Justė Arlauskaitė

Biografija
Justė Arlauskaitė-Jazzu pradėjo dainuoti džiazą nuo 14 metų. Kaip solistė ji pasirodydavo su grupėmis ir įvairiais džiazo projektais Lietuvoje ir užsienyje. 15-kos ji tapo Lietuvos elektroninės grupės „Pieno lazeriai“ (dar žinomos kaip „Milky lasers“) vokaliste. Baigusi muzikos mokyklą ir Juozo Tallat-Kelpšos konservatoriją ji persikėlė į Londoną studijuoti dainavimo Thames Valley universitete. 2005 m. Jazzu sutiko prodiuserį Leoną Somovą ir įsitraukė į elektroninę muziką. Dabar Jazzu dirba ties savo soliniu albumu su garsia švedų muzikos agentūra „Mr. Radar“.

Metai Apdovanojimas Kategorija Kūrinys Rezultatas 2009MTV Europos muzikos apdovanojimai Geriausias Baltijos šalių atlikėjas (grupėje Leon Somov ir Jazzu)  2012M.A.M.A. 2011 Metų atlikėja   Metų elektroninės muzikos grupė ar atlikėjas (grupėje Leon Somov ir Jazzu)  Metų albumas „Score“ (grupėje Leon Somov ir Jazzu)  2013M.A.M.A. 2012 Metų atlikėja   2014M.A.M.A. 2013 Metų elektroninės muzikos grupė ar atlikėjas, atlikėja (grupėje Leon Somov ir Jazzu)  Metų grupė (grupėje Leon Somov ir Jazzu)  Metų koncertinė grupė, atlikėjas, atlikėja (grupėje Leon Somov ir Jazzu)  Metų albumas „Lees and Seas“ (grupėje Leon Somov ir Jazzu)  2015M.A.M.A. 2014 Metų grupė (grupėje Leon Somov ir Jazzu)  2016M.A.M.A. 2015 Metų popmuzikos grupė, atlikėja ar atlikėjas (grupėje Leon Somov ir Jazzu)  Metų grupė (grupėje Leon Somov ir Jazzu)  Metų albumas „Istorijos“ (grupėje Leon Somov ir Jazzu)  Metų kūrinys, daina „Po mano oda“ (grupėje Leon Somov ir Jazzu)  „Auksinių diskų“ apdovanojimai Lietuvos atlikėjams išdalinti auksinių ir platininių diskų apdovanojimai.  Auksinis diskas „Istorijos“ (grupėje Leon Somov ir Jazzu)  2017M.A.M.A. 2016 Metų grupė (grupėje Leon Somov ir Jazzu)  Metų koncertinė grupė, atlikėjas ar atlikėja (grupėje Leon Somov ir Jazzu)  Metų daina „Gaila“ (grupėje Leon Somov ir Jazzu) Žmonės Mylimiausia metų atlikėja   Metų žvaigždė   2018Žmonės Mylimiausia metų atlikėja  M.A.M.A. 2017 Metų popmuzikos grupė, atlikėja ar atlikėjas (grupėje Leon Somov ir Jazzu)  Metų koncertinė grupė, atlikėjas ar atlikėja (grupėje Leon Somov ir Jazzu)  Metų albumas „Moments“ (grupėje Leon Somov ir Jazzu)  Metų daina „Nieko nesakyk“ (grupėje Leon Somov ir Jazzu)  Metų grupė (grupėje Leon Somov ir Jazzu)  2019 M.A.M.A. 2018 Metų atlikėja  2020 M.A.M.A. 2019 Metų albumas „Jazzu“  Metų atlikėjas, atlikėja   Metų koncertinė grupė, atlikėjas, atlikėja   Metų kūrinys, daina „Dumblas“  Metų pop grupė, atlikėjas, atlikėja   Metų vaizdo klipas „Wild“  2021 M.A.M.A. 2020 Metų popmuzikos atlikėjas   Metų koncertinis atlikėjas   2022 M.A.M.A. 2021 Metų popmuzikos atlikėjas   Metų koncertinis atlikėjas   Metų vaizdo klipas   Metų daina – kūrinys „Vasara“

Šiemet vienas didžiausių metų muzikos renginių vyko pagal visus saugumo reikalavimus - tiek organizatoriai, tiek svečiai, o taip pat ir žiniasklaidos atstovai prieš apdovanojimus turėjo atlikti koronaviruso testus, taisyklės taip pat numatė laikytis socialinio atstumo bei dėvėti kaukes.
Šis iškilmingas vakaras garsiems atlikėjams buvo ir puiki proga prisiminti, ką reiškia pozuoti fotografams ant raudonojo kilimo bei, žinoma, pasipuošti. Kaip atrodė ir kokiomis nuotaikomis su žurnalistais dalijosi į renginį susirinkusios garsenybės ant raudonojo kilimo, galite pamatyti ir perskaityti ČIA.
„Nesvarbu, kad esame išvarginti pandemijos ir nuo jos labiausiai nukentėję, mes – muzikantai, menininkai vis tiek sukaupėme jėgas, kad švęstume muzikos šventę, kuri mums yra labai svarbi. Nors ir negalime koncertuoti didelėse arenose ir stadionuose, mes kuriame, dainuojame dainas ir norime šventę švęsti, – dar savaitės pradžioje pranešime spaudai kalbėjo televizijos šou prodiuseris, grupės „BIX“ siela Saulius Urbonavičius-Samas. – M.A.M.A tikrai bus didelė šventė akims ir ausims, su įspūdingais pasirodymais ir galinga istorija. Bus gera prisiminti, kokį ilgą ir svarbų kelią mes nuėjome. Tegul tai įkvepia tikėjimo, kad viskas grįš, ir su dar didesne jėga. Anksčiau ar vėliau vėl džiaugsimės didžiausiais koncertais ir miniomis žmonių, pasiilgusių džiaugsmo ir gyvenimo šventės.“
Daugiau apie renginio užkulisius ir detales laidoje „Delfi premjera“ papasakojo S. Urbonavičius-Samas, Vaidotas Valiukevičius ir Jonas Nainys:
Organizatoriai skelbė, jog jubiliejiniame M.A.M.A 2020 renginyje pasirodys „The Roop“, OG Version, Virgis Stakėnas su Keanu Blunt, „Sisters On Wire“ ir kiti. Taip pat iš „Žalgirio“ arenos bus tiesiami muzikiniai tiltai į kitas Kauno miesto vietas, kuriose lauks Justinas Jarutis, „Saulės kliošas“. O jautriausius, linksmiausius ir skandalingiausius M.A.M.A 10-mečio įvykius bei legendines dainas primins istoriniai įrašai.
Renginio akimirkos:
Ceremonijos vedėjais šiemet tapo populiarūs dainų kūrėjai, atlikėjai bei aktoriai Inga Jankauskaitė ir Vidas Bareikis.
M.A.M.A apdovanojimus Inga vedė pirmą kartą. Šią misiją ji įgyvendino drauge su kolega Vidu Bareikiu, kuris jau yra dirigavęs M.A.M.A 2018 ceremonijai drauge su TV laidų vedėju, humoristu Justinui Jankevičiumi.
„Nors ir kokie sunkūs, o kažkam netgi tragiški buvo praėjusieji metai, gyvenimas vis tiek eina į priekį. Bet kokiu atveju 2020-ieji buvo pilni muzikos, naujų dainų ir albumų, TV koncertų, pasirodymų internete, netgi naujų „karantininių” atlikėjų gimimų ir proveržių. Todėl manau, kad tikrai turime nepraleisti progos pasidžiaugti, pagirti, paminėti visų mūsų glaudžios muzikinės šeimos narius. Esu labai laimingas ir dėkingas visai M.A.M.A šeimai, kad šie apdovanojimai įvyks ir džiaugiuosi dėl vedėjo vaidmens bei užduočių”, – prieš renginį kalbėjo V. Bareikis.
Beje, tam tikrais epizodais vedėjams teko įsitaisyti prie nominantams skirtų stalelių, – tiek I. Jankauskaitė, tiek V. Bareikis šiais metais pretendavo į M.A.M.A apdovanojimus net keliose kategorijose.
Šįvakar buvo įteikta 16 statulėlių. Iš viso Lietuvos muzikos apdovanojimuose M.A.M.A jau išdalintos 122 statulėlės. Rekordininkai – nebeegzistuojantis duetas „Leon Somov & Jazzu“ – savo karjeroje jie pelnė 11 statulėlių. Vėliau Justė Arlauskaitė-Jazzu pelnė dar 6 apdovanojimus kaip solo atlikėja.
Pirmąją statulėlę kaip Geriausias koncertinis atlikėjas pelnęs renginio vedėjas Vidas Bareikis nuo scenos dėkojo „savo viso gyvenimo meilei“ Indrei Stonkuvienei, trims vaikams – savo sūnui Adui bei Indrės atžaloms Pranciškui su Cecilija, savo tėvams.
Kiti į sceną atsiimti apdovanojimo lipo „The Roop“, laimėję Metų proveržio kategorijoje. Grupės nariai sakė, kad po 10 muzikinės karjeros metų, tai – pirmasis jų apdovanojimas. Todėl visiems, kas siekia parodyti savo kūrybą pasauliui, verta stengtis ir nemesti kelio vos nutikus kažkokiai nesėkmei. Vyrai dėkojo ir savo antroms pusėms, vadybai, įrašų kompanijai „Warner Music“.
Free Finga laimėjo statulėlę kaip Geriausias Progresyvios popmuzikos atlikėjas. Atlikėjas sakė, jog daugiau už jį scenoje nuveikė Angelou ir Keanu Blunt, tačiau jis apdovanojimą paima už visus kartu.
Kitą statulėlę laimėjo OG Version - jis tapo Metų hiphopo atlikėju. Scenoje Dominykas Ježerys OG Version dėkojo savo sužadėtinei Karolinai Meschino ir jųdviejų naujagimei dukrai Isabellei, kuri tėvų, anot reperio, laukia prie televizoriaus. Taip pat dainininkas užsiminė, kad praėję metai nebuvo lengvi - kai kurie tiltai liko, kai kurie griuvo, taip turėdamas omenyje, greičiausiai, savo nutrūkusius santykius su buvusiu draugu ir grupės nariu Remigijumi Daškevičiumi-Remiu. Nulipdamas nuo scenos atlikėjas parodė į kamerą vidurinį pirštą.
Metų roko grupe Andrius Mamontovas paskelbė „ba.“, tačiau apdovanojimo į sceną pasiimti žengė visi šios kategorijos nominantai kartu.
„Solo Ansamblis“, kurie gavo apdovanojimą kaip Geriausia alternatyvi grupė. Tokią pat statulėlę grupė prisipažino laimėjusi ir prieš 2 metus. Tai kol kas vieninteliai muzikantai, šį vakarą ne tik dėkoję artimiausiems už palaikymą, bet ir pasiuntę socialinę žinutę apie visų žmonių lygybę, nepriklausomai nei nuo lyties, nei nuo orientacijos, nei nuo pažiūrų.
„Nemeluosiu, esu įsivaizdavęs šį vaizdą, kaip atsiimu apdovanojimą, jausmas panašus – labai geras, bet daug atsakomybės“, – sakė kaip Geriausias elektroninės muzikos atlikėjas apdovanotas Jonas Nainys-Jovani.
„Solo Ansamblis“ laimėjo ir Geriausio vaizdo klipo kategorijoje už dainą „Dansingas“. Atlikėjai dėkojo visiems, kurie prisidėjo prie vaizdo klipo gimimo, šeimoms.
LATGA specialus apdovanojimas atiteko garsiam ir itin produktyviam kompozitoriui Vytautui Bikui, kurio kūrinius atlieka daug Lietuvos garsių atlikėjų bei grupių.
„The Roop“ į sceną atsiimti apdovanojimo lipo ir antrąkart – jie laimėjo ir Geriausios popmuzikos grupės titulą. Vaidotas Valiukevičius juokėsi, kad iš alternatyvios/indie grupės jie tapo popgrupe, tačiau dėl to neliūdna, nes pop reiškia „populiaru“.
Statulėlę laimėjo ir kita šio renginio vedėja I. Jankauskaitė. Dėkodama už apdovanojimą atlikėja ačiū sakė šeimai, mylimąjam, draugams, komandai.
Apdovanojimas už Geriausią metų dainą atiteko „The Roop“ - tai trečia šį vakarą gauta grupės statulėlė.
Metų albumą įrašę „Solo Ansamblis“, atsiimdami trečiąją statulėlę, nuo scenos perskaitė sergančio kolegos parašytą žinutę ir juokavo, kad teks pirkti spintą apdovanojimams susidėti.
Apdovanojimą už gyvenimo pasiekimus gavo Kazimieras Šiaulys.
Metų atlikėju paskelbtas Vidas Bareikis dėkojo ir savo buvusiai žmonai Jurgai Šeduikytei, kuri taip pat pretendavo į šią statulėlę.
Paskutiniai į sceną lipo "The Roop", tapę vakaro rekordininkais ir pelnę jau ketvirtą statulėlę Geriausios metų grupės kategorijoje.
Šių metų apdovanojimų kategorijos, nominantai ir laimėtojai (paryškinti):
METŲ ALBUMAS:
– Inga Jankauskaitė „Tau ir man“
– Abudu „Gaisras“
– Solo Ansamblis „Olos“
– Beissoul & Einius „Questions in the Dark“
– Happyendless „Utopia“
METŲ ALTERNATYVOS GRUPĖ/ATLIKĖJAS
– EGOMAŠINA
– Graži ir Ta Galinga
– Kamanių šilelis
– shishi
– Solo Ansamblis
METŲ ATLIKĖJAS/ATLIKĖJA
– Inga Jankauskaitė
– Jurga
– Monika Liu
– OG Version
– Vidas Bareikis
METŲ ELEKTRONINĖS MUZIKOS GRUPĖ/ATLIKĖJAS
– Beissoul & Einius
– Happyendless
– Jovani
– Ten Walls
– Solo Ansamblis
METŲ GRUPĖ
– ba.
– Beissoul & Einius
– Happyendless
– Solo Ansamblis
– The Roop
METŲ HIPHOPO GRUPĖ/ATLIKĖJAS
– Flying Saucer Gang
– Ironvytas
– OG Version
– Omerta
– Vilniaus Energija
METŲ KONCERTINĖ GRUPĖ/ATLIKĖJA(S)
– Jazzu
– Lilas ir Innomine
– OG Version
– Solo Ansamblis
– Vidas Bareikis
METŲ KŪRINYS/DAINA
– Vidas Bareikis „Aš nepamesiu savo dainos“
– Sisters On Wire „Mėlyna Mėlyna“
– The Roop „On Fire“
– Saulės kliošas „Paskambink man“
– Monika Liu „Vaikinai trumpais šortais“
METŲ POPMUZIKOS GRUPĖ/ATLIKĖJA(S)
– Jazzu
– Justinas Jarutis
– Sisters On Wire
– The Roop
– Vidas Bareikis
METŲ PROGRESYVIOS POPMUZIKOS GRUPĖ/ATLIKĖJA(S)
– Angelou
– Free Finga
– Keanu Blunt
– MeandI
– Paula
METŲ PROVERŽIS
– Abudu
– FC Baseball
– Jessica Shy
– OG Version
– The Roop
METŲ ROKO GRUPĖ/ATLIKĖJA(S)
– Abudu
– Akli
– ba.
– jauti
– shishi
METŲ TRADICINĖS POPMUZIKOS GRUPĖ/ATLIKĖJA(S)
– Inga Jankauskaitė
– Man-go
– Saulius Prūsaitis
– Studija
– Virgis Stakėnas
METŲ VAIZDO KLIPAS
– Solo Ansamblis „Dansingas“
– Keanu Blunt „Išvažiuoju“
– Free Finga „Manęs daugiau“
– The Roop „On Fire“
– Jurga „Try Me“
Atlikėjai kviečiami dalyvauti „Eurovizijos“ atrankose, dalyviai gaus paramą
Pretendentai atstovauti Lietuvai 2023 m. „ Eurovizijoje “ jau gali teikti paraiškas dalyvauti...
Filmuojant maištingąjį grupės „Pompa“ vaizdo klipą „Mes jau nebe vaikai“ vos nekilo gaisras garsių rašytojų name
Šiemet 30-metį švenčianti lietuviško repo pradininkų grupė „Pompa“ restauravo ir paskelbė...
Lady Gagos projektą pristatanti Indrė Launikonytė: niekada nebijau skambėti keistai
Indrę Launikonytę vieni pažįsta kaip atlikėją ir TV projektų dalyvę, kiti – kaip vokalo...
Deivio Norvilo jubiliejiniame koncerte – pasirodymas, vainikuotas bučiniu ir publikos ašaros
Šeštadienį įvyko ilgai lauktas Deivio Norvilo 25 - mečio koncertinio turo pirmasis pasirodymas!...
Madonna sudrumstė vandenis: tikinama, kad naujame video ji atskleidė savo tikrąją orientaciją
Ar Madonna ką tik atskleidė savo netradicinę orientaciją? Tokios diskusijos kilo po to, kai...
Top naujienos
Ar Lukašenka išdrįs stoti į atvirą karą: Lietuvoje užsidegtų raudonos lemputės
Seimo politikai abejoja, ar Baltarusija ir jos autoritarinis lyderis Aleksandras Lukašenka...
Po masinių Rusijos atakų – reakcija iš Ukrainos: karas gali pasibaigti tik Maskvoje (7)
Rusijos raketų kruša, kurią šios savaitės pradžioje patyrė Ukraina , sukėlė įvairių...
Karas Ukrainoje. Rusija surengė naujas atakas: Ukraina skelbia numušusi 18 rusų raketų pranešama apie rimtus sugriovimus vidurio Ukrainoje (1)
Dėl masinio Dnipropetrovsko srities apšaudymo keturiose šachtose įstrigo 118 kalnakasių . Jų...
Svarsto, kad sekmadieniais parduotuvės galėtų nedirbti: dalis prekybininkų palaikytų (3)
Įjungus taupymo režimą, kai kurie prekybininkai sekmadieniais norėtų nedirbti, praneša „LNK...
Antrojo pasaulinio karo pamokos, kurių neišmokome: šiomis legendomis daugelis tiki iki šiol
Sakoma, kad tie, kurie nesimoko iš istorijos, yra pasmerkti kartoti sykį jau padarytas klaidas....
Kinija pirmą kartą papriekaištavo Rusijai dėl karo Ukrainoje (13)
Pirmą kartą nuo Rusijos karo Ukrainoje pradžios Kinija išreiškė pretenziją Maskvai. Tokios...
Užregistravusi vaiką pas gydytoją vilnietė nustebo: e. sveikatoje įrašas apie vizitą, kurio nė nebuvo
Gyventojai ir sveikatos priežiūros specialistai vis susiduria su bėdomis dėl e. sveikatos . Nors...
Itin dažnas įprotis ne tik gadina išmaniuosius įrenginius, bet ir eikvoja mūsų pinigus: ekspertas vardina, ko daryti tikrai nereikėtų
Netrukus prasidės šildymo sezonas, ir šįmet dėl jo kaip niekad neramu. Išaugusios elektros,...
Miške aptiko stebinančios išvaizdos grybą: ekspertas paaiškino, kuo jis toks įdomus
Miške galima rasti pačių įvairiausių grybų , tačiau tokį pamatyti pasiseka tikrai ne...


Justė Arlauskaitė


Valdas Dambrauskas

Valdas Dambrauskas (g. 1977 m. vasario 7 d. Pakruojyje) – Lietuvos futbolo treneris.

Nuo 2020 m. vasario 25 d. kroatų klubo vyr. treneris. Su treneriu buvo sudaryta pusantrų metų sutartis.https://www.futbolas.lt/naujiena/407783/v-dambrauskas-su-gorica-sudare-pusantru-metu-sutarti

2020 m. spalį paskelbta, kad tapo geriausiu rugsėjo mėnesio treneriu.https://www.sportas.lt/naujiena/421560/v-dambrauskas-isrinktas-geriausiu-kroatijos-lygos-menesio-treneriu Per septynis turus jo treniruojama komanda iškovojo penkias pergales, kartą sužaidė lygiosiomis ir patyrė vieną nesėkmę. Su 16 taškų ekipa buvo antoje vietoje, tačiau surinkusi tiek pat taškų, kiek Zagrebo „Dinamo“. (HNK Gorica buvo sužaidusi vieneriomis rungtynymis mažiau nei „dinamiečiai“.) 2021 m. sausio pradžioje tapo Bulgarijos PFK Ludogorec Razgrad vyr. treneriu.https://www.delfi.lt/sportas/futbolas/oficialu-dambrauskas-tapo-ludogorec-treneriu.d?id=8614177

2020 m. spalį paskelbta, kad tapo geriausiu rugsėjo mėnesio treneriu. Per septynis turus jo treniruojama komanda iškovojo penkias pergales, kartą sužaidė lygiosiomis ir patyrė vieną nesėkmę. Su 16 taškų ekipa buvo antoje vietoje, tačiau surinkusi tiek pat taškų, kiek Zagrebo „Dinamo“.

Šią informaciją paskelbė „Gorica“, kuri kartu pranešė, kad ekipą palieka ir jos vadovas Mindaugas Nikoličius. Sutartis nutraukta lietuvio prašymu.
Kroatijos geriausiu sporto direktoriumi neseniai išrinktą M. Nikoličių prisiviliojo legendinė Splito „Hajduk“ ekipa, kuri šiuo metu šalies čempionate yra tik penkta.
Išvykus V. Dambrauskui ir M. Nikoličiui, „Gorica“ komandoje lieka vienintelis lietuvis – saugas Paulius Golubickas.
V. Dambrauskas elitiniame Bulgarijos klube pakeis Stanislavą Genčevą, kuris laikinai vadovavo Razgrado klubui nuo lapkričio, kai iš trenerio pareigų pasitraukė čekas Pavelas Vrba.
2017 metais su Vilniaus „Žalgiriu“ ir Marijampolės „Sūduva“ UEFA turnyrų atrankose kovojusi „Ludogorec“ ekipa pastarąjį dešimtmetį Bulgarijos futbole yra dominuojanti jėga – šalies čempione komanda tapo devynis kartus iš eilės.
Užtikrintai Bulgarijos čempionate „Ludogorec“ pirmauja ir šį sezoną – per 16 turų surinkus 39 taškus artimiausi konkurentai Plovdivo „Lokomotiv“ ir Sofijos CSKA yra lenkiami 6 taškais.
Tiesa, klubas itin nesėkmingai pasirodė UEFA Europos lygoje – J grupėje bulgarai pralaimėjo visus 6 mačus (prieš Londono „Tottenham“, „Antwerp“ ir Linco LASK) bei su 0 taškų liko paskutinėje vietoje.
Anksčiau Panevėžio „Ekraną“, Vilniaus „Žalgirį“ ir Rygos RFS treniravęs V. Dambrauskas šį sezoną su „Gorica“ iškovojo 9 pergales, 2 kartus sužaidė lygiosiomis ir 3 kartus pralaimėjo – klubas turnyrinėje lentelėje yra trečias.
43-ejų specialistas Kroatijoje dirbo nuo 2020-ųjų vasario. Per 30 rungtynių jis iš viso pasiekė 16 pergalių.
A lygos turo apžvalga: „Žalgiriui“ iki titulo trūksta dviejų pergalių
Praėjusią savaitę „Optibet A lygoje“ buvo sužaisti penki 32-ojo turo mačai.
Politikai gavo laišką – FIFA, UEFA ir LFF patvirtino įsipareigojimą įgyvendinti sprendimus iki metų pabaigos
FIFA, UEFA ir Lietuvos futbolo federacija ( LFF ) oficialiu raštu kreipėsi į Seimo, Vyriausybės...
Šalies futbolas tapo sukčių įkaitu – viliasi policijos ryžto ir veiksmų
Praėjusį sekmadienį „Jonavos“ futbolo klubas atsidūrė dėmesio centre ir tai nutiko ne dėl...
Paaiškėjo Lietuvos rinktinės tvarkaraštis Europos čempionato atrankoje (1)
Ištraukus 2024-ųjų Europos futbolo čempionato atrankos burtus, netrukus buvo patvirtintas ir visų...
Įsibėgėjusio „Arsenal“ nesustabdė ir „Liverpool“ klubas prabilo ir Ronaldo
Centrinėse Anglijos „Premier“ lygos 10-ojo turo rungtynėse dar vieną pergalę šventė šį...
Top naujienos
Ar Lukašenka išdrįs stoti į atvirą karą: Lietuvoje užsidegtų raudonos lemputės
Seimo politikai abejoja, ar Baltarusija ir jos autoritarinis lyderis Aleksandras Lukašenka...
Po masinių Rusijos atakų – reakcija iš Ukrainos: karas gali pasibaigti tik Maskvoje (7)
Rusijos raketų kruša, kurią šios savaitės pradžioje patyrė Ukraina , sukėlė įvairių...
Karas Ukrainoje. Rusija surengė naujas atakas: Ukraina skelbia numušusi 18 rusų raketų pranešama apie rimtus sugriovimus vidurio Ukrainoje (1)
Dėl masinio Dnipropetrovsko srities apšaudymo keturiose šachtose įstrigo 118 kalnakasių . Jų...
Svarsto, kad sekmadieniais parduotuvės galėtų nedirbti: dalis prekybininkų palaikytų (3)
Įjungus taupymo režimą, kai kurie prekybininkai sekmadieniais norėtų nedirbti, praneša „LNK...
Antrojo pasaulinio karo pamokos, kurių neišmokome: šiomis legendomis daugelis tiki iki šiol
Sakoma, kad tie, kurie nesimoko iš istorijos, yra pasmerkti kartoti sykį jau padarytas klaidas....
Kinija pirmą kartą papriekaištavo Rusijai dėl karo Ukrainoje (13)
Pirmą kartą nuo Rusijos karo Ukrainoje pradžios Kinija išreiškė pretenziją Maskvai. Tokios...
Užregistravusi vaiką pas gydytoją vilnietė nustebo: e. sveikatoje įrašas apie vizitą, kurio nė nebuvo
Gyventojai ir sveikatos priežiūros specialistai vis susiduria su bėdomis dėl e. sveikatos . Nors...
Itin dažnas įprotis ne tik gadina išmaniuosius įrenginius, bet ir eikvoja mūsų pinigus: ekspertas vardina, ko daryti tikrai nereikėtų
Netrukus prasidės šildymo sezonas, ir šįmet dėl jo kaip niekad neramu. Išaugusios elektros,...
Miške aptiko stebinančios išvaizdos grybą: ekspertas paaiškino, kuo jis toks įdomus
Miške galima rasti pačių įvairiausių grybų , tačiau tokį pamatyti pasiseka tikrai ne...


Valdas Dambrauskas


Valdas Dambrauskas

2021 m. su Razgrado „Ludogorec“ komanda tapo Bulgarijos čempionu.https://www.15min.lt/sportas/naujiena/futbolas/istorinis-pasiekimas-valdas-dambrauskas-su-ludogorec-bulgarijos-cempionas-24-1497782?copied Iki čempionato pabaigos likus keturiems turams užsitikrino Bulgarijos čempionų titulą.sportas.lt: interviu su Dambrausku

2021 m. liepos mėn. iškovojo Bulgarijos futbolo supertaurę.https://www.sportas.lt/naujiena/437026/v-dambrauskas-papilde-trofeju-lentyna-bulgarijos-supertaure Rudenį pasirodė pranešimai apie galimą trenerio pasitraukimą iš pareigų

2021 m. liepos mėn. iškovojo Bulgarijos futbolo supertaurę. Rudenį pasirodė pranešimai apie galimą trenerio pasitraukimą iš pareigų.

V.Dambrauskas papildė trofėjų lentyną Bulgarijos supertaure (4)
Valdas Dambrauskas (kair,) | Organizatorių nuotr.
Šįvakar Bulgarijos nacionaliniame stadione buvo pažymėta naujojo Bulgarijos futbolo sezono pradžia - sužaistos Bulgarijos supertaurės rungtynės.
Dėl pirmojo sezono trofėjaus susirėmė Valdo Dambrausko treniruojamas Razgrado „Ludogorec“ klubas ir amžinas jų varžovas – Sofijos CSKA.
Lietuvio, kurio trenerių štabe yra Marius Skinderis, auklėtiniai sugebėjo pasiekti triuškinančią pergalę rezultatu 4:0.
Šiose rungtynėse puikiai dirbo ne tik „Ludogorec“ puolimas, bet ir gynyba. CSKA per visas rungtynes neatliko nei vieno smūgio į vartų plotą
Tuo metu „Ludogorec“ į varžovų vartus pataikė 7 kartus ir pelnė 4 įvarčius – po du kiekviename kėlinyje.
Pirmasis įvartį 29 minutę pelnė Alexas Santana, o prieš pertrauką pasižymėjo Dominikas Yankovas.
Antro kėlinio pradžioje pasižymėti sugebėjo puolėjas Pieros Sotiriou, o paskutinį tašką 84 minutę padėjo Mavis Tchibota.
Reikia paminėti ir tai, kad jau per pridėtą laiką CSKA gavo raudoną kortelę.
Naujienų portalo sportas.lt informaciją atgaminti visuomenės informavimo priemonėse bei interneto tinklalapiuose be raštiško sutikimo draudžiama.


Kristaps Porziņģis

Kristapas Puorzingis (g. 1995 m. rugpjūčio 2 d. Liepojoje) – Latvijos krepšininkas, rungtyniaujantis NBA, Dalaso „Mavericks“ komandoje. 2015 m. gavo Europos taurės kylančios žvaigždės apdovanojimą. 2016 m. ir 2017 m. išrinktas Latvijos metų sportininku.

Nuo 2012–2013 m. sezono profesionalią karjerą pradėjo Ispanijos krepšinio lygoje ir Europos taurėje su pertraukomis rungtyniavusiame klube „Sevilla“. Iki tol žaidė už jų jaunimo komandą. 2014–2015 m. Europos taurės sezone buvo pripažintas ryškiausia kylančia žvaigžde.

thumb|left|250px|Kristapas Puorzingis NBA varžybose 2015 m.

2015 m. NBA naujokų biržoje pirmam rate ketvirtu  šaukimu Puorzingį pasirinko Niujorko „Knicks“ klubas. 2015–2016 m. NBA sezone „Knicks“ komandoje pelnė vidutiniškai 14,3 tšk., 2016–2017 m. – 18,1 tšk.

2017 m. Europos krepšinio čempionate su Latvijos vyrų krepšinio rinktine užėmė 5-ąją vietą, jame pelnė vidutiniškai 23,6 tšk.

2018 m. pradžioje baigė savo sezoną NBA patyręs sunkią traumą ir dėl to nebegalėjo dalyvauti NBA Visų žvaigždžių rungtynėse, nors prieš tai buvo išsikovojęs teisę jose žaisti. K. Puorzingis 2017–2018 m. buvo rezultatyviausias „Knicks“ žaidėjas – rinko vidutiniškai 22,9 tšk.

2019 m. sausio 31 d. po mainų išsiųstas į Dalaso „Mavericks“ komandą

2019 m. sausio 31 d. po mainų išsiųstas į Dalaso „Mavericks“ komandą.

Dar neseniai Milano „Olimpia“ klube rungtyniaujantis Mindaugas Kuzminskas buvusį komandos draugą „New York Knicks“ sveikino su patekimu į „Visų žvaigždžių“ rungtynes.
Tačiau K.Porzingio NBA fiestoje nebus. Po patirtos traumos M.Kuzminskas socialiniame tinkle pasiuntė palaikymo žinutę draugui.
„Žinant tavo atkaklumą ir darbo etiką, tu sugrįši dar geresnis, stipresnis. Kas mūsų nenužudo, paverčia stipresniais“, – teigė M.Kuzminskas.
Paprastai po tokių traumų krepšininkai į aikštę grįžta tik po 7–12 mėnesių.
K.Porzingis šį sezoną buvo rezultatyviausias „Knicks“ žaidėjas – rinko vid. 22,9 taško, atkovojo 6,7 kamuolio ir blokavo 2,4 metimo.
Vos po 10 dienų latvis pirmą kartą turėjo dalyvauti NBA Visų žvaigždžių rungtynėse ir žaisti LeBrono Jameso komandoje.


Kristaps Porziņģis


Kristaps Porziņģis

Nuo 2012–2013 m. sezono profesionalią karjerą pradėjo Ispanijos krepšinio lygoje ir Europos taurėje su pertraukomis rungtyniavusiame klube „Sevilla“. Iki tol žaidė už jų jaunimo komandą. 2014–2015 m. Europos taurės sezone buvo pripažintas ryškiausia kylančia žvaigžde.

thumb|left|250px|Kristapas Puorzingis NBA varžybose 2015 m.

2015 m. NBA naujokų biržoje pirmam rate ketvirtu  šaukimu Puorzingį pasirinko Niujorko „Knicks“ klubas. 2015–2016 m. NBA sezone „Knicks“ komandoje pelnė vidutiniškai 14,3 tšk., 2016–2017 m. – 18,1 tšk.


Kristaps Porziņģis

Nuo 2012–2013 m. sezono profesionalią karjerą pradėjo Ispanijos krepšinio lygoje ir Europos taurėje su pertraukomis rungtyniavusiame klube „Sevilla“. Iki tol žaidė už jų jaunimo komandą. 2014–2015 m. Europos taurės sezone buvo pripažintas ryškiausia kylančia žvaigžde.

thumb|left|250px|Kristapas Puorzingis NBA varžybose 2015 m.

2015 m. NBA naujokų biržoje pirmam rate ketvirtu  šaukimu Puorzingį pasirinko Niujorko „Knicks“ klubas. 2015–2016 m. NBA sezone „Knicks“ komandoje pelnė vidutiniškai 14,3 tšk., 2016–2017 m. – 18,1 tšk.

2017 m. Europos krepšinio čempionate su Latvijos vyrų krepšinio rinktine užėmė 5-ąją vietą, jame pelnė vidutiniškai 23,6 tšk.


Kristaps Porziņģis

Nuo 2012–2013 m. sezono profesionalią karjerą pradėjo Ispanijos krepšinio lygoje ir Europos taurėje su pertraukomis rungtyniavusiame klube „Sevilla“. Iki tol žaidė už jų jaunimo komandą. 2014–2015 m. Europos taurės sezone buvo pripažintas ryškiausia kylančia žvaigžde.

thumb|left|250px|Kristapas Puorzingis NBA varžybose 2015 m.

2015 m. NBA naujokų biržoje pirmam rate ketvirtu  šaukimu Puorzingį pasirinko Niujorko „Knicks“ klubas. 2015–2016 m. NBA sezone „Knicks“ komandoje pelnė vidutiniškai 14,3 tšk., 2016–2017 m. – 18,1 tšk.

2017 m. Europos krepšinio čempionate su Latvijos vyrų krepšinio rinktine užėmė 5-ąją vietą, jame pelnė vidutiniškai 23,6 tšk.

2018 m. pradžioje baigė savo sezoną NBA patyręs sunkią traumą ir dėl to nebegalėjo dalyvauti NBA Visų žvaigždžių rungtynėse, nors prieš tai buvo išsikovojęs teisę jose žaisti. K. Puorzingis 2017–2018 m. buvo rezultatyviausias „Knicks“ žaidėjas – rinko vidutiniškai 22,9 tšk.


FC Kupiškis

Kupiškio FC „Kupiškis“ – Lietuvos futbolo klubas iš Kupiškio.

2018 m. sensacija tapo, kad klubas iš niekur siekė dalyvauti Pirmos lygos pirmenybėse. https://lff.lt/news/4653/pirmos-lygos-licencijas-gavo-12-klubu/ Klubas nesugebėjo gauti Pirmos lygos licencijos, bet žaidė Pirmoje lygoje išimties tvarka.

Pirmoje lygoje klubui sunkiai sekėsi rinkti taškus. Vienintelė įsimintina pergalė buvo pasiekta Klaipėdoje, kur FK Koralas buvo sutriukšinti nepadoriu rezultatu 12-0.https://www.futbolas.lt/naujiena/403312/pirmos-lygos-autsaideriu-musis-tapo-cirku-rungtynes-pradejo-be-vieno-futbolininko-komandas-skyre-dvizenklis-ivarciu-skaicius Šios rungtynės buvo pavadintos klounada. vėliau sekė net penkių komandos žaidėjų diskvalifikacija. Kaip įtaraiama, rungtynėse su Panėvėžiu buvo įtakojamas rezultatas.https://www.15min.lt/sportas/naujiena/futbolas/sutartu-rungtyniu-skandalo-atomazga-diskvalifikuoti-penki-kupiskio-zaidejai-24-1007274Su šiais futbolininkais klubas atsisveikino.https://lff.lt/news/5140/skirtos-sankcijos-kupiskio-klubui-ir-futbolininkams/ Sezono pabaigoje buvo patirta eilę pralaimėjimų ir komanda užėmė 13 vietą tarp keturiolikos komandų.https://lff.lt/news/5391/panevezys-iskovojo-lff-pirmos-lygos-titula/ (Aplenkė tik iš kovos pasitraukusią FK Koralas ekipą.)

2019 m. nesugebėjo licencijuotis Pirmos lygos pirmenybėms, bet dalyvavo išimties tvarka.https://www.90min.lt/naujienos/i-lygoje-16-komandu/ Tarp 15 dalyvių liko dešimtoje vietoje, o vienu metu buvo pakilę į šeštą vietą, tačiau jos išlaikyti nepavyko.http://lietuvosfutbolas.lt/varzybos/vyru/i-lyga/

2020 m. vasario 11 d. Lietuvos futbolo Drausmės komitetas dėl manipuliavimo rezultatais priėmė sprendimą pašalinti „Kupiškis“ iš I LFF lygos, pritaikyti jam sankcijas bei perkelti jį į žemesnę lygą (Antrą lygą). Nubausti penki ekipos žaidėjai, kuriems buvo skirtas draudimas dalyvauti bet kokioje su futbolu susijusioje veikloje iki 6 (šešių) mėnesių bei piniginės baudos nuo 1000 (vienas tūkstantis) iki 2000 (du tūkstančiai) eurų. Baudas už žaidėjų padarytus pažeidimus gaus ir klubas, kurios sieks nuo 1000 (vienas tūkstantis) iki 2000 (du tūkstančiai) eurų už pažeidimą.https://lff.lt/news/9546/del-manipuliavimo-rezultatais-fc-kupiskis-salinamas-is-i-lygos

Lietuvos futbolo federacijos Drausmės komitetas (LFF DK) išnagrinėjo bylą dėl FC „Kupiškio“ atsakomybės už LFF Drausmės kodekso 44 straipsnio „Neteisėtos įtakos darymas ir sutartų rungtynių draudimas“ pažeidimą. LFF gavo tris skirtingus sutartų rungtynių raportus, kuriuose figuruoja FC „Kupiškio“ komandos vardas.
FC „Kupiškio“ klubas buvo siejamas su nelegalia veika ir anksčiau. Kaip nurodyta raportuose, anksčiau jau buvo fiksuotos trejos galimai sutartos rungtynės, siejamos su FC „Kupiškis“. 2018 m. LFF Drausmės komitetas skyrė FC „Kupiškis“ sankcijas už manipuliavimą rungtynių rezultatu. Kadangi Kodekso pažeidimas kartojasi, LFF Drausmės komitetas šį faktą vertina kaip sunkinančią aplinkybę, į kurią privalo atsižvelgti skirdamas sankciją klubui.
Lietuvos futbolo federacijos Drausmės komitetas taip pat išnagrinėjo bylą dėl LFF Drausmės kodekso 44 straipsnio pažeidimo LFF I lygos rungtynėse, kuriose vėl figuravo FC „Kupiškis“. Raporte pateikta lažybų duomenų analizė akivaizdžiai rodo, kad tie, kurie lažinosi, iš anksto žinojo, kad FC „Kupiškis“ pralaimės rungtynes. Drausmės komisija taip pat atsižvelgė į LFF Varžybų nuostatų 97 punkto pažeidimą (nepateikti tinkamos kokybės „namų“ rungtynių vaizdo įrašai).
Taip pat nubausti penki FC „Kupiškio“ komandos žaidėjai – jiems skirtas draudimas dalyvauti bet kokioje su futbolu susijusioje veikloje iki 6 (šešių) mėnesių bei piniginės baudos nuo 1000 (vienas tūkstantis) iki 2000 (du tūkstančiai) eurų. Baudas už žaidėjų padarytus pažeidimus gaus ir klubas, kurios sieks nuo 1000 (vienas tūkstantis) iki 2000 (du tūkstančiai) eurų už pažeidimą.
„Tai yra nemaloni, tačiau gyvybiškai svarbi procedūra siekiant aukštinti futbolo lygį bei jo reputaciją visuomenėje. Tik suvieniję jėgas su teisėsaugos pareigūnais, galėsime užkardyti kelią tokiems sukčiavimams“, – teigė federacijos prezidentas Tomas Danilevičius.
„Mes laikomės nulinės tolerancijos ribos ir esame pasiruošę užkirsti kelią sutartoms varžyboms. Mūsų tikslas yra išsaugoti sąžiningo žaidimo esmę bei užtikrinti futbolo gerbėjų bei suinteresuotų šalių pasitikėjimą“, – pabrėžė LFF generalinis sekretorius Edgaras Stankevičius.
FC „Kupiškis“ yra „Sportradar“ vertinamas kaip didelės rizikos klubas manipuliacijų futbolo rungtynėmis kontekste ir yra labai didelė tikimybė, kad jis dalyvauja ir ateityje dalyvaus manipuliacijose.
Šis LFF DK sprendimas ne vėliau kaip per 7 (septynias) dienas nuo jo įteikimo dienos gali būti skundžiamas LFF Apeliaciniam komitetui, pateikiant apeliacinį skundą, atitinkantį Kodekse nustatytus reikalavimus.
2019 metų gruodžio 5 dieną dėl manipuliavimo rezultatais iš A lygos buvo pašalinti FK „Atlantas“ ir FK „Palanga“. 2020 metų vasario 13 d. ir vasario 14 d. Apeliaciniame komitete planuojami pirmieji posėdžiai dėl apeliacijų peržiūrėjimo.


FC Kupiškis


FC Kupiškis

2018 m. sensacija tapo, kad klubas iš niekur siekė dalyvauti Pirmos lygos pirmenybėse. https://lff.lt/news/4653/pirmos-lygos-licencijas-gavo-12-klubu/ Klubas nesugebėjo gauti Pirmos lygos licencijos, bet žaidė Pirmoje lygoje išimties tvarka.


FC Kupiškis

2018 m. sensacija tapo, kad klubas iš niekur siekė dalyvauti Pirmos lygos pirmenybėse. https://lff.lt/news/4653/pirmos-lygos-licencijas-gavo-12-klubu/ Klubas nesugebėjo gauti Pirmos lygos licencijos, bet žaidė Pirmoje lygoje išimties tvarka.

Pirmoje lygoje klubui sunkiai sekėsi rinkti taškus. Vienintelė įsimintina pergalė buvo pasiekta Klaipėdoje, kur FK Koralas buvo sutriukšinti nepadoriu rezultatu 12-0.https://www.futbolas.lt/naujiena/403312/pirmos-lygos-autsaideriu-musis-tapo-cirku-rungtynes-pradejo-be-vieno-futbolininko-komandas-skyre-dvizenklis-ivarciu-skaicius Šios rungtynės buvo pavadintos klounada. vėliau sekė net penkių komandos žaidėjų diskvalifikacija. Kaip įtaraiama, rungtynėse su Panėvėžiu buvo įtakojamas rezultatas.https://www.15min.lt/sportas/naujiena/futbolas/sutartu-rungtyniu-skandalo-atomazga-diskvalifikuoti-penki-kupiskio-zaidejai-24-1007274Su šiais futbolininkais klubas atsisveikino.https://lff.lt/news/5140/skirtos-sankcijos-kupiskio-klubui-ir-futbolininkams/ Sezono pabaigoje buvo patirta eilę pralaimėjimų ir komanda užėmė 13 vietą tarp keturiolikos komandų.https://lff.lt/news/5391/panevezys-iskovojo-lff-pirmos-lygos-titula/ (Aplenkė tik iš kovos pasitraukusią FK Koralas ekipą.)

2019 m. nesugebėjo licencijuotis Pirmos lygos pirmenybėms, bet dalyvavo išimties tvarka.https://www.90min.lt/naujienos/i-lygoje-16-komandu/ Tarp 15 dalyvių liko dešimtoje vietoje, o vienu metu buvo pakilę į šeštą vietą, tačiau jos išlaikyti nepavyko.http://lietuvosfutbolas.lt/varzybos/vyru/i-lyga/


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0199.jsonl--Q61386319--2020–ųjų metų sezonas (Pirma lyga)-3--lt-0199-201

Baltijos Futbolo Akademija

Baltijos Futbolo Akademija, o trumpai BFA – Lietuvos futbolo komanda iš Vilniaus.

BFA sėkmingai licencijavosi ir žaidė Pirmoje lygoje. Sezonas susiklostė nesėkmingai: pirmuosius taškus (pirmą pergalę) iškovojo tik rugsėjo 13 d., o antrą pergalę šventė tryliktame ture rugpjūčio 29 d. Iškovoję dvi pergales pateko į silpnųjų grupę ir kovojo dėl išlikimo Pirmoje lygoje.http://lietuvosfutbolas.lt/klubai/vilniaus-bfa-1511/?cid=6070058

2020 m. rugsėjo mėn. trenerių štabą papildė Georgas Freidgeimas.https://www.sportas.lt/naujiena/419770/prie-bfa-jungiasi-buves-rinktines-zaidejas-g-freidgeimas Po pirmojo etapo liko silpnųjų grupėje, o po antrojo etapo galutinėje komandų rikiuotėje užėmė tryliktą vietą.

2021 m. Pirmoje lygoje ekipai sekėsi išlaikyti distanciją nuo komandų, kovovančių dėl išlikimo.https://www.sportas.lt/naujiena/440972/bfa-treneris-h-sidlauskas-apie-sezona-pabaiga-neturime-prabangos-barstyti-tasku Pačioje sezono pabaigoje BFA ekipa nukrito į 12 poziciją iš 14 dalyvių ir ėmė grėsti perkėlimas į Antrą lygą.http://lietuvosfutbolas.lt/klubai/vilniaus-bfa-1511/?cid=9884789  2021 m. ekipa liko dvyliktoje vietoje.https://int.soccerway.com/national/lithuania/1-lyga/2021/regular-season/r60884/

2022 m. klubas licencijavosi Pirmai lygai;lff.lt: Licencijų išdavimas tapo vienu iš dalyvių, kurie rungtyniavo 2022 m. Pirmoje lygoje.sportas.lt: Pirmos lygos dalyviailff.lt dalyvių tvirtinima

„Ekranui“ – minus 3 taškai ir atvertos durys į Pirmą lygą (4)
Panevėžio “Ekranas“ | Klubo nuotr.
Lietuvos futbolo federacijos Nepaprastųjų atvejų komitetas (NAK) priėmė sprendimus dėl artėjančio LFF I ir LFF II lygų dalyvių tvirtinimo.
„Artėjant Optibet Pirmos ir LFF II lygos pirmenybių startui, šiandien buvo patvirtintos abiejų lygų dalyvės. Džiugu, kad Optibet Pirma lyga sezoną pasitinka dar stipresnė, turėdama tvirtą generalinio rėmėjo „Optibet“ užnugarį ir tai padės lygai žengti kokybinį žingsnį į priekį. Taip pat džiugu, kad pavyko įgyvendinti 16 komandų lygos formatą Optibet Pirmoje lygoje bei 18 komandų formatą II lygoje,“ – teigė LFF generalinis sekretorius Edgaras Stankevičius.
Vadovaujantis 2021-04-30 LFF Įstatų 34 straipsnio 1 dalies k) punktu bei 37 straipsnio 1 dalimi, NAK nusprendė tvirtinti 2022 m. LFF I lygos dalyvių sąrašą:
Kėdainių „Nevėžis“
Alytaus „Dainava“
Klaipėdos „Neptūnas“
Mažeikių „Atmosfera“
Kauno r. „Garliava“
Kauno „Be1 NFA“
Plungės „Babrungas“
Kretingos „Minija“
Kazlų Rūdos „Šilas“
Vilniaus „Baltijos Futbolo akademija“ (BFA)
Panevėžio „Ekranas“
Vilniaus „Žalgiris“ B
„Panevėžys“ B
Gargždų „Banga“ B
Vilniaus „Riteriai“ B
„Šiauliai“ B
FK „Ekranas“ klubui bus pritaikyta 3 taškų atėmimo sankcija bei kiti įsipareigojimai.
Pirmos lygos pirmenybės bus vykdomos dviejų ratų sistema – visi klubai tarpusavyje sužais po du kartus (namuose ir išvykoje), tad iš viso ekipos sužais 30 rungtynių.
Taip pat buvo patvirtintas 2022 m. LFF II lygos dalyvių sąrašas:
„Utenos Utenis“
„Šilutė“
Joniškio „Saned“
Vilniaus „Viltis“
Klaipėdos FM
Kybartų „Sveikata“
Tauragės „Tauras“
Kauno „Fortūna“
Vilniaus „Ateitis“
FSK „Radviliškis“
Vilniaus „TransINVEST“
Alytaus „Dainava“ B
FK „Jonava“ B
Kauno r. „Hegelmann“ B
Telšių „Džiugas“ B
„Kauno Žalgiris“ B
Marijampolės „Sūduva“ B
Vilniaus „Žalgiris“ C
FSK „Radviliškis“ klubui bus pritaikyta 3 taškų atėmimo sankcija bei kiti įsipareigojimai.
II lygos pirmenybės vyks 1,5 rato sistema – visos ekipos po sykį sužais tarpusavyje, o po pirmo rato skils į dvi dalis – 1-10 užimančios komandos dar po sykį sužais tarpusavyje, taip pat tarpusavyje sužais ir 11-18 vietas užimančios ekipos.


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0199.jsonl--Q61386319--2020–ųjų metų sezonas (Pirma lyga)-3--lt-0199-202

Baltijos Futbolo Akademija


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0199.jsonl--Q61386319--2020–ųjų metų sezonas (Pirma lyga)-3--lt-0199-203

Baltijos Futbolo Akademija


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0199.jsonl--Q61386319--2020–ųjų metų sezonas (Pirma lyga)-3--lt-0199-205

Baltijos Futbolo Akademija

BFA sėkmingai licencijavosi ir žaidė Pirmoje lygoje. Sezonas susiklostė nesėkmingai: pirmuosius taškus (pirmą pergalę) iškovojo tik rugsėjo 13 d., o antrą pergalę šventė tryliktame ture rugpjūčio 29 d. Iškovoję dvi pergales pateko į silpnųjų grupę ir kovojo dėl išlikimo Pirmoje lygoje.http://lietuvosfutbolas.lt/klubai/vilniaus-bfa-1511/?cid=6070058

2020 m. rugsėjo mėn. trenerių štabą papildė Georgas Freidgeimas.https://www.sportas.lt/naujiena/419770/prie-bfa-jungiasi-buves-rinktines-zaidejas-g-freidgeimas Po pirmojo etapo liko silpnųjų grupėje, o po antrojo etapo galutinėje komandų rikiuotėje užėmė tryliktą vietą.

2021 m. Pirmoje lygoje ekipai sekėsi išlaikyti distanciją nuo komandų, kovovančių dėl išlikimo.https://www.sportas.lt/naujiena/440972/bfa-treneris-h-sidlauskas-apie-sezona-pabaiga-neturime-prabangos-barstyti-tasku Pačioje sezono pabaigoje BFA ekipa nukrito į 12 poziciją iš 14 dalyvių ir ėmė grėsti perkėlimas į Antrą lygą.http://lietuvosfutbolas.lt/klubai/vilniaus-bfa-1511/?cid=9884789  2021 m. ekipa liko dvyliktoje vietoje.https://int.soccerway.com/national/lithuania/1-lyga/2021/regular-season/r60884/


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0199.jsonl--Q61386319--2020–ųjų metų sezonas (Pirma lyga)-3--lt-0199-206

Baltijos Futbolo Akademija


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0199.jsonl--Q56064646--Daugėliškių miško bunkerio pažintinis takas-1--lt-0199-417

miniatiūra|240px|right|Memorialo prieigos
miniatiūra|240px|right|Bunkerio anga
miniatiūra|240px|right|Pažintinio tako pradžia
miniatiūra|240px|right|Surasto archyvo vietoje

Daugėliškių miško Lietuvos partizanų vadavietė – Lietuvos Laisvės Kovos Sąjūdžio (LLKS) Prisikėlimo apygardos štabo bunkeris, priklausęs Maironio rinktinės partizanams. Jis įrengtas Raseinių rajone, Ariogalos seniūnijoje. Partizanų vadavietės teritorija patenka į Raseinių miškų urėdijos Paliepių girininkijos Daugėliškių miško 25–ąjį kvartalą. Objektas paskelbtas istorijos ir memorialiniu paminklu (unik. kodas ), pritaikytas lankymui, yra įrengtas pažintinis takas.

Vadavietės bunkeris pasiekiamas iš kelio  atkarpos Ariogala – Lesčiai ties Jučiais, kur pastatyta lankytino objekto nuoroda – 0,8 km į pietus nuo kelio. Pravažiavus kelio atkarpą mišku, pasukama į kelią plačia proskyna, kurioje nutiesta aukštos įtampos linija. Jos pakraštyje – objekto informacinė lenta.

Šiame miške buvo ir daugiau bunkerių. Vietos kraštovaizdis šiandien labai pakitęs – per Daugėliškių mišką apie 1970-uosius nutiesta magistralė .

Pažintinį taką, skirtą partizaninio karo istorijai, 2015 m. rudenį įrengė Ariogalos gimnazistai, vadovaujami mokytojo Andriaus Bautronio, gavę lėšų iš JAV lietuvių Tautos fondo bei pasitelkę miestelio bendruomenę.Įrengtas pažintinis takas partizanų kovų vietose

Takas prasideda miško pakraštyje, prie informacinio stendo, driekiasi apie 300 m. Jis supažindina su Lietuvos partizanų gyvenimu ir svarbiausiais įvykiais, nutikusiais pokaryje Daugėliškių miške. Take galima pamatyti ir susipažinti su atstatytu Prisikėlimo apygardos štabo bunkeriu, aplankyti atrastą partizanų vadavietės archyvo vietą. Visas pažintinis partizaninio karo takas, kuriame dar aplankomos Antano Jaugelio-Urbšio būrio partizanų žuvimo vieta Antano Jaugelio-Urbšio būrio partizanų žuvimo vieta ir partizanų ryšininko Albino Kęstučio Bersėno sodyba, driekiasi apie 4 km. Keliuose paruoštuose stenduose pateikiamos svarbios istorijos, partizanų gyvenimo detalės, pridėtos nuotraukos.Daugėliškių miško bunkerio pažintinis takasPažintinis partizaninio karo takas Daugėliškių mišk

Nuotr.: © pamatykLietuvoje.lt
Įrengtas takas supažindina su Lietuvos partizanų gyvenimu ir svarbiausiais įvykiais Daugėliškių miške. Take pamatysite ir galėsite susipažinti su atstatytu Prisikelimo apygardos štabo bunkeriu, aplankysite atrastą Daugėliškių miško partizanų vadavietės archyvo vietą bei Antano Jaugelio-Urbšio būrio partizanų žuvimo vietą. Puikiai paruoštuose stenduose sužinosite daugybę svarbių istorijų ir partizanų gyvenimo detalių.
1948 m. balandžio 1 d. buvo įkurta paskutinė iš devynių buvusių partizanų apygardų - Prisikėlimo apygarda. Ji buvo suformuota iš buvusios Jungtinės Kęstučio apygardos teritorijos ir įjungta į bendrą Vakarų Lietuvos (Jūros) sritį. Pirmuoju apygardos vadu tapo Petras Bartkus - Žadgaila, štabo viršininku paskirtas Leonardas Grigonis - Užpalis. Prisikėlimo apygarda buvo sudaryta iš trijų rinktinių, Daugėliškių miške įrengtas LLKS štabo bunkeris priklausė Maironio rinktinei. Pagrindinis ir vienintelis gyvas istorinių įvykių liudininkas - LLKS štabo bunkerio ryšininkas Albinas Kęstutis Barsėnas - Stirniukas, Klajoklis (g. 1928 m. kovo 1 d.)
Daugėliškių miške bunkeris buvo įkurtas ne kaip nuolatinė gyvenamoji vieta, bet kaip susitikimams skirtas LLKS štabo bunkeris. 1950 m. liepos 21 d. LLKS štabo bunkeryje šeši partizanai susirinko paskurinį kartą. Liepos 22 d. NKVD operacijos metu bunkeris buvo sunaikintas kartu drauge su ten buvusiais partizanais.
Archeologiniai tyrimai Daugėliškių miške buvo vykdomi nuo 2010 m. gegužės 14 d. iki rugsėjo 5 d. Tyrimams vadovavo archeologas Gediminas Petrauskas ir Vykintas Vaitkevičius kartu su patyrusių archeologų grupe. Jiems talkino Ariogalos gimnazijos mokiniai. Atlikus archeologinius tyrimus buvo pradėti bunkerio atstatymo darbai. Atstatymo darbus iniciavo Ariogalos gimnazijos istorijos mokytojas Andrius Bautronis. Atstatant bunkerį dalyvavo Ariogalos gimnazijos mokiniai, Ariogalos komunalinio ūkio darbuotojai. Atstatymo darbai truko apie savautę. 2010 m. spalio 15 d. buvo organizuotos iškilmės bunkeriui pašventinti.
-
Daugėliškių miškas, Raseinių r.
-
1.1 km
-
miško takai, smėlis
-
kaip atvykti
- Nuo kelio į Ariogalą Nr. 196, ties Jučių kaimu įrengta nuoroda. Takas nuo kelio nutolęs tik 1.2 km.
-
55.229543, 23.561022
- Daugiau
- Mažiau
Pastebėjote klaidą? Praneškite


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0199.jsonl--Q56064646--Daugėliškių miško bunkerio pažintinis takas-1--lt-0199-419


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0199.jsonl--Q56064646--Daugėliškių miško bunkerio pažintinis takas-1--lt-0199-418

Pažintinį taką, skirtą partizaninio karo istorijai, 2015 m. rudenį įrengė Ariogalos gimnazistai, vadovaujami mokytojo Andriaus Bautronio, gavę lėšų iš JAV lietuvių Tautos fondo bei pasitelkę miestelio bendruomenę.Įrengtas pažintinis takas partizanų kovų vietose

Takas prasideda miško pakraštyje, prie informacinio stendo, driekiasi apie 300 m.


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0200.jsonl--Q2586836--miniatiūra|Vytinė prie Karaliaučiaus sandėlių kvartalo (lastadijos)-3--lt-0200-45

Vytinė (laivas)

thumb|Carta Marina dalis kurioje pavaizduotos vytinės – naves frumentarie, javų (prekybos) laivai.
Vytinė – tik Lietuvai būdingas upinis, plokščiadugnis, burinis (rėjinė burė) prekinių laivų tipas, naudotas nuo XV iki XIX a. pabaigos. Jos valdytos irklu. Vytinės plukdė medieną, javus, linus Nemunu nuo Gardino rytuose iki Karaliaučiaus, Klaipėdos vakaruose. Manoma, kad buvo naudojamos ir plaukiojimui jūra iki Dancigo. Vytinės plaukiojo ir Nerimi, žinoma jog dar nuo XIV a. vytinės plaukiojo ir Nevėžio upe. Vidutinio dydžio vytinėje plaukdavo 15 žmonių įgula. Vytinėje būdavo ir krosnis duonai kepti. Sunkiai pakrautos žaliavinėmis prekėmis, vytinės plaukdavo pasroviui; atgal grįždavo pakrautos lengvesnėmis kolonijinėmis arba prabangos prekėmis iš Karaliaučiaus ar Klaipėdos. Laivai buvo statomi ir vienkartiniai – tik vienam plaukimui pasroviui, parduodant laivą malkoms arba medienai galutiniame uoste. Esant vėjui, vytinės galėdavo plaukti prieš srovę, arba buvo traukiamos nuo kranto su virvėmis. Manoma, kad iki XIX a. pradžios vytinė buvo bendrinis, Nemuno aukštupyje pastatytų, apvalios korpuso formos krovininių laivų, plaukiančių į žemupį ir grįžtančių į aukštupį bei tarnaujančių kelerius metus, pavadinimas.

XVIII a. vytinės liekanų rasta Nemune (prie Pastraujo salos) prie Merkinės. Vytinė buvo apie 55 m ilgio, jų būta ir trumpesnių 25–30 m ir milžiniško didumo iki 64 m, tokią vytinę Nemuno aukštupyje prieš srovę tempdavo virš 100 žmonių abejose upės pusėse. Vieni šaltiniai teigia, jog vytinės plaukiodavo Nerimi ir kitais stambesniais Nemuno intakais. Žinomas ir pusvytinės laivo tipas. Virš vytinės stiebo kaip ir kurėne, buvo keliamos vėtrungės.

Merkinė buvusi svarbiu upiniu uostu. Dokumentuose minimi prie Nemuno buvę sandėliai, kad gyventojai turėję nuosavų upinių laivų - vytinių. 1556 m. mieste buvo iškraunama ir mieste parduodama druska, kuri buvo gabenama prieš upės srovę nuo Kauno į Gardiną. Miesto aktuose minimi vytinę plaukusių ir mieste apsistojusių asmenų konfliktai. 1693-1695 seniūnijos inventoriuje nurodoma, kad nuo kiekvienos vytinės, plaukiančios į viršų, prieš srovę, renkamas 15 grašių mokestis. 1794 m. miesto inventoriuje rašoma, kad čia buvo uostas prie Nemuno, ir Nemunas ir Merkys buvę tinkamos laivybai upės. XIX a. rašoma, kad Merkinė buvo prekybinės laivybos centras, kuriame buvo statomi ir laivai.

Istoriniuose šaltiniuose minimas vytinių uostas ir statykla prie Seredžiaus.

Vytinės atvaizdų nėra gausu – daugiausia Napoleono Ordos piešiniuose ir Christopho Hartknocho knygos „Senoji ir naujoji Prūsija“ (Altes und Neues Preussen) graviūrose

Seredžius – šimtmečių istorija ir legendos
Gyvenimas palei Nemuną visada buvo ypatingas. Persipynusi upės ir laiko tėkmė lėmė panemunės gyvenviečių būtį nuo pirmos čia įspaustos pėdos iki šių dienų. Krašto istorija visada buvo, yra ir bus svarbi, nes tik į ją atsispyrus galima eiti tolyn.
Seredžiaus ir Veliuonos, Raudonės ir Skirsnemunės tikroji vertė pajuntama nubraukus archyvų dulkes nuo šimtmečių knygos, į kurią sugulę šį kraštą kūrusių, čia gyvenusių žmonių – paprastų ir labai iškilių – likimai. Dabartiniuose panemunės miesteliuose sprendėsi ne tik šio regiono, bet visos Lietuvos reikalai, galingieji ir įtakingieji čia valdovų antspaudais tvirtino didingus planus, svarbias sutartis.
Iš naujo į panemunės vietoves pažvelgusi istorikė, profesorė dr. Raimonda Ragauskienė priminė girdėtus ir atskleidė visai nežinomus įvykius, patvirtintus faktine medžiaga ir kartu apipintus gražiomis legendomis. Parengtas naujas „Istorinis panemunės vietovių aprašas“ atveria galimybę kraštą pažinti protu ir širdimi – sužinoti ir pajausti. Remdamiesi šiuo darbu šiandien verčiame senojo Seredžiaus istorijos puslapius.
Išskirtinis kraštas
Seredžiaus, kaip ir netoli jo prie Nemuno įsikūrusios Veliuonos, praeitis ypač turtinga istorinių įvykių. Ne kartą kaip tik čia sprendėsi ne tik vietos gyventojų, bet ir Žemaitijos ar net visos Lietuvos likimas. Istorinė kovų su kryžiuočiais, vėliau su švedais ir kitais LDK priešais tradicija rodo išskirtinę šių Panemunės vietovių reikšmę.
Ypač įdomi ankstyvoji Seredžiaus praeitis (XIII-XVIII a.). Šio laikotarpio įvykiai ir Seredžiuje apsilankę žymūs istoriniai veikėjai teikia pagrindą spalvingesnei vietos istorinei tradicijai atsirasti, svarbiai regiono ir nacionaliniu mastu.
Seredžiaus istorijos tyrimuose nemažai problemų kyla dėl vietovardžio. Seredžiumi vietovė pradėta vadinti tik XIX a. Iki XVI a. istoriniuose šaltiniuose Seredžiaus vietovardis nefiksuojamas. Tarp ankstyviausių šios vietovės pavadinimų – XIII-XV a. čia stovėjusių Pieštvės ir Dubysos pilių įvardijimai. Kronikininkas Petras Dusburgietis „Prūsijos žemės kronikoje“ paminėjo 1293 m. liepos 25 d. Seredžiaus vietoje stovėjusią Pieštvės pilį, o XV a. pr. vokiečių šaltiniuose yra duomenų apie šiose vietovėse pastatytą kitą – Dubysos pilį. Nuo XVI a. besivystant miesteliui, jis imtas vadinti „Srzednik“, „Średnik“ „Strzednik“ (lenk., lot.) arba Межирече (rus.) (Tarpupis). Yra ir keletas legendinių versijų. Viena, kurią XIX a. pirmoje pusėje savo „Lietuvių tautos istorijoje“ užrašė istorikas Teodoras Narbutas, susijusi su romėniška lietuvių kilmės legenda. Ji pasakoja apie tai, kaip jūreiviai iš Italijos plaukdami Nemunu aukštyn pasiekė Dubysos žiotis ir suprato, kad atrado čia buvusią šventyklą, todėl džiaugdamiesi dainavo: „Sze-radam“, tai yra „suradom“. Ir dėl to ta vietovė imta vadinti „Szeradu“, arba „Szredniku“.
Seredžiaus vietovardį tyrusi Marija Razmukaitė mano, kad jis galėjo kilti iš asmenvardžio Seredžius (Sereda, Seredis), pavadinimą galima sieti su slavizmu sereda (trečiadienis), turint galvoje tą faktą, jog vieta, neva garsėjusi trečiadieniniais turgumis. Tačiau istorinės medžiagos analizė nepatvirtina nė vienos iš šių hipotezių. Nėra jokių duomenų apie istorinį veikėją Seredą, taip pat tik su liaudies pasakojimais susijusi istorija apie turgų Seredžiuje trečiadieniais. Iš tiesų privilegijas rengti turgus Seredžius gavo gana vėlai – tik XVIII a. (1762 m. birželio 16 d. ir 1767 m. kovo 9 d.) ir pagal pirmąją privilegiją turgūs čia turėjo vykti ne trečiadieniais, o antradieniais. Taip pat buvo nustatyti du prekymečiai (mugės): pagal pirmąją privilegiją birželio 24 d. (per Jonines), o pagal antrąją – gegužės 8 d. (šv. Stanislovas) .
Labai tikėtina, kad Seredžiaus pavadinimą įtvirtino vieni iš jo rusėnų savininkų, pavadindami valdą Tarpupiu, rodančiu išskirtinę jos geografinę padėtį – buvimą tarp upių, (Nemuno ir Dubysos bei Pieštvės upelio). Juolab kad šį pavadinimą valdos savininkai Sapiegos XVI a. buvo suteikę ir dar kelioms savo valdoms kitose LDK vietovėse. Pirmą kartą Seredžius pažymėtas 1589 m. Motiejaus Strubičiaus „Lietuvos, Livonijos ir Maskvos Kunigaikštystės“ žemėlapyje.
Daugelis šiandieninių paveldo objektų Seredžiuje išsaugojo tik dalį savo istorinės vertės. Pavyzdžiui, išliko abu Seredžiaus piliakalniai – Palemono kalnas ir Palocėliai, tačiau nelikę nė žymės čia XIII-XV a. stovėjusių lietuvių (Pieštvės) ir vokiečių ordino (Dubysos) pilių. Nebėra nė pirmuosius vietovės savininkus menančių dvaro liekanų (Palocėliuose). O kai kurių visos Lietuvos mastu svarbių objektų, kaip XIV-XV a. ne kartą minėto Salyno, kuris, kaip spėjama, buvo Nemuno saloje, visai prie Seredžiaus, nėra žinoma netgi vieta. Nekalbant apie smulkesnius šiam kraštui būdingus ir svarbius objektus, kaip vytinių prieplauka ir statykla, perkėla per Dubysos upę ir pan. Taigi itin spalvingi Seredžiaus istorijos įvykiai dažnai nėra paliudyti, nebeturi medžiaginės, daiktinės išraiškos.
Palemono legenda ir Seredžiaus (I) piliakalnis
Seredžiaus ir jo apylinkių istorija, kaip mena čia rastų ir tirtų III-VII a. ir IX-XIV a. kapinynų medžiaga, prasidėjo dar iki pirmojo jo paminėjimo istoriniuose šaltiniuose, nuo I tūkst. po Kr. pradžios. Romėniškojo ir Didžiojo tautų kraustymosi metu apylinkėje buvo dvi-trys bendruomenės, o jau nuo XIII a. antrosios pusės labiau militarizuoti gyventojai susitelkė didesnėje ir geriau įtvirtintoje aukštoje kalvoje. Su ankstyviausiąja Seredžiaus ir kitų Panemunio vietovių istorija susijusi lietuvių kilmės iš romėnų legenda, pasakojanti apie Lietuvos pradžią ir kunigaikštį Palemoną. Kartais spėjama, kad ji gali atspindėti Romos imperijos ir baltų žemių prekybinius ryšius vadinamuoju gintaro keliu ir jūra (I a. ar kiek vėliau).
Svarbu, kad legendinė lietuvių kilmės iš romėnų teorija atsispindi ne tik Seredžiaus, bet ir Veliuonos ar Raudonės istorinėje kultūroje. Nemažai šio regiono istorinių objektų vadinta ir tebevadinama Palemono vardu (Seredžiaus piliakalnis ir gatvė) ar vietovardžiu su šaknimi Rom- (Romainių sala Nemuno ir Dubysos santakoje). Romėniškąją kilmės teoriją savaip plėtojo XVI-XVIII a. Panemunio valdų savininkai – Sapiegos, Pacai ar Krišpinai Kiršenšteinai. Tad Palemono legenda kaip tik viena iš šias vietoves jungiančių grandžių. Labiausiai ši legenda susijusi su Seredžiumi.
Europoje etninės kilmės mitai, kuriuose naudotos antikinės ir Biblijos istorijos, klestėjo nuo VI a. Lietuva, vėliausiai pritapusi prie lotyniškosios civilizacijos, savo romėniškosios kilmės legenda nors ir vėliau papildė šią europietišką tradiciją. Greičiausiai girdėjęs apie Romainių vardu pavadintą salą Dubysos ir Nemuno santakoje pirmą kartą XIV a. pr. kryžiuočių ordino kronikininkas Petras Dusburgietis nurodė Romovę kaip vietą, kurioje rezidavo vyriausiasis pagonių žynys krivių krivaitis, ir ją susiejo su Roma. XV a. lenkų kronikininkas Jonas Dlugošas P. Dusburgiečio pasakojimu parėmė savo teiginius apie romėnišką lietuvių kilmę. XVI a. pirmoje pusėje legendą išplėtojo jau ir LDK autoriai. Viduriniajame ir plačiajame Lietuvos metraščių sąvade (Bychovco kronika) atsirado dalis apie Lietuvos pradžią, kunigaikštį Palemoną ir jo sąsajas su Seredžiumi bei kitomis Panemunio vietovėmis.
Bychovco kronikoje rašoma apie Romos kunigaikštį Palemoną ir kaip jis įsikūrė Žemaitijoje. Kai dėl žiauraus tirono persekiojimų bėgdamas iš Romos kunigaikštis Palemonas (graikų mitologijoje Palemonas – vienas jūreivystės dievų) kartu su 500 Romos patricijų plaukdami Nemunu „pasiekė Dubysos upę ir, įplaukę į tą Dubysos upę, pamatė abipus aukštus kalnus, o už tų kalnų – plačias lygumas ir vešlius ąžuolynus, lūžtančius nuo gausybės visokių žvėrių, visų pirma taurų, stumbrų, briedžių, elnių, stirnų, lūšių, kiaunių, lapių, voverių, šermuonėlių ir įvairių kitų, o čia pat upėse aibę nepaprastų žuvų – ne tik tų, kurios veisiasi tose upėse, bet daugybę įvairių ir nuostabių žuvų, atplaukiančių iš jūros, nes netoli Nemuno žiotys, kur Nemunas įteka į jūrą. Prie šitų upių – prie Dubysos, prie Nemuno ir prie Jūros – apsigyveno ir ėmė daugintis. Tosios vietos prie tų didelių upių jiems labai patiko, ir tą žemę praminė Žemaitija“. Prie Dubysos žiočių atvykėliai neva įkūrė pilį ar šventyklą. Todėl ir Palemono kalnas pasakojimuose laikomas šventa senovės apeigų vieta. Spėjama, kad ant jo galėjo būti senovės lietuvių šventykla. Pabėgėliams įsikūrus naujoje žemėje trys Palemono sūnūs – Speras, Kunas ir Barkas pasistatė po pilį. Kol galiausiai vienas iš Kuno sūnų – Užneryje viešpatavęs Kernius įkūrė valstybę, pavadintą Lietuva.
Romėniškosios lietuvių kilmės legenda su Palemono siužetu nuosekliai plėtota iki pat XIX a. Romėniškos kilmės mitas, kaip klestinčios genealoginės savimonės šaltinis, buvo gajus tarp XVII-XVIII a. LDK bajorijos. Siekiant teigti savo giminės senumą šlietasi prie Palemono legendos ar giminės kilmės iš kitų romėnų. Romėniškąjį mitą tuo metu savinosi ir Panemunės valdų turėtojai – XVI-XVII a. pr. Seredžių valdę Sapiegos, XVII a. antroje pusėje – Pacai ar Raudonės savininkai.
Taigi Palemono legenda, kurioje fiksuojamos Panemunio vietovės, šioje teritorijoje galėjo būti populiari jau XVI-XVIII a. Klausimas, kada Palemono vardu imtas vadinti Seredžiaus piliakalnis, iškilo XIX a. pr. Anot Vladislovo Sirokomlės (1829 m.), vietos žmonės tą kalną vadino paprasčiausiai piliakalniu. Jam pritarė Ignacijus Bušinskis, 1871 m. aprašydamas Dubysą nurodęs, jog Palemono pavadinimas nesenas. Neva ir senuosiuose dokumentuose, ir vietiniai piliakalnį vadino Panemunės kalnu ar Pilkalniu. Tik 1824 m. Vilniaus universiteto profesorius Ivanas Loboika nemokėdamas lietuviškai perdirbęs šį pavadinimą į Palemono kalną. Vėliau, XIX a. 4-me deš., sekant legenda, Teodoras Narbutas savo Lietuvos istorijoje nurodęs, kad šiame piliakalnyje buvo palaidotas kunigaikštis Palemonas ir todėl jis pavadintas Palemono kalnu.
Iš tiesų Palemono vardas funkcionavo jau anksčiau. Tai pagrindžia Povilo Spurgevičiaus rasta informacija 1779 m. Seredžiaus bažnyčios inventoriuje, kuriame aiškiai pažymėta apie Palemono kalno papėdėje gyvenusį batsiuvį Joną Poplovskį. Bažnytiniuose inventoriuose Palemono pavadinimas figūruoja nuolat nuo 1830 m. Be to, nuo 1814 m. Seredžiuje buvo ir dvi gatvės, kurių viena vadinta Palemono gatve.
Pieštvės pilis
Ant šio Seredžiaus piliakalnio 250 metų stovėjo lietuvių Pieštvės pilis. Ji suvaidino reikšmingą vaidmenį kare su Kryžiuočių ordinu – nuo XIII a. paskutiniojo deš. iki XIV a. septintojo deš. stabdė Ordino veržimąsi Nemunu į Lietuvos gilumą Kauno kryptimi. Ši pilis ordinui taip pat neleido laisvai judėti Nemunu. Iki kryžiuočių atsikraustymo Pieštvės pilis, kaip ir kitos lietuvių pilys, matyt, buvo daugiau valstybės administraciniu centru, negu gynybiniu objektu. Tai patvirtintų bandymai lokalizuoti XIII a. valdovų kelionių po valstybę maršrutus: Panemunių areale valdovo kelionių maršrutas driekėsi Nemunu iki Kolainių.
Prie Nemuno stovėjusios medinės pilys nebuvo atskiri gynybiniai vienetai, o sudarė vientisą lietuvių gynybinę sistemą. Kryžiuočiams XIII a. pab. pradėjus Lietuvos puolimus, nuo Nemuno žemupio link Kauno buvo įrengta medinių pilių sistema. Atstumas tarp pilių buvo nuo 10 km iki kelių dešimčių. Buvo sudarytos dvi gynybinių pilių linijos. Seredžiaus vietoje stovėjusi Pieštvės pilis, kaip ir Veliuonos, Paštuvos, Kauno, Alytaus ir Gardino pilys, priklausė pirmajai linijai. Nuo Livonijos ordino pusės stovėjo Dubysos, Šiaulių, Upytės, Užpalių, Utenos, Tauragnų ir kt. pilys. Pirmasis Pieštvės pilį 1293 m. liepos 25 d. paminėjo Petras Dusburgietis († 1326). Jis buvo kryžiuočių ordino magistro kapelionas. Savo „Prūsijos žemės kronikoje“, aprašančioje Vokiečių ordino žygius į lietuvių ir prūsų žemes, apėmė laikotarpį nuo 1190 iki 1326 m.
Pieštvės pilis buvo medinė, pastatyta greičiausiai gana primityviai, naudojant molį ir medį. Panašias ant piliakalnių statytas XIII-XIV a. medines pilis pirmiausia saugojo statūs kalvų šlaitai, kurie kartais buvo sutvirtinami 10-30 cm storio plūkto molio sluoksniu. Lengviau priešui pasiekiamas pilies prieigas saugojo nuo 2 iki 10 m aukščio žemių pylimas ir už jo iškastas nedidelis gynybinis griovys. Piliakalnio aikštelė turėjo būti iš visų pusių apjuosta mediniais gynybiniais įtvirtinimais. Pastarieji, kad būtų atsparesni ugniai, būdavo rentinės konstrukcijos, dažnai apkrėsti moliu. Pilies vartai priminė medinį tunelį, kurį patogu ginti ir iš viršaus, ir iš šonų. Kartu su vartais pilyse būdavo keturkampio plano rentinės arba karkasinės konstrukcijos mediniai bokštai. Pilies aikštelėje, šalia gynybinių sienų ir pylimų, stovėjo nedideli keturkampiai maždaug 4x4 m dydžio rentiniai pastatai. Jie statyti vienas šalia kito, ir tokia jų eilė, besišliejanti prie pylimo, kartu su medine gynybine siena sudarė vientisą medinį įtvirtinimą. Atskira medinė pilis buvo atskiras kompleksas. Ją sudarė pilis, priešpilis, papilys, papėdės gyvenvietė ir nuo pilies atitolusios slėptuvės su jas supančiomis neįtvirtintomis gyvenvietėmis.
Intensyvių kovų su kryžiuočiais laikotarpiu 1293-1363 m. Pieštvės pilies gynėjai mažiausiai 12 kartų susidūrė su priešininkais. Pažymėtina, kad kryžiuočiai puolimų metu Seredžiaus apylinkių beveik neplėšė, siekė tik užimti pačią pilį. Žygiuose dalyvavo ne tik kryžiuočiai, bet ir kryžininkai iš Vokietijos, aktyviausi buvo Bavarijos kunigaikščiai ir Reino valdantieji, taip pat Anglijos aukštieji sluoksniai, pietų Prancūzijos senjorai bei kryžininkai iš Lenkijos ir Čekijos. Gausūs kryžininkų būriai rodė, kad buvo ne tik kariaujama, bet ir vykdoma misija.
Nors apie Pieštvės pilies įgulą nėra nieko užsiminta šaltiniuose, istorikai spėja, kad jos dydis buvo panašus į Veliuonos įgulą ir galėjo siekti 170-180 žmonių. Panemunės pilių sistema rūpinosi Trakų kunigaikštis. Jis šioje teritorijoje (Panemunio) turėjo didžiausią valdžią. Tikėtinai ne sykį pro Seredžiaus apylinkes praėjo (ar plaukė) Trakų (vėliau Lietuvos didžiojo kunigaikščio) Kęstučio (valdė 1381-1382) vadovaujami kariai. Taip 1382 m. pavasarį „po Velykų, leisdamasis žemyn Nemunu Kęstutis su bombardomis atplaukė prie Jurbarko“ . Reikia manyti, kad ši jo kelionė turėjo eiti palei Seredžiaus vietoves.
Yra pasvarstymų, jog XIV a. 7-jo deš. pr. iš Nemuno žemupio arealo buvo planuojama sukurti kunigaikštystę, kurios vadovavimas būtų patikėtas Kęstučio sūnui Vaidotui, tačiau šiems planams nebuvo lemta išsipildyti. Kas konkrečiai rūpinosi Nemuno žemupio gynybiniu arealu, neaišku. Pirmasis toks didžiūnas, patekęs į šaltinių akiratį, buvo Surminas. Dalyvavo Kolainių gynyboje, tačiau jis susijęs su Veliuona. Pilies valdantysis elitas taip pat turėjo hierarchiją. Įgulos buvo keičiamos pamainomis, jos galėjo atvykti ir iš valdovo domeno.
Pieštvės pilis dar buvo atstatyta po Žalgirio mūšio, tačiau po 1422 m. Melno taikos ji nebeteko savo reikšmės. Gyvenimas ėmė koncentruotis papilyje, dvare, platesnėje gyvenvietėje į rytus nuo piliakalnio, Seredžiaus kalvoje ir papėdėje.
Palocėliai ir Vokiečių ordino Dubysos pilis
Po pakartotinio Žemaitijos išgavimo iš LDK (1404 m.) Vokiečių ordinas siekė čia įsitvirtinti. Todėl nuspręsta statyti naujas pilis Lietuvoje Nemuno ir Nevėžio pakrantėse. Viena jų iškilo „prie Nemuno upės, kur Dubysa į Nemuną įteka“. Šiuo metu beveik neabejojama, kad toji pilis stovėjo antrajame Seredžiaus piliakalnyje, vadinamame Palocėliais. Piliakalnis datuojamas XIV-XV a. pr.
Pilis statyta dviem etapais. 1406 m. pavasarį-vasaros pr. suręsta pirmoji nedidelė pilaitė. 1407 m. balandį – liepą vyko žymiai didesni darbai. Pagrindine statybine medžiaga tapo vietoje nutašyti ąžuoliniai rąstai, taip pat lentos ir skeltos lentelės stogui. Nemažai statybinių medžiagų atsigabenta iš Prūsijos – malksnos, vinys, geležies dirbiniai pilies konstrukcijoms, linai ir audeklai. Manoma, kad buvo atgabenta ir plytų mūryti krosnims. Pilyje galėjo būti net 18 krosnių. Išties žiemą kryžiuočiai turėjo kur pasišildyti. Pilį statė meistrai iš Ordino, nors dalį dailidžių atsiuntė netgi Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas, nes jo didysis magistras prašė „savo dailidžių paskolinti, kurie nusimano ir kurie padėtų darbuose“. Kadangi vien žemės darbams (supilti 6-7 m aukščio kalvas) reikėjo nemažai darbo jėgos, manoma, jog pilį statė apie 800 darbininkų. Nemažos buvo ir išlaidos pilies statyboms. Vien antrajame statybų etape meistrams, medžiagoms ir jų gabenimui turėjo būti išleista apie 250 markių (vienas jautis kainavo apie 1 markę).
Gana tvirtai suręsta pilis tapo būsimo Ordino didžiojo magistro, o tuomet Žemaitijos vaito Mykolo Kiuchmeisterio iš Sternbergo (1370-1423) pagrindine rezidencija. Iš pilies jis parašė žinomus 18 laiškų (jie išliko) 1406 m. birželį–1409 m. rugpjūtį. M. Kiuchmeisteris savo karjerą pradėjo nuo eilinio riterio, vėliau buvo Reino pilies komtūras, Karaliaučiaus didysis ūkvedys. 1405 m. paskirtas Vokiečių ordino Žemaitijos vaitu, nes, anot lenkų kronikininko Jano Dlugošo, „lietuvių ir žemaičių kalbą suprato“. 1411 m. tapo Ordino didžiuoju magistru. Ypač daug dėmesio skyrė Žemaitijos atgavimui, 1420 m. iš Romos imperijos imperatoriaus išgavo sprendimą Vakarų Žemaitiją perduoti Vokiečių ordinui. Tai sukėlė naujas kovas su LDK. Praradęs riterių pasitikėjimą, karo išvakarėse M. Kiuchmeisteris atsisakė valdžios. Nepaisant politinių peripetijų, M. Kiuchmeisteris neblogai sutarė su LDK Vytautu, ne sykį buvo su juo susitikęs Veliuonoje, be abejo, labai gerai pažinojo Seredžių ir jo apylinkes.
Įsikūręs Dubysos pilyje M. Kiuchmeisteris turėjo padėjėjus. Tomą Poseckę ir Zebachą. Pilyje taip pat nuolat gyveno kariai, kuriems vadovavo komtūras Jonas Bychovas. Čia gyveno ir aptarnaujantis personalas (batsiuvys, siuvėjas, malūnininkas, virėjai, kepėjas). Atskirai minėtinas kunigas. Pilyje greičiausiai buvo koplyčia, nes į Dubysos pilį siųsta paauksuota liturginė taurė ir du auksu puošti liturginiai ąsotėliai, mišių knyga, liturginiai drabužiai ir altoriaus reikmenys. Dubysa formavosi ne tik kaip gynybinis, bet ir administracinis, ūkio centras. Prie jos įsikūrė malūnas. Nuolat rūpintasi, kad pilėnai būtų tinkamai apsirengę ir apsiavę. Aprangos komplektą sudarė vasariniai ir žieminiai rūbai, drobė ir batai. Iš drobės galėjo būti siuvami apatiniai. Vienam asmeniui batams įsigyti būdavo skiriama po 6 markes. Drabužius galėjo siūti vietos siuvėjas.
Pagal paminėtus maisto produktus galima susidaryti vaizdą apie kryžiuotišką racioną. Valgyta vietoje kepta ruginė duona. Dalį rugių atsigabendavo iš Prūsijos, pirkdavo ar gaudavo kaip duoklę iš žemaičių. Nemažai vartota mėsos. Į pilį už mokestį būdavo atgenama jaučių ir kiaulių (1406 m. 46 kiaulės), atgabenama mėsos. Vietos žvejai pristatydavo žuvies, o iš Gdansko siųsti dideli kiekiai silkių. Riebios Baltijos ar Šiaurės jūroje sugautos žuvys buvo ypač populiarios viduramžiais, sūdytos statinėse buvo pardavinėjamos visoje to meto Europoje.
Palyginti nedaug vartota pieno produktų (minimas sviestas ir sūriai). O iš daržovių nurodomi svogūnai ir česnakai. Vartota daug druskos, maistą gardino pipirais bei šafranu. Dubysos gyventojai gaudavo medaus ir aguonų. Vietoje gamindavo ir atsiveždavo alaus. Jo vartota nemažai. Vien tik 1407 m. į pilį atplukdyta apie 12 000 litrų šio gėrimo. Gertas ir švarus vanduo, nes pilyje buvo gilus šulinys.
1409 m. pavasarį paaiškėjo, kad ordinui greičiausiai nepavyks išlaikyti Žemaitijos. Čia 1409 m. gegužės antroje pusėje prasidėjo žemaičių sukilimas. Kuomet rugpjūčio pr. sukilėliams su pagalba atskubėjo Vytautas ir jo vedini kariai, tapo aišku, kad bus puolama Dubysos pilis. Tačiau Lietuvos kariai negavo progos išbandyti jos sienas, nes Žemaičių vaitas sudegino pilį ir su savo žmonėmis pasitraukė iš ten. Taip tris su trupučiu metų trukusi Dubysos pilies istorija ir reali ordino valdžia (bent nuo 1406 m. pr. iki 1409 m. gegužės) baigėsi. Kartu baigėsi ir Žemaitijos išvadavimas. LDK vėl faktiškai valdė Žemaitiją.
Seredžiaus apylinkės – garsiųjų sutarčių sudarymo vieta?
XIV a. pab.-XV a. pr. Žemaitijos (kuriai priklausė Seredžius) politinė padėtis buvo labai nepastovi. Dėl įtakos šiame regione kovojo LDK ir Vokiečių ordinas. Nuo 1380 m. (Dubysos sutarties) iki 1410 m. (Torunės taikos) regiono padėtis keitėsi 12 kartų. Iki 1380 m. Žemaitija bent nominaliai priklausė LDK, o vėliau ji kelis kartus buvo užrašyta, tačiau daugiau teoriškai, Vokiečių ordinui. Nuo 1398 m. iki 1410 m. regionas buvo sąlyginė Vokiečių ordino valda. Seredžiaus vietovės buvo šių esminių Žemaitijos istorijai įvykių liudininkės. Berods, net du kartus sutartys dėl Žemaitijos priklausomybės buvo sudarytos Seredžiaus apylinkėse, o sutarčių sudarymo ir patvirtinimo metu čia lankėsi pirmieji LDK ir Vokiečių ordino asmenys: Lietuvos didieji kunigaikščiai Jogaila su broliais ir Vytautas su broliu Žygimantu ir Ordino didieji magistrai, maršalai.
Pradžią padarė Lietuvos didysis kunigaikštis Jogaila (Lietuvos didysis kunigaikštis 1382-1392) kartu su broliais Skirgaila, Kaributu, Vygantu ir Švitrigaila, 1382 m. spalį Dubysos žiočių saloje – dėl to ir vadinama Dubysos sutartimis – sudarę tris sutartis su Vokiečių ordinu. Beveik neabejotina, kad toji sala buvusi greta senojo Seredžiaus miestelio. 1875 m. dailininko Napoleono Ordos pieštuose dviejuose Seredžiaus miestelio vaizduose dar labai aiškiai matyti sala ties Dubysos žiotimis. Šią vietą, greičiausiai remdamasis vietinių pasakojimais, dailininkas nurodė kaip pagonybės bei kovų su kryžiuočiais liudytoja. Jo paties ranka ant vieno iš piešinių lenkų ir prancūzų kalbomis įrašytos pastabos: „Seredžius ties Dubysos žiotimis į Nemuną. Saloje XIII amžiuje stovėjo pagoniška šventykla Romuva. Čia Lietuvos didieji kunigaikščiai sudarinėjo sutartis su kryžiuočiais. 1829 m. potvynis sunaikino salą su bažnyčia ir pastatais. Virš miestelio kyla Pilies kalnas (Piliakalnis)“.
Svarbiausia sutartis buvo pasirašyta 1382 m. spalio 31 d. ir antspauduota Jogailos bei Skirgailos antspaudais (iš lietuvių pusės) ir Ordino riterių maršalo Konrado Valenrodo (iš vokiečių pusės). Dubysos sutartimi Jogaila įsipareigojo per 4 metus apsikrikštyti ir atidavė kryžiuočiams lietuvių žemes tarp Ordino valdų iki Dubysos upės, prižadėdamas remti Ordiną, palaikyti su juo taiką ir nekariauti be jo sutikimo. Taip antrą kartą nuo Mindaugo laikų Lietuva atsisakė teisių į Žemaitiją.
Dubysos sutartys (Žemaitijos priklausomybės požiūriu) praktiškai neįsigaliojo. Didesnės reikšmės turėjo 1398 m. Salyno sutartis. Salynas šaltiniuose nurodomas kaip atskiros salos vardas. Sala turėjo būti Nemuno upėje tarp Dubysos ir Nevėžio, žemiau Kauno, tikėtina Seredžiaus apylinkėse. Kad šie įvykiai iš tiesų galėjo nutikti netoli Seredžiaus, rodytų jų ryškumas serediškių istorinėje sąmonėje. XIX a. pab. Prano Virako atsiminimuose nurodoma, kad senovėje „tas Palocėlis buvo labai žymi vieta. [...] Tame Palocėlyje Vytautas Didysis yra buvojęs keletą kartų. Vieną kartą net su savo žmona ir su dideliu būriu savo dvariškių, kurių parėdų puikumu ir brangumu labai stebėjosi vokiečiai, su kuriais buvo vedamos derybos“. Panašių atsiminimų-pasakojimų neaptinkama kitose Lietuvos vietovėse. Ši kiek pagražinta, sutautosakinta istorija turėjo realų istorinį pagrindą.
1398 m. spalio 12 d. Salyne (tikėtina prie Seredžiaus) labai iškilmingai ratifikuota Vytauto–Ordino dar Gardine pasirašyta sutartis, kuria teritorija į vakarus nuo Nevėžio upės „su visais savo turtais ir nauda priklauso minėtajam ordinui“. Gautas itin svarbus, paties didžiojo kunigaikščio antspaudu patvirtintas dokumentas, suteikiantis teises į Žemaitiją. Salyne Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas susitiko su didžiuoju Vokiečių ordino magistru Konradu Jungingenu. Iš Ordino pusės taip pat dalyvavo Livonijos Ordino magistras Venemaras Hazelkampas (magistras 1389-1401), Sambijos bei Varmijos vyskupai. Vytauto palydoje buvo Vilniaus vyskupas Andrius, Ordino įkaitu buvęs, tačiau Gardino sutartimi išlaisvintas Vytauto brolis Žygimantas (valdė LDK 1432-1440) bei nemažas LDK didikų būrys. Be Žemaitijos atidavimo, Vytautas dar įsipareigojo padėti vokiečiams pastatyti keletą pilių. Buvo suderinti interesai dėl Pskovo ir Naugardo priklausomybės, išspręstas belaisvių klausimas. Sudarius Salyno sutartį Vytauto palydos bajorai jį paskelbė Lietuvos karaliumi, taigi bajorijos viršūnė iškėlė Vytauto vainikavimo mintį.
Taigi XIV a. pab. Seredžiaus apylinkėse lankėsi įtakingiausi to meto dviejų valstybių – LDK ir Vokietijos ordino valdantieji, sudarė čia valstybinės reikšmės sutartis, jas iškilmingai tvirtino.
Seredžiaus dvaras
Po Dubysos pilies sudeginimo XV a. pr. šaltiniai kurį laiką nepateikia informacijos apie įvykius Seredžiaus (II) piliakalnyje. Tik nuo XV a. pab. turime netiesioginės informacijos apie pirmuosius Seredžiaus savininkus, kurių palikuonys vėliau šioje vietoje įsteigė kelis šimtmečius gyvavusį dvarą.
Kadangi archeologiniai šaltiniai neteikia jokių duomenų apie vietovės apgyvendinimą XV a., tikėtina naujieji gyventojai čia kūrėsi XV a. pab.-XVI a. pr. ir tai buvo susiję su valdos priklausomybės pokyčiais. Seredžius nuo XV a. pab. tapo privati valda Žemaitijoje.
Seredžiaus vietovė XV-XVI a. administraciškai priklausė senajam Vilkijos valsčiui. Po 1495 m. Vilkijos ir Veliuonos valsčius valdyti gavo Aleksandro Jogailaičio žmona Lietuvos didžioji kunigaikštienė Elena. Svarbią padėtį čia turėjo ir aukščiausi Žemaitijos pareigūnai – seniūnai. Bent du iš jų – Jonas Kęsgailaitis (seniūnavo 1450-1486) ir Stanislovas Jonaitis (Kęsgaila, seniūnavo 1486-1526 m.) įnešė tam tikrą indėlį į šios valdos istoriją. Jų dvare tarnavęs raštininkas rusėnas iš Smolensko kilęs Paškus (Пашко) († prieš 1524) ne tik padarė karjerą ir tapo Jurbarko tijūnu (1502 m.), bet ir iš valdovo, greičiausiai savo patronų Kęsgailų užtarimo dėka, o galbūt ir dėl kunigaikštienės Elenos palankumo, gavo keletą valdų Žemaitijoje. Tarp jų turėjo būti ir žemės Seredžiaus vietovėje.
Taip Seredžius ėmė plėstis kaip privati bajoriška valda. Matyt, Paškaus valdymo laikotarpiu apleistose Seredžiaus žemėse pradėjo kurtis naujieji gyventojai. Prisimenant Paškaus kilmę galima numanyti, kad tarp besikuriančiųjų buvo ir rusėnų. Ypač svarbu, kad Seredžiuje XVI a. antroje pusėje jau veikė stačiatikių cerkvė, berods, tuomet vienintelė Žemaitijoje. Paškus neturėjo sūnų, tik dukras, savo valdas joms ir paliko. Nuo tada privačiomis tapusios Seredžiaus valdos iš kartos į kartą iki XVI a. pab. buvo perduodamos ne kaip tėvoninės, bet kaip motininės (dukroms užrašomos) valdos.
Taip Paškaus dukra Zofija ištekėjo už būsimojo Vilniaus tijūno ir pilininko Šimkos Mackavičiaus († 1542) ir kaip kraitį atsinešė dalį tėvo Žemaitijos valdų. Jos, kaip motininės valdos, buvo perduotos dukrai Onai (1523-1577), kuri prieš 1561 m. ištekėjo vėlgi už rusėno (kilo iš Kijevo žemių), Ovručo seniūno, Breslaujos kašteliono kunigaikščio Andriaus Timofejevičiaus Kapustos (apie 1510-1572). Ši pora, be vaikystėje mirusių sūnų Pilypo ir Ivanos, turėjo dvi dukras: Aleksandrą († ~1603), ištekėjusią už kunigaikščio Aleksandro Višnioveckio, ir Mariną († apie 1570), tapusią Naugarduko vaivadaičio, Minsko vaivada tapusio Bogdano Povilaičio Sapiegos žmona. Joms tarp kitų motininių valdų teko ir Seredžius. M. Kapustina B. Sapiegai iš viso atnešė solidų kraitį – net 2800 kapų gr. Dalį Kapustų valdų, tarp kurių nurodytas ir „Tarpupis su dvaru, cerkve ir Romos [katalikų] bažnyčia“ 1580 m. pavasarį po dalybų su mirusios pirmos žmonos seserimi Aleksandra Kapustina Višniovecka gavo B. Sapiega. Beje, kaip rodo 1577 m. dokumentai, Kijevo Pečioros Lauroje palaidotos močiutės O. Šimkaitės palikimo dalį – kardą, stalo sidabrą ir pinigų gavo ir jos anūkai – B. Sapiegos vaikai: sūnūs Mikalojus, Povilas ir dukros Raina bei Barbora.
Sapiegoms, XVI a. 9-me deš. tapusiems Seredžiaus savininkais, ši valda buvo labai naudinga. Giminės atstovai valdų Žemaitijoje ir kaip tik prie Seredžiaus, tik kitoje Nemuno pusėje, buvo įsigiję jau anksčiau. Dar 1555 m. Ona Mikolajevaitė Sapiegaitė su vyru, Žitomiro seniūnu kunigaikščiu Andriumi Pronskiu užrašė Panemunės ir Gelgaudiškių valdas Sapiegaitės senelio broliui Povilui Ivanovičiui Sapiegai, tai yra B. Sapiegos tėvui. Šias valdas Sapiegaitė paveldėjo iš savo senelio Fridricho Ivanovičiaus Sapiegos. Dovanojimo akte pažymėta, kad Povilas Sapiega rūpinosi ir išlaikė ją, kai ji buvo nepilnametė, atidavė ją į Vilniaus vaivadienės Elžbietos Šidloveckos Radvilienės dvarą, iš kur ji savo valia ištekėjo.
Taip Bogdanas Sapiega apjungė savo Žemaitijos valdas tiek dešinėje Nemuno pusėje (Seredžius), tiek ir kairėje (Panemunė ir Gelgaudiškis). Tikėtina, kad kaip tik Seredžius tapo svarbiausia Sapiegų žemaitiška rezidencija. Čia vadinamuose Palocėliuose jis pasistatė ar atnaujino jau esantį dvarą. Giminės rankose dvaras, besiformuojantis miestelis ir visa valda buvo iki 1638 m., Bogdano sūnaus Mikalojaus Sapiegos (1558-1638) mirties. B. Sapiega, kaip ir jo pirmtakai, buvo auklėtas stačiatikiškai ir savo tikėjimui liko ištikimas visą gyvenimą.
Taigi daugiau kaip 150 metų (XV a. pab.-1593 m.) Seredžius buvo stačiatikių rusėnų kilmės bajorų/didikų Paškaičių, Šimkavičių, Kapustų ir Sapiegų privati valda. Todėl nenuostabu, kad kaip tik čia XVI a. antroje pusėje veikė stačiatikių cerkvė, vienintelė žinoma cerkvė to meto Žemaitijoje.
Po B. Sapiegos mirties Seredžiaus valdą paveldėjo didiko vyriausiasis sūnus Naugarduko vaivada Mikalojus Sapiega. Po ilgesnio laikotarpio dvaras teko ne pagal motinos, bet pagal tėvo liniją, be to, naujasis savininkas, skirtingai nei jo tėvas, buvo itin aršus katalikas.
Nepaisant dažnų kelionių į užsienį, Vaivada nepamiršo ir LDK likusių savo valdų, tarp jų ir Seredžiaus. Žinomi keli faktai apie jo tiesioginį dalyvavimą valdos gyvenime: 1615 m. didikas Seredžiuje patvirtino žemių Veliuonos valsčiuje keitimą su Krišpinu Kiršenšteinu, 1625 m. gruodį prašė LDK etmono Kristupo II Radvilos apsaugoti savo Žemaitijos valdas nuo kariuomenės stacijų, 1635 m. įsteigė naująją katalikų bažnyčią Seredžiuje (apie Seredžiaus bažnyčią ir jos steigėjus žr. P. Spurgevičiaus tyrimą), o 1636 m. aiškinosi su LDK kancleriu Albrechtu Radvila dėl Seredžiaus dvaro valdiniams daromų skriaudų.
Kaip minėta, buvo labai aktyvus ir netgi netolerantiškas katalikas. Manė, kad kitatikiams iš viso nėra vietos jo valdose. Gyvenimo pabaigoje visoje Lietuvoje išgarsėjo pradėtu procesu prieš įsivaizduojamus burtininkus, kuriems skyrė mirties bausmes sudeginant Naugarduke. Neaišku, ar jo sprendimai iš tiesų buvo įgyvendinti, tačiau žinoma apie jo 1631 m. išduotą šaukimą į teismą popui Gromykai ir jo žmonai, kaltinamiems neva burtininkavimu. Būdamas uoliu kataliku, M. Sapiega pasižymėjo ne tik Seredžiaus bažnyčios, bet ir kitų – Nemunaityje ir Kartenoje fundacijomis, o unitui Piotrui Kiersnovskiui Bielsko girininkijoje leido statyti cerkvę.
Kol kas neaišku, kokiu keliu po M. Sapiegos mirties Seredžius perėjo į didikų Pacų rankas. Galbūt per tolimą susigiminiavimą su Vainomis. Sapiegos dukra Elžbieta buvo ištekėjusi už Povilo Vainos (†~1625), o kito Seredžiaus savininko Žemaitijos seniūno Petro Mykolo Sapiegos motina buvo LDK pastalininko Petro Vainos dukra. Kadangi M. Sapiegos sūnūs vaikų nepaliko, nekilnojamojo turto dalis tuo būdu galėjo pereiti Pacams. Tai turėjo atsitikti prieš 1640 m., kai šios valdos teko P. M. Sapiegos motinai Onai Vainaitei ar jo tėvui Jeronimui Dominykui Pacui? Kaip rodo archeologiniai Seredžiaus radiniai, XVII a. vid. miestelio centre buvo mūrnamis su herbiniais kokliais. Jie dažniausiai puošti augaliniu ornamentu, keliuose vaizduotos medžioklės scenos ir herbai, taip pat 1640 m. data. Pagal juos ir nustatyta, kad namas priklausė Pacams.
Neabejotinas Seredžiaus savininkas buvo minėtas Žemaitijos seniūnas Petras Mykolas Pacas († 1696). Pastarasis karjerą pradėjo globojamas įtakingųjų savo giminaičių: nuo 1672 m. jis ėjo Veliuonos seniūno pareigas, 1684 m. gavo Žemaitijos seniūniją ir galimybę dalyvauti Senato darbe. Valdovas teikdamas jam šias pareigas tikėjosi, kad P. M. Pacas užims priešišką LDK įsigalėjusiems Sapiegoms poziciją. Tačiau tokie apskaičiavimai nepasitvirtino. Netgi atvirkščiai, Pacas tapo vienu aktyvesnių Sapiegų, kovojančių su karaliumi, rėmėju.
1693 m. Žemaitijos seimelyje Raseiniuose jis sukurstė bajoriją prieš Vitebsko vaivadą Andrių Kazimierą Krišpiną Kiršenšteiną ir Žemaitijos vėliavininką Kazimierą Zaranką.
Dar sykį aštrus susidūrimas su priešinga antisapiegine grupuote įvyko 1695 m. seimelyje Raseiniuose.
Paskutinį ATR valdovo Jono III Sobieskio valdymo pusmetį Sapiegų ir kartu P. M. Paco priešprieša su Krišpinais įgavo drastiškiausią formą. 1696 m. pavasarį Žemaitijos vyskupas prieš jį ranką kelti pakursčiusius P. M. Pacą, jo pusbrolį Ukmergės maršalką Joną Kristupą Pacą ir LDK stalininką Jurgį Sapiegą ekskomunikavo. Tačiau Seredžiaus savininkas to jau nebesulaukė. 1696 m. vasario 22 d. jis mirė. Bet vyskupas uždraudė laidoti jo kūną. Tik po ilgų ginčų ir netgi prašymų popiežiui leista palaikus palaidoti Pažaislyje.
P. M. Paco valdymo metais, nepaisant valstybėje vykusių kataklizmų, Seredžius išgyveno vienus geriausių savo laikotarpių. XVII a. administraciškai šis dvaras jau priklausė nebe Vilkijos, bet Veliuonos pavietui. Nepaisant to, kad šis pavietas buvo didžiausias Žemaitijoje, čia neatsirado tijūno pareigybė ir visas valdymas priklausė Veliuonos laikytojui. Seredžiaus atveju viskas buvo jos savininko P. M. Paco rankose. Išlikęs vertingas šaltinis – 1690 m. Žemaitijos padūmės surašymas rodo, kad paskutiniais didiko valdymo metais Seredžius buvo ne tik viena didžiausių P. M. Paco valdų, bet ir apskritai vienas didžiausių to meto Žemaitijos dvarų. Surašymo duomenimis Seredžiuje (kuriame tuomet nurodomi buvę malūnas ir karčema) buvo 113 dūmų, arba arti 1000 priklausomų žmonių. Iš viso Žemaitijoje P. M. Pacui priklausė 268 dūmai. Didesnį valdų masyvą Žemaitijoje turėjo tik Liudvika Karolina Radvilaitė. Jos Kėdainių ir kitose valdose buvo 450 dūmų.
Ne visi šiandien Seredžiaus apylinkėms priklausantys kaimai tuomet buvo P. M. Paco nuosavybė. Pavyzdžiui, Klausučių valdą nuo seno, dar XV a. pab., valdė bajoro Klausučio palikuonys, gavę čia žemių kaip duotį iš Kazimiero Jogailaičio. Taip pat Rūstekoniai. Per visą XVII a. Rūstekonių dvarelis priklausė bajorams Daumantams. 1684 m. po vieno iš jų, Povilo Daumanto, mirties, dvarelį perėmė greičiausiai sūnus Stanislovas Daumantas. Tąkart buvo sudarytas generalinis Rūstekonių archyvo sąrašas, kuriame išvardyti 20 turėtų šios valdos dokumentų. Kad Daumantai buvo pasiturintys bajorai, rodo tų pačių metų inventoriuje nurodyta dvare buvusi viena baltų koklių krosnis su herbais.
Tikėtina, kad P. M. Pacas turėjo skirti nemažą dėmesį ir Seredžiaus dvaro pastatams. 1814 m. inventoriuje nurodomi mūriniai dvaro rezidencijos rūmai su mediniu priebučiu. Viduje buvo išmūrytos baltų koklių krosnys, didžiojoje salėje apšvietimas buvo įrengtas iš viršaus, pro stogą. Greta rūmų stovėjo virtuvė su rūsiais, iždo statinys, ūkiniai pastatai: arklidės (18 arklių), remonto dirbtuvė, mažosios arklidės, vežiminė, tvartas, virtuvė ir ledainė.
Po P. M. Paco mirties Seredžius perėjo didiko sesers Kotrynos Pacaitės ir Ašmenos pakamario Romano Danilevičiaus sūnui Platelių seniūnui Mykolui Danilevičiui, kurį Pacas įsisūnijo.
Žinomi XVIII-XIX a. pr. Seredžiaus dvaro savininkai. Maždaug nuo 1740 m. Seredžių valdė Kauno pakamaris Povilas Chelchovskis su žmona Ona, perleidę dvarą vienam iš savo sūnų Liudvikui. Pastarasis dėl skolų Seredžių prarado ir dvaras bent nuo 1767 m. priklausė Stanislovui Tiškevičiui. Tikševičių giminė Seredžių išlaikė iki pat XIX a. 2-ojo deš. Tiesa, nemažą laikotarpį dvaras buvo nuomojamas žydams: tarp kitų 1788 m. nuomotojais buvo Abraomas Jenkelevičius ir Chaimas Geršonovičius.
Nemuno reikšmė miesteliui
Nepaisant to, kad 1409 m. Dubysos pilis buvo sudeginta ir vietovė prie Seredžiaus II piliakalnio (Palocėlių) buvo apleista ir iki XV a. pab. menkai apgyvendinta, upinis gyvenimas Nemunu palei Seredžiaus apylinkes nesustojo. Dar viduramžiais susiformavo vandens kelias Nemunu nuo Kauno iki Baltijos jūros uostų. Lygia greta Seredžiaus apylinkėmis ėjo ir sausumos kelias dešiniuoju Nemuno krantu (Kaunas–Prūsija ir Žemaitija). Prekyba Nemunu intensyviai vyko dar vokiečiams valdant Žemaitiją. Antai 1409 m. pradžioje M. Kiuchmeisteris išsiuntė laiškus Kauno ir Vilniaus seniūnams priekaištaudamas, kad į Žemaitiją be leidimų važiuoja žmonės. Dėl to jis uždraudė žemaičiams pardavinėti arklius, galvijus, kiaušinius, medų ir apskritai kol nebus aiškesnė padėtis, prašė uždrausti Lietuvos pirkliams vykti į Žemaitiją. Šis tekstas patvirtina, kad XV a. pr. Seredžiaus apylinkėse žmonės vertėsi žvejyba, vystė žemės ūkį.
Po kryžiuočių išsikraustymo iš Žemaitijos (po 1409 m. žemaičių sukilimo) XV a. pirmoje pusėje prekyba ir laivyba Nemunu vyko sunkiai, lietuviai ir Ordino pusė trukdė gabenti prekes, plėšikavo. Taip 1427 m. ordino narys skundėsi, jog nepavyko apiplėšti Nemunu plukdomų lietuvių prekių, nes skubėta prie Veliuonos padėti vilkti užstrigusį krovinį. Visgi didžiausias trukdis buvo įtempta politinė padėtis. Abi pusės, LDK ir Ordinas, siekė užsitikrinti sau Žemaitiją. Siekiant kiek pagerinti sąlygas aukščiausiu lygiu tartasi prekybos reikalais. Derybose ir sutartyse (1390 m., 1391 m., 1398 m., 1404 m.) nuolat rašoma apie abipusę laisvą prekybą.
Laivyba ir prekyba Nemunu nenutrūko. Iš 1413 m. instrukcijos Ordino pasiuntiniams derybose su Jogaila ir Vytautu matyti, kad Ordino pirkliai keliavo į Lietuvą iki Kauno, taigi ir pro Seredžiaus apylinkes. Šaltiniai leidžia nustatyti, kokios tuomet buvo plukdomos prekės. 1415 m. Jogaila laiške savo valdiniams pabrėžė Nemuno panaudą paliaubų su ordinu metu, ypač plukdant medieną ir pelenus. Taigi per Seredžiaus apylinkes Nemunu XV a. pirmoje pusėje vokiečiai iš Lietuvos plukdė pirktas žaliavas (medieną, pelenus, javus), o į čia gabeno vietos pirklių ir bajorijos poreikius tenkinančią produkciją. Nuo XV a. antrosios pusės Nemuno keliu pro Seredžių į Karaliaučių buvo eksportuojama miško produkcija, pelenai, vaškas, javai, taip pat gintaras, kanapės ir medus. Importuota druska, cukrus, amatininkų dirbiniai.
Laivybinė ir prekybinė Nemuno naudojimo tradicija sudarė sąlygas Seredžiaus apgyvendinimui. XV a. pab. Seredžius tapo privačiu dvaru ir greta kiek vėliau ėmė kurtis miestelis. Tai turėjo vykti iki XVI a. trečiojo ketvirčio. Šio šimtmečio viduryje pastebimas smulkių pinigų apyvartos didėjimas, pradėjo plisti skaičiavimo žetonai.
Svarbiausias Seredžiaus gyvenvietės plėtimosi garantas buvo Nemunas. Prekybą ir laivybą šiame regione intensyvino tai, kad visai greta, Vilkijoje, buvo įrengtas muitų kontrolės punktas, o tarp 1501–1506 m. iš Aleksandro Jogailaičio Magdeburgo teisę gavo kaimyninė Veliuona. XVI a. pab.-XVII a. pr. įrengtas Jurbarko muitinės punktas, per kurį savo prekes vežė Seredžiaus pirkliai. Tarp XV a. pab.-XVI a. pr. į Lietuvą įvežamų prekių buvo druska, didesniais kiekiais nei kiti produktai įvežamos silkės, audiniai (iš Vakarų Europos vilnoniai audiniai, gelumbė), amatininkų dirbiniai (variniai katilai, kepurės, kelnės, švediška ir angliška geležis, stiklas, indai etc.). Išvežama, kaip ir anksčiau, miško medžiaga (plukdomi medžių kamienai, tinkami laivų stiebams, ruošiniai iš ąžuolo, vančosas, klepkos, iš kurių vėliau pjaudavo lentas laivų statybai). Pradėta išvežti specialiai degamus pelenus, anglis, dervą, potašą. Svarbus buvo ir vaško eksportas.
Palanki geografinė padėtis nulėmė Seredžiaus miestelio pobūdį. Kūrėsi jis prie pat Nemuno, tarp Pieštvės upelio ir Dubysos. Iki XVI a. pab., kaip rodo archeologiniai tyrimai, miestelio teritorija buvo nedidelė, apie 4 ha žemės. Dalis sodybų išsidėstė ir kitoje Pieštvės upelio pusėje. Panašią padėtį žymi 1793 m. Seredžiaus planas Veliuonos seniūnijos žemėlapyje. Tuomet nurodyta 21 sodyba prie upės. Prie pat Nemuno pažymėtas dar vienas objektas galėjo būti Seredžiuje įrengta prieplauka vytinėms, o gal tai – karčema? Miestelio struktūra nesikeitė iki XIX a. pr. 1814 m. inventoriuje minimos dvi miestelio gatvės (Veliuonos ir Palemono), apgyvendintos pirklių, amatininkų ir pareigūnų. Veliuonos gatvės gale buvo užvažiuojamieji namai su užeigomis, bravorai, malūnai. Čia įsikūrė dvi žydų sinagogos.
Būdamas greta Nemuno Seredžius kentėjo nuo upės potvynių. V. Sirokomlė užfiksavo 1829 m. didžiojo potvynio padarinius, kuomet Nemunas paplovė kalną ir dalis miestelio sukrito į vandenį, upė nusinešė bažnyčią su visa klebonija ir kitus statinius. Praėjus keturioms-penkioms savaitėms po potvynio dar buvo matyti kyšančios iš vandens trobesių sienos ir stogų gegnės. Žuvo tik „senas, įkaušęs žvejys ir kunigo kalakutai, kurie buvo tvarte“. Žąsys lyg per stebuklą išplaukė į viršų, daugiau niekas nenukentėjo: nei karvės, nei jaučiai, nei „kunigo gaspadinė, nors ji ir stovėjo prie pat tos vietos, kur kalnas trūko“. V. Sirokomlė taip pat pastebėjo, kad tuo metu Seredžiuje buvo kasamas kanalas, turėjęs sujungti Dubysą su Venta, įtekančia į jūrą Kurše. Kanalą kasė 6 pulkų kariai. Bet jis taip ir nebuvo baigtas. Darbus nutraukė 1830 m. sukilimas, įrenginiai buvo parduoti iš varžytinių ir išardyti.
Seredžius nuo pat pradžios kūrėsi kaip pirklių, amatininkų ir dvaro pareigūnų gyvenvietė. Iki XVII a. nėra tikresnių žinių apie konkrečius Seredžiaus miestiečius. Negausūs turimi vėlesnio laikotarpio duomenys.
Ne mažesnė buvusi miestelio jungtis su apylinke, dvaru ir jam priklausančiais kaimais. Tai rodo Seredžiaus turgų ir prekymečių atsiradimas. Tiesa, jis gerokai vėluojantis, nei kitų Žemaitijos miestelių. Jau minėta, kad teisę rengti turgus miestelis gavo tik 1762 m. (kiekvieną antradienį), o prekymečiai (pagal 1762 m. ir 1767 m. privilegiją) būdavo rengiami du kartus per metus: gegužės 8 d. ir birželio 24 d. Pažymėtina, jog ankstesnėje literatūroje įsivėlė klaida dėl 1552-1556 m. miesteliui suteiktos prekymečio privilegijos. Lenkų autorius Stanisław Alexandrowicz supainiojo Seredžių su Smedino miesteliu, kaip tik XVI a. vid. gavusiu teisę rengti prekymetį. Sekant juo, istoriografija ir perėmė šią klaidingą datą. Tokia prekymečio privilegija Seredžiui taip anksti (XVI a. vid.) negalėjo būti išduota, nes miestelis dar tik formavosi.
Miestelyje buvo įsikūrę ir valdos pareigūnai, mokesčių rinkėjai ir pan. Antai 1662 m. Jonas Kazimieras išdavė banicijos raštą Seredžiaus gėralų mokesčio rinkėjui žydui Matisui Markovwiui jo byloje su Veliuonos miestu.
Belvederio dvaras ir jo savininkai Burbos
Belevederis yra vėliausiai susiformavęs Seredžiaus dvaras. Iki 1828 m. jo žemės dar priklausė Seredžiui. Ankstyvesnis jo pavadinimas – Padubysio palivarkas. Jo savininkai nuo 1743 m. buvo grafai Tiškevičiai. 1834 m. palivarką Stanislovas Tiškevičius pardavė ilgamečiui šios valdos nuomininkui Kazimierui Burbai.
Burbos buvo sena bajoriška LDK giminė. Jų tėvoninės valdos nuo seno buvo Žemaitijoje. Giminė kildinosi turbūt iš XV a. vid. gyvenusio bajoro Gervydo, kuris minimas Aleksandro Jogailaičio privilegijoje žemaičiams. Gervydo prievardį Burbos ėmė vartoti XVI a. pab., šį prievardį vartojo viena Jono Burbelio anūkų karta. Jau XVI a. vid. Burbų atstovai prasimušė į Žemaitijos elitą. 1515 m. Karklėnų tijūnu buvo Jonas Burbelis, jo sūnus Jonas Burba 1556-1566 m. buvo Gandingos tijūnas. 1567 m. kariuomenės sąraše jis įrašytas į žemionių sąrašą, nuo savo valdų išrengė 6 raitelius ir 3 pėstininkus. Jam priklausė Lubų ir Gaurelių valdos Telšių vlsč., tėvonija prie Glūdo ež. (Pavandenės vlsč.), turėjo žemių ir Karklėnų vlsč. Sekantis Burbų kartos atstovas Jonas II Burba 1583-1586 m. ėjo Žemaitijos vaiskio pareigas, o jo sūnus Mikalojus nuo 1598 m. buvo Žemaitijos žemės raštininkas. Vietos lygio pareigybių Burbos neišleido iš savo rankų per visą LDK laikotarpį. XIX a. pr. naujuoju Belvederio savininku tapęs Kazimieras Burba taip pat buvo ne eilinis bajoras, bet Šiaulių pavieto vaiskis.
Būdami įtakingi Žemaitijos bajorai ne sykį keitė savo herbus. XVI a. jų atstovai antspaudavosi signetais, kuriuose išraižyti kelių tipų herbai. Dėl to tarp genealogų nėra sutarimo. Belvederio dvaro savininkų Burbų herbas nurodomas arba kaip „Odyniec III“ herbas, arba teigiama, kad jie turėjo savo nuosavą herbą. Iš tiesų bent jau XIX a. Burbos turėjo „Odyniec III“ herbą. Jo atvaizdas (skydas su kryžiumi, virš jo – riterio galva, karūna ir plunksnos) išlikęs ir matyti virš Belvederio rūmų Burbų koplyčios durų.
Belvederio dvaro aukščiausio pakilimo laikotarpis susijęs su K. Burbos sūnumi Panevėžio pavieto maršalka Kleofu (Kletu) Burba (apie 1810-1863), pastačiusiu Belvederyje ankstyvojo neoklasicizmo stiliaus rūmus (derinant baroko ir antikos tradicijas).
K. Burba Belvederyje įkūrė pagrindinę savo rezidenciją. Rūmų statyba vyko XIX a. vid., kadangi 1856 m. rugsėjį jau pastatytuose rūmuose svečiavosi Teodoras Tripplin‘as (1813-1881) – gydytojas, rašytojas ir keliautojas, keliavęs po Vakarų Europą. Jis kartu su pradedančiu dailininku Mykolu Elvirio Andrioliu rado rūmus naujai pastatytus. Tripplino atsiminimuose, be liaupsių savininkui ir jo žmonai, yra nemažai vertingos informacijos apie rūmų dekorą. Žinia, jog pirmajame aukšte didžiąją salę (dėl žydros spalvos pramintą Žydrąja) išpuošė kariuomenės vaiskis M. E. Andriolio tėvas Pranciškus Andriolis. Kaip atrodė šis puošnus statinys, tiek jo išorė, tiek ir vidus – ne sykį rašyta. Be to, išliko ne tik valdos savininko Kleto Burbos (1852 m. litografavo prancūzų dailininkas Marin Lavigne) portretas, bet ir XIX a. antros pusės du Belvedrio rūmų piešiniai. 1875 m. rūmus iš šiaurės vakarų ir iš rytų pusių nupiešė Napoleonas Orda. Maždaug tuo metu rūmų ansambliui priklausė apie 20 statinių: oficina prie rūmų, mūrinės ledainės, dvejos arklidės, kalvė, tvartai, svirnas, kluonas, 3 mediniai kumetynai, keli mediniai ūkiniai statiniai.
Dvarui klestėti palankias sąlygas sudarė pažangūs K. Burbos ūkininkavimo metodai. 1857-1858 m. K. Burba rengė projektą dėl valstiečių paleidimo iš baudžiavos į laisvę, buvo sumanęs netgi atidaryti pirmąją Lietuvoje cukraus gamybos įmonę. Apskritai buvo „romantizmo žmogus su švietėjiškomis pažiūromis“. Jis ne tik kaupė biblioteką, surinko nemažą giminės archyvą (jame buvo dokumentų nuo XVI a. pr.) , Seredžiaus miestelyje išlaikė mokyklą. Domėjosi ir istorija, netgi vykdė archeologinius kasinėjimus. Turėjo nemažai sumanymų, kuriuos nutraukė 1863 m. sukilimas. Už dalyvavimą sukilime dvarininkas buvo sušaudytas.
Po K. Burbos mirties dvarą perėmė jo palikuonys. Dvarininkas buvo vedęs du kartus: su Adolfina Pžeciševska turėjo dukrą Oną (1849-1872), ištekėjusią už Povilo Puzinos. Antrąja K. Burbos žmona buvo Teodora Chlevinska. Su ja susilaukė dviejų dukterų: Michalinos, ištekėjusios už Jurgio Valevskio, ir Marcelinos, taip pat dviejų sūnų – Antano ir Andriaus. Po vyro mirties Belvederio ūkį iki 1891 m. tvarkė žmona T. Chlevinska. Ji, pavyzdžiui, 1870 m. samdė matininką Stžegovskį išmatuoti Belvederio ir Giluvos dvarus, o 1880 m. su žydu Mauša Neviažskiu sudarė rūmų atnaujinimo sutartį. Nuo 1891 m. dvaro reikalais rūpinosi jau Teodoros sūnus Antanas, užsiėmęs darbinių arklių veisimu, vėliau plėtojo pienininkystės ūkį. 1910 m. dvaras teko Michalinai Valevskai, Valevskiams Belvederis priklausė iki 1922 m. dvaro parceliacijos. Tarpukariu jame įsikūrė žemės ūkio mokykla, pienininkystės mokykla, pastatyta sūrinė, įsteigtas ir pienininkystės technikumas.
Apie Belvederio ir jo savininkų – dvarininkų Burbų šeimą išliko nemažai šaltinių. Vien Lietuvos mokslų akademijos Vrublevskių bibliotekoje saugomos įvairaus laikmečio dvaro pajamų-išlaidų knygos, gausūs Burbų giminės ir šeimos dokumentai. Visa tai dar laukia detalesnių istorinių studijų ir naujos informacijos apie dvarą, jo ūkinę veiklą ir Burbų šeimos atstovus pateikimo.
Stiklo konstrukcijos Beremisstiklas.lt


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0200.jsonl--Q2586836--miniatiūra|Vytinė prie Karaliaučiaus sandėlių kvartalo (lastadijos)-3--lt-0200-43

Vytinė (laivas)

XVIII a. vytinės liekanų rasta Nemune (prie Pastraujo salos) prie Merkinės. Vytinė buvo apie 55 m ilgio, jų būta ir trumpesnių 25–30 m ir milžiniško didumo iki 64 m, tokią vytinę Nemuno aukštupyje prieš srovę tempdavo virš 100 žmonių abejose upės pusėse. Vieni šaltiniai teigia, jog vytinės plaukiodavo Nerimi ir kitais stambesniais Nemuno intakais.


final-lid-disam-match/mega-cliqa-0200.jsonl--Q2586836--miniatiūra|Vytinė prie Karaliaučiaus sandėlių kvartalo (lastadijos)-3--lt-0200-46

Vytinė (laivas)

XVIII a. vytinės liekanų rasta Nemune (prie Pastraujo salos) prie Merkinės. Vytinė buvo apie 55 m ilgio, jų būta ir trumpesnių 25–30 m ir milžiniško didumo iki 64 m, tokią vytinę Nemuno aukštupyje prieš srovę tempdavo virš 100 žmonių abejose upės pusėse. Vieni šaltiniai teigia, jog vytinės plaukiodavo Nerimi ir kitais stambesniais Nemuno intakais. Žinomas ir pusvytinės laivo tipas. Virš vytinės stiebo kaip ir kurėne, buvo keliamos vėtrungės.

Merkinė buvusi svarbiu upiniu uostu. Dokumentuose minimi prie Nemuno buvę sandėliai, kad gyventojai turėję nuosavų upinių laivų - vytinių. 1556 m. mieste buvo iškraunama ir mieste parduodama druska, kuri buvo gabenama prieš upės srovę nuo Kauno į Gardiną. Miesto aktuose minimi vytinę plaukusių ir mieste apsistojusių asmenų konfliktai. 1693-1695 seniūnijos inventoriuje nurodoma, kad nuo kiekvienos vytinės, plaukiančios į viršų, prieš srovę, renkamas 15 grašių mokestis. 1794 m. miesto inventoriuje rašoma, kad čia buvo uostas prie Nemuno, ir Nemunas ir Merkys buvę tinkamos laivybai upės. XIX a. rašoma, kad Merkinė buvo prekybinės laivybos centras, kuriame buvo statomi ir laivai.


Avia Solutions Group

„Avia Solutions Group“ – pasaulinė aviacijos verslo grupė, turinti beveik 100 biurų ir gamybos stočių visame pasaulyje.https://aviasg.com/ „Avia Solutions Group“ būstinė yra Limasolyje (Kipras)https://centreforaviation.com/news/avia-solutions-group-to-undergo-cross-border-merger-reforming-business-in-cyprus-891697, o dauguma darbuotojų įdarbinti Vilniuje (Lietuva).https://www.vz.lt/transportas-logistika/2017/04/10/naujoje-avia-solutions-group-bustineje-vilniuje--1000-darbo-vietu

„Avia Solutions Group“ istorija prasidėjo 2005 m., kai buvo privatizuotos Lietuvos nacionalinės oro linijos „Lithuanian Airlines“. LAL investicijų valdymas įsigijo 100% aviakompanijos akcijų už 7,53 milijonus eurų. Oro linijų bendrovė pakeitė prekės ženklą ir atskyrė kelias bendroves, įskaitant „Baltic Ground Services“ (antžeminis aptarnavimas),https://web.archive.org/web/20150402134631/http://kt.gov.lt/en/index.php?show=news_view&pr_id=560 „FL Technics“ (lėktuvų techninė priežiūra ir remontas) ir „Bilietų Pardavimo Centras“ (kelionių agentūra). 2005 m. Buvo įkurta „FL Technics“.http://rekvizitai.vz.lt/imone/fl_technics/ Bendrovė savo pirmąjį angarą atidarė Tarptautiniame Vilniaus oro uoste. 2006 m. lapkritį buvo įkurta Baltijos aviacijos akademija (dabar žinoma kaip BAA Training). Įmonė rengia FTO (Flight Training Organization) ir TRTO (Type Rating Training Organization) specialistus.http://rekvizitai.vz.lt/imone/baltic_aviation_academy/ 2007 m. „Jet Maintenance Solutions“ buvo įkurta „FL Technics Jets“ pavadinimu.http://rekvizitai.vz.lt/imone/jet_maintenance_solutions/ 2007 m. buvo įkurta „Aviation Asset Management“ (dabar žinoma kaip „AviaAM Leasing“https://www.delfi.lt/verslas/transportas/aviation-asset-management-planuoja-pletra-ir-keicia-pavadinima.d?id=18354252).https://www.tv3.lt/naujiena/verslas/90114/aviation-assets-management-perka-lektuvus-uz-83-mln-litu 2008 m. buvo įkurta užsakomųjų skrydžių bendrovė „Small Planet Airlines“http://rekvizitai.vz.lt/imone/small_planet_airlines_uab/

LAL investicijų valdymas įsigijo 100% aviakompanijos akcijų už 7,53 milijonus eurų. Oro linijų bendrovė pakeitė prekės ženklą ir atskyrė kelias bendroves, įskaitant „Baltic Ground Services“ (antžeminis aptarnavimas), „FL Technics“ (lėktuvų techninė priežiūra ir remontas) ir „Bilietų Pardavimo Centras“ (kelionių agentūra). 2005 m.

THE COMPETITION COUNCIL AUTHORISED THE CONCENTRATION DEAL BY flyLAL GROUP SERVICES SUBJECT TO CONDITIONS
Press release 18/09/2008
Having examined in its meeting the application lodged by flyLAL Group Services AB for the authorisation of a concentration deal by acquiring up to 100 percent Baltic ground services UAB, the Competition Council authorised the transaction subject to certain conditions. The conditions established by the competition authority stipulated that Baltic ground services UAB cannot be reorganised by way of merger with or the acquisition of flyLAL Group Services AB or an undertaking related thereto without a separate permission of the Competition Council.
The Competition Council concluded that in this particular case of concentration the relevant markets in which the companies participating in the concentration deal operate are vertically related by nature of the services being provided. The principal activity of flyLAL – Lithuanian Airlines AB that belongs to flyLAL Group Services AB group is the carriage of passengers, transportation of freight and mail shipments by regular and charter flights. Baltic ground services UAB mainly operates in the plane ground service market holding a significant share of this market of up to around 41 percent in the Vilnius International Airport in which identical services are provided by a sole competitor only. Due to safety considerations, technical and technological barriers the entry into the plane ground service market is rather limited.
Having considered the reasoning behind the intended concentration deal – the strategic development of the range of the services provided by flyLAL Group Services AB to air companies, the Competition Council also made a due reservation for a possible competitive threat in case of the acquisition by flyLAL Group Services AB of a sole control over Baltic ground services UAB. Therefore, the authorisation was issued subject to certain conditions basically with a view to avoiding a possible restriction of competition in the relevant markets.
The Competition Council Press Officer


Avia Solutions Group