Tidning.

När Bonnier tog över Mittmedia under 2019 valde man att satsa mer på de lokala titlarna.Mittmedias nya strategi: lokala chefer och egna sajter, Journalisten, 26 juni 2019 Som ett första steg bröts Avesta Tidning loss från Dalarnas Tidningar och fick en egen chefredaktör.

Tipsa Journalisten »
Telefon: 08-613 75 00
redaktionen@journalisten.se
annons@journalisten.se
29 april, 2020
Fyra nya chefredaktörer ska rekryteras när Bonnier ritar om mediekartan i Dalarna. Samtidigt decentraliseras bevakningen ut till lokala redaktioner, och en redaktion som stängdes 2016 har öppnats igen.
Den internutredning som SVT genomför efter att grävreportern Fredrik Laurin greps av polis inne på arbetsplatsen rör arbetsrättsliga åtgärder mot Laurin, samt frågor om vilka ord som får användas internt. ”De slåss för sin version och då är jag ett billigt bondeoffer”, säger Fredrik Laurin till Journalisten.
Den internutredning som SVT genomför efter att grävreportern Fredrik Laurin greps av polis inne på arbetsplatsen rör arbetsrättsliga åtgärder mot Laurin, samt frågor om vilka ord som får användas internt. ”De slåss för sin version och då är jag ett billigt bondeoffer”, säger Fredrik Laurin till Journalisten.
har avlidit vid 79 års ålder.
och Fanny Renman, SVTs Grävnav, har vunnit filmfestivalen Angeles Docs pris för "Best Research and Investigative" med dokumentärfilmen "De inlåsta hedersflickorna".
Svenska Dagbladet, får utmärkelsen Årets guldklocka av föreningen Utställningsestetiskt forum.
Love Lyssarides är nominerad till Prix Europa för podden Ekerösvindlaren där han placerade sig själv smack i mitten av händelserna och lät sig bli besatt av berättelsen. ”Vi befinner oss på outforskad mark och jag är övertygad om att det här bara är början”, säger han om poddjournalistikens framtid.
Love Lyssarides är nominerad till Prix Europa för podden Ekerösvindlaren där han placerade sig själv smack i mitten av händelserna och lät sig bli besatt av berättelsen. ”Vi befinner oss på outforskad mark och jag är övertygad om att det här bara är början”, säger han om poddjournalistikens framtid.
De vita fläckarna på mediekartan ska täppas till och kvalitativ journalistik ta plats i hela landet, enligt förslaget till nytt mediestöd. Men för den nationella mediemångfalden kan förslaget bli ett dråpslag. ”Det behövs ett demokratiraster”, säger Dagens ETCs chefredaktör Andreas Gustavsson.
De vita fläckarna på mediekartan ska täppas till och kvalitativ journalistik ta plats i hela landet, enligt förslaget till nytt mediestöd. Men för den nationella mediemångfalden kan förslaget bli ett dråpslag. ”Det behövs ett demokratiraster”, säger Dagens ETCs chefredaktör Andreas Gustavsson.
Prenumerera på nyhetsbrevet
Journalisten, Nytorgsgatan 17a, 116 20 Stockholm
Tel:08-613 75 00
E-post: redaktionen@journalisten.se
Journalisten.se har 190 000 unika sidvisningar och 75 000 unika besökare per månad (genomsnitt Google analytics).
Magasinet Journalisten har en räckvidd på 42 000 läsare (Orvesto 2:a kvartalet 2017). Annonsera
Journalisten är Sveriges äldsta och största medietidning. Prenumerera
Ansvarig utgivare: Helena Giertta. Allt material är skyddat enligt lagen om upphovsrätt. Citera gärna, men ange källan. Information om cookies


Dalarnas Tidningar

Företaget har sin bakgrund i Rudolf Bengtssons övertagande av Falu Kuriren och familjen Bengtssons därpå följande tidningsägande. I mitten på 1970-talet var detta uppdelat på tre företag:SOU 1975:79 Svensk press. 4, s. 79
Falu-Kuriren AB: Falu Kuriren
Dalarnes Tidnings och Boktryckeriaktiebolag: Mora Tidning, Södra Dalarnes Tidning, Ludvika Tidning, Säters Tidning och Borlänge Tidning
Ågren & Holmbergs Boktryckeri AB: Sala Allehanda, Fagersta-Posten och Avesta Tidning

År 1976 bildades Liberala Tidningar KB som köpte Nerikes Allehanda. Ägare var flera regionala tidningar, däribland Falu Kuriren.SOU 1988:48 Reformerat presstöd, s. 38

År 1981 såldes Sala Allehanda, Fagersta-Posten och Avesta Tidning som gavs ut i norra Västmanland och södra Dalarna.SOU 1988:48 Reformerat presstöd, s. 38 I oktober 1982 uppgick Säters Tidning i Södra Dalarnes Tidning.SÄTERS TIDNING (1907), Nya Lundstedt dagstidningar

Bolaget Dalarnas Tidningar bildades 1987 genom sammanslagning av Falu-Kuriren AB som gav ut Falu Kuriren med Dalarnes Tidnings- och Boktryckeri AB (DTBAB) som gav ut Borlänge Tidning, Ludvika Tidning, Mora Tidning och Södra Dalarnes Tidning.

År 1993 ersattes Ludvika Tidning av Nya Ludvika Tidning (NLT). DT och Nerikes Allehanda ägde varsin halva av NLT fram till år 2002 när DT blev helägare.Dalarnas Tidningar köper Nya Ludvika Tidning , Journalisten, 19 februari 2002

Inledningsvis hade företaget separata webbplatser för de olika tidningarna, men år 2007 sammanfogades dessa på adressen dalarnastidningar.se, senare förkortat till dt.se.

I april 2007 presenterades en stor affär där Liberala Tidningar/Nerikes Allehanda slogs ihop med VLT AB och bildade Liberala Tidningar i Mellansverige. För Dalarnas Tidningar innebar detta ett steg tillbaka då man sålde sina andelar i Nerikes Allehanda och Hallandsposten och koncentrerade på kärnområdet.Tidningarnaregionaliseras, DT.se Ledare, 21 april 2007

Lennart och Sten Bengtsson valde istället att avsluta familjens mångåriga tidningsägare. I december 2007 meddelades det att Mittmedia köpt Dalarnas Tidningar av Bengtsson Tidnings AB.Mellansvensk jätte tar över , DT.se, 19 december 2007Mittmedia köper Dalarnas Tidningar , Journalisten, 18 december 2007


Dalarnas Tidningar

Företaget har sin bakgrund i Rudolf Bengtssons övertagande av Falu Kuriren och familjen Bengtssons därpå följande tidningsägande. I mitten på 1970-talet var detta uppdelat på tre företag:SOU 1975:79 Svensk press. 4, s. 79
Falu-Kuriren AB: Falu Kuriren
Dalarnes Tidnings och Boktryckeriaktiebolag: Mora Tidning, Södra Dalarnes Tidning, Ludvika Tidning, Säters Tidning och Borlänge Tidning
Ågren & Holmbergs Boktryckeri AB: Sala Allehanda, Fagersta-Posten och Avesta Tidning

År 1976 bildades Liberala Tidningar KB som köpte Nerikes Allehanda. Ägare var flera regionala tidningar, däribland Falu Kuriren.SOU 1988:48 Reformerat presstöd, s. 38

År 1981 såldes Sala Allehanda, Fagersta-Posten och Avesta Tidning som gavs ut i norra Västmanland och södra Dalarna.SOU 1988:48 Reformerat presstöd, s. 38 I oktober 1982 uppgick Säters Tidning i Södra Dalarnes Tidning.SÄTERS TIDNING (1907), Nya Lundstedt dagstidningar

Bolaget Dalarnas Tidningar bildades 1987 genom sammanslagning av Falu-Kuriren AB som gav ut Falu Kuriren med Dalarnes Tidnings- och Boktryckeri AB (DTBAB) som gav ut Borlänge Tidning, Ludvika Tidning, Mora Tidning och Södra Dalarnes Tidning.

År 1993 ersattes Ludvika Tidning av Nya Ludvika Tidning (NLT). DT och Nerikes Allehanda ägde varsin halva av NLT fram till år 2002 när DT blev helägare.Dalarnas Tidningar köper Nya Ludvika Tidning , Journalisten, 19 februari 2002

Inledningsvis hade företaget separata webbplatser för de olika tidningarna, men år 2007 sammanfogades dessa på adressen dalarnastidningar.se, senare förkortat till dt.se.

I april 2007 presenterades en stor affär där Liberala Tidningar/Nerikes Allehanda slogs ihop med VLT AB och bildade Liberala Tidningar i Mellansverige. För Dalarnas Tidningar innebar detta ett steg tillbaka då man sålde sina andelar i Nerikes Allehanda och Hallandsposten och koncentrerade på kärnområdet.Tidningarnaregionaliseras, DT.se Ledare, 21 april 2007

Lennart och Sten Bengtsson valde istället att avsluta familjens mångåriga tidningsägare. I december 2007 meddelades det att Mittmedia köpt Dalarnas Tidningar av Bengtsson Tidnings AB.Mellansvensk jätte tar över , DT.se, 19 december 2007Mittmedia köper Dalarnas Tidningar , Journalisten, 18 december 2007

År 2015 blev Mittmedia helägare till Promedia, som man tidigare delägde. En följd av detta var att Avesta Tidning skiljdes från de västmanländska tidningar den tidigare samarbetat med för att istället organisatoriskt tillhöra Dalarnas Tidningar.130 tjänster bort från Mittmedia, Resumé, 10 mars 2016 Till skillnad från övriga DT-tidningar hade dock Avesta Tidning fortfarande en egen webbplats.


Dalarnas Tidningar


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0000.jsonl--Q5210221--Chefredaktör och ansvarig utgivare-2--sv-0000-1667

Dalarnas Tidningar

Chefredaktör och ansvarig utgivare Christer Gruhs, 1997–2004Dalarnas Tidningars chefredaktör går, Journalisten, 16 augusti 2004 Pär Fagerström, 2004–2010 Ewa Wirén, 2010Hon blir tidningens nya vd, DT, 9 september 2010–2014 Carl-Johan Bergman, 2014Dalarnas Tidningar får ny chefredaktör, Journalisten, 26 augusti 2014–2018 Helena Nyman, 2018Helena Nyman blir chefredaktör på DT, Journalisten, 21 maj 2018–


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0000.jsonl--Q5210221--Chefredaktör och ansvarig utgivare-2--sv-0000-1668

Dalarnas Tidningar


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0000.jsonl--Q5210221--Chefredaktör och ansvarig utgivare-2--sv-0000-1669

Dalarnas Tidningar


Demokratisk Allians

Demokratisk Allians (DA) var en politisk organisation i Sverige, bildad som en ungdomsorganisation i Stockholm 1967. Organisationen beskrivs ofta som högerextrem  med en starkt antikommunistisk prägel. Organisationen tog ställning för USA:s krigföring i Vietnam och är känd för sitt starka motstånd mot den svenska FNL-rörelsen och dåvarande statsminister Olof Palme. Föreningen hade enligt egna uppgifter som mest cirka 600 medlemmar och ett fåtal lokalavdelningar runt om i landet. Organisationen upplöstes 1976, men vissa medlemmar fortsatte att vara aktiva i den högerextrema Stiftelsen Contra.

Demokratisk Allians bildades i Stockholm 1967 som en utbrytning ur Kommittén för ett fritt Asien (KFA), med Anders Larsson som initiativtagare och sekreterare. Anders Larsson var en centralgestalt i den svenska efterkrigstidens extremhöger som förutom sitt engagemang i KFA varit aktiv i Baltiska kommittén (BA) och det högerextrema nätverket World Anti-Communist League (WACL). DA:s verksamhet kom att främst inrikta sig på opinionsbildning och utdelning av gratistidningar som Svante Hjertstrands tidning Argument för frihet och rätt. Det kom att dröja till 1970 innan en distriktsavdelning bildades i Göteborg. Ytterligare en distriktsorganisation fanns i Malmö och även på andra orter periodvis. Dessa var självständiga organisationer med egna styrelser, men de samarbetade i produktionen och försäljning av propagandamateriel som t-shirts och tidskrifter. Senare ska aktiva medlemmar även funnits i Lund och Norrköping. Flertalet ledande organisatörer i den svenska extremhögern var medlemmar i DA. Bland annat Tommy Hansson som gick med i organisationen 1972 (ordförande för Stockholmsavdelningen 1974-75) och Leif Zeilon som var aktiv i DA under tidigt 1970-tal . Enligt DA själva hade de också sympatier från Ture Nerman och Birger Norman  Organisationen hävdade att den var partipolitiskt fristående, trots detta tycks det ha funnits en del kopplingar till Moderata ungdomsförbundet (MUF), i alla fall vad gäller föreningen i Göteborg.

I mitten av 1970-talet var exilesten och WACL-aktivisten Arvo Horm organisationens revisor.

Den svenska musikartisten Magnus Uggla deltog i unga år i organisationens aktiviteter. Uggla har efteråt berättat att hans bror var aktiv i organisationen sedan bildandet och att det ska ha varit anledningen till hans samröre med organisationen.

I mitten av 1970-talet kretsade en stor del av den svenska WACL-sektionen kring Demokratisk Allians. Flertalet medlemmar deltog på förbundets internationella kongresser. Enligt Tommy Hansson hade organisationen flera internationella kontakter. Flera av DA:s medlemmar gjorde med jämna mellanrum resor till de dåvarande diktaturerna Sydvietnam, Sydkorea, Paraguay, Filippinerna, och Taiwan.

Efter att Vietnamkriget tagit slut 1975 och Socialdemokraternas valförlust 1976 minskade Demokratisk Allians i betydelse. Organisationen hade också genomgått en intern maktstrid 1974 vilket hade lett till splittring. Så 1976 fattade man beslut att upplösa organisationen. Efter nedläggningen av DA fortsatte minoritetsfraktionen från maktstriden att organisera sig i stiftelsen Contra. Några medlemmar från den andra fraktionen valde att istället organisera sig i Frihetsförbundet.

Mina prylar (10): skål från Kinmen
Den vackra blåvita skålen från Kinmen, som har formats efter huvudöns konturer. Foto: Tommy Hansson
I min finhylla finns en vacker, lockförsedd skål i blåvitt med texten ”KINMEN DEFENSE COMMAND R. O. C.”. Således ”Kinmens försvarskommando Republiken Kina”. Republiken Kina är den officiella beteckningen för Taiwan, som jag besökte för första och hittills enda gången i början av 1990.
Mitt besök var resultatet av en inbjudan från den internationella organisationen World Anti Communist League (WACL) till dess årliga kongress, som detta år hölls i Taiwans huvudstad Taipei. Jag hade då i närmare 20 år ägnat mig åt aktivt, antikommunistiskt arbete sedan jag gick med i organisationen Demokratisk Allians (DA) 1972.
DA hade en hel del internationella kontakter, och flera av organisationens medlemmar och sympatisörer gjorde med jämna mellanrum resor till länder såsom Sydvietnam, Sydkorea, Paraguay, Filippinerna, USA och naturligtvis det fria Kina, Taiwan. Vi fick också rätt ofta besök från sådana länder.
Jag minns ett besök i Stockholm av den legendariske doktor Ku Cheng-kang, en ”äldre statsman” från Taiwan som tillhörde president Chiang Kai-sheks inre krets och följt med denne då han i spetsen för omkring en miljon nationalistkineser flydde till Taiwan efter Mao-kommunisternas seger i det kinesiska inbördeskriget 1949.
Vi träffade doktor Ku i Baltiska kommitténs lokaler på Arsenalsgatan 1 och gick sedan samfällt därifrån till en kinesisk restaurang som var inrymd i saluhallshuset vid Östermalms torg. Det kändes oerhört hedrande att få träffa en sådan bemärkt man och hjälte i den för mig närmast heliga kampen mot den totalitära och gudlösa kommunismen.
En gång träffade jag och min DA-kollega Anders Larsson WACLs ordförande, som då var från Brasilien. Vi tog med honom till Operakällaren, Stockholms lyxigaste restaurang, och fick ett intressant samtal och en inblick i hur WACL arbetade. Jag kan väl nu avslöja, det var ändå 40 år sedan, att dess metoder inte alltid var helt rumsrena.
Bland annat hade man via dolda kameror och inspelningsapparatur lyckats skandalisera en hög och vänstervriden kyrkoman (om det rentav var landets romersk-katolske ärkebiskop) då denne hade en så kallad herdestund med en älskarinna på ett hotellrum. Den romerska kyrkans tjänare förutsätts ju leva i celibat.
Åter till Kinmen (den portugisiska beteckningen är Quemoy), en ögrupp omfattande tolv öar där huvudön är fem gånger så stor som den näst största ön. Vid tiden för mitt besök bodde här vid pass 50 000 människor vilka åtnjöt skattefrihet och andra privilegier. Att få besöka Kinmen var givetvis en fantastisk upplevelse för en kämpande antikommunist, eftersom det är Taiwans mest säkerhetsklassade del belägen endast någon kilometer från Kommunistkinas fastland.
Kommunisterna försökte erövra Kinmen den 25 oktober 1949 men slogs tillbaka av nationalisterna efter bara två dagar. Under den så kallade Formosa-krisen 1958 blev Kinmen beskjutet av fastlandets artilleri under 55 dagar i följd, men Taiwan-regeringen som aktivt stöddes av den amerikanska Eisenhower-administrationen motstod attacken.
Ett besök vid huvudöns Psywar Center (psywar=psykologisk krigföring) ingick i programmet – därifrån ivägsändes bland annat ballonger med frihetliga budskap till fastlandet – liksom ett besök i en i berget insprängd militär anläggning. Värdarna bjöd här på fantastisk kinesisk mat samt rikhaltiga mängder av det starka lokala risbrännvinet, av någon anledning kallat white lightning.
Taiwanvistelsen var utan tvivel en av mina allra mest minnesvärda resor över huvud taget. Däri ingick även boende på det storslagna Grand Hotel i Taipei, ett helt samhälle i sig, samt besök vid världens finaste kinesiska museum dit Chiang Kai-shek och hans medarbetare i samband med flykten från fastlandet hade forslat så många kinesiska konstskatter de kunde.
En av mina artiklar i The New York City Tribune. Foto: Tommy Hansson
Jag fick även äran att tillsammans med två andra kongressdeltagare – en kinesiska som deltagit i protesterna på Himmelska fridens torg i Peking ett halvår tidigare samt en sydkoreansk riksdagsman – hålla ett tal i staden Taitung. Jag talade inför ett par tusen ditkommenderade studenter om religionens betydelse för bekämpandet av kommunismen. Talet trycktes senare i en engelskspråkig regeringstidskrift. Taitungs provinsregering gav oss talare en furstlig behandling med limousinservice och rikligt med mat och dryck (läs: white lightning).
Eftersom jag är journalist publicerade jag ett antal artiklar och reportage vid hemkomsten, bland annat i den amerikanska dagstidningen The New York City Tribune som jag var svensk ”stringer” för. Givetvis hade jag vid hemkomsten ett par flaskor av white lightning med i bagaget.Explore posts in the same categories: Prylar
Etiketter: Anders Larsson, Arsenalsgatan, Östermalms torg, Baltiska kommittén, Brasilien, Demokratisk Allians, Eisenhower, Filippinerna, Formosa-krisen, Grand Hotel Taipei, Himmelska fridens torg, kinesiska fastlandet, Kinmen, Kommunistkina, Ku Cheng-kang, Mao, Operakällaren, Paraguay, Peking, Psywar Center, Queymoy, Republiken Kina, Stockholm, Sydkorea, Sydvietnam, Taipei, Taitung, Taiwan, The New York City Tribune, USA, WACL, white lightningYou can comment below, or link to this permanent URL from your own site.
Kommentera


Demokratisk Allians

Demokratisk Allians bildades i Stockholm 1967 som en utbrytning ur Kommittén för ett fritt Asien (KFA), med Anders Larsson som initiativtagare och sekreterare. Anders Larsson var en centralgestalt i den svenska efterkrigstidens extremhöger som förutom sitt engagemang i KFA varit aktiv i Baltiska kommittén (BA) och det högerextrema nätverket World Anti-Communist League (WACL). DA:s verksamhet kom att främst inrikta sig på opinionsbildning och utdelning av gratistidningar som Svante Hjertstrands tidning Argument för frihet och rätt. Det kom att dröja till 1970 innan en distriktsavdelning bildades i Göteborg. Ytterligare en distriktsorganisation fanns i Malmö och även på andra orter periodvis.


Demokratisk Allians


Demokratisk Allians

Demokratisk Allians bildades i Stockholm 1967 som en utbrytning ur Kommittén för ett fritt Asien (KFA), med Anders Larsson som initiativtagare och sekreterare. Anders Larsson var en centralgestalt i den svenska efterkrigstidens extremhöger som förutom sitt engagemang i KFA varit aktiv i Baltiska kommittén (BA) och det högerextrema nätverket World Anti-Communist League (WACL). DA:s verksamhet kom att främst inrikta sig på opinionsbildning och utdelning av gratistidningar som Svante Hjertstrands tidning Argument för frihet och rätt. Det kom att dröja till 1970 innan en distriktsavdelning bildades i Göteborg. Ytterligare en distriktsorganisation fanns i Malmö och även på andra orter periodvis. Dessa var självständiga organisationer med egna styrelser, men de samarbetade i produktionen och försäljning av propagandamateriel som t-shirts och tidskrifter. Senare ska aktiva medlemmar även funnits i Lund och Norrköping. Flertalet ledande organisatörer i den svenska extremhögern var medlemmar i DA. Bland annat Tommy Hansson som gick med i organisationen 1972 (ordförande för Stockholmsavdelningen 1974-75) och Leif Zeilon som var aktiv i DA under tidigt 1970-tal . Enligt DA själva hade de också sympatier från Ture Nerman och Birger Norman  Organisationen hävdade att den var partipolitiskt fristående, trots detta tycks det ha funnits en del kopplingar till Moderata ungdomsförbundet (MUF), i alla fall vad gäller föreningen i Göteborg.

I mitten av 1970-talet var exilesten och WACL-aktivisten Arvo Horm organisationens revisor.


Demokratisk Allians

Demokratisk Allians bildades i Stockholm 1967 som en utbrytning ur Kommittén för ett fritt Asien (KFA), med Anders Larsson som initiativtagare och sekreterare. Anders Larsson var en centralgestalt i den svenska efterkrigstidens extremhöger som förutom sitt engagemang i KFA varit aktiv i Baltiska kommittén (BA) och det högerextrema nätverket World Anti-Communist League (WACL). DA:s verksamhet kom att främst inrikta sig på opinionsbildning och utdelning av gratistidningar som Svante Hjertstrands tidning Argument för frihet och rätt. Det kom att dröja till 1970 innan en distriktsavdelning bildades i Göteborg. Ytterligare en distriktsorganisation fanns i Malmö och även på andra orter periodvis. Dessa var självständiga organisationer med egna styrelser, men de samarbetade i produktionen och försäljning av propagandamateriel som t-shirts och tidskrifter. Senare ska aktiva medlemmar även funnits i Lund och Norrköping. Flertalet ledande organisatörer i den svenska extremhögern var medlemmar i DA. Bland annat Tommy Hansson som gick med i organisationen 1972 (ordförande för Stockholmsavdelningen 1974-75) och Leif Zeilon som var aktiv i DA under tidigt 1970-tal . Enligt DA själva hade de också sympatier från Ture Nerman och Birger Norman  Organisationen hävdade att den var partipolitiskt fristående, trots detta tycks det ha funnits en del kopplingar till Moderata ungdomsförbundet (MUF), i alla fall vad gäller föreningen i Göteborg.

I mitten av 1970-talet var exilesten och WACL-aktivisten Arvo Horm organisationens revisor.

Den svenska musikartisten Magnus Uggla deltog i unga år i organisationens aktiviteter. Uggla har efteråt berättat att hans bror var aktiv i organisationen sedan bildandet och att det ska ha varit anledningen till hans samröre med organisationen.

I mitten av 1970-talet kretsade en stor del av den svenska WACL-sektionen kring Demokratisk Allians. Flertalet medlemmar deltog på förbundets internationella kongresser.


Europa

+ Europa 280px|Europa i världen. 280px|Politisk karta över Europa Area:  Folkmängd:  Antal stater:  Högsta punkt:  Lägsta punkt:  10 180 000 km²  746 419 440  45  Elbrus 5 642 m ö.h.  Kaspiska havet 28 m u.h. StaterUnited Nations Group of Experts on Geographical Names (2008) Composition of macro geographical (continental) regions, geographical sub-regions, and selected economic and other groupings, Förenta Nationerna, 17 October 2008. Encyclopedia Britannica World Atlas (2009) Encyclopedia Britannica World Atlas, 25 januari 2009. Europaparlamentet, European Parliament Resolution 2014/2717(RSP), 17 July 2014: "...pursuant to Article 49 of the Treaty on European Union, Georgia, Moldova and Ukraine – like any other European state – have a European perspective and may apply to become members of the Union..."                      International Geographic Encyclopaedia and Atlas. Springer, 24 november 1979, p. 273Stora sovjetencyklopedin, 2:a upplagan, Vol. XV, Moskva: 1952, s. 382                                                                    Särskilda områden                  Stater som har delar av ytan i Europa                Största städer:
 Moskva
 London
 Rhen-Ruhr (storstadsområde)
 Istanbul (delvis i Asien)
 Paris
miniatyr|stående|
Europa (från grekiskans: Ευρώπη) är jordens näst minsta världsdel till ytan men tredje folkrikaste, med ungefär 750 miljoner invånare (2018) varav över 90 procent talar språk som tillhör den indoeuropeiska språkfamiljen. Europa är världens näst mest tätbefolkade världsdel och har den näst högsta produktiviteten per person. Världsdelen Europa utgör den västligaste delen av kontinenten Eurasien, och avgränsas av Atlanten i väster (gränsen mot Nordamerika går genom Danmarkssundet mellan Island och det danska autonoma landet Grönland), Medelhavet i söder och Ishavet i norr, medan gränsen mot Asien i öster går längs Uralbergen, Uralfloden, Kaspiska havet, Kaukasus vattendelare och Svarta havet (som är ett innanhav av Medelhavet).

De första moderna människorna kom till Europa för cirka 40 000 år sedan. Under istiden var de nordligaste delarna obeboeliga och befolkningen levde i refugier i södra och sydöstra Europa, efter istiden expanderade de europeiska stammarna norrut. Under yngre stenåldern och bronsåldern skedde stora kulturella och ekonomiska omvandlingar, oftast med centrum kring Medelhavet. Under Romarrikets storhetstid under de första seklerna e.Kr. växte den nya religionen kristendomen snabbt. Under renässansen grundlades den dynamik som gav upphov till den europeiska upplysningen, den industriella revolutionen och vetenskapens framväxt. Under andra hälften av det andra millenniet e.Kr. skedde snabb befolkningstillväxt och miljontals européer utvandrade till andra världsdelar. Främst Frankrike, Storbritannien, Portugal, Nederländerna och Spanien, men även flera andra länder, skaffade sig kolonier och utländska besittningar.

I dag är cirka 75 procent av Europas invånare nominellt sett kristna. Europa är dock världens minst religiösa världsdel och omkring 18 procent beräknas vara konfessionslösa. Europas politik präglas i dag av samarbetet inom Europeiska unionen (EU), som växte fram ur tidigare europeiska samarbeten och i dag består av 27 medlemsstater (varav 26 är europeiska länder då Cypern geografiskt sett tillhör Asien). Östeuropa präglas dock av ett stort Ryssland (under större delen av 1900-talet ingående i Sovjetunionen) och dess vilja att kontrollera sitt närområde.

Sedan 1400-talet byggde europeiska länder (särskilt Spanien, Portugal, Ryssland, Nederländerna, Frankrike och Storbritannien) koloniala imperier med stora besittningar i Afrika, Amerika och Asien. Europa har haft ett mycket stort inflytande på andra världsdelar (till exempel genom kristen mission, kolonialism, slavhandel, annan handel och kultur). På 1700-talet förde upplysningen fram nya ideal som tolerans, människovärde, jämlikhet och frihet. 1789 kom genom franska revolutionen för första gången borgerligheten till makten. I början av 1800-talet hamnade halva Europa under den franske kejsaren Napoleon I:s välde, tills han led nederlag i Ryssland 1812. Industrialiseringen började i delar av Europa på 1700-talet och förändrade livet för breda befolkningsskikt. Som en följd av arbetarnas fattigdom uppstod på 1800-talet socialistiska rörelser. 1800-talet var också en tid av stark strävan mot demokrati, men även av reaktion och imperialism. Både första världskriget (1914 till 1918) och andra världskriget (1939 till 1945) utbröt i Europa och orsakade stor förödelse.

Efter andra världskriget och under kalla kriget var Europa indelat i två stora politisk-ekonomiska block: de socialistiska länderna i Östeuropa och de kapitalistiska länderna i Västeuropa. Det talades då om järnridån som skilde Europas stater från varandra. Först perestrojka och glasnost ledde i mitten av 1980-talet till en politisk kursändring i Sovjetunionen. 1989 öppnades östblocket, Berlinmuren föll, och Sovjetunionen och Warszawapakten upplöstes.

Efter Warzawapakten har Nato vuxit i Central- och Östeuropa, parallellt med att ett alltmer politiskt och militärt aktivt Ryssland återigen vill öka sin påverkan på politiken i sina grannstater. 2008 var Ryssland i krig med Georgien, och 2022 inledde Ryssland en invasion av Ukraina (åtta år efter landets annektering av Krim), den största attacken på ett europeiskt land sedan andra världskriget.

Ryska styrkor har intagit Tjernobyl
Största attacken mot ett europeiskt land sedan andra världskriget. En vändpunkt i europeisk historia – så beskrivs den ryska invasionen av Ukraina. Redan på torsdagskvällen uppgavs ryska trupper hota huvudstaden Kiev.
Klockan fyra i torsdags morse kom beskedet – Rysslands president Vladimir Putin meddelade att han godkänt ”en särskild militär operation”.
Kort därefter inledde Ryssland en storskalig militärattack mot Ukraina, med rapporter om kraftiga explosioner i Kiev och andra delar av landet.


Europa

Sedan 1400-talet byggde europeiska länder (särskilt Spanien, Portugal, Ryssland, Nederländerna, Frankrike och Storbritannien) koloniala imperier med stora besittningar i Afrika, Amerika och Asien. Europa har haft ett mycket stort inflytande på andra världsdelar (till exempel genom kristen mission, kolonialism, slavhandel, annan handel och kultur). På 1700-talet förde upplysningen fram nya ideal som tolerans, människovärde, jämlikhet och frihet. 1789 kom genom franska revolutionen för första gången borgerligheten till makten. I början av 1800-talet hamnade halva Europa under den franske kejsaren Napoleon I:s välde, tills han led nederlag i Ryssland 1812. Industrialiseringen började i delar av Europa på 1700-talet och förändrade livet för breda befolkningsskikt. Som en följd av arbetarnas fattigdom uppstod på 1800-talet socialistiska rörelser. 1800-talet var också en tid av stark strävan mot demokrati, men även av reaktion och imperialism. Både första världskriget (1914 till 1918) och andra världskriget (1939 till 1945) utbröt i Europa och orsakade stor förödelse.

Efter andra världskriget och under kalla kriget var Europa indelat i två stora politisk-ekonomiska block: de socialistiska länderna i Östeuropa och de kapitalistiska länderna i Västeuropa. Det talades då om järnridån som skilde Europas stater från varandra. Först perestrojka och glasnost ledde i mitten av 1980-talet till en politisk kursändring i Sovjetunionen. 1989 öppnades östblocket, Berlinmuren föll, och Sovjetunionen och Warszawapakten upplöstes.

Sedan de sista årtiondena på 1900-talet har Europas länder närmat sig varandra, vilket visar sig bland annat genom institutioner som Europeiska unionen. Samtidigt har nya konflikter i Europas utkant eller närhet påverkat både ekonomi och politik.


Europa

Sedan 1400-talet byggde europeiska länder (särskilt Spanien, Portugal, Ryssland, Nederländerna, Frankrike och Storbritannien) koloniala imperier med stora besittningar i Afrika, Amerika och Asien. Europa har haft ett mycket stort inflytande på andra världsdelar (till exempel genom kristen mission, kolonialism, slavhandel, annan handel och kultur). På 1700-talet förde upplysningen fram nya ideal som tolerans, människovärde, jämlikhet och frihet. 1789 kom genom franska revolutionen för första gången borgerligheten till makten. I början av 1800-talet hamnade halva Europa under den franske kejsaren Napoleon I:s välde, tills han led nederlag i Ryssland 1812. Industrialiseringen började i delar av Europa på 1700-talet och förändrade livet för breda befolkningsskikt. Som en följd av arbetarnas fattigdom uppstod på 1800-talet socialistiska rörelser. 1800-talet var också en tid av stark strävan mot demokrati, men även av reaktion och imperialism. Både första världskriget (1914 till 1918) och andra världskriget (1939 till 1945) utbröt i Europa och orsakade stor förödelse.

Efter andra världskriget och under kalla kriget var Europa indelat i två stora politisk-ekonomiska block: de socialistiska länderna i Östeuropa och de kapitalistiska länderna i Västeuropa. Det talades då om järnridån som skilde Europas stater från varandra. Först perestrojka och glasnost ledde i mitten av 1980-talet till en politisk kursändring i Sovjetunionen. 1989 öppnades östblocket, Berlinmuren föll, och Sovjetunionen och Warszawapakten upplöstes.

Sedan de sista årtiondena på 1900-talet har Europas länder närmat sig varandra, vilket visar sig bland annat genom institutioner som Europeiska unionen. Samtidigt har nya konflikter i Europas utkant eller närhet påverkat både ekonomi och politik. Både Jugoslaviens upplösning och Arabiska våren ledde till stora flyktingströmmar mot Europa, liksom politiska utmaningar för EU:s och Natos medlemsländer.


Edvin Öhrström

miniatyr|Musernas gunstling i Växjö.
miniatyr|Öhrströms Kristallvertikalaccent framför Kulturhuset i Stockholm.
Karl Edvin Öhrström, född 22 augusti 1906 i Burlöv, död 2 december 1994, var en svensk skulptör, glaskonstnär, tecknare och grafiker.

Han var son till snickeriförmannen Axel Öhrström och Ida Jönsson och från 1939 gift med Brita Wilhelmina Kugelberg. Öhrström växte upp i Halmstad, där hans far arbetade som hantverkare vid järnvägen.Palmsköld: Edvin Öhrström, 2006, sid 6 Efter att ha börjat som järnvägsarbetare 1923-1925, utbildade Öhrström sig till teckningslärare på Tekniska skolan i Stockholm 1925-1928 och på Konsthögskolans skulpturlinje 1928-1932 med Carl Milles och Nils Sjögren som lärare. Vid skolan tilldelades han en kanslermedalj 1930, en kunglig medalj och ett resestipendium 1932 som han använde för studieresor till bland annat Nederländerna, Frankrike, Italien, Tyskland och Belgien. Under sin tid i Paris 1932 studerade han på Académie Colarossi för Charles Despiau på Académie Scandinave Maison Watteau och för Fernand Léger på Académie Moderne och bedrev i övrigt självstudier av fransk katedralkonst och egyptisk skulptur.

Åren 1936-1957 arbetade han efter förmedling av Edward Hald två månader per år för Orrefors glasbruk. Där använde han sig ofta av arielteknik, som uppfunnits tillsammans med mästaren Gustaf Bergkvist och konstnären Vicke Lindstrand. Senare arbetade han med Lindshammars glasbruk där han utvecklade sina skulpturer till prismor i ädelstensfärger som spelade med ljusets reflexioner och brytningar i glaset. Förutom glas formgav han Gustaf VI Adolfs 5- och 1-kronors samt 50-, 25-, och 10-öres mynten samt teckningar och litografier i ett uttrycksfullt maner.

Edvin Öhrström vann en tävling om utsmyckning av Sergels Torg i Stockholm med en 37,5 meter hög stålkonstruktion med 60.000 glasprismor och upplyst inifrån. Juryns motivering var att "dess proportionering till platsen är övertygande och den utgör en accentuerad axel för hela cityområdet."Sköna hem oktober 2007 Denna 130 ton tunga glaspelare, Kristall, vertikal accent i glas och stål, är tillverkad av stål, vilken är beklädd med arkitekturglas från Lindshammars glasbruk och invigdes 1974. Enligt Edvin Öhrströms ursprungliga intentioner skulle obelisken belysas inifrån. En sådan belysning installerades först 1993. Ljuskällan är fyra inuti obelisken monterade strålkastare med metallhalogenlampor på vardera 1 800 Watt och med en färgtemperatur på 5 600 Kelvingrader.Juryns motivering för Svenska Ljuspriset 1997/1998 till Michael Halbert för belysningen av Öhrströms obelisk

Separat ställde han ut i bland annat Malmö, Kalmar och på Galerie Blanche i Stockholm. Tillsammans med Bror Marklund och Gösta Fougstedt ställde han ut i Gävle 1954 och tillsammans med Alfred Manessier ställde han ut på Kunstnerernes Hus i Oslo. Han visade en större kollektion i samband med De ungas utställning på Liljevalchs konsthall 1954 och Riksförbundet för bildande konst visade vandringsutställningen Nordisk trio med hans, Haugen Sørensen och Reidar Aulies arbeten 1961-1962. Han medverkade några gånger i  Sveriges allmänna konstförenings salonger i Stockholm 1936-1941 och i Skånes konstförenings utställningar 1944-1962, Nordiska konstförbundets utställningar i Helsingfors och Göteborg, Liljevalchs Stockholmssalong 1959 och 1962 samt samlingsutställningar i Göteborg, Borås, Båstad Antwerpen, Rom och Tokyo. Han var representerad i utställningarna Skulptur i naturen som visades i Stockholm 1948, världsutställningen i Paris 1937 och Triennalen i Milano där han belönades med ett Grand prix 1955 Öhrström finns representerad vid bland annat NationalmuseumNationalmuseum, Moderna museetModerna museet i Stockholm, Göteborgs konstmuseumGöteborgs konstmuseum, Kalmar konstmuseumKalmar konstmuseum, Malmö museum, Helsingborgs museumHelsingborgs museum, Hallands konstmuseum, Röhsska konstslöjdmuseetRöhsska konstslöjdmuseet, Orrefors glasbruksmuseum, Arkiv för dekorativ konst, Sörmlands museumSörmlands museum och Metropolitan Museum of Art i New York.

Öhrström är begravd på Skogsö kyrkogård i Saltsjöbaden.Göran Åstrand: Känt och okänt på Stockholms kyrkogårdar (Ordalaget Bokförlag 1998) sid.157


Edvin Öhrström

Han var son till snickeriförmannen Axel Öhrström och Ida Jönsson och från 1939 gift med Brita Wilhelmina Kugelberg. Öhrström växte upp i Halmstad, där hans far arbetade som hantverkare vid järnvägen.Palmsköld: Edvin Öhrström, 2006, sid 6 Efter att ha börjat som järnvägsarbetare 1923-1925, utbildade Öhrström sig till teckningslärare på Tekniska skolan i Stockholm 1925-1928 och på Konsthögskolans skulpturlinje 1928-1932 med Carl Milles och Nils Sjögren som lärare. Vid skolan tilldelades han en kanslermedalj 1930, en kunglig medalj och ett resestipendium 1932 som han använde för studieresor till bland annat Nederländerna, Frankrike, Italien, Tyskland och Belgien. Under sin tid i Paris 1932 studerade han på Académie Colarossi för Charles Despiau på Académie Scandinave Maison Watteau och för Fernand Léger på Académie Moderne och bedrev i övrigt självstudier av fransk katedralkonst och egyptisk skulptur.

Åren 1936-1957 arbetade han efter förmedling av Edward Hald två månader per år för Orrefors glasbruk. Där använde han sig ofta av arielteknik, som uppfunnits tillsammans med mästaren Gustaf Bergkvist och konstnären Vicke Lindstrand. Senare arbetade han med Lindshammars glasbruk där han utvecklade sina skulpturer till prismor i ädelstensfärger som spelade med ljusets reflexioner och brytningar i glaset. Förutom glas formgav han Gustaf VI Adolfs 5- och 1-kronors samt 50-, 25-, och 10-öres mynten samt teckningar och litografier i ett uttrycksfullt maner.

Edvin Öhrström vann en tävling om utsmyckning av Sergels Torg i Stockholm med en 37,5 meter hög stålkonstruktion med 60.000 glasprismor och upplyst inifrån. Juryns motivering var att "dess proportionering till platsen är övertygande och den utgör en accentuerad axel för hela cityområdet."Sköna hem oktober 2007 Denna 130 ton tunga glaspelare, Kristall, vertikal accent i glas och stål, är tillverkad av stål, vilken är beklädd med arkitekturglas från Lindshammars glasbruk och invigdes 1974. Enligt Edvin Öhrströms ursprungliga intentioner skulle obelisken belysas inifrån. En sådan belysning installerades först 1993. Ljuskällan är fyra inuti obelisken monterade strålkastare med metallhalogenlampor på vardera 1 800 Watt och med en färgtemperatur på 5 600 Kelvingrader.Juryns motivering för Svenska Ljuspriset 1997/1998 till Michael Halbert för belysningen av Öhrströms obelisk


Edvin Öhrström


Finland

Finland (), officiellt Republiken Finland (Suomen tasavalta), är en republik i norra Europa. Finland har landgränser till Norge, Sverige och Ryssland samt i söder havsgräns mot Estland. Mellan Finland och Estland ligger Finska viken. Finland är officiellt tvåspråkigt med finska och svenska som nationalspråk (finska omkring 87,6 procent, och svenska omkring 5,2 procent år 2018https://www.stat.fi/til/vaerak/2018/vaerak_2018_2019-03-29_tau_001_sv.html#_ga=2.21930355.950830558.1567938816-1335486037.1565776194). Det svenskspråkiga Åland utgör ett självstyrande landskap inom landet. Till ytan är Finland Europas åttonde största land och hade en befolkning på omkring 5,5 miljoner invånare i slutet av 2014. Befolkningstätheten är drygt 16 invånare per kvadratkilometer, vilket är lägst i Europeiska unionen. Förutom Sverige är Finland det enda landet i världen med svenska som officiellt språk.

Huvudstad i Finland är Helsingfors (sedan 1812), tillika landets största stad med 650 272 invånare 2018, 1 305 893 med kranskommuner. Därutöver finns ytterligare tre städer med en befolkning överstigande 200 000 invånare, nämligen Tammerfors, Åbo och Uleåborg.

Finland är medlem i Europeiska unionen sedan 1995 och införde euro som sin valuta 2002. Innan euron togs i bruk använde landet valutan finsk mark. Finland var i över 600 år en del av Sverige, som 1809 förlorade området till Ryssland. Finland blev självständigt 1917. Därefter följde ett inbördeskrig 1918 och i samband med andra världskriget två krig mot Sovjetunionen, nämligen 1939–1940 (det så kallade Vinterkriget) och 1941–1944, samt ett mot Tyskland vintern 1944–1945.

Finland är konstitutionellt tvåspråkigt. ”Nationalspråken” finska och svenska har samma juridiska status även om den stora majoriteten har finska som modersmål.

Vid sidan om modersmålet är två språk obligatoriska skolämnen i den finska grundskolan. Undervisningen i det andra inhemska språket, alltså finska eller svenska, inleds senast vårterminen i årskurs ett, medan undervisningen i ytterligare ett språk inleds i årskurs 6.

793/2018
Dokumentversioner
Helsingfors den 20 september 2018
Statsrådets förordning om ändring av 6 § i statsrådets förordning om riksomfattande mål för utbildningen enligt lagen om grundläggande utbildning och om timfördelning i den grundläggande utbildningen
I enlighet med statsrådets beslut
ändras i statsrådets förordning om riksomfattande mål för utbildningen enligt lagen om grundläggande utbildning och om timfördelning i den grundläggande utbildningen (422/2012) 6 § 1 mom. som följer:
6 §
Timfördelningen i grundläggande utbildning för läropliktiga
I varje del som avdelats lodrätt anges minimiantalet undervisning som ordnas i varje ämne eller ämnesgrupp i ifrågavarande årskurs i årsveckotimmar (=38 lektioner).
Denna förordning träder i kraft den 1 januari 2020.
Under vårterminen 2020 ska det i årskurs 1 undervisas minst 0,5 årsveckotimmar i A1-språket. Under läsåret 2020–2021 ska det i årskurs 2 undervisas minst 1,5 årsveckotimmar i A1-språket.
Utbildningsstyrelsen ska godkänna grunderna för läroplanen så att läroplanerna enligt denna förordning i fråga om årskurserna 1 och 2 tas i bruk senast den 1 januari 2020.
Helsingfors den 20 september 2018
Undervisningsminister
Sanni Grahn-Laasonen
Regeringssekreterare
Kirsi Lamberg


Finland

Finland är konstitutionellt tvåspråkigt. ”Nationalspråken” finska och svenska har samma juridiska status även om den stora majoriteten har finska som modersmål. Vid sidan av nationalspråken har samiska, romani och teckenspråk en i grundlagen erkänd särställning. Grundlagen nämner inte enskilda teckenspråk, men rättigheter gällande finskt teckenspråk och finlandssvenskt teckenspråk preciseras i andra lagar. De nordiska språken har en särställning genom nordiska avtal och lagstiftning enligt dessa.

Nationella myndigheter är skyldiga att erbjuda service på finska och svenska i hela landet och samma skyldighet gäller för kommunala myndigheter i tvåspråkiga kommuner. Av Finlands 310 kommuner är 16 enspråkigt svenska och 33 tvåspråkiga.


Finland

Finland är konstitutionellt tvåspråkigt. ”Nationalspråken” finska och svenska har samma juridiska status även om den stora majoriteten har finska som modersmål. Vid sidan av nationalspråken har samiska, romani och teckenspråk en i grundlagen erkänd särställning. Grundlagen nämner inte enskilda teckenspråk, men rättigheter gällande finskt teckenspråk och finlandssvenskt teckenspråk preciseras i andra lagar. De nordiska språken har en särställning genom nordiska avtal och lagstiftning enligt dessa.

Nationella myndigheter är skyldiga att erbjuda service på finska och svenska i hela landet och samma skyldighet gäller för kommunala myndigheter i tvåspråkiga kommuner. Av Finlands 310 kommuner är 16 enspråkigt svenska och 33 tvåspråkiga.

Som modersmål undervisas finska eller svenska, i vissa skolor också samiska, romani, teckenspråk eller annat språk som är elevens modersmål.


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0001.jsonl--Q202243--Dyraste spelarövergångarna från Allsvenskan-10--sv-0001-82

Allsvenskan (fotboll)

Allsvenskan är den högsta divisionen i fotboll för klubblag i Sverige. Segrarna blir svenska mästare i fotboll och får lyfta Lennart Johanssons pokal.

Den första säsongen av Allsvenskan, som till en början kallades för "Storserien""1924-25 - Den moderna Allsvenskan startar".  Aik.se. Läst 22 juli 2014. eller "Stora svenska serien", spelades 1924,Johrén, Anders (2005): "1924-25 - Den moderna Allsvenskan startar".  Aik.se. Läst 22 juli 2014. men det var först i och med säsongen 1930/1931 som den fick SM-status. Allsvenskan ersatte då Svenska mästerskapet i fotboll, en utslagsturnering i cupformat som började spelas 1896, som den turnering som korade "svenska mästare i fotboll". Från början spelades serien med start på hösten och avslutning på våren men sedan 1959 spelas den under samma kalenderår, så kallad vår/höst.

Formatet för Allsvenskan har under åren skiftat då alltifrån 10 till 16 lag har deltagit under en säsong och inte alltid har seriens segrare korats till svenska mästare. Till exempel vidtog efter seriens slut åren 1982–1989 ett SM-slutspel och 1990–1992 delades serien efter en del av säsongen upp så att man i en "mästerskapsserie" med de bäst placerade lagen kunde kora en SM-vinnare. Med start 1993 spelas Allsvenskan åter som en rak serie där vinnarna blir svenska mästare och från säsongen 2008 deltar 16 lag som alla möts i dubbelmöten.

Nedan följer de dyraste spelarövergångarna från Allsvenskan till utlandet. Uppskattade cirkasummor för transfer.
SpelareTransfersummaFrånTillÅr1.Alexander Isak85 000 000 krAIK Borussia Dortmund20172.Zlatan Ibrahimović82 500 000 krMalmö FF Ajax20013.Benjamin Nygren53 000 000 krIFK Göteborg KRC Genk20194.Marcus Danielson50 800 000 krDjurgårdens IF Dalian Yifang FC20205.Kristoffer Olsson50 000 000 krAIK FK Krasnodar20196.Akinkunmi Amoo46 000 000 krHammarby IF FC Köpenhamn20227.Mattias Svanberg46 000 000 krMalmö FF Bologna20188.Markus Rosenberg45 000 000 krMalmö FF Ajax20059.Odilon Kossounou44 000 000 krHammarby IF Club Brugge201910.Afonso Alves42 000 000 krMalmö FF Heerenveen200611.Viðar Örn Kjartansson41 000 000 krMalmö FF Maccabi Tel Aviv201612.Saman Ghoddos41 000 000 krÖstersunds FK Amiens201813.Arnór Sigurðsson41 000 000 krIFK Norrköping CSKA Moskva201814.Ola Toivonen40 000 000 krMalmö FF PSV200915.Fredrik Ljungberg40 000 000 krHalmstads BK Arsenal199816.Michael Olunga40 000 000 krDjurgårdens IF201717.Ari40 000 000 krKalmar FF AZ200718.Isaac Kiese Thelin38 000 000 krMalmö FF Bordeaux201519.Marcus Berg38 000 000 krIFK Göteborg Groningen200720.Pontus Dahlberg35 000 000 krIFK Göteborg Watford201821.Alexander Gerndt35 000 000 krHelsingborgs IF Utrecht201122.Emir Bajrami35 000 000 krIF Elfsborg Twente201023.Emil Forsberg35 000 000 krMalmö FF RB Leipzig201524.Tokelo Rantie35 000 000 krMalmö FF Bournemouth201325.Aziz Ouattara Mohammed31 000 000 krHammarby IF KRC Genk202226.Rasmus Elm30 000 000 krKalmar FF AZ200

Dyraste spelarövergångarna från Allsvenskan Nedan följer de dyraste spelarövergångarna från Allsvenskan till utlandet.


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0001.jsonl--Q202243--Dyraste spelarövergångarna från Allsvenskan-10--sv-0001-84

Allsvenskan (fotboll)


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0001.jsonl--Q202243--Dyraste spelarövergångarna från Allsvenskan-10--sv-0001-85

Allsvenskan (fotboll)


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0001.jsonl--Q202243--Dyraste spelarövergångarna från Allsvenskan-10--sv-0001-86

Allsvenskan (fotboll)


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0001.jsonl--Q202243--Dyraste spelarövergångarna från Allsvenskan-10--sv-0001-87

Allsvenskan (fotboll)


Gösta Berlings saga (film)

Gösta Berlings saga är en svensk stumfilm från 1924 i regi av Mauritz Stiller. Filmen är baserad på Selma Lagerlöfs roman Gösta Berlings saga. I huvudrollerna ses bland andra Lars Hanson, Gerda Lundequist och Greta Garbo.

miniatyr|stående|Kamera och affisch på Filmstaden, Solna
thumb|stående|Rekvisita från filmen vid Vira bruk.
Gösta Berlings saga hade svensk premiär den 10 mars 1924. Stora delar av filmen är inspelad på Wira Bruk i Österåkers kommun, Uppland. Några scener spelades även in på Lidingö och i Forsmark, Uppsala, och i SF:s ateljéer i Råsunda.

Filmen räknas som en svensk stumfilmsklassiker och var den dittills största svenska filmproduktionen.

År 2005 fick filmen nykomponerad filmmusik av Matti Bye och släpptes även 2006 i en internationell DVD-release (i bland annat USA) under namnet The Saga of Gosta Berling på Kino Video (med engelska textskyltar).

Bye får priset för den nya musik han gjort till en rad stumfilmsklassiker, däribland Gösta Berlings saga. Enligt juryn har Matti Bye med sin musikaliska kvalitet bidragit till att Selma Lagerlöfs författarskap hålls levande.
– Mina passioner i tonåren var musik, film och litteratur. Jag spelade klassiskt piano och sprang och såg allt på Cinemateket i Stockholm. En dag frågade programredaktionen om jag ville spela till en stumfilm. Så började en lång bana med filmmusik, berättar Matti Bye i ett pressmeddelande.
Priset delas ut på Mårbacka den 23 augusti.


Gösta Berlings saga (film)

miniatyr|stående|Kamera och affisch på Filmstaden, Solna
thumb|stående|Rekvisita från filmen vid Vira bruk.
Gösta Berlings saga hade svensk premiär den 10 mars 1924. Stora delar av filmen är inspelad på Wira Bruk i Österåkers kommun, Uppland. Några scener spelades även in på Lidingö och i Forsmark, Uppsala, och i SF:s ateljéer i Råsunda.

Filmen räknas som en svensk stumfilmsklassiker och var den dittills största svenska filmproduktionen. Mauritz Stillers filmatisering baseras på Selma Lagerlöfs roman med samma namn. Selma Lagerlöf själv tyckte dock inte om filmen; hon avskydde de förändringar som gjorts för att boken skulle kunna bli film.


Gösta Berlings saga (film)

miniatyr|stående|Kamera och affisch på Filmstaden, Solna
thumb|stående|Rekvisita från filmen vid Vira bruk.
Gösta Berlings saga hade svensk premiär den 10 mars 1924. Stora delar av filmen är inspelad på Wira Bruk i Österåkers kommun, Uppland. Några scener spelades även in på Lidingö och i Forsmark, Uppsala, och i SF:s ateljéer i Råsunda.

Filmen räknas som en svensk stumfilmsklassiker och var den dittills största svenska filmproduktionen. Mauritz Stillers filmatisering baseras på Selma Lagerlöfs roman med samma namn. Selma Lagerlöf själv tyckte dock inte om filmen; hon avskydde de förändringar som gjorts för att boken skulle kunna bli film. Av romanens omfattande persongalleri och händelser ingår endast en bråkdel. Rollen som grevinnan Dohna var Greta Garbos första stora filmroll.

Vid lanseringen presenterades produktionen som två filmer, med den första under titeln Gösta Berlings saga/del I : I auktoriserad bearbetning för filmen. Den andra filmen hade premiär en vecka efter den första. Vid filmernas senare internationella lansering slogs dock de båda filmerna ihop till en, och den totala speltiden kortades från drygt tre timmar till två.

Vid en renovering av filmkopiorna 1975 passade man på att förse filmen med pianomusik komponerad av Carl-Axel och Monica Dominique.


Gnuheter

Gnuheter är en svensk webbplats som numera samlar olika bloggar med inriktning på Linux, fri programvara, öppen källkod, upphovsrätt, programvarupatent och dylikt. Sidan är annars mest känd i sin tidigare form, som fanns fram till och med september 2005, då den hade samma inriktning men istället innehöll diverse nyheter, diskussioner och dagboksinlägg. Gamla Gnuheter kunde sägas vara en svensk motsvarighet till den kända webbplatsen Slashdot.

Gnuheter drivs av två kända profiler från IT-branschen: Mikael Pawlo och Patrik Wallström.

Creeper är en del av gnuheter. Det är en enkel webbtjänst startad av Patrik Wallström vars syfte är att enkelt övervaka myndigheters förehavanden på Internet. Övervakningen sker genom att man på en webbsida lägger till en bild tillhandahållen av tjänsten Creeper.

Creeper har varit uppmärksammad i media ett flertal gånger. Första gången vid lanseringen i maj 2007 då Tech World skrevhttp://www.idg.se/2.1085/1.107720 om att FRA besökte bittorrent-sajten Swebits. I januari 2008 uppmärksammades Creeper då Computer Swedenhttp://computersweden.idg.se/2.2683/1.140986 avslöjade att Kristdemokraterna surfade till pornografiska webbplatser. En liknande incident har även rapporterats av Ekot i Sveriges Radio

I januari 2008 uppmärksammades Creeper då Computer Sweden avslöjade att Kristdemokraterna surfade till pornografiska webbplatser. En liknande incident har även rapporterats av Ekot i Sveriges Radio.


Gnuheter

Creeper är en del av gnuheter. Det är en enkel webbtjänst startad av Patrik Wallström vars syfte är att enkelt övervaka myndigheters förehavanden på Internet. Övervakningen sker genom att man på en webbsida lägger till en bild tillhandahållen av tjänsten Creeper.


Gnuheter


Gais

Gais (Göteborgs Atlet- & Idrottssällskap) är en fotbollsklubb från Göteborg. Klubben bildades 11 mars 1894 och startade sin fotbollsverksamhet 1897. Gais har blivit svenska mästare i fotboll fyra gånger. Vid två tillfällen har man också vunnit Allsvenskan utan att tilldelas SM-tecknet. Klubben går under smeknamnet "Makrillarna" på grund av att deras grönsvartrandiga tröjor samt vita byxor och strumpor påminner om makrillens randiga rygg och vita buk. Under 1950-talet spelade laget dock i grönvitt, gröna tröjor med vita ärmar och vita byxor (på grund av mönstret kallades tröjan för Arsenal-tröjan).

miniatyr|Gamla Ullevi, Gais hemmaarena
Säsongen 2010 bröts Gais svit med elfteplatser i tabellen, då klubben slutade på trettonde plats. Under sommaren lämnade Wanderson do Carmo Gais för den saudiska klubben Al Ahli. Redan i mars året efter, dagar före den Allsvenska premiären 2011, återvände dock Wanderson till Gais på lån. Inför 2011 värvades också Álvaro Santos och 2007 års allsvenska skyttekung Razak Omotoyossi till Gais. Wanderson köptes under sommaren 2011 tillbaka från Al Ahli, Razak Omotoyossi fick inget nytt kontrakt när det löpte ut under sommaren och Alvaro Santos gick till Helsingborgs IF.

Under säsongen slutade dessutom tränaren Alexander Axén, likaså hans efterföljare Jan Mak och sportchefen Mats Persson. Tillfällig ersättare för Jan Mak blev Benjamin Westman under resten av säsongen.


Gais

miniatyr|Gamla Ullevi, Gais hemmaarena
Säsongen 2010 bröts Gais svit med elfteplatser i tabellen, då klubben slutade på trettonde plats. Under sommaren lämnade Wanderson do Carmo Gais för den saudiska klubben Al Ahli. Redan i mars året efter, dagar före den Allsvenska premiären 2011, återvände dock Wanderson till Gais på lån. Inför 2011 värvades också Álvaro Santos och 2007 års allsvenska skyttekung Razak Omotoyossi till Gais. Wanderson köptes under sommaren 2011 tillbaka från Al Ahli, Razak Omotoyossi fick inget nytt kontrakt när det löpte ut under sommaren och Alvaro Santos gick till Helsingborgs IF. 2011 blev den mest framgångsrika säsongen för klubben på många år, då man slutade på femte plats i Allsvenskan och blev det högsta placerade laget från Göteborg i serien. Efter den placeringen satte Gais som mål att nästa säsong nå en placering bland de fyra bästa.

Istället blev 2012 ett av Gais värsta år i Allsvenskan då man hamnade på sista plats i serien med endast 12 poäng av 90 möjliga. Gais slog också rekordet i flest antal matcher i Allsvenskan utan vinst, vilket tidigare hölls av Billingsfors IK, ÖIS och Trelleborgs FF.


Gais

miniatyr|Gamla Ullevi, Gais hemmaarena
Säsongen 2010 bröts Gais svit med elfteplatser i tabellen, då klubben slutade på trettonde plats. Under sommaren lämnade Wanderson do Carmo Gais för den saudiska klubben Al Ahli. Redan i mars året efter, dagar före den Allsvenska premiären 2011, återvände dock Wanderson till Gais på lån. Inför 2011 värvades också Álvaro Santos och 2007 års allsvenska skyttekung Razak Omotoyossi till Gais. Wanderson köptes under sommaren 2011 tillbaka från Al Ahli, Razak Omotoyossi fick inget nytt kontrakt när det löpte ut under sommaren och Alvaro Santos gick till Helsingborgs IF. 2011 blev den mest framgångsrika säsongen för klubben på många år, då man slutade på femte plats i Allsvenskan och blev det högsta placerade laget från Göteborg i serien. Efter den placeringen satte Gais som mål att nästa säsong nå en placering bland de fyra bästa.

Istället blev 2012 ett av Gais värsta år i Allsvenskan då man hamnade på sista plats i serien med endast 12 poäng av 90 möjliga. Gais slog också rekordet i flest antal matcher i Allsvenskan utan vinst, vilket tidigare hölls av Billingsfors IK, ÖIS och Trelleborgs FF. Under säsongen blev det också klart att Gais förlorade sin lagkapten Fredrik Lundgren och målvakten Dime Jankulovski, som båda två slutade. Jankulovksi fortsatte en säsong som assisterande tränare för Gais tillsammans med Thomas Askebrand, medan Lundgren blev projektledare för Göteborgsgirot.


Gais

miniatyr|Gamla Ullevi, Gais hemmaarena
Säsongen 2010 bröts Gais svit med elfteplatser i tabellen, då klubben slutade på trettonde plats. Under sommaren lämnade Wanderson do Carmo Gais för den saudiska klubben Al Ahli. Redan i mars året efter, dagar före den Allsvenska premiären 2011, återvände dock Wanderson till Gais på lån. Inför 2011 värvades också Álvaro Santos och 2007 års allsvenska skyttekung Razak Omotoyossi till Gais. Wanderson köptes under sommaren 2011 tillbaka från Al Ahli, Razak Omotoyossi fick inget nytt kontrakt när det löpte ut under sommaren och Alvaro Santos gick till Helsingborgs IF. 2011 blev den mest framgångsrika säsongen för klubben på många år, då man slutade på femte plats i Allsvenskan och blev det högsta placerade laget från Göteborg i serien. Efter den placeringen satte Gais som mål att nästa säsong nå en placering bland de fyra bästa.

Istället blev 2012 ett av Gais värsta år i Allsvenskan då man hamnade på sista plats i serien med endast 12 poäng av 90 möjliga. Gais slog också rekordet i flest antal matcher i Allsvenskan utan vinst, vilket tidigare hölls av Billingsfors IK, ÖIS och Trelleborgs FF. Under säsongen blev det också klart att Gais förlorade sin lagkapten Fredrik Lundgren och målvakten Dime Jankulovski, som båda två slutade. Jankulovksi fortsatte en säsong som assisterande tränare för Gais tillsammans med Thomas Askebrand, medan Lundgren blev projektledare för Göteborgsgirot. Under säsongen slutade dessutom tränaren Alexander Axén, likaså hans efterföljare Jan Mak och sportchefen Mats Persson. Tillfällig ersättare för Jan Mak blev Benjamin Westman under resten av säsongen. I början av oktober stod det klart att Askebrand skulle ta över rollen som huvudtränare säsongen 2013, vilken slutade på en sjundeplats.


Gunder Hägg

Nils Gunder Hägg, född 31 december 1918 i Hemsjö by i Hällesjö socken i Jämtland, död 27 november 2004 i Löderup i Skåne,Sveriges dödbok 1901–2009, DVD-ROM, Sveriges Släktforskarförbund 2010 var en svensk friidrottare, medeldistanslöpare och långdistanslöpare. Han var en av dominanterna på medeldistans under 1940-talet och slog totalt 16 världsrekord under åren 1941–1945.

miniatyr|Sven Jerring (mitten) och Gunder Hägg (höger) kontrollerar tiderna efter Häggs världsrekordlopp på distansen två engelska mil den 3 juli 1942.
miniatyr|K.G. Bejemarks staty "Sven Jerring intervjuar Gunder Hägg" som finns utanför radiohuset i Stockholm.
Bakgrund
Gunder Hägg var son till skogshuggaren och lantbrukaren Nils Hägg (1890–1969) och Selma, född Husberg (1895–1989).Vem är Vem? / 1966 Som barn bodde han i Sörbygden, men familjen flyttade till Albacken när Hägg var i 12-årsåldern. Hägg var helt inställd på att bli skidåkare fram till 13-årsåldern. Direkt efter folkskolan började han arbeta som bonddräng och senare även som skogsarbetare. Från 17 års ålder satsade han på sin löpning och han vann Jämtlands distriktsmästerskap för juniorer 1936 på både distanserna 1 500 m och 5 000 m. Därefter värvades han som dräng av den idrottsintresserade bonden Fridolf Westman i Västanede, hos vilken Henry Kälarne tidigare arbetat. Säsongen 1937 väckte Hägg viss uppmärksamhet genom att besegra den olympiske mästaren Gunnar Höckert i en tävling på Hofvallen i Östersund. Följande år bärgade han silver vid Svenska mästerskapen i friidrott på  3 000 meter hinder.

Hägg gjorde sin militärtjänst 1939 vid Jämtlands fältjägare (I 5) i Östersund, men fick tävlingssäsongen förstörd av en svår lunginflammation. När finska vinterkriget bröt ut stationerades Häggs regemente vid Torne älv, norr om Haparanda. Där tränade Hägg snöpulsning i djupsnö, vilket han senare ansåg ha varit ett framgångsrecept. Efter det tyska anfallet på Norge i april 1940 flyttades Häggs regemente tillbaka till Jämtland, för att bevaka norska gränsen.

 1940–1941: Genombrottet
Hägg fick sitt stora nationella genombrott 1940, då han helt otippad besegrade de svenska landslagslöparna Kälarne och Åke "Spånga-Jim" Jansson vid en tävling i Östersund. Hägg representerade då Kälarne IK. I augusti underskred han det tidigare världsrekordet på 3 000 meter i en tävling på Stockholms stadion, men fick se sig besegrad av Kälarne. Hösten 1940 representerade han Sverige i Finnkampen, som detta år avgjordes som en trenationsturnering med Nazityskland, där Hägg vann 5 000 meter före Kälarne.

Våren 1941 fick Hägg arbete som brandman i Gävle och bytte klubb till Gefle IF. 10 augusti 1941 satte han sitt första världsrekord (av totalt 15), då han med tiden 3.47,6 vann 1 500 meter på SM, sekunden före hårdaste konkurrenten Arne Andersson. Säsongen 1941 avslutades dock dystert, då Hägg dömdes till 10 månaders avstängning för brott mot amatörreglerna. Orsaken var att han i strid med gällande regelverk tagit emot pengar för en tävling i Eskilstuna.

 1942–1944: Världsrekord och USA-turné
Häggs avstängning upphörde 30 juni 1942 och från den 1 juli var han fri att tävla igen. Samma dag besegrade han Arne Andersson på 1 engelsk mil på Slottsskogsvallen i Göteborg på nya världsrekordet 4.06,2. Under perioden 1 juli–20 september 1942 – ofta något oriktigt benämnd "Gunder Häggs 80 dagar" – slog han tio världsrekord. Han höll därmed alla världsrekorden från 1 500 till 5 000 meter."Hägg, Gunder". Gefleif.se. Läst 30 november 2012. De tio satta världsrekorden var följande:

1 juli, Göteborg, 1 engelsk mil – 4.06,2
3 juli, Stockholm, 2 engelska mil – 8.47,8
17 juli, Stockholm, 1 500 meter – 3.45,8
21 juli, Malmö, 2 000 meter – 5.16,4
23 augusti, Östersund, 2 000 meter – 5.11,8
28 augusti, Stockholm, 3 000 meter – 8.01,2
4 september, Stockholm, 1 engelsk mil – 4.04,6
11 september, Stockholm, 3 engelska mil – 13.35,4
20 september, Göteborg (Slottsskogsvallen), 3 engelska mil – 13.32,4
20 september, Göteborg (Slottsskogsvallen), 5 000 meter – 13.58,2

Hägg stod på höjden av sin karriär under andra världskriget, vilket innebar att han aldrig fick chansen att deltaga i de stora mästerskapen. 1943 fick han dock ett erbjudande om att representera Sverige under en turné i USA. Då det visade sig omöjligt att ordna flygbiljett över Atlanten valde Hägg att företa resan med det svenska tankfartyget M/T Saturnus. Trots att den långa seglatsen påverkade Häggs fysiska form vann han de amerikanska mästerskapen på 5 000 m. Radiosändningen från detta lopp var AB Radiotjänsts första livesändning av ett idrottsevenemang över Atlanten.

Under Häggs omtalade USA-turné 1943 sprang han åtta uppvisningslopp och vann samtliga:
20 juni - i New York, 5 000 meter på 14.48,5. Han slog här den i 65 löpningar obesegrade amerikanske mästaren Gregory Rice (tid:14.53,9). Platsen var Randall Island Stadium med 12 000 åskådare (enligt Henry Eidmark).
2 juli - i Chicago, 2 engelska mil på 9.02,4
10 juli - i Los Angeles, 2 engelska mil på 8.53,9
17 juli - i San Francisco, 1 engelsk mil 4.12,3
24 juli - i Boston, 1 engelsk mil på 4.05,3
31 juli - i Cleveland, 1 engelsk mil på 4.05,4
7 augusti - i Cincinnati, 2 engelska mil på 8.51,3
11 augusti - i New York, 1 engelsk mil på 4.06,9

Efter turnén i USA vann Hägg 1943 den mycket prestigefyllda titeln "Athlete of the Year", utdelad av Associated Press i USA. Gunder Hägg och Ingemar Johansson (1959) är de enda svenska manliga idrottare som vunnit titeln, och på den svenska damidrottssidan har endast Annika Sörenstam vunnit samma titel (2003, 2004 och 2005). Det bör nämnas att ytterst få icke-amerikaner har vunnit titeln, vilken i USA, tillsammans med Sports Illustrateds "Sportsman of the Year" (en titel som för övrigt Ingemar Johansson vunnit som ende svensk) ungefärligen motsvarar Svenska Dagbladets guldmedalj och Jerringpriset. 1942 fick han Svenska Dagbladets guldmedalj och blev "Under-Gunder" med hela svenska folket.

1944 lockades han av ett erbjudande om att flytta till Malmö och representerade under de följande två säsongerna MAI. Under tiden i USA hade han förlorat världsrekorden på 1 engelsk mil och 1 500 meter till Arne Andersson, men Hägg lyckades återerövra rekordet på 1 500 meter i juli 1944, då han noterade 3.43,0 i Göteborg


Gunder Hägg