Norrland

Norrland () är den nordligaste och till ytan största av Sveriges tre landsdelar och definieras traditionellt av nio landskap: Gästrikland, Hälsingland, Härjedalen, Jämtland, Medelpad, Ångermanland, Västerbotten, Norrbotten och Lappland. Norrland har en landarea på 242 735 km², vilket utgör 59,6 procent av Sveriges yta. Den fastboende befolkningen uppgår till  invånare (), vilket utgör cirka 11,4 procent av Sveriges befolkning, något som återspeglas i Norrlands låga befolkningstäthet, cirka 4,9 invånare per km². I Norrland talas sedan lång tid tillbaka även minoritetsspråken samiska och meänkieli.

Norrland sträcker sig utmed bergskedjan Skanderna som gör terrängen bergig. Norrlands inland väster om högsta kustlinjen har aldrig varit täckt av hav och större insjöar och saknar därför de finkorniga sedimentjordarter som är mest lämpade för jordbruk, vilket har bidragit till att inlandet är glesbefolkat. Jordbruket nådde inte landsdelen förrän under yngre bronsålder. Järnåldersfynd visar emellertid att välstånd uppstod på norrländska handelsplatser till följd av att omfattande mängder järn utvanns ur de många myrmarkerna och järnrika sjöarna i Södra Norrlands inland, och av att en fångstkultur bedrev pälshandel med bondekulturen längs med norrländska älvar för leverans främst till Mälardalen och vidare till kontinenten. Ett småkungarike eller hövdingadöme uppstod i Mellannorrland senast på 500-talet men kollapsade på 600-talet. I ungefär samma region utvecklades medeltidens Stor-Hälsingland, vilket blev grunden till det som senare kallades för Norrland.

Den stora tillgången på skog medförde att många vattensågar har lokaliserats till Norrland sedan 1570-talet, och järnbruk sedan 1600-talet. Sveriges industrialisering kan anses ha startat med sågverken i Mellannorrland,Sverige industrialiseras, SO-rummet, 7 januari 2015 där ångdrivna sågar började anläggas 1849. Detta, tillsammans med att malmbanan möjliggjorde ökad gruvdrift i malmfälten i Norra Norrland från 1887, resulterade i en betydande nettoinflyttning till Norrland. Den pågick till 1930-talet, och folkmängden var som störst omkring år 1960. Sedan tidigt 1900-tal är en ansenlig andel av Sveriges elproduktion, massaindustri, gruvbrytning och elintensiva tillverkningsindustri lokaliserad till Norrland, resulterande i att samtliga Norrlandslän har högre varuproduktion per capita än riket (2018).

 Stenålder (fram till 1700 f.kr.)
miniatyr|Hällristningar vid Nämforsen, Ångermanland, från yngre stenålder och äldre bronsålder.
miniatyr|vänster|Fångstgrop på Långön i nordvästra Ångermanland (Jämtlands län).
miniatyr|stående|Av 52 svenska hällmålningar har merparten återfunnits i Mellannorrland, och anses vara från en stenålders- och bronsålderskultur som spreds från Atlantkusten.Gjerde, Jan Magne: Rock Art and Landscapes: Studies of Stone Age rock art from Northern Fennoscandia. Tromsö, Norway. University of Tromsö, 2010. Åtkomstdatum 3 januari 2012.|class=mw-halign-upright

Norrlands inland var det sista området i Europa som blev fritt från inlandsisen. Nordöstligaste Norrland verkar ha varit den del som först blev tillgängligt för kolonisation, för det är där som de äldsta spåren efter människor har hittats (ca  gamla). Detta är ny kunskap: fram till 1990-talet fanns de äldsta kända boplatserna i södra Norrland. Eftersom renben inte hade hittats på dessa boplatser ansågs det inte ha funnits någon neolitisk renjägartid i Norrland av samma slag som i Sydskandinavien.

Under 2000-talets första decennium hittades emellertid flera mycket gamla boplatser eller lägerplatser med renben i Norrbottens län. Den hittills äldsta har återfunnits i Aareavaara i Pajala kommun, och daterats till cirka 10 600 år cal B.P., (dvs cirka 8650 f.kr.). Knappt fyra mil västerut, i Kangos, finns en liknande boplats som är omkring tusen år yngre. Ungefär samtida med boplatsen i Kangos, eller något senare, är den vid Dumpokjauratj i Arjeplogs kommun. Där dominerar renen helt födan i det benmaterial som kunnat identifieras.

Dessa mycket gamla boplatser eller lägerplatser har det gemensamt att de tillkommit kort efter att inlandsisen drog sig tillbaka från nordost. De sydligare delarna av Norrland var då fortfarande täckta av is eller låg under vatten, vilket innebär att landförbindelse saknades med södra Sverige. Däremot är de äldsta fynden vid Aareavaara samtida med Komsakulturen vid den norska Ishavskusten, vilket gör att en invandring från norr verkar ligga nära till hands. En invandring från nuvarande Finland, med koppling till den ryska Butovokulturen är också tänkbar. I angränsande delar av norra Finland verkar det som om de första människorna efter istiden kom från den norska kusten till Utsjoki och norra Enare, medan Enontekis (närmast den svenska gränsen) däremot har tydliga förbindelser söderut.

I Mellannorrland är de äldsta fynden  gamla, från Ljungans dalgång, som påvisar socialt kontaktnät ned till Dalarna.Ljungans dalgång bebodd redan för 9000 år sedan, Svt Västernorrland 2015-04-30 I södra Norrland är de äldsta daterade boplatserna från årtusendet 7000–6000 f.Kr, och passar väl in i en tradition som sträcker sig från norra Tyskland och norrut, vilket innebär att kolonisationen här bör ha skett från söder eller väster. Kopplingar finns till Fosna-Hensbackakulturen vid Atlantkusten.

Världens äldsta skida, kalvträskskidan, har hittats i byn Kalvträsk, sydväst om Skellefteå i Västerbotten, och är daterad till 3200 f.Kr.
Skifferkulturen med blomstringstid cirka 3300–2000 f.Kr. förekommer endast i norra Skandinavien, och utmärks av slipade skifferspetsar och skifferknivar med ornamentförsedda djurhuvudskaft, samt kraftiga husgrunder och konturhuggna jaktristningar i närheten av fångstgropar, ofta nära sjöar och åars utlopp. Fångstgropar associeras främst till älgjakt. Kulturen förmodas ha levt på fiske och jakt av vikaresäl, och kan tidvis ha varit bofast. Större hällristningar finns i Glösa och Gärdesån (Jämtland), Norrforsen (Västerbotten) och Nämforsen (Ångermanland). Ett flertal hällmålningar återfinnes främst i Mellannorrland.

På Hedningahällan i Enångers socken, Hälsingland, har heterogen keramik från 2200–2000 f.Kr. återfunnits som indikerar kulturmöte mellan den sydliga gropkeramiska kulturen (samlar-jägarkultur utbredd i sydöstra och södra Sverige) och den östliga Kiukaiskulturen (en sammansmältning av stridsyxekultur och kamkeramiska kulturen som främst återfinnes i Finland). Vete och korn har påträffats, men tros vara medförda till platsen, och inte lokalt odlade.

 Bronsålder (1700–500 f.Kr.)
vänster|miniatyr|Det fyrtio meter långa bronsåldersröset i Svartviks by i Norrala socken i Hälsingland (Riksantikvarieämbetets fornlämnings-ID: Norrala 19:1). Groparna i långröset är sannolikt rester efter igenrasade gravkistor. Det mindre långröset intill – Norrala 19:2 – är sexton meter långt och har en bevarad gravkista av kantställda hällar (ej i bild).

En vanlig fornlämningstyp från bronsåldern är de gravrösen som ligger som ett pärlband i kustlandet, nära den dåvarande strandlinjen. Det finns mer än 2 000 rösen längs hela Norrlandskusten, flest i Hälsingland, Medelpad och Ångermanland. De ligger på en höjd över havet som gör att de kan dateras till perioden 1200–700 f.Kr. Rösena har en inre konstruktion med en gravgömma som är mycket lik gravhögarna i Sydskandinavien under äldre och yngre bronsålder. De anses därför vara synliga spår av förbindelser mellan syd och nord under den aktuella perioden.

Klimatet blev successivt kallare och våtare under perioden 1800 till 500 f.Kr. och har sedan dess varit ungefär som dagens klimat. Granskogen är sedan denna tid dominerande i Norrland.Kerstin Öjner, Klimatets roll i historien. Populär historia 15 mars 2001.

Odling och betesdrift introducerades i Hög och Hälsingtuna socknar i södra Hälsinglands inland under yngre bronsålder, där arkeologiska fynd av odling har daterats till 1000 f.Kr., och kontinuerligt fortsatt på närliggande område under järnålder. Jordbruksbebyggelsen når Hälsinglands kustland kring år 400 f.Kr. Pollenanalys påvisar odling av korn och gödsling sedan 1500 f.Kr. i Solberg i Medelpad, men inga arkeologiska fynd av fast jordbruksbebyggelse har gjorts i området.Ola George och Inga Hlín Valdimarsdóttir (2013), Särskild arkeologisk undersökning av fornlämning nr 837 inom fastigheten Kvissle 5:1, Njurunda socken, Sundsvalls kommun, sid 38 Spår av odling och bebyggelse saknas hittills i Gästrikland under bronsålder och förromersk järnålder, men kan möjligen bero på att den dolts av senare odling på samma plats.

Nya fynd har gjorts av en bronsåldersgård mellan Backen och Baggböle i Umeå, Västerbotten, med spår av långhus, odling och rester från metallhantering.Umeåregionen förhistoria skrivs om, Pressmeddelande, Västerbottens museum, på Mynewsdesk, 1 oktober 2013.Arkeologiska fynd avlöser varandra , Västerbottenskuriren Umeå 4 oktober 2013.

DNA-undersökningar visar att den grupp som senare skulle utveckla den samiska kulturen fick ett tillskott av folk österifrån, från Volga-Uralområdet, omkring år 700 f.Kr. En uppdelning mellan södra och norra Norrlands jakt- och fångstkultur skedde vid denna tid, där den norra delen uppvisar ett markant östligt inslag i fyndmaterialet med bl.a. asbestkeramik av finsk typ. Asbestkeramiken visar spår av brons- och (senare) järnframställning och har av vissa forskare associerats till en församisk kultur.

 Järnålder (500 f.kr.–1050 e.kr.)
Fem distinkta men interagerande järnålderssamhällen har identifierats i Norrland, var och en i sin avgränsade region och med sina särskilda näringsgrenar:Per H. Ramqvist (2007), "Fem Norrland: Om norrländska regioner och deras interaktion", Arkeologi i Norr 10, Umeå universitet, sid 153–180. (Arkiverad på archive.org)
 Norra inlandet (Storskalig renbetesdrift i norra Sapmi)
 Norra kustlandet (Kustremsa norr om dagens Nordmaling, som mot slutet av järnåldern kan delas in i skärgårdskulturen och kväner)
 Södra inlandet (Jakt- och fångststamhälle i dagens sydsamiska område)
 Mellannorrland (Bondekultur mellan Ödmården, Nordmaling och Östersund)
 Södra kustlandet (Småskalig renskötsel i dagens Gästrikland

DNA -undersökningar visar att den grupp som senare skulle utveckla den samiska kulturen fick ett tillskott av folk österifrån, från Volga-Uralområdet, omkring år 700 f.Kr.

Abstract
The genetic origin of the Sami is enigmatic and contributions from Continental Europe, Eastern Europe and Asia have been proposed. To address the evolutionary history of northern and southern Swedish Sami, we have studied their mtDNA haplogroup frequencies and complete mtDNA genome sequences. While the majority of mtDNA diversity in the northern Swedish, Norwegian and Finnish Sami is accounted for by haplogroups V and U5b1b1, the southern Swedish Sami have other haplogroups and a frequency distribution similar to that of the Continental European population. Stratification of the southern Sami on the basis of occupation indicates that this is the result of recent admixture with the Swedish population. The divergence time for the Sami haplogroup V sequences is 7600 YBP (years before present), and for U5b1b1, 5500 YBP amongst Sami and 6600 YBP amongst Sami and Finns. This suggests an arrival in the region soon after the retreat of the glacial ice, either by way of Continental Europe and/or the Volga-Ural region. Haplogroup Z is found at low frequency in the Sami and Northern Asian populations but is virtually absent in Europe. Several conserved substitutions group the Sami Z lineages strongly with those from Finland and the Volga-Ural region of Russia, but distinguish them from Northeast Asian representatives. This suggests that some Sami lineages shared a common ancestor with lineages from the Volga-Ural region as recently as 2700 years ago, indicative of a more recent contribution of people from the Volga-Ural region to the Sami population.
Introduction
The Sami are indigenous people inhabiting the Northern Shield, an area including the northernmost parts of Finland, Norway, Sweden and the Kola Peninsula of Russia. The traditional Sami lifestyle is nomadic, based on reindeer herding, fishing and hunting. Sami are the last European population leading a subsistence lifestyle and their traditional diet consists of high amounts of animal products, particularly from reindeer.1, 2 With increased contact with surrounding populations, the lifestyle of the Sami has become increasingly ‘Westernised’ and many now live in towns and have occupations similar to other local populations. The evolutionary origin of the Sami population has been an enigma. Archaeological sites in central and northern Sweden reveal the presence of people in this area as early as 9000 years before present (YBP). Among the first areas to become accessible after the last glaciation was the Atlantic coast of Scandinavia, and humans may have advanced along the Norwegian coastline and then moved inland towards Sweden and Finland. Humans may have also arrived at the Northern Shield through Finland from Western Eurasia or Continental Europe. Recent excavations in middle Sweden indicate that reindeer herding has existed for at least 1000 years and that the Sami population in this area is post-Medieval.3, 4 While humans may have arrived in the Northern Shield soon after the last glaciation, the relationship between those early settlers and the Sami people is not known.
A total of 11 Sami dialects are recognised but only six of these are in common use with the remaining five being either extinct or spoken by less than 50 people. The Sami languages are members of the Finnic group, within the Finno-Ugric subfamily of the Uralic languages. Apart from the Sami, the Finnic group comprises languages from Finland and Estonia as well as the languages of several indigenous peoples from western Russia, including Udmurt, Mari and Komi, centred around the junction of the Volga and Kama rivers to the west of the Ural mountains.
Early studies showed that the frequency of blood group and protein polymorphisms differ significantly between Sami and the general Swedish population5 and for some loci the data have been interpreted as indicative of an Asian influence.6 On the basis of classical markers, the Sami cluster with other Caucasian populations but as an outlier to Continental European populations.7, 8 Studies of multiple DNA markers have confirmed the overall similarity of Sami with other European populations,9 but some genetic markers yield results that are consistent with a genetic contribution from Asian populations,10 distinguishing Sami from the peoples of Southern and Western Europe. Y chromosome haplotypes have pointed to multiple founding lineages in both Finns and Sami and the Asian component in males has been estimated to be around 50%.
Mitochondrial DNA (mtDNA) is frequently used for population studies. These studies have benefited from the fact that mtDNA is, for all practical purposes, clonally inherited and that it exhibits a high degree of polymorphism. Also, recent database resources enable comparisons of the pattern of genetic variation in the entire mtDNA genome in large population samples.11 Two mtDNA haplogroups (denoted V and U5b)12, 13 account for the majority of mtDNA diversity in Norwegian, Finnish and northern Swedish Sami, with a few other haplogroups (H, Z and D5) occurring at much lower frequencies.14 Haplogroup V is found across Europe and in low frequencies in Eastern European populations14 and has the highest frequency in Swedish (68%) relative to Finnish (37%) and Norwegian Sami (33%). Haplogroup U5b is present at low frequencies across Europe15 and shows the opposite trend with 26% in Swedish, 41% in Finnish and 57% in Norwegian Sami.14 The vast majority of Sami U5b sequences carry HVR-I (hypervariable region 1) substitutions at 16144, 16189 and 16270 which was referred to as the ‘Sami-specific motif’8 or U5b115 haplogroup. Further, coding region variation has narrowed this designation down to U5b1b (ntps 7385 and 10927) and with the addition of the transition at 16144 the ‘Sami-specific’ subclade has been denoted U5b1b1.14
Haplogroup H is found at low frequency in the Sami relative to other Northern or Continental European populations.14, 16 Haplogroup H is the most common haplogroup in European populations and is present at low frequencies in Volga-Finnic populations and rare in central Asian populations.14, 17 The probable European origin and the higher frequency of H among Norwegian Sami suggests that haplogroup H entered Fennoscandia via a migration along the Atlantic coast of Norway or may be present in the Sami due to more recent admixture with European populations.14 The remaining haplogroups found at appreciable frequencies in Sami are D5 and Z.14 While D5 and Z are present at low frequencies in some Asian populations and D5 is relatively common in China,18 both are virtually absent in Europe, implying an Asian origin. Haplogroup Z is most frequent in Northeastern Asia19 and present in Siberian populations as well as in the Volga-Ural region.14 While subhaplogroup Z120, 21 has been observed in the Koryak and Itelmen populations,19 it has also been noted to account for all Z lineages in Western Asia and Northern Europe.14
The pattern of mtDNA haplogroup frequencies in the Sami indicates that the population may have been influenced by several migrations from different source populations. Previous studies of the mitochondrial DNA of the Sami have focused on haplogroup frequencies and estimates of genetic diversity based on HVR sequences. Here, we present an analysis of the complete mtDNA genome from the northern and southern Swedish Sami groups, with the purpose of studying the genetic structure of the populations and addressing the origin of the Sami people.
Materials and methods
Population samples
The frequency of mitochondrial haplogroups were determined from the following population samples; Swedish Sami from the County of Norrbotten, denoted northern Swedish Sami (n=152) and Swedish Sami from Västerbotten, denoted southern Swedish Sami (n=138). Haplogroup frequencies from other populations were obtained from the Human Mitochondrial Genome Database (mtDB)11 and published data.14 The complete mtDNA genome was determined for 18 individuals from northern Swedish Sami (n=7), southern Swedish Sami (n=7) and the Volga-Ural region (n=4) (previously determined to carry the Z1 subhaplogroup). The 18 mitochondrial sequences produced for this study (Accession nos: DQ902694 to DQ902711) and 107 published sequences used for comparison (Accession nos: AF346988, AF347006, AP008305, AP008381, AP008419, AP008426, AP008553, AP008756, AP008829, AP008841, AY195750, AY195761, AY195781, AY255155, AY339433 – AY339459, AY339514 – AY339522, AY339530 – AY339544, AY495109, AY495118, AY495306 – AY495315, AY495317 – AY495330, AY519493, AY713979, AY738946, AY738947, AY882400 – AY882406, AY882409 – AY882411, AY882413 – AY882415) are available at GenBank.
SNP typing and DNA sequencing
The mtDNA haplogroups of the southern and northern Swedish Sami were studied by sequence analysis of selected sites that define the major Sami haplogroups U5b1b1, V, Z, D5 and H. The sites studied include nps 4580, 7028, 7385, 10397, 12618, 12930, 16144, 16189, 16224, 16260, 16270, 16298, 16362. Additional sites were examined when necessary to resolve other haplogroups. This and complete genome sequencing were performed using primers described by Rieder et al22 and BigDye chemistry (Applied Biosystems, CA, USA). Sequencing was performed on an ABI3700 automated fragment analysis machine and analysed with DNA Sequencing Analysis software (Applied Biosystems, CA, USA). Sequence alignments were generated using Sequencher (Gene Codes Corporation, Ann Arbor, MI, USA) software.
Genetic analyses
All nucleotide positions given are relative to CRS.23 Nucleotide diversity among lineages of various regions was estimated using the DnaSP software.24 The age of haplogroups was estimated by building Neighbour-Joining25 trees with PAUP,26 using the Kimura 2 parameter model of nucleotide substitution,27 and calculating the mean branch lengths to shared nodes. In these calculations we assumed a constant substitution rate of 1.71 × 10−8 substitutions per site per year.28 Median-Joining networks were calculated using the software Network 4.1.1.2 (http://www.fluxus-engineering.com). The admixture analyses were carried out using the LEA (Likelihood based estimation of admixture) software, using the method described by Chikhi et al29 that is available at the site: http://www.cnrs-gif.fr/pge/bioinfo/lea.
Results
mtDNA haplogroup frequencies
Haplogroups V (58. 6%) and U5b (35.5%) predominate in the northern Swedish Sami, with several other haplogroups (H, Z) occurring at low frequency (Table 1). This distribution is very similar to that presented previously for a population sample from this area, as well as to the distribution in Finnish and Norwegian Sami (Table 1).14 Haplogroups V and U5b are also present at high frequency in the southern Swedish Sami, along with haplogroups H, Z and a range of other haplogroups (Table 1). While the presence of V and U5b in both the northern and southern Swedish Sami at appreciable frequencies indicates that these two populations share the same genetic origin, the haplogroup distribution in the southern Swedish Sami population differs from the northern Sami in several respects. The frequency of haplogroups V and U5b is lower and haplogroup H (34.8%) much higher in the southern Swedish Sami. Also, the southern Swedish Sami have a number of other haplogroups not found in other Sami populations (I, J, K) but characteristic of Continental European populations (Table 1). The difference in haplogroup frequency distribution between southern Swedish Sami and the other Sami populations could be due to recent admixture with Swedish or other Continental populations. To further study these alternatives, we stratified the southern Swedish Sami sample into those with traditional occupations (ie reindeer herding) and those with nontraditional occupations, on the premise that those with traditional occupations are more likely to have exclusively Sami ancestors. The reindeer herders have a haplogroup distribution similar to that of northern Swedish Sami, with a lower frequency of haplogroup H and a higher frequency of V and U5b1b1 (Table 1). The southern Sami with nontraditional occupations have a haplogroup distribution similar to that of the Continental European population, with a high frequency of H and other ‘non-Sami’ haplogroups constituting more than 70%. The difference between these two groups of southern Swedish Sami could be due to admixture. Using the haplogroup frequencies for the northern Sami and Continental Europeans as the two source populations, we estimated the extent of admixture from the Continental European population in the combined southern Swedish Sami to be 48%, among those with traditional occupations to be 16% and among those with nontraditional occupations to be 67%, using the LEA software.
Phylogeny of European and East Asian mtDNA lineages
To study the relationship and genetic diversity within some of the mtDNA haplogroups in Sami populations, we sequenced complete Sami mitochondrial genomes from each of haplogroups V, U5b1b1 and Z and supplemented our dataset with published Sami sequences and complete sequences from other populations. Median-Joining networks were constructed for each of these haplogroups to study the relationship of the Sami mtDNA sequences and sequences from other populations. In the network for haplogroup V, Sami mtDNA sequences are scattered and mainly group with sequences from Finland (Figure 1a). Three of the Sami have identical sequences but there is no indication of monophyletic groups of Sami sequences. The network for haplogroup U5b contains representatives of the subhaplogroups U5b1b, U5b1b1, U5b1a, U5b1, U5b2 and U5b (Figure 1b). All Sami sequences are found in the U5b1b1 clade together with some sequences from Finland. The close relationship with sequences from Finland may be due to admixture.30 The nucleotide diversity for Sami sequences of haplogroups U5b1b1 and V is very low (π=1 × 10−4 and π=1.8 × 10−4, respectively). Calculated from the mean branch length to their shared node, the time to the most recent common ancestor of Sami haplogroup V sequences is 7600 YBP, and for U5b1b1 5500 YBP amongst Sami and 6600 YBP among Sami and Finns. The estimated ages of the U5b1b1 clades are in general agreement with an estimate of the age of their ancestral haplogroup (U5b1b) of 8600 YBP.31
Except for one Yakut sequence belonging to haplogroup U5b, the only Asian sequences that share a close relationship with Sami sequences are members of haplogroup Z, which comprises East Asian and Eurasian lineages. The network for haplogroup Z shows a clear separation of Z1 sequences between Finns, Sami, Volga-Ural and one Koryak from East Asian Z sequences (Figure 1c). The genetic divergence between the Koryak and the Sami, Finns and Volga-Ural sequences (fixed coding region substitutions at ntps 740, 9494, 12930) warrants the designation of these sequences as a separate subgroup, denoted Z1a. The coding region nucleotide diversity within the Z1a group is remarkably low (π=7.1 × 10−5), indicating that these 18 sequences from three populations last shared a common ancestor very recently. Calculated from the mean branch length to their common node, the most recent common ancestor for Z1a group is estimated at 2700 YBP. By contrast, the genetic link from Z1a to Z1 in Northeast Asia (Koryak) extends back to 13 000 YBP.
Discussion
The northern Swedish Sami have two dominating mtDNA haplogroups, similar to other Sami populations. The presence of these two haplogroups in all Sami populations, albeit at different frequencies, points to a common origin for all Sami populations in the northern Shield area. Among the Sami, the southern Swedish Sami are outliers in their distribution of mtDNA haplogroups. The high frequency of the haplogroups present in Continental Europe in the southern Swedish Sami with non-traditional occupations indirectly supports admixture with the (European) Swedish population. The admixture analysis confirms this observation, lending no support for the southern Swedish Sami having a different genetic origin than the northern Sami.
The contemporary Swedish Sami population is estimated to number about 50 000 people,32 but the population size is likely to have been considerably smaller in historic times. The near complete dominance of only two haplogroups in the northern Swedish, Finnish and Norwegian Sami and the small population size indicates that the Sami could have been subject to strong genetic drift. This limited population size is supported by high linkage disequilibrium (LD) between microsatellite and SNP markers in Swedish Sami relative to the general population in Finland and Sweden.33, 34, 35, 36
The distribution of Sami lineages within the European haplogroup V indicates that Sami have been affected by a migration of Continental European tribes either moving directly north through Sweden or by way of the Atlantic coast, or alternatively, via the Volga-Ural region of Russia where V has been found at appreciable frequencies.14 Haplogroup U5b is widely dispersed in Europe and therefore provides few clues as to putative migrations. However, U5b1b1 has a restricted geographic distribution centred on Northern and Eastern Europe, where it has also been identified in the Volga-Ural region.14 The presence of haplogroup Z implies a contribution, albeit limited, to the Sami gene pool from Asia. The close relationship of Z1a lineages from Finns and Sami with those of the Volga-Ural again implicates that region as a probable source for Sami mitochondrial diversity. There is, however, a difference in the apparent ages of the different Sami haplogroups. The nucleotide diversity among Sami sequences for the three haplogroups studied here is very low. The ages of the variation for U5b1b1 and V among Swedish Sami are similar (5500 and 7600 YBP, respectively) but considerably older than for Z (2700 YBP). The surprisingly close link between haplogroup Z1a among Sami and the Volga-Ural sequences suggest that this haplogroup was brought in during the last 2–3000 YBP. Our data supports that a migration from Eastern Europe, in the vicinity of the Volga-Ural region, is the likely source for much of the Sami mtDNA diversity14 but indicates multiple migrations, the first being 6–7000 YBP and at least one additional migration 2–3000 YBP. Considering the similarity observed between Sami and Finnish mitochondrial lineages, this observation of multiple migration events would also support previous population genetic studies that have indicated dual origins of the Finnish people.37
Accession codes
Accessions
GenBank/EMBL/DDBJ
AF346988, AF347006, AP008305, AP008381, AP008419, AP008426, AP008553, AP008756, AP008829, AP008841, AY195750, AY195761, AY195781, AY255155, AY339433 – AY339459, AY339514 – AY339522, AY339530 – AY339544, AY495109, AY495118, AY495306 – AY495315, AY495317 – AY495330, AY519493, AY713979, AY738946, AY738947, AY882400 – AY882406, AY882409 – AY882411, AY882413 – AY882415
-
References
Haglin L : Nutrient intake among Saami people today compared with an old, traditional Saami diet. Arctic Med Res 1991; 50 (Suppl 1): 741–746.
Luoma P : Antioxidants, infections and environmental factors in health and disease in northern Finland. Int J Circumpolar Health 1998; 57: 109–113.
Iregren E, Isberg PE : Genetic composition and variation in Saami populations in northern Norway compared with Nordic populations in middle Norway. A study of non-metric skull variants. Arctic Med Res 1988; 47 (Suppl 1): 218–225.
Iregren E, Isberg PE : Ethnicity of Scandinavian populations from 1050–1500 A. D Anthropol Anz 1993; 51: 193–205.
Beckman LE, Sjoberg K, Eriksson S, Beckman L : Haemochromatosis gene mutations in Finns, Swedes and Swedish Saamis. Hum Hered 2001; 52: 110–112.
Fan C, Sikstrom C, Beckman G, Beckman L : Orosomucoid polymorphism in Finns, Swedes and Swedish Saamis. Hum Hered 1993; 43: 272–275.
Cavalli-Sforza LL, Menozzi P, Piazza A : Demic expansions and human evolution. Science 1993; 259: 639–646.
Sajantila A, Lahermo P, Anttinen T et al: Genes and languages in Europe: an analysis of mitochondrial lineages. Genome Res 1995; 5: 42–52.
Nei M, Roychoudhury AK : Evolutionary relationships of human populations on a global scale. Mol Biol Evol 1993; 10: 927–943.
Zerjal T, Dashnyam B, Pandya A et al: Genetic relationships of Asians and Northern Europeans, revealed by Y-chromosomal DNA analysis. Am J Hum Genet 1997; 60: 1174–1183.
Ingman M, Gyllensten U : mtDB: Human Mitochondrial Genome Database, a resource for population genetics and medical sciences. Nucleic Acids Res 2006; 34: D749–751.
Torroni A, Huoponen K, Francalacci P et al: Classification of European mtDNAs from an analysis of three European populations. Genetics 1996; 144: 1835–1850.
Macaulay V, Richards M, Hickey E et al: The emerging tree of West Eurasian mtDNAs: a synthesis of control-region sequences and RFLPs. Am J Hum Genet 1999; 64: 232–249.
Tambets K, Rootsi S, Kivisild T et al: The western and eastern roots of the Saami--the story of genetic ‘outliers’ told by mitochondrial DNA and Y chromosomes. Am J Hum Genet 2004; 74: 661–682.
Richards MB, Macaulay VA, Bandelt HJ, Sykes BC : Phylogeography of mitochondrial DNA in western Europe. Ann Hum Genet 1998; 62 (Part 3): 241–260.
Richards M, Macaulay V, Hickey E et al: Tracing European founder lineages in the Near Eastern mtDNA pool. Am J Hum Genet 2000; 67: 1251–1276.
Comas D, Calafell F, Mateu E et al: Trading genes along the silk road: mtDNA sequences and the origin of central Asian populations. Am J Hum Genet 1998; 63: 1824–1838.
Yao YG, Kong QP, Bandelt HJ, Kivisild T, Zhang YP : Phylogeographic differentiation of mitochondrial DNA in Han Chinese. Am J Hum Genet 2002; 70: 635–651.
Schurr TG, Sukernik RI, Starikovskaya YB, Wallace DC : Mitochondrial DNA variation in Koryaks and Itel'men: population replacement in the Okhotsk Sea-Bering Sea region during the Neolithic. Am J Phys Anthropol 1999; 108: 1–39.
Kong QP, Yao YG, Sun C, Bandelt HJ, Zhu CL, Zhang YP : Phylogeny of East Asian Mitochondrial DNA Lineages Inferred from Complete Sequences. Am J Hum Genet 2003; 73: 671–676.
Kong QP, Yao YG, Liu M et al: Mitochondrial DNA sequence polymorphisms of five ethnic populations from northern China. Hum Genet 2003; 113: 391–405.
Rieder MJ, Taylor SL, Tobe VO, Nickerson DA : Automating the identification of DNA variations using quality-based fluorescence re-sequencing: analysis of the human mitochondrial genome. Nucleic Acid Res 1998; 26: 967–973.
Anderson S, Bankier AT, Barrell BG et al: Sequence and organization of the human mitochondrial genome. Nature 1981; 290: 457–465.
Rozas J, Rozas R : DnaSP version 3: an integrated program for molecular population genetics and molecular evolution analysis. Bioinformatics 1999; 15: 174–175.
Saitou N, Nei M : The neighbor-joining method: a new method for reconstructing phylogenetic trees. Mol Biol Evol 1987; 4: 406–425.
Swofford DL : PAUP*. Phylogenetic Analysis Using Parsimony (*and Other Methods). Sunderland, Massachusetts: Sinauer Associates, 2000.
Kimura M : A simple method for estimating evolutionary rates of base substitutions through comparative studies of nucleotide sequences. J Mol Evol 1980; 16: 111–120.
Ingman M, Kaessmann H, Pääbo S, Gyllensten U : Mitochondrial genome variation and the origin of modern humans. Nature 2000; 408: 708–713.
Chikhi L, Bruford MW, Beaumont MA : Estimation of admixture proportions: a likelihood-based approach using Markov chain Monte Carlo. Genetics 2001; 158: 1347–1362.
Meinilä M, Finnilä S, Majamaa K : Evidence for mtDNA admixture between the Finns and the Saami. Hum Hered 2001; 52: 160–170.
Achilli A, Rengo C, Battaglia V et al: Saami and Berbers – An unexpected mitochondrial DNA link. Am J Hum Genet 2005; 76: 883–886.
Hassler S, Sjölander P, Johansson R, Gronberg H, Damber L : Fatal accidents and suicide among reindeer-herding Sami in Sweden. Int J Circumpolar Health 2004; 63 (Suppl 2): 384–388.
Kaessmann H, Zöllner S, Gustafsson AC et al: Extensive linkage disequilibrium in small human populations in Eurasia. Am J Hum Genet 2002; 70: 673–685.
Laan M, Pääbo S : Demographic history and linkage disequilibrium in human populations. Nat Genet 1997; 17: 435–438.
Kaessmann H, Zöllner S, Gustafsson AC et al: Extensive linkage disequilibrium in small human populations in Eurasia. Am J Hum Genet 2002; 70: 673–685.
Kauppi L, Sajantila A, Jeffreys AJ : Recombination hotspots rather than population history dominate linkage disequilibrium in the MHC class II region. Hum Mol Genet 2003; 12: 33–40.
Kittles RA, Perola M, Peltonen L et al: Dual origin of Finns revealed by Y chromosome haplotype variation. Am J Hum Genet 1998; 62: 1171–1179.
Dupuy BM, Olaisen B : MtDNA sequences in the Norwegian Saami and main population; in: Carracedo A, Brinkmann B, Bär W (eds): Advances in forensic haemogenetics. Berlin, Heidelberg, New York: Springer-Verlag, 1996, Vol. 6, pp 23–25.
Delghandi M, Utsi E, Krauss S : Saami mitochondrial DNA reveals deep maternal lineage clusters. Hum Hered 1998; 48: 108–114.
Acknowledgements
We thank the participants from the Sami communities for their participation. Also, we are grateful for the samples provided by Dr Tambets (Department of Evolutionary Biology, Institute of Molecular and Cell Biology, University of Tartu and Estonian Biocentre, Tartu, Estonia). The study was supported by grants from the National Swedish Research Council (VR-M, N) and the Knut and Alice Wallenberg Foundation (KAW).
Rights and permissions
About this article
Cite this article
Ingman, M., Gyllensten, U. A recent genetic link between Sami and the Volga-Ural region of Russia. Eur J Hum Genet 15, 115–120 (2007). https://doi.org/10.1038/sj.ejhg.5201712
Received:
Revised:
Accepted:
Published:
Issue Date:
DOI: https://doi.org/10.1038/sj.ejhg.5201712
Keywords
- mtDNA
- mitochondria
- human evolution
- population genetics
- Sami
This article is cited by
Evolution and dispersal of mitochondrial DNA haplogroup U5 in Northern Europe: insights from an unsupervised learning approach to phylogeography
BMC Genomics (2022)
Human mitochondrial DNA lineages in Iron-Age Fennoscandia suggest incipient admixture and eastern introduction of farming-related maternal ancestry
Scientific Reports (2019)
Identification and analysis of mtDNA genomes attributed to Finns reveal long-stagnant demographic trends obscured in the total diversity
Scientific Reports (2017)
Carriers of human mitochondrial DNA macrohaplogroup M colonized India from southeastern Asia
BMC Evolutionary Biology (2016)
Phylogeography, genetic diversity and demographic history of the Iranian Kurdish groups based on mtDNA sequences
Journal of Genetics (2016)


Norrland


Norrland

 Stenålder (fram till 1700 f.kr.)
miniatyr|Hällristningar vid Nämforsen, Ångermanland, från yngre stenålder och äldre bronsålder.
miniatyr|vänster|Fångstgrop på Långön i nordvästra Ångermanland (Jämtlands län).
miniatyr|stående|Av 52 svenska hällmålningar har merparten återfunnits i Mellannorrland, och anses vara från en stenålders- och bronsålderskultur som spreds från Atlantkusten.Gjerde, Jan Magne: Rock Art and Landscapes: Studies of Stone Age rock art from Northern Fennoscandia. Tromsö, Norway. University of Tromsö, 2010. Åtkomstdatum 3 januari 2012.|class=mw-halign-upright

Norrlands inland var det sista området i Europa som blev fritt från inlandsisen. Nordöstligaste Norrland verkar ha varit den del som först blev tillgängligt för kolonisation, för det är där som de äldsta spåren efter människor har hittats (ca  gamla). Detta är ny kunskap: fram till 1990-talet fanns de äldsta kända boplatserna i södra Norrland. Eftersom renben inte hade hittats på dessa boplatser ansågs det inte ha funnits någon neolitisk renjägartid i Norrland av samma slag som i Sydskandinavien.

Under 2000-talets första decennium hittades emellertid flera mycket gamla boplatser eller lägerplatser med renben i Norrbottens län. Den hittills äldsta har återfunnits i Aareavaara i Pajala kommun, och daterats till cirka 10 600 år cal B.P., (dvs cirka 8650 f.kr.). Knappt fyra mil västerut, i Kangos, finns en liknande boplats som är omkring tusen år yngre. Ungefär samtida med boplatsen i Kangos, eller något senare, är den vid Dumpokjauratj i Arjeplogs kommun. Där dominerar renen helt födan i det benmaterial som kunnat identifieras.

Dessa mycket gamla boplatser eller lägerplatser har det gemensamt att de tillkommit kort efter att inlandsisen drog sig tillbaka från nordost. De sydligare delarna av Norrland var då fortfarande täckta av is eller låg under vatten, vilket innebär att landförbindelse saknades med södra Sverige. Däremot är de äldsta fynden vid Aareavaara samtida med Komsakulturen vid den norska Ishavskusten, vilket gör att en invandring från norr verkar ligga nära till hands. En invandring från nuvarande Finland, med koppling till den ryska Butovokulturen är också tänkbar. I angränsande delar av norra Finland verkar det som om de första människorna efter istiden kom från den norska kusten till Utsjoki och norra Enare, medan Enontekis (närmast den svenska gränsen) däremot har tydliga förbindelser söderut.

I Mellannorrland är de äldsta fynden  gamla, från Ljungans dalgång, som påvisar socialt kontaktnät ned till Dalarna.Ljungans dalgång bebodd redan för 9000 år sedan, Svt Västernorrland 2015-04-30 I södra Norrland är de äldsta daterade boplatserna från årtusendet 7000–6000 f.Kr, och passar väl in i en tradition som sträcker sig från norra Tyskland och norrut, vilket innebär att kolonisationen här bör ha skett från söder eller väster. Kopplingar finns till Fosna-Hensbackakulturen vid Atlantkusten.

Världens äldsta skida, kalvträskskidan, har hittats i byn Kalvträsk, sydväst om Skellefteå i Västerbotten, och är daterad till 3200 f.Kr.
Skifferkulturen med blomstringstid cirka 3300–2000 f.Kr. förekommer endast i norra Skandinavien, och utmärks av slipade skifferspetsar och skifferknivar med ornamentförsedda djurhuvudskaft, samt kraftiga husgrunder och konturhuggna jaktristningar i närheten av fångstgropar, ofta nära sjöar och åars utlopp. Fångstgropar associeras främst till älgjakt. Kulturen förmodas ha levt på fiske och jakt av vikaresäl, och kan tidvis ha varit bofast. Större hällristningar finns i Glösa och Gärdesån (Jämtland), Norrforsen (Västerbotten) och Nämforsen (Ångermanland). Ett flertal hällmålningar återfinnes främst i Mellannorrland.

På Hedningahällan i Enångers socken, Hälsingland, har heterogen keramik från 2200–2000 f.Kr. återfunnits som indikerar kulturmöte mellan den sydliga gropkeramiska kulturen (samlar-jägarkultur utbredd i sydöstra och södra Sverige) och den östliga Kiukaiskulturen (en sammansmältning av stridsyxekultur och kamkeramiska kulturen som främst återfinnes i Finland). Vete och korn har påträffats, men tros vara medförda till platsen, och inte lokalt odlade.

 Bronsålder (1700–500 f.Kr.)
vänster|miniatyr|Det fyrtio meter långa bronsåldersröset i Svartviks by i Norrala socken i Hälsingland (Riksantikvarieämbetets fornlämnings-ID: Norrala 19:1). Groparna i långröset är sannolikt rester efter igenrasade gravkistor. Det mindre långröset intill – Norrala 19:2 – är sexton meter långt och har en bevarad gravkista av kantställda hällar (ej i bild).

En vanlig fornlämningstyp från bronsåldern är de gravrösen som ligger som ett pärlband i kustlandet, nära den dåvarande strandlinjen. Det finns mer än 2 000 rösen längs hela Norrlandskusten, flest i Hälsingland, Medelpad och Ångermanland. De ligger på en höjd över havet som gör att de kan dateras till perioden 1200–700 f.Kr. Rösena har en inre konstruktion med en gravgömma som är mycket lik gravhögarna i Sydskandinavien under äldre och yngre bronsålder. De anses därför vara synliga spår av förbindelser mellan syd och nord under den aktuella perioden.

Klimatet blev successivt kallare och våtare under perioden 1800 till 500 f.Kr. och har sedan dess varit ungefär som dagens klimat. Granskogen är sedan denna tid dominerande i Norrland.Kerstin Öjner, Klimatets roll i historien. Populär historia 15 mars 2001.

Odling och betesdrift introducerades i Hög och Hälsingtuna socknar i södra Hälsinglands inland under yngre bronsålder, där arkeologiska fynd av odling har daterats till 1000 f.Kr., och kontinuerligt fortsatt på närliggande område under järnålder. Jordbruksbebyggelsen når Hälsinglands kustland kring år 400 f.Kr. Pollenanalys påvisar odling av korn och gödsling sedan 1500 f.Kr. i Solberg i Medelpad, men inga arkeologiska fynd av fast jordbruksbebyggelse har gjorts i området.Ola George och Inga Hlín Valdimarsdóttir (2013), Särskild arkeologisk undersökning av fornlämning nr 837 inom fastigheten Kvissle 5:1, Njurunda socken, Sundsvalls kommun, sid 38 Spår av odling och bebyggelse saknas hittills i Gästrikland under bronsålder och förromersk järnålder, men kan möjligen bero på att den dolts av senare odling på samma plats.


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0002.jsonl--Q203505--Näringsliv och ekonomisk struktur-15--sv-0002-604

Norrland

mini|Gävle slott är en Vasaborg byggd 1583–1593.
mini|Västerbottens län och svenska lappmarken 1796
Efter järnålderns och medeltidens borgar och före industrialiseringen fanns inga slott i Norrland förutom Gävle slott. I äldre litteratur sägs att Norrland saknar adel, men som motexempel kan nämnas de adlade släkterna Bure, Graan (samiskt ursprung), von Rosenheim och Björnram, samtliga med band till Bureätten; en norrländsk ämbetsmannasläkt som under 1500- och 1600-talen var inflytelserik på riksnivå. De norska medeltida riddarätterna Skancke och Blix har rötter i Jämtland, och några grenar har även introducerats som svensk adel, men de flyttade tidigt till trakten kring Trondheim och andra delar av dagens Norge och Sverige.Anrep, Gabriel (1864). Svenska adelns ättartavlorAdelsvapen-wiki, läst 2015-06-25

Tillgången till förläningar i södra Sverige var begränsad under stormaktstiden, och högadelns blickar började vändas mot norr. Ett riksdagsbeslut togs emellertid år 1655 att det inte skulle finnas några förläningar i Norrland. Undantag gjordes för riksrådet Lorens von der Linde från Stockholm, vilken hade erhållit friherrskapet Lindeborg med 141 hemman i Medelpad 1653, samt för riksrådet Knut Posse af Hedensund, som samma år hade fått friherrskapet Arnäs med 61 hemman i Ångermanland och Medelpad. Greve Johan Gabriel Oxenstierna af Croneborg köpte ett stort antal hemman i östra Medelpad, som kom att bli friherrskapet Njurunda, men såldes till amiral Klas Bjelkenstierna. Då friherrskapens drogs in under Karl XI blev denna adliga epok kort och resulterade inte i några ståtliga herrgårdar.Nils-Johan Tjärnlund, Fanns det adel i Medelpad?. Ur Sundsvalls Tidnings läsarfrågor om Medelpads historia, läst 2015-06-25

Den stora tillgången på skog medförde att järnbruk byggdes i Norrland sedan 1600-talet, vilket gav upphov till ett stort antal bruksorter. De flesta bruk försörjdes med malm från bergverk i andra delar av landet, exempelvis Bergslagen. Brukspatroner byggde herrgårdar på flera av orterna. Det första bruket som erhöll privilegier i Gästrikland var Järbo i dagens Sandvikens kommun, 1637. Först i Hälsingland var Ljusne 1653, i Medelpad Galtströms bruk 1673, i Ångermanland Graninge 1673, i Norrbotten Melderstein 1738 och i Västerbotten Robertsfors 1758.Harmens register över bruk i Sverige och Finland -1800, version från 21 februari 2006.

Härnösands gymnasium grundades 1658, bland annat i syfte att utbilda samisktalande präster, och Gefle gymnasium 1669. Den första norrlänning som blir medicine doktor var Nils Gissler 1744, som blev provinsialläkare i Härnösand 1762. 1767 byggdes Gävle lasarett, 1785 lasarettet i Umeå och 1788 uppfördes Härnösands lasarett.

De norrländska landskapen drabbades särskilt hårt under nödåren 1696–97, då tidig frost förstörde en stor del av skörden.Missväxt och nödår i Sverig

De norrländska landskapen drabbades särskilt hårt under nödåren 1696–97, då tidig frost förstörde en stor del av skörden.Missväxt och nödår i Sverige

|
Goda och dåliga år: Brukningsmetoderna var under 1700-talet överallt de traditionella som man hade använt sedan medeltiden, och avkastningen i bondejordbruket var låg. Till stor del hängde detta samman med den ägosplittring som fanns i byarna där varje bonde hade sina tegar på många ställen. Man bröt ny åker i takt med att befolkningen ökade, framför allt på gammal betesmark (äng) och på byarnas utmarker.
|
Goda skördeår kunde födan vara riklig, men när missväxten drabbade Västsverige, som i slutet av 1690-talet, måste människorna bokstavligen äta maskros och tussilago. Under kristider var man tvungen att dryga ut mjölet med bark.
Vissa år uteblev skörden mer eller mindre, i de flesta fall beroende på vädret. Tidig eller sen frost, för mycket regn osv. Detta i kombination med dålig effektivitet i jordbruket gjorde att missväxt fick mycket allvarliga konsekvenser för befolkningen. Det lilla man då fick från jorden räckte ej till över hela vintern. Upprepades nödåren var katastrofen mer eller mindre ett faktum. Många svalt ihjäl.
1596-98 Svåra år med missväxt (mycket svårt i Västergötland)
1678 Missväxt
1696-97 Tidig frost förstörde en stor del av skörden. Hårdast drabbades Norrland, Dalarna och Mälarlandskapen samt särskilt hårt Finland. En tredjedel av Finlands befolkning svalt ihjäl. Den stränga vinterkylan var så hård att det t.o.m. var svårt att lossa barken från träden. Som sista utväg åt man agnar, gräsrötter och missnerot. Full hungersnöd i Sverige. Vägarna var fulla av tiggare. I Sverige skall 80 000 människor ha hungrat ihjäl.
1708-1709 Hela landet drabbades av missväxt. Pesten som hemsöker landet mellan åren 1710 och 1712 drabbar inte de norra delarna av landet så hårt. Men det är inte bara missväxt och sjukdomar som drabbar människorna. Sverige utkämpar även krig. År 1700 utbryter det Stora nordiska kriget som ska pågå till år 1721.
1725 Återigen missväxt. Boskapen svalt och vintern igenom hade brödet i många bondstugor blandats med bark och rötter. Linnés resa i Västergötland genomfördes 1746. Slättlandskapets bondesamhälle bar djupa spår av gångna krig, missväxt och nödår. Möjlighet till jakt och fiske, var i detta område inte så stora, att det var en resurs att räkna med. Idag är landskapet med sina små vattendrag, feta jordar och dess småskaliga skog, ett av världens mest välfyllda matskafferi.
1770 I början av 1770-talet var det svår missväxt och 100 000 människor dog.
1773 Missväxt (1773-76 bra i Norrland).
1784 hade den svåraste hungersnöden under två år i rad förött landet. De rapporter om nöden ute i landet, som strömmade in till tabellverket, blev med varje dag som gick allt mer beklämmande. Snön låg kvar till långt in i juni. Man kunde inte få fram några fordon på vägarna. Isarna var uppluckrade och sköra. I de avlägsnare bördiga trakterna var allt hö och all säd slut, inte ett strå fanns, inte ett korn och inte en kålrot; all kreatur var slaktade och varje höna uppäten. Människorna var utmärglade och sjuka. Folk dog i massor. Hoppet svek. På sina ställen hade man som sista utväg rivit ner halmtaken och bakat bröd på dem. Under bar himmel låg de utsvultna människorna, frös, svalt och väntade på döden.
Värmen kom tillslut. Livet började åter vakna. Lärkan jublade. Fälten plöjdes och såddes. Sättpotatisen kom i jorden. Det började grönska. Jorden gav åter folket sin bärgning och skörden lovade mer än i mannaminne. Man böjde sina huvuden i tacksägelse och knäppte sina händer i en bevekande bön om förskoning från fler hemsökelser.
1771-1773 Missväxt och hungersnöd.
1783-1784 Missväxt och hungersnöd.
1826 Missväxt- och nödår i delar av Sverige
1832 Missväxt- och nödår i delar av Sverige
1837 Missväxt- och nödår i delar av Sverige
1838 Missväxt- och nödår i delar av Sverige
1845 Missväxt- och nödår i delar av Sverige
1852 Missväxt- och nödår i delar av Sverige
1867-1868 De s.k. Missväxtåren Två svåra missväxt år efter varandra. Hårdaste drabbades de norrländska landskapen samt Dalarna och Värmland. Sommaren 1867 var mycket våt och sommaren därpå rådde en förödande torka. Bristen på utsäde var mycket stor och på vissa håll måste en tredjedel till hälften av alla kreatur slaktas. Torkan 1868 drabbade i första hand landets södra halva. 1867 hade man dessutom ofta hunnit avveckla sockenmagasinen, varför beredskapen att ta hand om svältande kraftigt begränsats. Dessa nödår satte bl.a. fart på emigrationen till Amerika.
1869 Hungersnöd i nästan hela landet. Folket svalt, djuren likaså. Pga. undernäring och sjukdomar orsakade av denna svält så var döden ett bekant inslag i många familjer. Människor sökte sig till nya platser inom Nordens gränser men somliga valde att emigrera främst till Nordamerika, "Det Förlovade Landet", men även till övriga Europa.
Av V Friesen har framhållits (The Swedish nation Stockholm 1921) den stora betydelse missväxt och hungersnöd haft för de en tid efter annan förekommande utvandringarna från vårt land under vikingatiden.


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0002.jsonl--Q203505--Näringsliv och ekonomisk struktur-15--sv-0002-605

Norrland

mini|Gävle slott är en Vasaborg byggd 1583–1593.
mini|Västerbottens län och svenska lappmarken 1796
Efter järnålderns och medeltidens borgar och före industrialiseringen fanns inga slott i Norrland förutom Gävle slott. I äldre litteratur sägs att Norrland saknar adel, men som motexempel kan nämnas de adlade släkterna Bure, Graan (samiskt ursprung), von Rosenheim och Björnram, samtliga med band till Bureätten; en norrländsk ämbetsmannasläkt som under 1500- och 1600-talen var inflytelserik på riksnivå. De norska medeltida riddarätterna Skancke och Blix har rötter i Jämtland, och några grenar har även introducerats som svensk adel, men de flyttade tidigt till trakten kring Trondheim och andra delar av dagens Norge och Sverige.Anrep, Gabriel (1864). Svenska adelns ättartavlorAdelsvapen-wiki, läst 2015-06-25

Tillgången till förläningar i södra Sverige var begränsad under stormaktstiden, och högadelns blickar började vändas mot norr.


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0002.jsonl--Q203505--Näringsliv och ekonomisk struktur-15--sv-0002-607

Norrland

mini|Gävle slott är en Vasaborg byggd 1583–1593.
mini|Västerbottens län och svenska lappmarken 1796
Efter järnålderns och medeltidens borgar och före industrialiseringen fanns inga slott i Norrland förutom Gävle slott. I äldre litteratur sägs att Norrland saknar adel, men som motexempel kan nämnas de adlade släkterna Bure, Graan (samiskt ursprung), von Rosenheim och Björnram, samtliga med band till Bureätten; en norrländsk ämbetsmannasläkt som under 1500- och 1600-talen var inflytelserik på riksnivå. De norska medeltida riddarätterna Skancke och Blix har rötter i Jämtland, och några grenar har även introducerats som svensk adel, men de flyttade tidigt till trakten kring Trondheim och andra delar av dagens Norge och Sverige.Anrep, Gabriel (1864). Svenska adelns ättartavlorAdelsvapen-wiki, läst 2015-06-25

Tillgången till förläningar i södra Sverige var begränsad under stormaktstiden, och högadelns blickar började vändas mot norr. Ett riksdagsbeslut togs emellertid år 1655 att det inte skulle finnas några förläningar i Norrland. Undantag gjordes för riksrådet Lorens von der Linde från Stockholm, vilken hade erhållit friherrskapet Lindeborg med 141 hemman i Medelpad 1653, samt för riksrådet Knut Posse af Hedensund, som samma år hade fått friherrskapet Arnäs med 61 hemman i Ångermanland och Medelpad. Greve Johan Gabriel Oxenstierna af Croneborg köpte ett stort antal hemman i östra Medelpad, som kom att bli friherrskapet Njurunda, men såldes till amiral Klas Bjelkenstierna. Då friherrskapens drogs in under Karl XI blev denna adliga epok kort och resulterade inte i några ståtliga herrgårdar.Nils-Johan Tjärnlund, Fanns det adel i Medelpad?. Ur Sundsvalls Tidnings läsarfrågor om Medelpads historia, läst 2015-06-25

Den stora tillgången på skog medförde att järnbruk byggdes i Norrland sedan 1600-talet, vilket gav upphov till ett stort antal bruksorter. De flesta bruk försörjdes med malm från bergverk i andra delar av landet, exempelvis Bergslagen. Brukspatroner byggde herrgårdar på flera av orterna. Det första bruket som erhöll privilegier i Gästrikland var Järbo i dagens Sandvikens kommun, 1637. Först i Hälsingland var Ljusne 1653, i Medelpad Galtströms bruk 1673, i Ångermanland Graninge 1673, i Norrbotten Melderstein 1738 och i Västerbotten Robertsfors 1758.Harmens register över bruk i Sverige och Finland -1800, version från 21 februari 2006.

Härnösands gymnasium grundades 1658, bland annat i syfte att utbilda samisktalande präster, och Gefle gymnasium 1669. Den första norrlänning som blir medicine doktor var Nils Gissler 1744, som blev provinsialläkare i Härnösand 1762. 1767 byggdes Gävle lasarett, 1785 lasarettet i Umeå och 1788 uppfördes Härnösands lasarett.


Pepparholm

miniatyr|Öresundsbron med Pepparholm till höger och Saltholm till vänster.
mini|Öresundsbrons brofäste på Pepparholm.
Pepparholm (danska Peberholm) är en dansk konstgjord ö i Öresund, som skapades i samband med byggandet av Öresundsförbindelsen. Ön är ritad av bro- och landskapsarkitekt Inger Berglund, Falun. Den ligger strax söder om den naturliga ön Saltholm.

Pepparholm skyddas av detaljerad lagstiftning. Förutom passerande järnvägs- och biltrafik får endast biologer och Öresundsförbindelsens personal besöka ön.SVT 12/6 2015 På ön finns även en helikopterplatta som är avsedd att användas vid räddningsarbete vid en eventuell olycka på Öresundsförbindelsen.

Ön ses som ett biologiskt experiment. Forskare förväntade sig att naturen på egen hand skulle få ön att blomstra, helt utan mänsklig interaktion, vilket också blivit fallet. Pepparholms jord har tagits från botten av Öresund, men det finns inga belägg för att det påverkat växt- och djurlivet på ön. Flera relativt ovanliga växter har noterats på Pepparholm, men samtliga påträffade arter är ändå normalt förekommande i Danmark och Skåne. År 2007 hittades till exempel äkta pimpinell, krypvide och strimsporre. Frön sprids till ön med vind, besökare och fåglar. Ön är en populär häckningsplats för några sällsynta och skyddade fågelarter som småtärnor och skärfläckor. Kolonin breder ut sig över ett större område på den sydöstliga delen av ön.

År 2007 hittades även strandiris (sibirisk iris). Lunds botaniska förening hade samma år inventerat 454 växtarter och Zoologiska museet i Köpenhamn hade hittat fler än 200 skalbaggar och drygt 300 fjärilar. År 2010 noterades förekomst av det första däggdjuret – hare, som hade tagit sig över på isen det året när det var extra kallt. Samma år hittades hägg och orkidén ängsnyckel. Den sistnämnda trivs på stenig mark. Totalt hade år 2010 konstaterats förekomst av drygt 490 växtsorter. Av fågelarter som hittat till Pepparholm nämns kärrhök och hägerSydsvenskan 30/6 2010. På en av Öresundsbrons pelare har det dessutom häckat pilgrimsfalkSveriges Radio Ekot 15/6 2011. Under vintern 2011/2012 har även havsörn siktatsKvällsposten 10/2 2012. 2016 häckade svarthuvad mås, på Pepparholm, en fågel som är ovanlig i både Sverige och Danmark. Även strandpipare häckade där 2016.SR P4 13/6 2016 2015 noterades att vita kaniner fanns på ön. Biologer tror att de hamnat där genom att någon släppt ut dem från en bil, vilket är en av få gånger naturen på Pepparholm påverkats av människor. Även en sällsynt spindelart har påträffats på Pepparholm, Luffarspindel (Tegenaria agrestis). Det finns också jordgubbar, svarta vinbär, smultron och körsbär.SR P4 11/6 201

Pepparholms artrikedom förvånar forskare
Nordens största biologiska laboratorium, den konstgjorda ön Pepparholm mitt i Öresund, fortsätter att förvåna forskarna med ständigt nya fynd. Den senaste inventeringen visar att det nu finns saker att äta på den tidigare helt sterila ön.
Inte ett moln på himlen och kalstenen gnistrar på det som skulle kunna beskrivas som en nordisk savann. Uppbyggd av muddermassor från Öresunds botten ligger den fyra kilometer långa och 400 meter breda Pepparholm. Sedan tillkomsten för drygt 15 år sedan har den fått sköta sig själv och för varje år har vegetationen blivit högre och tätare. Senaste växten som valt att etablera sig på ön är svarta vinbär och samsas nu med smultron, jordgubbar och körsbär.
– Det förvånar mig att det har gått så fort och att det fins så många olika arter av djur och växter, säger Hans Ohrt, Öresundsbrons miljökonsult.
Nu har man räknat till 550 olika växtarter och 26 olika fågelarter och den amerikanska giftiga luffarspindeln är inte längre en tillfällig gäst utan har gjort Pepparholm till en fast boplats. Fjärilar och fåglar som vare sig trivs i Danmark eller i Sverige tyckeratt mitt emellan passar.
– Vi har har bra koll på utvecklingen här på Pepparholm och på det sättet är det en biologisk gåva, säger Ebbe Mortensen, biolog som varit med i 15 år.
Bengt Örneberg från Lunds Botaniska förening pekar på en växt som helt oväntat hittat till Pepparholm.
– Vi hade inte väntat oss några orkidéer men nu finns det flera hundra, säger han.


Pepparholm

Pepparholm skyddas av detaljerad lagstiftning. Förutom passerande järnvägs- och biltrafik får endast biologer och Öresundsförbindelsens personal besöka ön.SVT 12/6 2015 På ön finns även en helikopterplatta som är avsedd att användas vid räddningsarbete vid en eventuell olycka på Öresundsförbindelsen.

Ön ses som ett biologiskt experiment. Forskare förväntade sig att naturen på egen hand skulle få ön att blomstra, helt utan mänsklig interaktion, vilket också blivit fallet. Pepparholms jord har tagits från botten av Öresund, men det finns inga belägg för att det påverkat växt- och djurlivet på ön. Flera relativt ovanliga växter har noterats på Pepparholm, men samtliga påträffade arter är ändå normalt förekommande i Danmark och Skåne. År 2007 hittades till exempel äkta pimpinell, krypvide och strimsporre. Frön sprids till ön med vind, besökare och fåglar. Ön är en populär häckningsplats för några sällsynta och skyddade fågelarter som småtärnor och skärfläckor. Kolonin breder ut sig över ett större område på den sydöstliga delen av ön.

År 2007 hittades även strandiris (sibirisk iris). Lunds botaniska förening hade samma år inventerat 454 växtarter och Zoologiska museet i Köpenhamn hade hittat fler än 200 skalbaggar och drygt 300 fjärilar. År 2010 noterades förekomst av det första däggdjuret – hare, som hade tagit sig över på isen det året när det var extra kallt. Samma år hittades hägg och orkidén ängsnyckel. Den sistnämnda trivs på stenig mark. Totalt hade år 2010 konstaterats förekomst av drygt 490 växtsorter. Av fågelarter som hittat till Pepparholm nämns kärrhök och hägerSydsvenskan


Pepparholm

Pepparholm skyddas av detaljerad lagstiftning. Förutom passerande järnvägs- och biltrafik får endast biologer och Öresundsförbindelsens personal besöka ön.SVT 12/6 2015 På ön finns även en helikopterplatta som är avsedd att användas vid räddningsarbete vid en eventuell olycka på Öresundsförbindelsen.

Ön ses som ett biologiskt experiment. Forskare förväntade sig att naturen på egen hand skulle få ön att blomstra, helt utan mänsklig interaktion, vilket också blivit fallet. Pepparholms jord har tagits från botten av Öresund, men det finns inga belägg för att det påverkat växt- och djurlivet på ön. Flera relativt ovanliga växter har noterats på Pepparholm, men samtliga påträffade arter är ändå normalt förekommande i Danmark och Skåne. År 2007 hittades till exempel äkta pimpinell, krypvide och strimsporre. Frön sprids till ön med vind, besökare och fåglar. Ön är en populär häckningsplats för några sällsynta och skyddade fågelarter som småtärnor och skärfläckor. Kolonin breder ut sig över ett större område på den sydöstliga delen av ön.

År 2007 hittades även strandiris (sibirisk iris). Lunds botaniska förening hade samma år inventerat 454 växtarter och Zoologiska museet i Köpenhamn hade hittat fler än 200 skalbaggar och drygt 300 fjärilar. År 2010 noterades förekomst av det första däggdjuret – hare, som hade tagit sig över på isen det året när det var extra kallt. Samma år hittades hägg och orkidén ängsnyckel. Den sistnämnda trivs på stenig mark. Totalt hade år 2010 konstaterats förekomst av drygt 490 växtsorter. Av fågelarter som hittat till Pepparholm nämns kärrhök och hägerSydsvenskan 30/6 2010.


Pepparholm

Pepparholm skyddas av detaljerad lagstiftning. Förutom passerande järnvägs- och biltrafik får endast biologer och Öresundsförbindelsens personal besöka ön.SVT 12/6 2015 På ön finns även en helikopterplatta som är avsedd att användas vid räddningsarbete vid en eventuell olycka på Öresundsförbindelsen.

Ön ses som ett biologiskt experiment. Forskare förväntade sig att naturen på egen hand skulle få ön att blomstra, helt utan mänsklig interaktion, vilket också blivit fallet. Pepparholms jord har tagits från botten av Öresund, men det finns inga belägg för att det påverkat växt- och djurlivet på ön. Flera relativt ovanliga växter har noterats på Pepparholm, men samtliga påträffade arter är ändå normalt förekommande i Danmark och Skåne. År 2007 hittades till exempel äkta pimpinell, krypvide och strimsporre. Frön sprids till ön med vind, besökare och fåglar. Ön är en populär häckningsplats för några sällsynta och skyddade fågelarter som småtärnor och skärfläckor. Kolonin breder ut sig över ett större område på den sydöstliga delen av ön.

År 2007 hittades även strandiris (sibirisk iris). Lunds botaniska förening hade samma år inventerat 454 växtarter och Zoologiska museet i Köpenhamn hade hittat fler än 200 skalbaggar och drygt 300 fjärilar. År 2010 noterades förekomst av det första däggdjuret – hare, som hade tagit sig över på isen det året när det var extra kallt. Samma år hittades hägg och orkidén ängsnyckel. Den sistnämnda trivs på stenig mark. Totalt hade år 2010 konstaterats förekomst av drygt 490 växtsorter. Av fågelarter som hittat till Pepparholm nämns kärrhök och hägerSydsvenskan 30/6 2010. På en av Öresundsbrons pelare har det dessutom häckat pilgrimsfalkSveriges Radio Ekot 15/6 2011.


Pepparholm

Pepparholm skyddas av detaljerad lagstiftning. Förutom passerande järnvägs- och biltrafik får endast biologer och Öresundsförbindelsens personal besöka ön.SVT 12/6 2015 På ön finns även en helikopterplatta som är avsedd att användas vid räddningsarbete vid en eventuell olycka på Öresundsförbindelsen.

Ön ses som ett biologiskt experiment. Forskare förväntade sig att naturen på egen hand skulle få ön att blomstra, helt utan mänsklig interaktion, vilket också blivit fallet. Pepparholms jord har tagits från botten av Öresund, men det finns inga belägg för att det påverkat växt- och djurlivet på ön. Flera relativt ovanliga växter har noterats på Pepparholm, men samtliga påträffade arter är ändå normalt förekommande i Danmark och Skåne. År 2007 hittades till exempel äkta pimpinell, krypvide och strimsporre. Frön sprids till ön med vind, besökare och fåglar. Ön är en populär häckningsplats för några sällsynta och skyddade fågelarter som småtärnor och skärfläckor. Kolonin breder ut sig över ett större område på den sydöstliga delen av ön.

År 2007 hittades även strandiris (sibirisk iris). Lunds botaniska förening hade samma år inventerat 454 växtarter och Zoologiska museet i Köpenhamn hade hittat fler än 200 skalbaggar och drygt 300 fjärilar. År 2010 noterades förekomst av det första däggdjuret – hare, som hade tagit sig över på isen det året när det var extra kallt. Samma år hittades hägg och orkidén ängsnyckel. Den sistnämnda trivs på stenig mark. Totalt hade år 2010 konstaterats förekomst av drygt 490 växtsorter. Av fågelarter som hittat till Pepparholm nämns kärrhök och hägerSydsvenskan 30/6 2010. På en av Öresundsbrons pelare har det dessutom häckat pilgrimsfalkSveriges Radio Ekot 15/6 2011. Under vintern 2011/2012 har även havsörn siktatsKvällsposten 10/2 2012. 2016 häckade svarthuvad mås, på Pepparholm, en fågel som är ovanlig i både Sverige och Danmark. Även strandpipare häckade där 2016.SR P4 13/6 2016 2015 noterades att vita kaniner fanns på ön.


Psykologi

miniatyr|Den grekiska bokstaven Psi symboliserar ofta psykologi.
Psykologi är vetenskapen om själslivet, det vill säga beteenden, medvetande, känslor och tänkande hos människor och grupper. I detta ingår beteenden och mentala processer som inkluderar perception, kognition, uppmärksamhet, affekt (känslor), intelligens, fenomenologi, motivation, personlighet och hjärnans funktioner.

Kunskap inom psykologi används ofta vid utvärdering, diagnosticering och behandling av psykisk ohälsa, men även för att lösa olika problem inom mellanmänskliga situationer och interaktioner.

En psykolog kan ha olika roller: forskning, undervisning, klinisk praktik, rådgivning och psykoterapi. Yrkesgruppen återfinns både inom privat och offentlig sektor.

miniatyr|333x333px|Sokrates
Försök att förstå människans själsliv och beteende kan spåras till forntida civilisationer i Egypten, Grekland, Kina, Indien och Persien.

Under påverkan av filosofi och fysiologi växte psykologin så småningom fram som en egen disciplin.

psykologi
psykologi (nylatin psychologiʹa, av psyke och -logi), vetenskaplig disciplin som söker på ett systematiskt sätt beskriva och(17 av 115 ord)
Landvinningar
Genom de viktiga teoretiska och empiriska landvinningar som psykologin har gjort under de senaste decennierna har den stärkt sin position som självständig vetenskaplig disciplin. Den har därigenom dels kunnat gå in i fruktbärande samarbete med närliggande discipliner,(37 av 259 ord)
Tidiga skolbildningar
Psykologin som självständig vetenskap är förhållandevis ung. Som startpunkt brukar Wilhelm Wundts etablerande av det psykologiska laboratoriet i Leipzig 1879 räknas. Det var emellertid det naturliga steget i en historisk process.
När psykologin framträdde med anspråk på egenvärde som vetenskaplig disciplin hade den sina rötter i två äldre vetenskapsområden, filosofin och fysiologin. Inom filosofin hade psykologiska frågeställningar varit centrala under lång tid. I formuleringen av psykologiska frågeställningar spelade Descartes på 1600-talet med sin dualistiska, rationalistiska kunskapssyn en viktig roll, liksom(80 av 593 ord)
Den moderna psykologins forskningsinriktningar
En individs sätt att tänka, känna och handla är sidor av en större process, som i sin helhet också är beroende av individens biologiska utrustning och av den miljö han eller hon växer upp och lever i. I mycket generella termer kan man urskilja tre huvudlinjer i psykologisk forskning. Få forskare är begränsade till en av dem; det är snarast fråga om tyngdpunkter i forskningen.
Den första huvudlinjen skulle kunna betecknas som den mentalistiska. Huvudintresset är inriktat på mentala processer(80 av 606 ord)
Vetenskapliga metoder
Psykologi är en empirisk vetenskap. Många metoder för datainsamling har utvecklats för att göra det möjligt att studera den stora variation av frågeställningar som finns inom ämnet. De vanligaste metoderna kan grovt klassificeras som observation, testning, intervju samt utnyttjande av källmaterial. Den bästa undersökningen kan många gånger vara den som utgår från en kombination av de fyra kategorierna. Så gör man exempelvis ofta i longitudinella undersökningar (där individer följs under lång tid).
Inom den första kategorin kan man skilja mellan(80 av 752 ord)
Psykologins tillämpningar
Klinisk psykologi, skolpsykologi och arbetspsykologi är psykologins traditionella tillämpningsområden. Även om praktiskt verksamma psykologer fortfarande indelas på detta sätt har vart och ett av områdena vidgats åtskilligt under senare år. Generellt kan man säga att det mest utmärkande draget för tillämpningar inom psykologi är en tydlig betoning av(48 av 342 ord)
Utbildning och organisation
Psykologi blev ett självständigt universitetsämne i Sverige 1948, även om forskning i psykologiska frågeställningar förekommit tidigare vid landets universitet. Redan vid sekelskiftet hade Sydney Alrutz introducerat den experimentella(28 av 195 ord)


Psykologi

miniatyr|333x333px|Sokrates
Försök att förstå människans själsliv och beteende kan spåras till forntida civilisationer i Egypten, Grekland, Kina, Indien och Persien.

Ämnet behandlades naturvetenskapligt av Demokritos, atomlärans fader, som ansåg att själen bestod av små, rörliga atomer.


Psykologi

miniatyr|333x333px|Sokrates
Försök att förstå människans själsliv och beteende kan spåras till forntida civilisationer i Egypten, Grekland, Kina, Indien och Persien.

Ämnet behandlades naturvetenskapligt av Demokritos, atomlärans fader, som ansåg att själen bestod av små, rörliga atomer. Hippokrates ansåg att psykisk ohälsa hade fysiologiska orsaker, inte övernaturliga. Hos de båda forngrekiska filosoferna Sokrates och Platon fanns däremot en tydlig dualism mellan idévärld och sinnevärld, vilket kan påminna om den senare, kristna medeltidens tydliga åtskillnad mellan kropp och själ. Sokratisk metod är för övrigt ett levande begrepp inom nutida psykoterapi.Sokratisk metod (psykologiguiden.se)


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0002.jsonl--Q327758--miniatyr|Målarprinsen i arbete (omkring 1905)-2--sv-0002-1252

Prins Eugen av Sverige

För det tyska fartyget, se Prinz Eugen och för prinsen av Savojen, se Eugen av Savojen.

Eugen Napoleon Nikolaus, född 1 augusti 1865 på Drottningholms slott, död klockan 10.25 den 17 augusti 1947Händelser man minns - en krönika 1920–1969, fil dr Harald Schiller 1970 på Waldemarsudde på Djurgården i Stockholm, var prins av Sverige och Norge (från 1905 prins av Sverige) och hertig av Närke samt känd som konstnär. Han var yngste son till Oscar II och Sofia.

Prinsens måleri kom att ta sig nya uttryck. Det gamla slottet, En sista solglimt och De båda popplarna målades 1893 på landsbygden i Södermanland. Tillsammans med Molnet som målades under vistelsen på Prinsvillan i Tyresö 1895 utgör de en grupp för sig bland hans verk. Man har antagit att han har fått friska intryck genom ett besök i Syditalien men man har också spårat intryck av den schweiziske konstnären Böcklin. Målningarna är gjorda med enkla linjer och stora plan, böljande terräng, kompakta lövmassor, upptornande moln med en starkt blå himmel i bakgrunden. Ytterligare ett verk i denna riktning är hans triptyk Hagastämningar som målades 1898 för den kungliga foajén i det nybyggda operahuset. Med denna införde prinsen landskapet i modernt svenskt dekorativt måleri. Med ett klassiskt rundtempel omgivet av en dekorativ poppel och lummiga kastanjeträd i blom har prinsen målat ett motiv från Hagaparken. Paletten är frisk och hurtig och visar en hög juniblå himmel med drivande vita moln, parkens frodiga grönska och de blå vikarna.Nordensvan (1928), s. 396–397

miniatyr|Altartavlan i Kiruna kyrka är målad av Eugen.

Från de soliga och fina landskapsmotiven övergick prinsen till andra motiv. Stockholms skärgård blev en tid framåt hans främsta område och där upptäckte han sommarnatten och sommargryningen. Hans första försök var Sommarnatt, utsikt från en höjd över fjärdar och mörka skogklädda holmar som speglar sig i stilla vatten. Liknande motiv återkom i Den ljusa natten, Nattmolnet och Det stilla vattnet, den sistnämnda ett romantiskt skogsmotiv där en liten tjärn ligger orörlig omsluten av träden under natthimlens jagande skyar.Nordensvan (1928), s. 398

När prinsen hade flyttat in på Waldemarsudde 1905 fick han en ny motivkrets, inloppet till Stockholm i olika årstider och olika tider på dygnet, sommarskymning och sommarnatt, de vita skärgårdsbåtarna och vintermotiv med fabrikerna på södra stranden, och olika variationer av Djurgårdens natur.Nordensvan (1928), s. 398–399

miniatyr|Anders Zorns porträtt (1910) ingår i Waldemarsuddesamlingen.
miniatyr|Prinsen av Sven Lundqvist utanför Sundbyholms slott

När den av kungen och hovet så avskydde Strindberg och dennes samarbetspartner August Falck grundade Intima teatern och var i behov av pengar tvekade inte prinsen att stödja dem.Jesús Alcalá, Prinsen följde sitt samvete, Svenska Dagbladet I sitt testamente förordnade han att hans stora konstsamling på Waldemarsudde skulle tillfalla staten. Samlingen innehåller verk av bland andra Anders Zorn, Carl Larsson, Per Ekström, Ivan Aguéli, Carl Fredrik Hill samt målningen Strömkarlen av Ernst Josephson, som prinsen köpte när den blev refuserad av Nationalmuseum. I trädgården finns en skulpturpark med verk av de stora skulptörerna, till exempel Carl Milles, Carl Eldh, Christian Eriksson samt Liss Eriksson. Hemmet fungerar sedan 1948, ett år efter prins Eugens död, som ett konstmuseum, där prinsens egen samling utgör stommen.Waldemarsuddes webbplats – läst 2007-01-11

Prins Eugen deltog i opinionsmöten för judiska och politiska flyktingar och han sågs tillsammans med en av förgrundsgestalterna i kampen mot nazismen, den av Hitlertyskland så hatade Mia Leche Löfgren.

Prins Eugen var ogift. Det finns författare som anser att förklaringen kan vara att Eugen hade en homosexuell läggning.Arne Norlin i Familjen Bernadotte, makten, myten, människorna  s. 168

Till hans offentliga arbeten hör monumentalmålningar i Stockholms stadshus och Stagneliusskolan i KalmarStagneliusskolan samt en altartavla för DjurgårdskyrkanDjurgårdskyrkan
Som formgivare formgav han bland annat blomkrukor för Gustavsberg porslinsfabrikLillehammer MuseumVärnermuseet och
silverkorpus för Hallbergs Guldsmeds ABKulturen i Lund.

Prins Eugen finns förutom Waldemarsudde även representerad vid bland annat NationalmuseumNationalmuseum i Stockholm, Kalmar konstmuseumKalmar konstmuseum, Norrköpings konstmuseum, Göteborgs konstmuseumGöteborgs konstmuseum, Karlsborgs fästningsmuseumKarlsborgs fästningsmuseum, Bohusläns museumBohusläns museum, PostmuseumPostmuseum, Västergötlands museumVästergötlands museum, MarinmuseumMarinmuseum, Värmlands museumVärmlands museum, Hallands konstmuseumHallands konstmuseum, Hälsinglands museumHälsinglands museum, Skissernas museumSkissernas museum, Sörmlands museumSörmlands museum, Helsingborgs museumHelsingborgs museum
Länsmuseet GävleborgLänsmuseet Gävleborg, Kiruna kyrkaKiruna kyrka, Örebro läns museumÖrebro läns museum, Nordiska museetNordiska museet, NasjonalmuseetNasjonalmuseet,
AteneumAteneum, Statens Museum for KunstStatens Museum for Kunst, British MuseumBritish Museum och Metropolitan MuseumMetropolitan Museum

Prins Eugen finns förutom Waldemarsudde även representerad vid bland annat NationalmuseumNationalmuseum i Stockholm, Kalmar konstmuseumKalmar konstmuseum, Norrköpings konstmuseum, Göteborgs konstmuseumGöteborgs konstmuseum, Karlsborgs fästningsmuseumKarlsborgs fästningsmuseum, Bohusläns museumBohusläns museum, PostmuseumPostmuseum, Västergötlands museumVästergötlands museum, MarinmuseumMarinmuseum, Värmlands museumVärmlands museum, Hallands konstmuseumHallands konstmuseum, Hälsinglands museumHälsinglands museum, Skissernas museumSkissernas museum, Sörmlands museumSörmlands museum, Helsingborgs museumHelsingborgs museum Länsmuseet GävleborgLänsmuseet Gävleborg, Kiruna kyrkaKiruna kyrka, Örebro läns museumÖrebro läns museum, Nordiska museetNordiska museet, NasjonalmuseetNasjonalmuseet, AteneumAteneum, Statens Museum for KunstStatens Museum for Kunst, British MuseumBritish Museum och Metropolitan MuseumMetropolitan Museum.


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0002.jsonl--Q327758--miniatyr|Målarprinsen i arbete (omkring 1905)-2--sv-0002-1254

Prins Eugen av Sverige


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0002.jsonl--Q327758--miniatyr|Målarprinsen i arbete (omkring 1905)-2--sv-0002-1255

Prins Eugen av Sverige


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0002.jsonl--Q327758--miniatyr|Målarprinsen i arbete (omkring 1905)-2--sv-0002-1257

Prins Eugen av Sverige


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0002.jsonl--Q327758--miniatyr|Målarprinsen i arbete (omkring 1905)-2--sv-0002-1258

Prins Eugen av Sverige


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0002.jsonl--Q327758--miniatyr|Målarprinsen i arbete (omkring 1905)-2--sv-0002-1264

Prins Eugen av Sverige


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0002.jsonl--Q327758--miniatyr|Målarprinsen i arbete (omkring 1905)-2--sv-0002-1265

Prins Eugen av Sverige


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0002.jsonl--Q327758--miniatyr|Målarprinsen i arbete (omkring 1905)-2--sv-0002-1266

Prins Eugen av Sverige


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0002.jsonl--Q327758--miniatyr|Målarprinsen i arbete (omkring 1905)-2--sv-0002-1267

Prins Eugen av Sverige


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0002.jsonl--Q327758--miniatyr|Målarprinsen i arbete (omkring 1905)-2--sv-0002-1268

Prins Eugen av Sverige


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0002.jsonl--Q327758--miniatyr|Målarprinsen i arbete (omkring 1905)-2--sv-0002-1269

Prins Eugen av Sverige


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0002.jsonl--Q327758--miniatyr|Målarprinsen i arbete (omkring 1905)-2--sv-0002-1250

Prins Eugen av Sverige

Prinsens måleri kom att ta sig nya uttryck. Det gamla slottet, En sista solglimt och De båda popplarna målades 1893 på landsbygden i Södermanland. Tillsammans med Molnet som målades under vistelsen på Prinsvillan i Tyresö 1895 utgör de en grupp för sig bland hans verk. Man har antagit att han har fått friska intryck genom ett besök i Syditalien men man har också spårat intryck av den schweiziske konstnären Böcklin. Målningarna är gjorda med enkla linjer och stora plan, böljande terräng, kompakta lövmassor, upptornande moln med en starkt blå himmel i bakgrunden. Ytterligare ett verk i denna riktning är hans triptyk Hagastämningar som målades 1898 för den kungliga foajén i det nybyggda operahuset. Med denna införde prinsen landskapet i modernt svenskt dekorativt måleri. Med ett klassiskt rundtempel omgivet av en dekorativ poppel och lummiga kastanjeträd i blom har prinsen målat ett motiv från Hagaparken. Paletten är frisk och hurtig och visar en hög juniblå himmel med drivande vita moln, parkens frodiga grönska och de blå vikarna.Nordensvan (1928), s. 396–397

miniatyr|Altartavlan i Kiruna kyrka är målad av Eugen.

Från de soliga och fina landskapsmotiven övergick prinsen till andra motiv. Stockholms skärgård blev en tid framåt hans främsta område och där upptäckte han sommarnatten och sommargryningen. Hans första försök var Sommarnatt, utsikt från en höjd över fjärdar och mörka skogklädda holmar som speglar sig i stilla vatten. Liknande motiv återkom i Den ljusa natten, Nattmolnet och Det stilla vattnet, den sistnämnda ett romantiskt skogsmotiv där en liten tjärn ligger orörlig omsluten av träden under natthimlens jagande skyar.Nordensvan (1928), s. 398

När prinsen hade flyttat in på Waldemarsudde 1905 fick han en ny motivkrets, inloppet till Stockholm i olika årstider och olika tider på dygnet, sommarskymning och sommarnatt, de vita skärgårdsbåtarna och vintermotiv med fabrikerna på södra stranden, och olika variationer av Djurgårdens natur.Nordensvan (1928), s. 398–399

miniatyr|Anders Zorns porträtt (1910) ingår i Waldemarsuddesamlingen.
miniatyr|Prinsen av Sven Lundqvist utanför Sundbyholms slott


Parken Zoo

miniatyr|Flamingodalen.
Parken Zoo är en djurpark, lekpark och nöjespark i Eskilstuna. Parken Zoo är medlem i EAZA och Svenska Djurparksföreningen (SDF). Parken Zoo ägs av investmentbolaget Mimir Invest AB och VD är Sofia Larsson och styrelsens ordförande är Henry Selenius.

Under 2012 och 2013 fick Parken Zoo utstå stor kritik, bland annat i tv-programmet Kalla fakta, där det bland annat påstods att man avlivat sällsynta och utrotningshotade djur för att ge plats åt andra djur. Länsstyrelsen i Sörmland har också kritiserat organisationen och bett åklagare att undersöka om Parken Zoo har gjort sig skyldiga till brott om artskydd eller ej.Parken Zoo anmäls för brott och förbjuds ta in nya djur  Nyheter från svt.se

I juli 2006 omkom en anställd vid attraktionen JetStar efter att han blivit påkörd av en berg-och-dalbanevagn.DN.se - "Skadade tivoliarbetaren avled

I juli 2006 omkom en anställd vid attraktionen JetStar efter att han blivit påkörd av en berg-och-dalbanevagn.DN.se - "Skadade tivoliarbetaren avled"

Den 23-årige man som skadades allvarligt vid en olycka på Parken Zoo i Eskilstuna avled på onsdagseftermiddagen.
DIGITAL PRENUMERATION
Läs DN gratis hela vägen fram till lucia!
Alla artiklar gratis fram till 13 december, sen för halva priset i ett helt år (endast 69 kr/mån). Efter kampanjperioden gäller ord. pris 149 kr/mån. Ingen bindningstid. Säg upp enkelt online.
Genom att klicka på "Godkänn köp" godkänner jag prenumerationsvillkoren och bekräftar att jag tagit del av Bonnier News personuppgiftspolicy. Dagens Nyheter är en del av Bonnier News AB, som ansvarar för kundrelationen samt för behandlingen av dina personuppgifter. Erbjudandet gäller endast nya prenumeranter.


Parken Zoo


Parken Zoo

Under 2012 och 2013 fick Parken Zoo utstå stor kritik, bland annat i tv-programmet Kalla fakta, där det bland annat påstods att man avlivat sällsynta och utrotningshotade djur för att ge plats åt andra djur. Länsstyrelsen i Sörmland har också kritiserat organisationen och bett åklagare att undersöka om Parken Zoo har gjort sig skyldiga till brott om artskydd eller ej.Parken Zoo anmäls för brott och förbjuds ta in nya djur  Nyheter från svt.se


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0002.jsonl--Q503746--Kända personer med anknytning till Sollentuna-10--sv-0002-1580

Sollentuna kommun

Sollentuna kommun  är en kommun i Stockholms län med Sollentuna centrum i kommundelen Tureberg som centralort, och med tätbebyggelse som år 1995 uppgick i tätorten Stockholm (utom dåvarande tätorten Sjöberg och ett mindre tätbebyggt område öster om Rösjön som var en del av före detta tätorten Täby) men som år 2015 blev utbruten ur Stockholm och, tillsammans med Sörentorp i Solna kommun och Norra Järva i Stockholms kommun, växte samman med Upplands Väsby och då bildade den nya tätorten Upplands Väsby och Sollentuna. Före detta tätorterna Sjöberg och Täby (som överskrider kommungränsen strax öster om Rösjön) är sedan år 2015 sammanväxta med Stockholm.

Kommunen är belägen i de södra delarna av landskapet Uppland och gränsar i norr till Upplands Väsby kommun, i nordöst till Täby kommun, i öster till Danderyds kommun, i söder till Solna kommun och Sundbybergs kommun, i sydväst till Stockholms kommun och i väster till Järfälla kommun, alla i Stockholms län. Edsviken som är en vik i Östersjön sträcker sig in i kommunen.

Kända personer med anknytning till Sollentuna Se även Personer med anknytning till Sollentuna kommun Emilia Ramboldt, svensk ishockeyspelare, född i Sollentuna Kajsa Bergqvist, svensk höjdhoppare, uppvuxen i Sollentuna Eric Ericsson, svensk skådespelare, uppvuxen i Sollentuna Thomas Bodström, svensk politiker, uppvuxen i Sollentuna Ted Gärdestad, musiker, växte upp, bodde, verkade samt avled i Sollentuna Patric Hörnqvist, ishockeyspelare, uppvuxen i Sollentuna Jonatan Johansson, född i Sollentuna, snowboardåkare Ulrika Jonsson, programledare i England, född i Sollentuna Harry Martinson, författare, nobelpristagare i litteratur, bodde i Sollentuna Christer Pettersson, misstänkt för Palmemordet, bodde i Sollentuna Linda Skugge, journalist, uppvuxen och bor i Sollentuna Mats Sundin, ishockeyspelare, uppvuxen i Sollentuna Anders Bagge, musikproducent, uppvuxen i Sollentuna Maia Hirasawa, musikartist och låtskrivare, född och uppvuxen i Sollentuna


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0002.jsonl--Q503746--Kända personer med anknytning till Sollentuna-10--sv-0002-1581

Sollentuna kommun


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0002.jsonl--Q503746--Kända personer med anknytning till Sollentuna-10--sv-0002-1582

Sollentuna kommun


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0002.jsonl--Q503746--Kända personer med anknytning till Sollentuna-10--sv-0002-1583

Sollentuna kommun


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0002.jsonl--Q503746--Kända personer med anknytning till Sollentuna-10--sv-0002-1585

Sollentuna kommun


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0002.jsonl--Q503746--Kända personer med anknytning till Sollentuna-10--sv-0002-1586

Sollentuna kommun


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0002.jsonl--Q503746--Kända personer med anknytning till Sollentuna-10--sv-0002-1587

Sollentuna kommun


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0002.jsonl--Q503746--Kända personer med anknytning till Sollentuna-10--sv-0002-1588

Sollentuna kommun


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0002.jsonl--Q503746--Kända personer med anknytning till Sollentuna-10--sv-0002-1589

Sollentuna kommun


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0002.jsonl--Q503746--Kända personer med anknytning till Sollentuna-10--sv-0002-1590

Sollentuna kommun


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0002.jsonl--Q503746--Kända personer med anknytning till Sollentuna-10--sv-0002-1591

Sollentuna kommun


Sametinget (Sverige)

Sametinget (nordsamiska: Sámediggi, lulesamiska: Sámedigge, sydsamiska: Saemiedigkie) i Sverige är en organisation med uppgift främst att bevaka frågor som rör samisk kultur i Sverige. Sametinget är dels en folkvald församling, dels en svensk statlig förvaltningsmyndighet. Det ska verka för en levande samisk kultur.

Sveriges regering tillsatte 1982 en offentlig utredning, Samerättsutredningen, vars betänkande presenterades 1989. Sametinget fanns då i Finland (Sametinget från 1972, ombildat och nyinvigt 2 mars 1996), och i Norge (Sametinget från 1989). År 1993 inrättades Sametinget som ett samiskt organ med begränsat inflytande.

År 2007 överfördes vissa myndighetsuppgifter från länsstyrelserna och Statens jordbruksverk till Sametinget, som blev central förvaltningsmyndighet i rennäringsfrågor, varvid tingets politiska och myndighetsutövande delar tydligare åtskildes. I samband med minoritetsreformen 2010 blev Sametinget tillsammans med länsstyrelsen i Stockholm ansvarig för att följa upp hur lagen efterlevs.

Minoritetsreformen
Lagen (2009:724) om nationella minoriteter och minoritetsspråk (minoritetslagen) har gällt i Sverige sedan januari 2010. Lagen beskriver vilka rättigheter som minoriteterna har i hela landet och inom de speciella förvaltningsområden som finns för finska, meänkieli och samiska.
Alla fem nationella minoriteter omfattas av minoritetsspråklagen. Myndigheter är skyldiga att informera minoriteterna om deras rättigheter. Det allmänna har också ett särskilt ansvar för att skydda och främja de nationella minoritetsspråken. Den som tillhör en nationell minoritet ska ges möjligheter att lära sig, utveckla och använda sitt språk och behålla och utveckla sin kultur i Sverige. Barn har rätt att få utveckla sin kulturella identitet och sitt minoritetsspråk.
Samtliga kommuner och andra myndigheter är skyldiga att informera minoriteterna om deras rättigheter. De är också skyldiga att skydda minoriteternas språk och kultur och särskilt viktigt är barns och ungas rätt att få utveckla sitt språk och sin kultur. Dessutom är kommuner och andra myndigheter skyldiga att ge minoriteterna inflytande över frågor som berör dem.
I förvaltningsområdena för finska, meänkieli och samiska är kommunerna skyldiga att ordna äldreomsorg på minoritetsspråken. De personer som vill använda sitt minoritetsspråk i kontakten med kommunerna har rätt att göra detta både muntligt och skriftligt.
Från den 1 januari 2019 är kommunerna t.ex. skyldiga att anta mål och riktlinjer för sitt minoritetspolitiska arbete och dessa ska på begäran kunna lämnas ut till den myndighet som har uppföljningsansvar för lagen. Den reviderade 17 § i minoritetslagen upplyser om att bestämmelser om rätt till förskola och viss annan pedagogisk verksamhet på finska, meänkieli eller samiska finns i skollagen (2010:800) 8 kap. 12 a § och 25 kap. 5 a §.
Regeringens minoritetspolitiska strategi i korthet:
- Säkerställa en bättre efterlevnad av Europarådets minoritetskonventioner
- Bättre följa upp genomförandet av minoritetspolitiken
- Motverka diskriminering av de nationella minoriteterna
- Stärka de nationella minoriteternas egenmakt och inflytande
- Främja bevarandet av de nationella minoritetsspråken
I Förvaltningsområdet för samiska har samer rätt att använda samiska i kontakter med myndigheter. Man har rätt till förskoleverksamhet och äldreomsorg till väsentlig del på samiska. De kommuner som berörs får statsbidrag för merkostnaderna. Även andra kommuner kan ansluta sig frivilligt.
Utanför förvaltningsområdet har samer rätt att använda samiska i kontakten med myndigheter om ärendet kan handläggas av personal som behärskar språket. Man har även rätt till äldreomsorg på samiska om kommunen har tillgång till språkkunnig personal. Enskilda har alltid rätt att använda samiska vid sina skriftliga kontakter med Riksdagens ombudsmän, Justitiekanslern, Försäkringskassan, Skatteverket och Diskrimineringsombudsmannen.
Sametinget har tillsammans med länsstyrelsen i Stockholms län ansvar för att följa upp hur minoritetspolitiken genomförs. Vi ska genom rådgivning och information hjälpa andra myndigheter. Vi ska också samråda med berörda kommuner, bygga nätverk, identifiera behov och samordna utvidgningen av förvaltningsområdena. Resultaten ska återrapporteras till regeringen och utgör underlag för framtida insatser.
Sametinget och länsstyrelsen i Stockholm ska genomföra insatser för att öka kunskapen och medvetenheten om de nationella minoriteterna och Sveriges folkrättsliga förpliktelser. Sametinget ansvarar för en hemsida om de nationella minoriteterna. Adressen är www.minoritet.se .
Sametinget ska fastställa mål för det samiska språkarbetet. Riksdag och regering formulerar övergripande mål men Sametinget har ansvar för målsättningarna för det interna samiska språkarbetet.
De nationella minoriteterna har rätt till inflytande. Särskilt viktigt är samråden på lokal nivå, eftersom det är där många beslut fattas som berör enskilda. Organisationer som företräder nationella minoriteter får ett högre organisationsstöd så att möjligheter för fungerande samrådsmodeller kan skapas inom förvaltningsområdena.
Aktiva insatser behövs för att revitalisera de nationella minoritetsspråken. Det finns medel att söka hos t. ex. Institutet för Språk och Folkminnen.


Sametinget (Sverige)

Sveriges regering tillsatte 1982 en offentlig utredning, Samerättsutredningen, vars betänkande presenterades 1989. Sametinget fanns då i Finland (Sametinget från 1972, ombildat och nyinvigt 2 mars 1996), och i Norge (Sametinget från 1989). År 1993 inrättades Sametinget som ett samiskt organ med begränsat inflytande. Det är samtidigt en myndighet och ett folkvalt organ. Som statlig myndighet har Sametinget som uppgift att verkställa den politik som Sveriges riksdag och regering beslutar, vilket ibland går emot de folkvalda sametingsledamöternas partiprogram.


Sametinget (Sverige)