Veliuona

Veliuona – miestelis Jurbarko rajono savivaldybės rytinėje dalyje, 36 km į rytus nuo Jurbarko, prie kelio , dešiniajame Nemuno krante. Seniūnijos centras, priklauso Antkalnės ir Veliuonos seniūnaitijoms. Urbanistikos paminklas, istorinis kraštovaizdžio draustinis. Viršutinė terasa vadinama Antkalne, apatinė – Pakalne.

Stovi mūrinė Veliuonos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčia (pastatyta 1644 m.), yra Antano ir Jono Juškų vidurinė mokykla (su tautosakininkų brolių A. ir J. Juškų ekspozicija), biblioteka, Veliuonos kultūros centras, paštas (LT-74054), stovi Veliuonos dvaro sodyba (XIX a. pradžia, dabar kraštotyros muziejus), Vytauto Didžiojo paminklas (miestelyje priešais bažnyčią pastatytas 1930 m., autorius Apolinaras Šimkūnas), Gedimino paminklas (ant I piliakalnio pastatytas 1922 ar 1925 m.), aukuras deivei Velionai (ant I piliakalnio), Kristaus skulptūra (autorius Sigitas Straigys), Veliuonos jubiliejinis paminklas (atidengtas 1991 m., skulptorius Š. Šimulynas). Pakalnėje išlikęs grūdų sandėlis-magazinas (XIX a.).

 Didysis kunigaikštis Gediminas (~1275–1341), galbūt palaidotas ar pašarvotas Veliuonoje.
 Veliuonoje kunigavo poetas Kiprijonas Juozapas Nezabitauskas-Zabitis (1779–1837).
 XIX a. Veliuonoje gyveno tautosakininkas Antanas Juška (1819–1880), kuris apie Veliuonos ir jos apylinkių vestuvių papročius parašė veikalą „Svodbinė rėda veliuoniečių lietuvių“, surašė apie 5600 liaudies dainų. Mirė Kazanėje, 1990 m. perlaidotas Veliuonoje.
 Benediktas Velička (1894–1932), pedagogas, vargonininkas, chorvedys, visuomenės veikėjas.
 Veliuonos Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų bažnyčioje nuo 1880 m. vargonininkavo Jonas Kumetis.
 Leonida Matusevičienė (Batūraitė) (1908–1981), pedagogė, tremtinė, choreografė, viena iš Veliuonos progimnazijos steigėjų (1943)https://www.veliuona.jurbarkas.lm.lt/musu-gimnazija/istorija, etnografinio ansamblio „Veliuonietis“ vadovė (1968–1981) https://veliuonietis.wordpress.com/vadovai-2/. Jos atminimui pastatytas paminklinis koplytstulpis šalia Veliuonos kultūros centro (2008).
 Konstantinas Dockus (1920–1990), grafikas, dailininkas, iliustratorius.
 Kostas Batūra (1899–1943), Lietuvos karininkas, savanoris-kūrėjas, dalyvavęs Širvintų-Giedraičių mūšyje (1920 m.).https://modernizmasateiciai.lt/s-ir-k-baturu-namas/ https://www.bernardinai.lt/sirvintu-giedraiciu-kautyniu-dalyviu-atsiminimai-tarp-herojinio-diskurso-ir-subjektyviu-patirciu/ .

alt=Nemunu plaukia ledai|miniatiūra|Nemuno vaizdas iš Veliuonos bažnyčios varpinės 2013 02 0

Jonas Kumetis. Leonida Matusevičienė (Batūraitė) (1908–1981), pedagogė, tremtinė, choreografė, viena iš Veliuonos progimnazijos steigėjų (1943), etnografinio ansamblio „Veliuonietis“ vadovė (1968–1981) Jos atminimui pastatytas paminklinis koplytstulpis šalia Veliuonos kultūros centro (2008). Konstantinas Dockus (1920–1990), grafikas, dailininkas, iliustratorius.


Veliuona


Kalvarijos savivaldybė

Kalvarijos savivaldybė – administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje, pasienyje su Lenkija. Administracinis centras – Kalvarija.

2005 m. buvo ligoninė, 3 ambulatorinės gydymo įstaigos, 7 medicinos punktai, pensionas, vaikų laikinosios globos namai, dvi vidurinės, suaugusiųjų vidurinė, 5 pagrindinės, muzikos mokyklos, vaikų lopšelis-darželis, dvi ikimokyklinio ugdymo įstaigos, 5 bažnyčios, 14 kultūros centrų, 13 bibliotekų, Turizmo ir verslo informacijos, sporto, globos ir užimtumo centrai, Kalvarijos krašto etnografijos ir V. Svitojaus kaimo kapelos „Gegužio žiedai“ muziejai. 3 poilsiavietės – Kalvarijos pakraštyje, prie Jurgežerių (veikia vaikų vasaros poilsio stovykla Gintaras) ir Orijos ežerų. }}

2011 m. gyveno 12 056 žmonės:2011 m. surašymo duomenys
 Lietuviai – 98,29 % (11851);
 Rusai – 0,71 % (86);
 Lenkai – 0,19 % (24);
 Ukrainiečiai – 0,09 % (11);
 Kiti – 0,69 % (84).2001 m. gyveno 13 883 žmonės:2001 m. surašymo duomenys
 Lietuviai – 98,6 % (13690);
 Rusai – 0,66 % (93);
 Lenkai – 0,19 % (27);
 Ukrainiečiai – 0,1 % (16);
 Baltarusiai – 0,1 % (14);
 Kiti – 0,3 % (43)

Ukrainiečiai – 0,09 % (11); Kiti – 0,69 % (84).2001 m. gyveno 13 883 žmonės:2001 m. surašymo duomenys Lietuviai – 98,6 % (13690); Rusai – 0,66 % (93); Lenkai – 0,19 % (27); Ukrainiečiai – 0,1 % (16); Baltarusiai – 0,1 % (14); Kiti – 0,3 % (43).


Kalvarijos savivaldybė


miniatiūra|240x240px|Ministerijos pastatas J. Basanavičiaus g.
Lietuvos Respublikos kultūros ministerija – Lietuvos Respublikos Vyriausybės institucija, atsakinga už valstybės kultūros politiką profesionalaus ir mėgėjų meno, teatro, muzikos, dailės, kino, muziejų, bibliotekų, leidybos, autorių teisių ir gretutinių teisių bei kultūros vertybių apsaugos srityse.

Vadovauja Ministro Pirmininko teikimu Lietuvos Respublikos Prezidento skiriamas kultūros ministras.

NºMinistrasPartijaLaikotarpisKultūros ministerijos istorijaMinistrų kabinetasNuoIkiLR kultūros ir švietimo ministerija (1990 – 1994 m.)1Darius KuolysNepriklausomas1990 m. kovo 17 d.1992 m. gruodžio 17 d.K. PrunskienėsA. ŠimėnoG. VagnoriausA. Abišalos2Dainius TrinkūnasDemokratinė darbo partija1992 m. gruodžio 17 d.1993 m. kovo 31 d.B. LubioKultūros ministerija (nuo 1993 m. kovo 31 d.)3Dainius TrinkūnasDemokratinė darbo partija1993 m. kovo 31 d.1994 m. lapkričio 15 d.A. Šleževičiaus4Juozas NekrošiusDemokratinė darbo partija1994 m. lapkričio 15 d.1996 m. kovo 19 d.A. Šleževičiaus1996 m. kovo 19 d.1996 m. gruodžio 10 d.L. Stankevičiaus5Saulius ŠaltenisKrikščionių demokratų partija1996 m. gruodžio 10 d.1999 m. birželio 10 d.G. Vagnoriaus (II)6Arūnas BėkštaNepriklausomas1999 m. birželio 10 d.1999 m. lapkričio 11 d.R. Pakso1999 m. lapkričio 11 d.2000 m. lapkričio 9 d.A. Kubiliaus7Gintautas KėvišasLiberalų sąjunga2000 m. lapkričio 9 d.2001 m. liepos 12 d.R. Pakso (II)8Roma DovydėnienėSocialdemokratų partija2001 m. liepos 12 d.2004 m. gruodžio 14 d.A. Brazausko9Vladimiras PrudnikovasDarbo partija2004 m. gruodžio 14 d.2006 m. liepos 18 d.A. Brazausko (II)10Jonas JučasLiberalų ir centro sąjunga2006 m. liepos 18 d.2008 m. gruodžio 9 d.G. Kirkilo11Remigijus VilkaitisTautos prisikėlimo partija2008 m. gruodžio 9 d.2010 m. liepos 1 d.A. Kubiliaus (II)12Arūnas GelūnasNepriklausomas2010 m. liepos 1 d.2012 m. gruodžio 13 d.A. Kubiliaus (II)13Šarūnas BirutisDarbo partija2012 m. gruodžio 13 d.2016 m. gruodžio 13 d.A. Butkevičiaus14Liana Ruokytė-JonssonNepriklausoma2016 m. gruodžio 13 d.2018 m. gruodžio 21 d.S. Skvernelio15Mindaugas KvietkauskasNepriklausomas2018 m. gruodžio 21 d.2020 m. gruodžio 11 d.S. Skvernelio16Simonas KairysLiberalų sąjūdis2020 m. gruodžio 11 d.dabarI. Šimonytė

Lietuvos Respublikos kultūros ministerija
Lietuvõs Respùblikos kultros ministèrija, vykdomosios valdžios institucija, atsakinga už valstybės kultūros politiką profesionalaus ir mėgėjų meno, teatro, muzikos, dailės, kino, muziejų, bibliotekų, leidybos, autorių teisių ir gretutinių teisių bei kultūros vertybių apsaugos srityse. Yra Vilniuje. Vadovauja Ministro Pirmininko teikimu Lietuvos Respublikos Prezidento skiriamas kultūros ministras.
Veikla
Kultūros ministerijos pastatas Vilniuje (1900–01, architektas Konstantinas Korojedovas)
Ministerija rengia kultūros sritį reglamentuojančių įstatymų, tarptautinių sutarčių ir kitų teisės aktų projektus, skirtingų meno sričių plėtros koncepcijas ir programas, tarpvalstybines kultūros programas, koordinuoja jų įgyvendinimą, finansuoja muziejus, bibliotekas, dailės, kino, koncertines bei kitas organizacijas, svarbius meno ir kultūros projektus, koordinuoja autorių teisių ir gretutinių teisių apsaugos bei gynimo sistemos įgyvendinimą, užtikrina kultūros vertybių apskaitą ir apsaugą, inicijuoja regionų kultūros plėtros strategiją, atlieka kitas funkcijas.
Įstaigos
Prie ministerijos veikia (2019) Lietuvos kultūros institutas, Lietuvos kino centras, Lietuvos nacionalinis kultūros centras, Vilniaus pilių valstybinio kultūrinio rezervato direkcija, Kultūros paveldo departamentas, Lietuvos nacionalinės UNESCO komisijos sekretoriatas, Valstybinė kalbos inspekcija, Trakų istorinis nacionalinis parkas, Lietuvos nacionalinė filharmonija, Lietuvos valstybinis simfoninis orkestras, Valstybinis dainų ir šokių ansamblis „Lietuva“, Lietuvos valstybinis pučiamųjų instrumentų orkestras „Trimitas“, Šiaulių valstybinis kamerinis choras „Polifonija“, Šiuolaikinio meno centras, 16 muziejų, 13 teatrų, 7 bibliotekos, t. p. kitos įstaigos.
Istorija
Ministerija įkurta 1994 (1990–94 veikė Kultūros ir švietimo ministerija).
Kultūros ministrai
|Ministras||Metai|
|Darius Kuolys||1990 03–1992 11|
|Dainius Trinkūnas||1992 12–1994 11|
|Juozas Nekrošius||1994 11–1996 11|
|Saulius Šaltenis||1996 12–1999 05|
|Arūnas Bėkšta||1999 06–2000 11|
|Gintautas Kėvišas||2000 11–2001 06|
|Roma Dovydėnienė-Žakaitienė||2001 07–2004 12|
|Vladimiras Prudnikovas||2004 12–2006 06|
|Jonas Jučas||2006 07–2008 11|
|Remigijus Vilkaitis||2008 11–2010 07|
|Arūnas Gelūnas||2010 11–2012 12|
|Šarūnas Birutis||2012 12–2016 12|
|Liana Ruokytė-Jonsson||2016 12–2018 12|
|Mindaugas Kvietkauskas||2019 01–2020 12|
|Simonas Kairys||nuo 2020 12|
*1990–94 kultūros ir švietimo
-Kultūros ministerija


NºMinistrasPartijaLaikotarpisKultūros ministerijos istorijaMinistrų kabinetasNuoIkiLR kultūros ir švietimo ministerija (1990 – 1994 m.)1Darius KuolysNepriklausomas1990 m. kovo 17 d.1992 m. gruodžio 17 d.K. PrunskienėsA. ŠimėnoG.


NºMinistrasPartijaLaikotarpisKultūros ministerijos istorijaMinistrų kabinetasNuoIkiLR kultūros ir švietimo ministerija (1990 – 1994 m.)1Darius KuolysNepriklausomas1990 m. kovo 17 d.1992 m. gruodžio 17 d.K. PrunskienėsA. ŠimėnoG. VagnoriausA. Abišalos2Dainius TrinkūnasDemokratinė darbo partija1992 m. gruodžio 17 d.1993 m. kovo 31 d.B. LubioKultūros ministerija (nuo 1993 m. kovo 31 d.)3Dainius TrinkūnasDemokratinė darbo partija1993 m. kovo 31 d.1994 m. lapkričio 15 d.A. Šleževičiaus4Juozas NekrošiusDemokratinė darbo partija1994 m. lapkričio 15 d.1996 m. kovo 19 d.A. Šleževičiaus1996 m. kovo 19 d.1996 m. gruodžio 10 d.L. Stankevičiaus5Saulius ŠaltenisKrikščionių demokratų partija1996 m. gruodžio 10 d.1999 m. birželio 10 d.G. Vagnoriaus (II)6Arūnas BėkštaNepriklausomas1999 m. birželio 10 d.1999 m. lapkričio 11 d.R. Pakso1999 m. lapkričio 11 d.2000 m. lapkričio 9 d.A. Kubiliaus7Gintautas KėvišasLiberalų sąjunga2000 m. lapkričio 9 d.2001 m. liepos 12 d.R. Pakso (II)8Roma DovydėnienėSocialdemokratų partija2001 m. liepos 12 d.2004 m. gruodžio 14 d.A. Brazausko9Vladimiras PrudnikovasDarbo partija2004 m. gruodžio 14 d.2006 m. liepos 18 d.A. Brazausko (II)10Jonas JučasLiberalų ir centro sąjunga2006 m. liepos 18 d.2008 m. gruodžio 9 d.G. Kirkilo11Remigijus VilkaitisTautos prisikėlimo partija2008 m. gruodžio 9 d.2010 m. liepos 1 d.A. Kubiliaus (II)12Arūnas GelūnasNepriklausomas2010 m. liepos 1 d.2012 m. gruodžio 13 d.A.


Kazlų Rūdos savivaldybė

Kazlų Rūdos savivaldybė – administracinis-teritorinis vienetas Lietuvos pietvakarinėje dalyje. Plotas 555 km² (0,8% Lietuvos teritorijos), 13 221 gyventojų (2011 m.,0,4% Lietuvos gyventojų). Administracinis centras – Kazlų Rūda.

2011 m. gyveno 13 235 žmonės:2011 m. surašymo duomenys
 Lietuviai – 97,89% (12956);
 Rusai – 0,86% (115);
 Ukrainiečiai – 0,18% (25);
 Lenkai – 0,12% (16);
 Kiti – 0,9% (123).2001 m. gyveno 14 937 žmonės:2001 m. surašymo duomenys
 Lietuviai – 98,07% (14650);
 Rusai – 0,8% (124);
 Baltarusiai – 0,27% (41);
 Ukrainiečiai – 0,2% (36);
 Kiti – 0,57% (86)

Ukrainiečiai – 0,18% (25); Lenkai – 0,12% (16); Kiti – 0,9% (123).2001 m. gyveno 14 937 žmonės:2001 m. surašymo duomenys Lietuviai – 98,07% (14650); Rusai – 0,8% (124); Baltarusiai – 0,27% (41); Ukrainiečiai – 0,2% (36); Kiti – 0,57% (86).


Kazlų Rūdos savivaldybė


Šakių rajono savivaldybė

Šakių rajono savivaldybė – administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje, pasienyje su Kaliningrado sritimi. Administracinis centras – Šakiai.

2011 m. gyveno 32 488 žmonės:2011 m. surašymo duomenys
 Lietuviai – 98,78% (32093);
 Rusai – 0,36% (117);
 Baltarusiai – 0,1% (35);
 Lenkai – 0,09% (32);
 Ukrainiečiai – 0,08% (27);
 Vokiečiai – 0,06% (18);
 Kiti – 0,5% (166).2001 m. gyveno 38 749 žmonės:2001 m. surašymo duomenys
 Lietuviai – 99% (38371);
 Rusai – 0,3% (130);
 Lenkai – 0,12% (50);
 Baltarusiai – 0,09% (38);
 Ukrainiečiai – 0,09% (36);
 Vokiečiai – 0,08% (31);
 Kiti – 0,2% (93)

Tautinė sudėtis 2011 m. gyveno 32 488 žmonės:2011 m. surašymo duomenys Lietuviai – 98,78% (32093); Rusai – 0,36% (117); Baltarusiai – 0,1% (35); Lenkai – 0,09% (32); Ukrainiečiai – 0,08% (27);


Šakių rajono savivaldybė


Vilkaviškio rajono savivaldybė

Vilkaviškio rajono savivaldybė – administracinis-teritorinis vienetas pietvakarių Lietuvoje, pasienyje su Lenkija ir Kaliningrado sritimi. Administracinis centras – Vilkaviškis.

2011 m. gyveno 42 504 žmonės:2011 m. surašymo duomenys
 Lietuviai – 97,94% (41629);
 Rusai – 0,66% (282);
 Čigonai – 0,29% (125);
 Lenkai – 0,16% (69);
 Vokiečiai – 0,13% (59);
 Baltarusiai – 0,09% (41);
 Ukrainiečiai – 0,07% (31);
 Kiti – 0,63% (268).2001 m. gyveno 50 242 žmonės:2001 m. surašymo duomenys
 Lietuviai – 98,65% (49568);
 Rusai – 0,5% (254);
 Vokiečiai – 0,18% (91);
 Čigonai – 0,17% (90);
 Lenkai – 0,15% (77);
 Ukrainiečiai – 0,09% (46);
 Baltarusiai – 0,08% (44);
 Kiti – 0,14% (72)

Tautinė sudėtis 2011 m. gyveno 42 504 žmonės:2011 m. surašymo duomenys Lietuviai – 97,94% (41629); Rusai – 0,66% (282); Čigonai – 0,29% (125); Lenkai – 0,16% (69); Vokiečiai – 0,13% (59); Baltarusiai – 0,09% (41);


Vilkaviškio rajono savivaldybė


Mikalojus Konstantinas Čiurlionis

Mikalojus Konstantinas Čiurlionis (1875 m. rugsėjo 22 d. Varėnoje (šiuo metu Senoji Varėna) – 1911 m. balandžio 10 d. Pustelnike, netoli Varšuvos, palaidotas Vilniaus Rasų kapinėse) – lietuvių kompozitorius, dailininkas, chorvedys, kultūros veikėjas.

Čiurlionis vertinamas kaip žymiausias kada nors gyvenęs Lietuvos dailininkas ir kompozitorius. Tarp žinomiausių jo muzikinių darbų – simfoninės poemos „Miške“ ir „Jūra“. Iš dailės darbų populiariausi: „Pasaka. Karaliai“, „Rex“, Piramidžių ir Žvaigždžių sonatos.

XX a. tarpukariu pavardės linksniavimas iš dalies skyrėsi nuo dabartinio: Čiurlionis-Čiurlionies ir t. t.

Pastaba. Sąrašas gali būti nepilnas.
 1904 m. Varšuvos dailės mokyklos mokinių paroda, Dailės mokykla, Varšuva (19 darbų);
 1905 m. Dailės mokykla, Varšuva (12 darbų).
 1906 m. Varšuvos dailės mokyklos mokinių paroda, Dailės akademija, Sankt Peterburgas (28 darbai);
 1906 m. gruodžio 27 – 1907 m. sausio 9 d. Pirmoji lietuvių dailės paroda, Vileišių namai Antakalnyje, Vilnius (33 darbai);
 1908 m. Antroji lietuvių dailės paroda, namas Zavalnaja g. 61, Vilnius (61 darbas);

thumb|right|160px| 50 litų atminimo moneta (1995 m. aversas) su angelo iš paveikslo „Auka“ figūra
thumb|right|160px| 50 litų atminimo moneta (1995 m. reversas) su Čiurlionio atvaizdu

 1909 m. „Salono“ paroda, Menšikovo rūmai, Sankt Peterburgas (7 darbai);
 1909 m. Trečioji lietuvių dailės paroda, namas Vilenskaja 10, Vilnius (31 darbas);
 1909 m. Septintoji rusų dailininkų sąjungos paroda, Literatūros ir dailės ratelio patalpos, Maskva (5 darbai);
 1910 m. Ketvirtoji lietuvių dailės paroda, Vilnius (9 darbai);
 1910 m. Lietuvių dailės paroda, Ryga (28 darbai).
 1910 m. Rusų dailininkų sąjungos paroda, Kijevas (3 paveikslai);
 1910 m. Rusų dailininkų sąjungos paroda, Paryžius (7 paveikslai);
 1911 m. Penktoji lietuvių dailės paroda, Vilnius (28 darbai);
 1911 m. „Meno pasaulis“, Maskva (161 darbas);
 1911 m. „Meno pasaulis“, Sankt Peterburgas (161 darbas);
 1911 m. „Meno pasaulis“, Minskas (4 paveikslai);
 1911 m. Pomirtinė paroda, „Liutnios“ salė, Vilnius (287 darbai);
 1912 m. II postimpresionistų paroda, Londonas (3 darbai);
 1920 m. Pašto rūmai, Kaunas (21 darbas);
 1920 m. Lietuvių meno paroda, Klaipėda (10 darbų);
 1925 m. Laikinieji Čiurlionio galerijos rūmai, Kaunas (176 darbai);
 1937 m. Vytauto Didžiojo kultūros muziejus, Kaunas (251 darbas);
 1947 m. M. K.Čiurlionio dailės muziejus, Kaunas (181 darbas);
 1954 m. TSRS Dailės akademija, Maskva (28 paveikslai);
 1975 m. Tretjakovo galerija, Maskva (66 paveikslai);
 1979 m. Šarlotenburgo pilis, Berlynas (38 paveikslai);
 1981 m. Puškino meno muziejus, Maskva (3 paveikslai);
 1989 m. Duisburgas, (17 paveikslų);
 1991 m. „Simbolistai ir R.Vagneris“, Berlynas (5 darbai);
 1991 m. Briuselis, (5 darbai);
 1992 m. „Fantastika ir mistika“, Tokijas (151 darbas);
 1992 m. Bona, (14 paveikslų);
 1994 m. „Europa, Europa…“, Bona (9 paveikslai).
 1995 m. „Nuo Munko ir Mondriano“, Frankfurtas prie Maino (30 darbų);
 2000 m. Orsė muziejus, Paryžius (90 darbų).
 2005 m. „Vizuali muzika“, Šiuolaikinio meno muziejus, Los Andželas (3 paveikslai).
 2005 m. „Vizuali muzika“, Hiršhorno muziejus ir skulptūrų sodas, Vašingtonas (2 paveikslai)lituanus.lt tinklalapis.
 2010-11 m. „Čiurlionis. Ezoterinė kelionė. 1875–1911“, Palazzo Reale, Milanas (137 darbai)delfi.lt tinklalapis.
 2012 m. „Simbolizmas nuo Van Gogo iki Kandinskio. Gamtos svajos 1880 – 1910“, Van Gogo muziejus (Amsterdamas), Nacionalinė Škotijos galerija (Edinburgas), Ateneum muziejus (Helsinkis) (3 paveikslų ciklas „Kibirkštys“)kamane.lt tinklalapis.
 2013 m. „M. K. Čiurlionis. Svajojant apie Lietuvą“, Gento dailės muziejus (apie 180 kūrinių − didžiausia Čiurlionio paroda užsienyje)bernardinai.l

2013 m. „M. K. Čiurlionis. Svajojant apie Lietuvą“, Gento dailės muziejus (apie 180 kūrinių − didžiausia Čiurlionio paroda užsienyje)bernardinai.lt

2013 09 22
bernardinai.lt
Vidutinis skaitymo laikas:
Gento dailės muziejuje Belgijoje atidaryta M. K. Čiurlionio kūrybos paroda
|M. K. Čiurlionio kūrybos parodos atidarymas Gento muziejuje. Gabijos Žukauskienės nuotrauka|
Rugsėjo 20 dieną (penktadienį) Belgijoje, Gento dailės muziejuje Lietuvos pirmininkavimo ES Tarybai proga iškilmingai atidaryta paroda „M. K. Čiurlionis. Svajojant apie Lietuvą“.
Atidaryme dalyvavo daug garbių svečių iš Lietuvos bei ES institucijų. Mikalojaus Konstantino Čiurlionio muzikos kūrinių sugrojo specialiai į šį renginį atvykęs prof. V. Landsbergis.
|M. K. Čiurlionio kūrybos parodos atidarymas Gento muziejuje: kalba Nacionalinio M. K. Čiurlionio dailės muziejaus direktorius Osvaldas Daugelis. Gabijos Žukauskienės nuotrauka|
Aštuoniose salėse išdėstyta ekspozicija skirta būtent M. K. Čiurlionio kūrybai ir jos kontekstui suvokti. Gento muziejuje surengtos parodos kuratoriai – Johan de Smet ir Moniek Nagels.
Parodos sudarytojai pasirinko kurti ekspoziciją teminiu aspektu: atskirose erdvėse galima išvysti įvairias M. K. Čiurlionio kūrybos briaunas: paveikslus, atskleidžiančius jo santykį su gamta, fotografijas, išvysti šio menininko kūrinių, skirtų metų laikams, muzikos tematikai ir kitoms sritims. Iš viso eksponuojama apie 180 menininko kūrinių.
Parodos kuratoriaus Johan de Smet, „M. K. Čiurlionį stengėmės pristatyti naujai.“ Į parodos atidarymą atvykusio Nacionalinio M. K. Čiurlionio dailės muziejaus direktoriaus Osvaldo Daugelio, kurio vadovaujama įstaiga ir skolino menininko eksponatus Gento dailės muziejui, teigimu, „ši paroda pateikta labai kontekstualiai, su išsamiu istoriniu įsigilinimu, nes jiems istorinės paralelės labai ir įdomios, ir aktualios, – flamandai irgi yra turėjo panašių istorinių patirčių.“
|M. K. Čiurlionio kūrybos parodos atidarymas Gento muziejuje. Gabijos Žukauskienės nuotrauka|
Pasak O. Daugelio, ši paroda išskirtinė ne tik savo dydžiu, tačiau ir savo koncentracija į informacijos apie M. K. Čiurlionį pateikimą: „mes gal į tuos dalykus gal mažiau kreipiam dėmesį, bet čia eksponuojami ir M. K. Čiurlionio kurtas plakatas, ir eskizų knygelės, ir atvirukai. Gento muziejus rinkosi, ką norėjo.“
Parodos lankytojai neabejotinai atkreips dėmesį ir į parodos erdves, kuriose įspūdingos medinės instaliacijos (viena apšviesta, kita – ne) primena M. K. Čiurlionio simfoniją „Miškas“, kurią čia galima ir išgirsti. Dar vienas įdomus muziejininkų sumanymas – įskaityti kūrėjo laiškus Sofijai Kymantaitei lietuviškai.
Paroda „M. K. Čiurlionis. Svajojant apie Lietuvą“ Gento dailės muziejuje veiks iki gruodžio 15 dienos.
Tame pačiame muziejuje tęsis Lietuvos pirmininkavimo ES Tarybai renginių ciklas: jau rugsėjo 23 dieną numatytas prof. Petro Geniušo, Čiurlionio kvarteto bei styginių kvarteto „Taurus Quartet“ (Belgija) koncertas, skirtas M. K. Čiurlioniui.
|M. K. Čiurlionio kūrybos parodos atidarymas Gento muziejuje. Gabijos Žukauskienės nuotrauka|
|M. K. Čiurlionio kūrybos parodos atidarymas Gento muziejuje: groja prof. Vytautas Landsbergis. Gabijos Žukauskienės nuotrauka|
|M. K. Čiurlionio kūrybos parodos atidarymas Gento muziejuje. Gabijos Žukauskienės nuotrauka|


Mikalojus Konstantinas Čiurlionis


Mikalojus Konstantinas Čiurlionis

Pastaba. Sąrašas gali būti nepilnas.
 1904 m. Varšuvos dailės mokyklos mokinių paroda, Dailės mokykla, Varšuva (19 darbų);
 1905 m. Dailės mokykla, Varšuva (12 darbų).
 1906 m. Varšuvos dailės mokyklos mokinių paroda, Dailės akademija, Sankt Peterburgas (28 darbai);
 1906 m. gruodžio 27 – 1907 m. sausio 9 d. Pirmoji lietuvių dailės paroda, Vileišių namai Antakalnyje, Vilnius (33 darbai);
 1908 m. Antroji lietuvių dailės paroda, namas Zavalnaja g. 61, Vilnius (61 darbas);

thumb|right|160px| 50 litų atminimo moneta (1995 m. aversas) su angelo iš paveikslo „Auka“ figūra
thumb|right|160px| 50 litų atminimo moneta (1995 m. reversas) su Čiurlionio atvaizdu

 1909 m. „Salono“ paroda, Menšikovo rūmai, Sankt Peterburgas (7 darbai);
 1909 m. Trečioji lietuvių dailės paroda, namas Vilenskaja 10, Vilnius (31 darbas);
 1909 m. Septintoji rusų dailininkų sąjungos paroda, Literatūros ir dailės ratelio patalpos, Maskva (5 darbai);
 1910 m. Ketvirtoji lietuvių dailės paroda, Vilnius (9 darbai);
 1910 m. Lietuvių dailės paroda, Ryga (28 darbai).
 1910 m. Rusų dailininkų sąjungos paroda, Kijevas (3 paveikslai);
 1910 m. Rusų dailininkų sąjungos paroda, Paryžius (7 paveikslai);
 1911 m. Penktoji lietuvių dailės paroda, Vilnius (28 darbai);
 1911 m. „Meno pasaulis“, Maskva (161 darbas);
 1911 m. „Meno pasaulis“, Sankt Peterburgas (161 darbas);
 1911 m. „Meno pasaulis“, Minskas (4 paveikslai);
 1911 m. Pomirtinė paroda, „Liutnios“ salė, Vilnius (287 darbai);
 1912 m. II postimpresionistų paroda, Londonas (3 darbai);
 1920 m. Pašto rūmai, Kaunas (21 darbas);
 1920 m. Lietuvių meno paroda, Klaipėda (10 darbų);
 1925 m. Laikinieji Čiurlionio galerijos rūmai, Kaunas (176 darbai);
 1937 m. Vytauto Didžiojo kultūros muziejus, Kaunas (251 darbas);
 1947 m. M. K.Čiurlionio dailės muziejus, Kaunas (181 darbas);
 1954 m. TSRS Dailės akademija, Maskva (28 paveikslai);
 1975 m. Tretjakovo galerija, Maskva (66 paveikslai);
 1979 m. Šarlotenburgo pilis, Berlynas (38 paveikslai);
 1981 m. Puškino meno muziejus, Maskva (3 paveikslai);
 1989 m. Duisburgas, (17 paveikslų);
 1991 m. „Simbolistai ir R.Vagneris“, Berlynas (5 darbai);
 1991 m. Briuselis, (5 darbai);
 1992 m. „Fantastika ir mistika“, Tokijas (151 darbas);
 1992 m. Bona, (14 paveikslų);
 1994 m. „Europa, Europa…“, Bona (9 paveikslai).
 1995 m. „Nuo Munko ir Mondriano“, Frankfurtas prie Maino (30 darbų);
 2000 m. Orsė muziejus, Paryžius (90 darbų).
 2005 m. „Vizuali muzika“, Šiuolaikinio meno muziejus, Los Andželas (3 paveikslai).
 2005 m. „Vizuali muzika“, Hiršhorno muziejus ir skulptūrų sodas, Vašingtonas (2 paveikslai)lituanus.lt tinklalapis.
 2010-11 m. „Čiurlionis. Ezoterinė kelionė. 1875–1911“, Palazzo Reale, Milanas (137 darbai)delfi.lt tinklalapis.
 2012 m. „Simbolizmas nuo Van Gogo iki Kandinskio. Gamtos svajos 1880 – 1910“, Van Gogo muziejus (Amsterdamas), Nacionalinė Škotijos galerija (Edinburgas), Ateneum muziejus (Helsinkis) (3 paveikslų ciklas „Kibirkštys“)kamane.lt tinklalapis.


Skirsnemunė

Skirsnemunė – kaimas Jurbarko rajono savivaldybėje, 9 km į rytus nuo Jurbarko, dešiniajame Nemuno krante, prie kelio . Seniūnijos centras.

Stovi mūrinė Skirsnemunės Šv. Jurgio bažnyčia (pastatyta 1903 m.), koplytėlė, medinė Skirsnemunės evangelikų liuteronų bažnyčia (nuo 1849 m.), veikia muziejus, Skirsnemunės Jurgio Baltrušaičio pagrindinė mokykla (su kraštotyros muziejumi), biblioteka, Jurbarko kultūros centro Skirsnemunės skyrius, paštas (LT-74063), kaimo bendruomenė (nuo 2003 m.). Seniau čia buvo Skirsnemunės piliakalnis. Šalia Skirsnemunės yra pilis ir parkas, Bisenės istorinė piliavietė.

Nuorodos Bendruomenės svetainė Istorija ir žemėlapiai Miesteliai.lt

Skirsnemunės praeitis yra turtinga. XIII a. miestelio apylinkėse jau buvo lietuvių ir kryžiuočių pilių: į rytus nuo Nemuno dešiniajame krante buvo Bisedos pilis, o kairiajame, netoli Skirsnemunės,kryžiuočiai pastatė Cristmemelio pilį. 1313 m. kryžiuočių ordino metraštininkas Petras Dusburgietis pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėjo Skirsnemunę. Povytautiniais laikais miestelis priskirtas prie Didžiosios Lietuvos Kunigaikštystės (DLK) dvaro. 1792 m. karalius Stanislovas Augustas suteikė Skirsnemunei miestelio teises ir leido turėti herbą, vaizduojantį kardą, sukryžiuotą su lauro šakele. Kardas sidabrinis, jo rankena ir laurų šakelės auksinės, o herbo dugnas mėlynos spalvos.
Pirmosios rašytinės žinios apie mokyklą Skirsnemunėje siekia 1844 metus. 1992 m. vasarą buvo iškilmingai paminėtos Magdeburgo teisių suteikimo miesteliui 200-osios metinės.
2003 m. buvo paminėtas šv. Jurgio katalikų bažnyčios 100 metų jubiliejus. Skirsnemunės miestelis įsikūręs Jurbarko rajone, Tauragės apskrityje. Vietovė išsitęsusi dešiniajame Nemuno krante, plačiame ir ilgame slėnyje, 10 km nuo Jurbarko į rytus, palei kelią Kaunas - Jurbarkas - Klaipėda ir netoliese nuo kelio į Raseinius.
Skirsnemunė ir jos apylinkės yra vaizdingoje Karšuvos žemumoje. Miestelio kraštovaizdį puošia Nemuno slėnis ir sraunūs jo intakai, įvairus reljefas, gausi augmenija. Vakaruose yra Antkalniškių piliakalnis, rytuose Šilinės ąžuolynas ir prasideda Panemunių regioninio parko teritorija, kurioje yra Šilinės karčema (1 km), Panemunės (3 km) ir Raudonės (10 km) pilys.
Skirsnemunės miestelis yra seniūnijos centras. Teritorijoje yra daug lankytinų vietų:
· poeto, diplomato Jurgio Baltrušaičio gimtoji sodybvietė (Paantvardžio kaimas);
· knygnešio Jurgio Paškausko ir švietėjo M. Gadliausko kapai (Skirsnemunės katalikų kapinėse);
· šv. Jurgio Romos katalikų ir evangelikų - liuteronų bažnyčios (Skirsnemunėje);
· miestelio muziejus (Skirsnemunėje);
· Panemunės pilis (Pilies kaimas);
· buvusio seleziečių vienuolyno pastatai (Pilies kaimas);
· Šilinės ąžuolynas ir karčiama (Šilinė);
· Antkalniškių piliakalnis.
Bendruomenėje gyvi senieji amatai: kalvystė, medžio darbai, žvejyba, rankdarbiai ir kt. Tradicinėmis tapo Užgavėnių šventės linksmybės, Joninės, Adventinės popietės, kalėdiniai renginiai. Labiausiai mėgstama Miestelio šventė, vykstanti svarbiausių parapijos atlaidų - šv. Baltramiejaus dieną.


Skirsnemunė


ELTA

thumb|ELTA logotipas
ELTA – nacionalinė Lietuvos naujienų agentūra, įkurta 1920 m. balandžio 1 d. Kaune.

thumb|Pastatas Kaune, kuriame 1920 m. įkurta telegramų agentūra ELTA http://diplomatiniskaunas.lt/uzsienio-reikalu-ministerija/
1919 m. šveicaras Juozas Eretas, dirbęs spaudos specialistu prie Lietuvos misijos Berne, pakviestas dirbti Užsienio reikalų ministerijoje (URM) patarėju ir koordinuoti Lietuvos informacijos biurų kitose šalyse darbą. Užsienio reikalų ministro Augustino Voldemaro įsakymu J. Eretas nuo 1920 m. kovo 8 d. paskirtas Lietuvos telegramų agentūros ELTA redaktoriumi (ELTA iššifruojama kaip Ereto Lietuvos telegramų agentūra). Dėl informacijos perdavimo būdo dauguma to meto naujienų agentūrų vadinosi telegramų agentūromis. Pirmajai naujienų agentūrai Lietuvoje – 90

ELTA buvo URM Informacijos skyriaus, nuo 1920 m. balandžio 1 d. Informacijos departamento padalinys. Nuo 1921 m. kovo 17 d. veikė kaip URM savarankiškas padalinys, nuo 1924 m. vasario 27 d. priklausė URM Politikos ir ekonominių reikalų departamentui, vėliau – Politikos departamentui. Nuo 1938 m. kovo 15 d. vėl veikė kaip URM atskiras padalinys. http://www.archyvai.lt/lt/fondai/ziniasklaida/lcva_f851_pazyma.html

Eltoje buvo užsienio, vidaus ir ekonominės informacijos skyriai, foto ir sporto tarnybos. 1920 m. agentūra užsienyje turėjo 15 korespondentų, šalyje – apie 20. 1920–1940 m. ELTA palaikė tiesioginį ryšį su žymiausiomis užsienio agentūromis. Penkiais teletaipais buvo gaunamos žinios iš Reuters (Didžioji Britanija), DNB (Vokietija), Agence Havas (Prancūzija), Agenzia Stefani (Italija), TASS (SSRS) ir kitų agentūrų. Informacija anglų, vokiečių, prancūzų, rusų kalbomis buvo verčiama į lietuvių kalbą.

1940 m. Tarybų Sąjungai okupavus Lietuvą, liko vienintelė – rusų kalba. ELTA buvo prijungta prie bendros TSRS informacinių tarnybų sistemos – TASS. Vokiečių okupacijos metais (1941–1944 m.) neveikė. Nuo 1944 m. dirba Vilniuje. Nuo 1944 iki 1990 m. ELTA faktiškai buvo TASS padalinys: iš jos gaudavo vidaus ir užsienio žinias, per ją siųsdavo informacinius pranešimus kitų sovietinių respublikų bei užsienio šalių informacijos agentūroms.

1990 m. atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, susigrąžinti tiesioginiai ELTOS ryšiai su didžiosiomis pasaulio agentūromis. 1990–1995 m. ELTA buvo vyriausybinė nacionalinė informacijos agentūra, nuo 1995 m. – akcinė bendrovė.

1995 m. 20 proc. bendrovės akcijų buvo parduotoshttps://e-seimas.lrs.lt/portal/legalAct/lt/TAD/TAIS.13802?jfwid=oou0hoy8b, 1996 m. – 11,9 proc. akcijų, 1997 m. gegužės mėn. – 28,6 proc. akcijų. 2002 m. 50,86 proc. bendrovės akcijų įsigijo „MG Baltic Investment“. 2003 m. balandžio mėn. „MG Baltic Investment“ valdė 50,86 proc., valstybė – 39,6 proc., o koncernas „Achemos grupė“ – 6,75 proc. bendrovės akcijųhttps://www.delfi.lt/verslas/medija/mg-baltic-viceprezidentas-taps-eltos-vadovu.d?id=4237245.

2004 m. spalio mėn. 57,93 proc. naujienų agentūros akcijų paketą iš koncerno „MG Baltic“ už 5,764 mln. litų įsigijo bendrovė „Žinių partneriai“, kurių 90 proc. akcijų valdė „Respublikos“ leidėjas Vitas Tomkus. 2006 m. 39,51 proc. naujienų agentūros akcijų pardavė Valstybės turto fondashttps://web.archive.org/web/20090302220335/http://www.vtf.lt/index.php?option=com_content&view=article&id=32&Itemid=27.

2017 m. vasarą kontrolinį akcijų paketą įsigijo buvusi Darbo partijos narė Gitana Markovičienė. Archyvas: Naujienų agentūrą „Elta” perka Gitana Markovičienė, 2017-07-30

Dabar ELTA ištisą parą siunčia ir gauna žinias iš Reuters, ITAR-TASS, DPA, AFP, XINHUA ir kt. agentūrų. Sistemingai keičiamasi informacijomis su kaimyninių šalių agentūromis – Estijos ETA, Latvijos LETA, Lenkijos PAP, Baltarusijos BelTA. Iš viso pasaulio ELTA gauna Europos fotonaujienų agentūros EPA fotoinformacijas. Savo korespondentus turi Kaune, Klaipėdoje, Šiauliuose. Naujienų agentūros ELTA foto archyvuose sukaupta per 100 tūkstančių negatyvų, foto banke – apie 250 tūkst. skaitmeninių nuotraukų

Archyvas :: Naujienų agentūrą „Elta” perka Gitana Markovičienė
Gitana Markovičienė
Vytautas Žeimantas
Rinkoje jau buvo kalbama apie „Eltos" pardavimą
Naujienų agentūrą „Elta" perka verslininkė Gitana Markovičienė. Sandėris šiuo metu dar vyksta, jam pasibaigus Gitanai Markovičienei pereis kontrolinis įmonės akcijų paketas. Šalių susitarimu sandorio vertė neatskleidžiama.
Beje, rinkoje jau kurį laiką buvo kalbama apie „Eltos" pardavimą. Kaip vienas iš galimų pirkėjų buvo minimas Tomas Balžekas, žiniasklaidos UAB „15min" įkūrėjas ir buvęs vadovas.
Į spaudą prasiskverbė žinios, kad „Respublikos leidinių" savininkas Vitas Tomkus siūlė premjerui Sauliui Skverneliui, kad Valstybė įsigytų žiniasklaidos grupės valdomos naujienų agentūros „Elta" dalį akcijų. Premjero atstovas spaudai Tomas Beržinskas sakė, kad ši idėja nebuvo svarstoma.
Kaip teigia "Verslo žinios", „Eltos" pajamos 2016 metais siekė šiek tiek daugiau nei 392.000 Eur. Bendrovė turi 37 darbuotojus. Birželį vidutinis atlyginimas joje siekė 524 Eur.
Anksčiau daugiausiai "Eltos" akcijų turėjo „Respublikos leidinių" savininkas Vitas Tomkus ir "Lietuvos Aido" savininkas Algirdas Pilvelis. Pastaruoju metu „Eltą" per UAB „Respublikos" investicijos valdo Vitas, Justinas ir Rytis Tomkūs.
Kontrolinį akcijų paketą Vitas Tomkus įsigijo 2004 metais. Tada 57,93 % naujienų agentūros "Elta" akcijų paketą iš koncerno „MG Baltic" už 5,764 mln. litų įsigijo bendrovė „Žinių partneriai", kurių 90 % akcijų valdė „Respublikos" leidėjas Vitas Tomkus.
Ekonomistė, politios apžvalgininkė, Živilės Pinskuvienės pavaduotoja
Gitana Markovičienė gimė 1977 m. gegužės 16 d. Kaune. 1995 m. baigė Kauno miesto „Versmės" vidurinę mokyklą. Studijavo Kauno technologijos universiteto Vadybos ir ekonomikos fakultete, įgijo vadybos ir verslo administravimo bakalauro laipsnį (specializacija - finansai); 2010 m. - vadybos ir verslo administravimo magistro laipsnį. 1998-2010 m. dirbo Ūkio banke. 2010 m. vadovavo „Swedbank" Klaipėdos filialo Klientų aptarnavimo skyriui. 201l-2012 m. dirbo Danske bank A/S Lietuvos filialo Klientų aptarnavimo skyriaus vadove. Nuo 2012 m. ji buvo Seimo nario Gedimino Jakavonio padėjėja-sekretorė. Buvo „Respublikos leidinių" reklamos ir komercijos direktorė. Gitana Markovičienė socialiniame tinkle „LinkedIn" dar nurodo vadovaujanti įmonei „GM Media Invest". 2014 m. kadidatavo į Europos Parlamentą. Ji Išsituokusi, turi sūnų Roką.
Dar neseniai Gitana Markovičienė buvo Darbo partijos pirmininkės Živilės Pinskuvienės pavaduotoja. Dabar ji teigia prieš kelias savaites išstojusi iš partijos ir apskritai pasitraukusi iš politikos. Nors dar visai neseniai „Respublikoje" ir „Delfyje" aktyviai reiškėsi kaip ekonomistė, politikos apžvalgininkė, negailinti kritikos ir dabar vadovaujamtiems "valstiečiams". Vien tik pastarųjų jos straipsnių antraštės daug ką pasako: "Emigruokite, politikams tai nerūpi", "Aprasojęs „valstiečių" skaidrumas", "Seimas vienijasi prieš Konstituciją" ir panašiai.
"Elta" nuo 1920 metų
"Elta" kaip nacionalinė Lietuvos naujienų agentūra, buvo įkurta 1920 m. balandžio 1 d. Kaune. "Eltos" pirmasis direktorius buvo Lietuvai pasišventęs šveicaras literatūros profesorius, publicistas, visuomenės veikėjas, filosofijos daktaras Juozas Eretas.
1920-1940 metais "Elta" turėjo tiesioginį ryšį su žymiausiomis užsienio agentūromis. Penki teletaipai siuntė žinias iš Reuters, DNB, Havas, Stefani ir TASS. Eltoje buvo užsienio, vidaus ir ekonominės informacijos skyriai, foto - ir sporto tarnybos.
1940 m. Sovietų Sąjungai okupavus Lietuvą, "Elta" buvo prijungta prie bendros SSRS informacinių tarnybų sistemos - TASS'o. Vokiečių okupacijos metais (1941-1944 m.) neveikė. Nuo 1944 m. "Elta" dirba Vilniuje. Nuo 1944 iki 1990 m. "Elta" faktiškai buvo TASS'o padalinys: iš jos gaudavo vidaus ir užsienio žinias, per ją siųsdavo informacinius pranešimus kitų respublikų ir užsienio šalių informacijos agentūroms.
1990 metais atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, buvo susigrąžinti tiesioginiai "Eltos" ryšiai su didžiosiomis pasaulio agentūromis. 1990-1995 m. "Elta" buvo vyriausybinė nacionalinė informacijos agentūra, nuo 1995 m. - akcinė bendrovė.
Dabar "Elta" siunčia ir gauna žinias iš Reuters, ITAR - TASS'o, dpa, AFP, XINHUA agentūrų. Sistemingai keičiamasi informacijomis su kaimyninių šalių agentūromis - Estijos ETA, Baltarusijos BELTA, Latvijos LETA, Lenkijos PAP. Iš viso pasaulio "Elta" operatyviai gauna Europos fotonaujienų agentūros EPA fotoinformacijas. Savo korespondentus turi Kaune, Klaipėdoje, Šiauliuose.
Žurnalistikos instituto direktorius Deimanto Jastramskio nuomonė
Žurnalistikos instituto direktorius docentas Deimantas Jastramskis sako, kad kol kas anksti vertinti, ar "Eltos" agentūra išliks nepriklausoma nuo politikų įtakos.
„Pamatysime, kaip bus. Lietuvoje vietinės regioninės žiniasklaidos daug politikų valdo arba patys, arba per kitus asmenis, per artimuosius, per statytinius - čia nėra tokia didelė naujiena. Svarbiausia turbūt yra ne vien tai, kad valdo ar politikas, ar politikams artimi asmenys, svarbiausia, kad būtų skaidriai pateikta, kas yra savininkas ir vėlgi skaidriai deklaruoti jo interesai ", - sako Deividas Jastramskis.
Tačiau šis atvejis ypatingas tuo, kad perkama ne atskirai veikianti žiniasklaidos priemonė, o naujienų agentūra. „Su naujienų agentūromis yra viena tokia problema, kad jų nėra daug: Lietuvoje faktiškai jos yra tik dvi, ir jų tekstai turi įtaką nemažai daliai žiniasklaidos, nes jų tekstai parduodami masinei žiniasklaidai ir privatiems asmenims. Todėl agentūros nuosavybės struktūra turi įtaką ir kitiems žiniasklaidos subjektams, redakcijoms, kurios prenumeruoja ir skaito šią informaciją. Šiuo atveju tai, kam priklauso naujienų agentūra, yra labai svarbus dalykas, bet dar kartą akcentuoju, svarbiausia, kad visuomenė aiškiai žinotų, kam ji priklauso ir kokie interesai, o kalbėti, ar paveiks, ar nepaveiks dar anksti. Reikia žiūrėti į agentūros turinį, stebėti ir bus galima pasakyti aiškiau, kai sandoris bus įsigalėjęs", - komentavo Žurnalistikos instituto direktorius.
Sandoris vyksta. Kuo pavirs "Elta"?
„Aš noriu, kad agentūra „Elta", kuri turi stiprią profesionalų komandą, turėtų sąlygas profesionaliai veiklai ir mūsų komanda tiesiog ją pastiprina. Aš tikrai manau, kad suprantu visą žiniasklaidos veiklos pusę, noriu, kad komercija ir žurnalistika būtų aiškiai atribotos, užtikrinant žurnalistams profesinę laisvę nuo verslo ir nuo politikos įtakos", - apie savo planus įsigijus agentūrą kalbėjo Gitana Markovičienė, teigdama, kad jokios įtakos buvusi narystė Darbo partijoje jos naujai veiklai neturės.
„Atvirai pasakius, man buvo netikėta, niekas manęs neinformavo - po fakto išgirdau, kad tokie veiksmai įvyko", - sako Gediminas Jakavonis, pas kurį, jam būnant Seimo nariu, Gitana Markovičienė dirbo padėjėja-sekretore. Jis taip pat pareiškė negalintis komentuoti finansinių Gitanos Markovičienės galimybių įsigyti "Eltos" agentūros akcijas.
Pasak "Eltos" bendrovės direktoriaus Romo Bubnelio, sandoris šiuo metu yra vykdomas. "Jis dar neužbaigtas, bet jau kaip ir įsivažiavo", - sako direktorius. Apie tai, kada jis turėtų būti užbaigtas, jis kol kas neatskleidžia dėl konfidencialumo susitarimo.
„Taip, sandoris vyksta. 100 proc. neparduodama, eina kalba apie kontrolinį akcijų paketą. Yra tam tikros komercinės paslaptys, bet yra kontrolinis akcijų paketas ir galimybė išsipirkti 100 procentų", - žurnalistams sakė Vitas Tomkus. - Pirkėjų buvo daug. Yra BNS savininkai estai, skambino, siūlė, bet labai nerimtas pasiūlymas buvo. Kaip supratau, norėjo monopolizuoti rinką ar panašiai. Pagalvojau, kad tai gali būti nelabai naudinga Lietuvai. Paskui buvo Tomas Balžekas, bet ten labiau ambicijos, kažką estams įrodyti, su žurnalistika, man atrodo, nieko bendro neturi".
„Aš išklausiau visų jų perspektyvų, kaip jie įsivaizduoja rinką, tai man priimtiniausias pasirodė Gitanos variantas, nes ji aktyviai dalyvavo politikoje su savo nuomone kaip apžvalgininkė. Man jos pažiūros patinka, man patinka ta patriotinė linija ir šiuo atveju lėmė ne kainos klausimas, o į kieno rankas pereina viena iš seniausių informacinių įmonių „Elta", - pridūrė Vitas Tomkus. Jo teigimu, perleidžiamas „Eltos" verslas ir nuotraukų archyvas. Sandoris, pasak Vito Tomkaus, turėtų būti baigtas per savaitę.
„Šiandien galiu tik užtikrinti esamus ir būsimus agentūros klientus, kad turime ilgalaikę viziją dėl nacionalinės naujienų agentūros vystymo, užtikrinant aukščiausio lygio profesinius ir etinius standartus", - teigia Gitana Markovičienė.
Taip, šis sandoris ne eilinis. "Elta" greitai švęs savo šimtmečio sukaktį. "Elta" - tai nacionalinė vertybė, solidi Lietuvos žurnalistikos istorijos dalis. Jos reikšmė Lietuvos kultūrai, istorijai, žiniasklaidai yra didelė ir dar gerai neišmatuota.
Kitas svarbus aspektas - "Elta" tai žinių agentūra. Tokių agentūrų įtaka yra didelė, nes jų produkciją vartoja daugelis laikraščių, televizija, radijas, cituoja įvairūs portalai. Kokios žinios skils iš jos į pasaulį, į Lietuvą? Kas jas ruoš, redaguos? Ar nepateks "Elta" į siaurų partinių interesų pinkles? Šie klausimai negali nejaudinti.
Prenumeruoti komentarus: El. paštu RSS
Antanas
2017-08-15 10:02
ELTA - mūsų žurnalistikos istorija. Jai jau tuoj bus 100 metų. Į kieno rankas ji papuola?
Pranešti apie netinkamą komentarą | Žymėti kaip pažeidžiantį įstatymus
Dainius
2017-08-11 13:15
Cha Cha perka pats is saves blefas
Pranešti apie netinkamą komentarą | Žymėti kaip pažeidžiantį įstatymus
Komentarai (2)


ELTA


Kibernetika

Kibernetika (, κυβερνήτης – vairininkas, valdytojas, pilotas) – mokslas, tiriantis įvairių sistemų bendruosius valdymo procesus, kurie vyksta renkant, perduodant, laikant ir perdirbant informaciją.

 Lietuviškai
 Prof. Jonas Kubilius. Kibernetikos pradžia Lietuvoje. MG 1999/6
 Roma Mokolaitė. Kibernetikos mokslui Lietuvoje – 50
 Doc. Dobilas Kirvelis. Ar kibernetika tik biomedicininių mokslų šaka?
 Tarptautinių žodžių žodynas, (c) Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985

Kategorija:Kibernetik

Doc. Dobilas Kirvelis
|
Šių metų pačioje pradžioje priimta ir paskelbta nauja Lietuvos Mokslo klasifikacija (VALSTYBĖS ŽINIOS, Nr.6,1998 01 16). Daug ką stebina tai, kad lygiai prieš 50 metų atsiradęs ir sukėlęs daugybę visokiausių interpretacijų ir net politinių bei ideologinių aistrų mokslas kibernetika (B115) naujoje klasifikacijoje atsidūrė ne fizinių (P) ar technologinių (T), bet biomedicininių (B) mokslų karalijose (pagal gyvojo pasaulio klasifikavimą).
|
Tiesa, ši mokslo klasifikacija nėra originali, Lietuvos mokslo autoritetų sugalvota. Ji yra 1991 m. Europos Sąjungos Komisijos rekomenduojama Mokslo klasifikacija (Official Journal of the EUROPEAN COMMUNITY, L 189, v. 34, 13 July1991), tik šiek tiek pakeista. Galima pastebėti kai kuriuos atskirų mokslo skyrelių pavadinimų redakcinius pakeitimus, pvz., mokslo šakos B130 europinis pavadinimas fiziologinė biofizika, o lietuviškame variante - sistemų (fiziologinė) biofizika. Didesnių pergrupavimų yra mokslo šakų priskyrimo mokslo kryptims, nurodomoms suteikiant teisę steigti doktorantūrą ir teikti mokslo laipsnius, lentelėje, pvz., čia biomechanika ir kibernetika (B115) priskirta mokslo krypčiai biofizika (kodas B 02). Tai reiškia, kad kibernetika yra biomedicininių mokslų biofizikos krypties tik pusšakė (nes dalinasi šaką B115 su biomechanika). Mokslo klasifikacijos lentelėje kibernetika yra priskirta ne biofizikos (B002), bet bendrųjų biomedicininių mokslų (B001) krypčiai.
Aiškiai matoma, kad mokslo klasifikatoriams iškyla problema - kur dėti kibernetiką?!
Ar logiška, kad kibernetika yra pateikiama tik kaip mokslo šaka, net ne kryptis, kaip bendrųjų biomedicininių mokslų krypties pusšakė ar biofizikos krypties šaka?
Pabandykime prisiminti kibernetikos atsiradimo ir jos sampratos raidos istoriją nūdienos požiūriu ir suvokti pateiktos mokslo klasifikacijos nesusipratimų esmę bei žvilgtelėti į šio mokslo perspektyvą.
Iš kibernetikos istorijos1948 m. matematikas Norbertas Vyneris (Wiener) publikavo knygą CYBERNETICS, kurioje skelbė, kad greta fundamentaliųjų fizikos ir chemijos gamtos mokslų turės atsirasti taip pat fundamentalus, tačiau kitoks, gamtos pažinime turintis ne mažesnės reikšmės mokslas, kuriam jis davė kibernetikos vardą. Kibernetiką apibrėžė kaip mokslą apie valdymą, valdančias sistemas, t.y. ryšius bei informacinius procesus gyvuose organizmuose, mašinose, techninėse sistemose ir visuomenėje. Tiesa, kibernetikos mokslo svarbą visuomenės reiškinių supratimui jis išsamiau parodė po kelerių metų išleistoje knygoje Kibernetika ir visuomenė. Jo požiūriu specifiškiausios kibernetikos sąvokos buvo valdymas ir informacija, tokios pat svarbos, kaip energija fizikoje ir medžiaga chemijoje. Buvo atkreiptas dėmesys į tai, kad kibernetikos informacija iš esmės skiriasi nuo energijos ir medžiagos sąvokų, kad informacija neatsiejama nuo valdymo, ji valdo medžiagų bei energijos virsmus, nukreipdama juos tam tikra funkciškai tikslinga kryptimi. Sąvokos - informacija, valdymas, tikslingumas - pateiktos kaip neatsiejamos kibernetikos sąvokos, pasižyminčios nematerialumo savybėmis. Suprantama, kad po Antrojo pasaulinio karo, viešpataujant fizikinio materialaus mąstymo hegemonijai, kibernetikos nematerialių procesų deklaravimas ideologizuotose visuomenėse buvo priimtas kaip erezija ir atmestas kaip klaidingas bei mistinis. TSRS mokslo autoritetai kibernetiką charakterizavo kaip buržuazinį pseudomokslą, liaudies apgavystei sukurtą idealistinę mrakobesiją.
Tais pačiais 1948 m. inžinierius Klodas Šenonas (Shennon) pradėjo mokslinių publikacijų seriją matematinės komunikacijų teorijos klausimais, kuria parodė, kaip kiekybiškai įvertinti ir išmatuoti šią nematerialią, labai svarbią naują kokybę - informaciją. Jis padėjo pamatą informacijos teorijai. Informacijos teorija kartu su automatinio valdymo teorija ir sudarė kibernetikos mokslo pagrindą, t.y. pamatą mokslo apie tokias sistemas, kurioms būdinga tikslinga, kryptinga veikla, kurių elgsena, priešingai fizikos bei chemijos mokslų tyrinėjamoms sistemoms, pasižymi judėjimu ne didžiausios tikimybinės būsenos kryptimi. Kaip yra pasakęs kibernetikos pradininkas Rossas Ešbi (Ashby), kibernetinės sistemos pasirenkančios tikslingus veiksmus ne didžiausių tikimybių kryptimi ir atlieka juos gautos informacijos dėka. Vieni tokias sistemas vadino kibernetinėmis, kiti organizuotomis.
Tiesa, reikėtų prisiminti, kad kibernetikos vardu mokslą apie visuomenės, valstybės valdymą kūrė ir vadino dar senovės graikų filosofas Platonas (428-347 p.m.e.). Praeitame šimtmetyje kibernetiką tarp kitų mokslų Platono samprata matė prancūzų fizikas A.M.Amperas(1775-1836). O šio šimtmečio pradžioje, 1913-1928 m., rusų medikas, žymus politinis veikėjas, filosofas ir mokslininkas A.A.Bogdanovas(Malinovskis) (1873-1928) net keliais leidimais yra paskelbęs originalų dviejų tomų veikalą Tektologija bendrasis organizavimo mokslas, kuriame slypi bendroji kibernetikos idėja - organizuotų sistemų teorija.
Tačiau Platono, A.M.Ampero, A.A.Bogdanovo ir kitų originalūs darbai dar buvo ankstyvi, jų plėtotei dar nebuvo subrendusi mokslinė-kultūrinė situacija. Tik po Antrojo pasaulinio karo N.Vinerio ir K.Šennono kibernetikos idėjinė sėkla davė tokį ūglį, kad šiandien kalbama apie visiškai naują informacinę visuomenę.
Bet, atrodo, net ir po 50 metų kibernetikos mokslo perspektyva bei vieta tarp kitų mokslų lieka nepakankamai įvertinta.
Kibernetikos objektas organizuota sistemaFizikai bei įvairiausi sistemotyrininkai savo dėmesio objektą sistemą apibūdina kaip priežasties-pasekmės, poveikio-reakcijos funkciją, dažnai ją išreikšdami matematine-logine ryšio išraiška. Fizikoje ir chemijoje tai suvedama į energijos bei medžiagų virsmus, charakterizuojamus virsmų dėsniais, o sistemų ir signalų teorijoje - perdavimo funkcijomis, kurios paklūsta bendriausiems materijos virsmų dėsningumams (pvz., tvermės dėsniui). Įprasta, kad materialiosios sistemos natūraliai vystosi-juda didžiausios energetinės būsenos tikimybės kryptimi. Tai sutapatinama su antruoju materijos-termodinamikos dėsniu, kurį populiariai galima apibūdinti sakiniu: laikui bėgant viskas irsta, viskas griūna ir visi nelygumai-gradientai lyginasi. Tai charakteringa fizikinėms-cheminėms neorganizuotoms sistemoms.
Gyvi organizmai, socialinės-ekonominės ir net kai kurios žmogaus sukurtos techninės sistemos, paklusdamos materijos tvermės dėsniui, nepaklūsta antrajam termodinamikos dėsniui - vystosi-juda net mažiausių energetinių būsenų tikimybių kryptimi, o tai rodo nelygumų-gradientų auginimą, pvz., embriono vystymasis kiaušinyje. Tokios sistemos dar prieš 200 metų, kai dar nebuvo biologijos vardo, buvo vadinamos organizuotomis arba organinėmis būtybėmis (A.Sniadeckis. Organinių būtybių teorija. Vilnius, 1804). Šiandien jos vadintinos organizuotomis sistemomis.
Nesunku suprasti, kad visas mus supančias sistemas prasminga skirstyti į neorganizuotas ir organizuotas. Tokį skirstymą galime pastebėti kai kurių, o gal ir visų tautų kalboje, kuriose yra skirtingos kalbinės priemonės gyviems ir negyviems daiktams išreikšti, pvz., rusų kalboje čto-kto, čevo-kovo ir t.t. Vadinasi, žmogus pačioje pradinėje bendruomenės organizavimosi stadijoje, kai formavosi kalba, jau skyrė gyvą (organizuotą) nuo negyvo (neorganizuoto), tuo atkreipdamas dėmesį į tai, kad tai kokybiškai labai skirtingi daiktai.
Šiandien klasifikuojant gamtos mokslus ir ieškant tarp jų vietos kibernetikai, verta į tai atkreipti dėmesį ir pabandyti surasti principinius skiriamuosius neorganizuotų ir organizuotų sistemų požymius. Tai padėtų iš esmės skirti fizinius ir kibernetinius mokslus.
Organizuotos sistemos apibendrinta funkcinė struktūra pateikta pav. Ji sudaryta iš dviejų glaudžiais tarpusavio ryšiais sujungtų pasistemių: valdančios, t.y. tos, kuri priima, saugo, perdirba ir siunčia informaciją, ir valdomos kuri ima iš aplinkos išteklius ir vykdo medžiagų bei energijos virsmus pagal gautas informacines komandas iš valdančiosios. Tai ir yra tikslingi organizuotos sistemos veiksmai. Šiuos veiksmus visada lydi atliekos tarša. Medžiagų ir energijos virsmų pasistemės tiekia valdymo pasistemėms būtinus išteklius medžiagas bei energiją normaliam informacinių procesų funkcionavimui. Šie ištekliai yra informacinių procesų vykdymui reikalingų signalų pagrindas. Gyvuose organizmuose valdymo pasistemę sudaro konkrečios, hierarchiškai funkcionuojančios struktūros: genetinės kiekvienoje ląstelėje, hormonų daugialąsčiuose organizmuose ir dar gyvūnų nervinė. Jos specializuotos informaciniams procesams. Tuo tarpu virškinimo, kraujotakos, kvėpavimo, raumenų, širdies bei kai kurių kitų organų struktūros vykdo medžiagų ir energijos perdirbimus, transportą, realizuoja konkrečius veiksmus yra vykdančios organizuotos sistemos struktūros. Socialinėse ir ekonominėse sistemose akivaizdžiausiai matomi valdžios ir pagal valdžios įsakymus (informaciją) dirbantys - vykdantys padaliniai. Taip pat labai gerai skiriamos elektroninės valdymo bei gaminančios energijąjėgą skirtingos struktūros techninėse mašinose.
Neorganizuotos sistemos neturi viršutiniosios valdymo pasistemės, jose nėra informacinių procesų bei valdančių poveikių, joms būdingi tik fiziniai medžiagų ir energijos virsmų dėsningumai.


Kibernetika


Tauragė

Tauragė – miestas vakarų Lietuvoje, Žemaitijoje, Karšuvos žemumoje, kairiajame Jūros upės krante. Apskrities ir Tauragės rajono savivaldybė centras, Tauragės miesto seniūnija, apylinkių seniūnijos centras.

Nuorodos Tauragės pilyje Travel.lt Tauragės dvaras Tauragės jubiliejus Liuteronų parapija

Tauragės parapija
Pašventintas paminklas senajai Tauragės bažnyčiai
2002 metais suėjo 435 metai nuo Tauragės parapijos įsteigimo ir pirmosios bažnyčios pastatymo. Šia proga vyskupas J. Kalvanas rugsėjo 15 d. pašventino paminklą. Senoji Tauragės bažnyčia stovėjo kun. Vymerio gatvėje, kur šiandien yra Tauragės parapijos namai. Paminklas bažnyčiai tai improvizuota varpinė su 500 kg. varpu, atvežtu iš Vokietijos. Lėšas varpinei skyrė Mažosios Lietuvos patriarchas Kurtas Vėlius, Tauragės savivaldybė ir parapijos tikintieji. Pašventinimo pamaldose dalyvavo ir Lipės bažnyčios delegacija, kuri 2002 metais pamini 10-ties metų bendrystės su Lietuvos bažnyčia jubiliejų.
Parapijos istorija
Tauragės evangelikų liuteronų parapijos istorijos atvaizdavimui būtinai reikia susipažinti su Tauragės miesto ir dvaro įsikūrimo pradžia, jų šeiminininkais ir jų likimu.
Tauragės miesto ir dvaro pradžia, jų šeiminininkai ir jų likimas. Kur šiandien yra Tauragės miestas su savo gražiomis apylinkėmis ir pasakinga Jūra, XIV amžiuje, t. y. prieš 500 metų tos apylinkės dar buvo negyvenamos, tebetūnojo amžini nepraeinami miškai, gausiai gyvenami taurų ir kitų miško gyvulių bei žvėrių. Tarpmiškiai buvo dykumos, lankomos briedžių, stirnų, šernų, kiškių ir kitokių gyvūnų. Ilgainiui ten apsigyveno vienas antras žmogus, kurie iš tauro ragų dirbdavę įvairius daiktus, trimitus, taures midui gerti ir kitus. Tie žmonės buvo vadinami tauraragiai, o iš tauraragiu kilo vietovardis Tauragė. Pirmas tos srities valdytojas buvęs Vilniaus vaivadaitis Bartasius .
Autorystė


Tauragė


Naujoji Akmenė

Naujoji Akmenė – miestas šiaurės Lietuvoje, Šiaulių apskrityje, 61 km į šiaurės vakarus nuo Šiaulių ir 46 km į rytus nuo Mažeikių, greta sienos su Latvija. Akmenės rajono savivaldybės centras, Naujosios Akmenės miesto seniūnija, yra Naujosios Akmenės kaimiškosios seniūnijos centras.

2011 m. gyveno 9 300 žmonės: 2011 m. surašymo duomenys
 Lietuviai – 92,57% (8609)
 Rusai – 4,46% (415)
 Ukrainiečiai – 0,74% (69)
 Baltarusiai – 0,62% (58)
 Latviai – 0,55% (51)
 Lenkai – 0,52% (48)
 Vokiečiai – 0,14% (13)
 Kiti – 0,4% (37)2001 m. gyveno 12 345 žmonės: 2001 m. surašymo duomenys
 Lietuviai – 91,24% (11264)
 Rusai – 5,1% (629)
 Ukrainiečiai – 0,83% (103)
 Latviai – 0,79% (97)
 Baltarusiai – 0,63% (78)
 Lenkai – 0,55% (68)
 Vokiečiai – 0,12% (15)
 Kiti – 0,74% (91)
thumb|250px|Eternit Baltic banguotų lakštų gamykla – vienintelė Baltijos šalyse

Tautinė sudėtis 2011 m. gyveno 9 300 žmonės: 2011 m. surašymo duomenys Lietuviai – 92,57% (8609) Rusai – 4,46% (415) Ukrainiečiai – 0,74% (69) Baltarusiai – 0,62% (58) Latviai – 0,55% (51) Lenkai – 0,52% (48) Vokiečiai – 0,14% (13) Kiti – 0,4% (37)2001 m. gyveno 12 345 žmonės: 2001 m. surašymo duomenys Lietuviai – 91,24% (11264) Rusai – 5,1% (629) Ukrainiečiai – 0,83% (103) Latviai – 0,79% (97) Baltarusiai – 0,63% (78) Lenkai – 0,55% (68) Vokiečiai – 0,12% (15) Kiti – 0,74% (91) Eternit Baltic banguotų lakštų gamykla – vienintelė Baltijos šalyse.


Naujoji Akmenė


Švenčionys

thumb|right|260px|Švenčionys pavaizduoti XVII a. žemėlapyje „Magni Ducatus Lithuaniae, et Regionum Adiacentium exacta Descriptio“. Išleido M. K. Radvila, 1613 m. (fragmentas)
thumb|right|260px|Carinės Rusijos laikais veikusi Marijos mergaičių gimnazija
thumb|right|260px|Miestelio turgus XX a. pr.
thumb|right|260px|Gaisrinė Pirmojo pasaulinio karo metu (dail. Fröhlich // Scheinwerfer. Bildbeilage zur Zeitung der 10. Armee. Nr. 104, 9.03.1918)
thumb|right|260px|Namas, kuriame, pasak legendos, buvo apsistojęs Napoleonas (1938 m. nuotrauka)
Švenčionys – miestas rytų Lietuvoje, Vilniaus apskrityje, 84 km į šiaurės rytus nuo Vilniaus, apie 5,5 km nuo Lietuvos pasienio su Baltarusija. Švenčionių rajono savivaldybės centras, Švenčionių seniūnijos centras. Keliai į Vilnių, Švenčionėlius, Ignaliną, Adutiškį, Lentupį.

Mieste yra Švenčionių Visų Šventųjų bažnyčia (pastatyta 1898 m.), stačiatikių cerkvė, sentikių cerkvė, sekmininkų bažnyčia, Nalšios muziejus (įkurtas 1945 m. kaip kraštotyros muziejus), savivaldybė, kino teatras, paštas (LT-18001), rajono centrinė ligoninė, socialinių paslaugų centras, globos namai.

Išlikusi buvusi lietuvių pradžios mokykla ir gimnazija, Lietuvių mokytojų sąjungos Švenčionių skyrius (veikė 1918–1919 m.), Švenčionių buvusi lietuvių gimnazija (1924–1938 m.).

Nuorodos Miesteliai.lt Nalšios muziejus Istorija ir žemėlapiai Švenčionys ir apylinkės per balticmaps.eu žemėlapį „Švenčionių kraštas“ – Švenčionių rajono laikraštis


Švenčionys


Varniai

Apie Kauno marių užlietą kaimą žr. Varniai (Kaunas).

Varniai – miestas Telšių rajono savivaldybėje, 33 km į pietus nuo Telšių, prie Varnelės upės. Prie kelio  ir kelio . Seniūnijos centras, Varnių seniūnaitija.

Yra Motiejaus Valančiaus gimnazija, Telšių regioninis profesinio mokymo centras, biblioteka (nuo 1938 m.), paštas (LT-88050).

Miesto planas radialinis. Yra istorijos, architektūros bei dailės paminklų – namas, kuriame 1850–1864 m. gyveno vyskupas Motiejus Valančius, Varnių Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia (seniausia Žemaitijoje, pastatyta 1691 m.; buvusi katedra, ypatingi šventoriaus vartai), medinė Varnių Šv. Aleksandro bažnyčia (pastatyta 1804 m.), Žemaičių vyskupystės muziejus kunigų seminarijos rūmuose.

Nuorodos Varnių svetainė Miesto istorijos fragmentai Tėvų žemė Trumpa istorija ir žemėlapiai

|
į Telšius
|
į automagistralę Klaipėda-Kaunas
|Lietuvos geografinis žemėlapis
|
Nacionalinė žemės tarnyba
prie Žemės ūkio ministerijos, 2001
|Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus bažnyčia pastatyta 1691 m.|
Varnių apylinkių reljefas ir hidrografija.
LTDBK50000-V Valstybinė geodezijos ir kartografijos tarnyba, 1998.
Lapo "VARNIAI" rivers.e00, elev.e00 ir km5.e00 sluoksniai GRASS- 53 formate.
Varnių apylinkių reljefas, administracinės ir saugomų teritorijų ribos.
LTDBK50000-V Valstybinė geodezijos ir kartografijos tarnyba, 1998.
Lapo "VARNIAI" elev.e00 , adm.e00 ir km5.e00 sluoksniai GRASS- 57 formate.
|Varnių regioninis parkas
|
Savitos pelkėtų miškų ir ežerų biocenozės atsiveria 5 parko telmologiniuose draustiniuose (bendras plotas 1196 ha), kuriuose puikią ekologinę nišą randa retos augalų ir gyvūnų rūšys. Arčiausiai Varnių esanti ežerinės kilmės Žemapelkė – Debesnų telmologinis draustinis, vertinga NATURA 2000 teritorija, kurioje aptikta net 21 Lietuvos raudonosios knygos augalų rūšis, iš kurių labai daug gegužraibių šeimos augalų.
|Pavadinimas
(29)
||Ankščiau
buvo rašoma metais: kr-kronikoje, metraštyje;
i-invetoriuje, akte;
ž-žemėlapyje; v-vardyne, žinyne; pr-privilegijoje
||Pavadinimas
||Šaltinio
nuoroda
|
|140.Varniai
||1320 kr
||Medenike
||(SRP)(42
)
|
|1385 kr
|| Medenikin
||(SRP) w9
|
|1393 kr
||Medenykin
||(SRP) w11
|
|1393,
1394 kr
||Medeniken
||(SRP)
w10,22
|
|1421 i
||Medininkai
||(
INV)
|
|1575 i
||Vorni
||(RŽK)
J.Sprogio
|
|1589 ž
||Warna
||(Strubičiaus
ž.)
|
|1613 ž
||
Medniki alias Wornie
||(1
)
|
|1659 ž
||Midnick als Womie
||(N.Sanssono ž. )
|
|1843 ž
||Vorny
||(4
)
|
|1911
ž, 1917 ž, 1920 ž
||Varniai
||(6, 7,
8)
|
|1941 ž
||Warnen
||(VO)
|


Varniai


Krakės

Apie kaimą Skuodo rajone žr. Krakės (Skuodas).

Krakės – miestelis Kėdainių rajono savivaldybės teritorijoje, 8 km į vakarus nuo kelio , 21 km į šiaurės vakarus nuo Kėdainių. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras.

Yra Krakių Šv. apaštalo evangelisto Mato bažnyčia (pastatyta 1907 m.), veikia Krakių Mikalojaus Katkaus gimnazija, vaikų darželis. Krakėse išlikęs vienintelis Lietuvoje kotryniečių vienuolynas (atkurtas 1997 m., su 8 celėmis, koplyčia), V. Ulevičiaus medinės skulptūros. Svarbiausia įmonė – Krakių ŽŪB. Yra lentpjūvė, ambulatorija, pašto skyrius (LT-58032), kultūros namai, biblioteka (nuo 1937 m.), kelios parduotuvės.

Nuorodos Kroki Lenkijos Karalystės ir kitų slavų kraštų geografiniame žodyne, Tom XV, cz. 2, psl. 166 (lenk.) Miestelio svetainė Apie Krakes Kotryniečių vienuolynas Trumpai apie Krakes

EPD2003 metu visuomenei pristatomi objektai
Kauno apskritis didžiuojasi net dviejų miestų Kauno ir Kėdainių senamiesčiais, kurie įtraukti į LR Nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą, nes yra vertingi istoriniu urbanistiniu aspektu. Apie šių istorinių centrų urbanistinę, architektūrinę, archeologinę ir kultūrinę vertę publikuota nemažai straipsnių. Be jų apskrityje dar yra nedidelių miestelių, kurie iki mūsų dienų neprarado istorinės urbanistinės vertės. EPD-2003 metu norime supažindinti visuomenę su šių miestelių urbanistiniu paveldu.
Kėdainiai
Kėdainių renesansas miesto bendruomenės ir savivaldybės vadovų ambicijų įgyvendinimo rezultatas
Kėdainių miestas istorijos raidoje unikalus tuo, kad buvo valdomas šeimininko ir miestelėnų savivaldos institucijos. Todėl visais laikais buvo aktualus bendruomenės vaidmuo miesto gyvenime.
Kėdainių senamiestis pradėtas tvarkyti investuojant savivaldybės biudžeto lėšas nuo 1985 metų, nors tais laikais miesto plėtroje buvo svarbiausia daugiabučių gyvenamųjų namų statyba. Senamiestyje apsieita tik pavienių pastatų fasadų dažymu. 1994-5 metais į senamiesčio tvarkymą jau pažiūrėta kompleksiškai. Buvo rekonstruota svarbiausia miesto aikštė Didžioji rinka. 1998 metais Kėdainių rajono savivaldybė iškėlė sau tikslą regeneruoti senamiestį kvartalais, ypatingą dėmesį skiriant gatvėms ir aikštėms. Čia noriu priminti, kad išskirtinis Kėdainių senamiesčio urbanistikos bruožas yra turgaus aikščių gausa ir radialinis, pereinantis į stačiakampį, gatvių tinklas. Kėdainių miesto istorija parodė, kad tik iniciatyvūs ir ambicingi šeimininkai bei pragmatiški ir orūs miestelėnai gali pastatyti miestą, kuris savo svarba šalies kultūrai ir ūkiui nenusileidžia didiesiems miestams, o kartais net lenkia juos. Nūdienos savivaldybės meras, taryba ir miestelėnai gerai žino savo miesto istoriją, jos sėkmės ir nesėkmės periodus, todėl gana produktyviai bendradarbiaudami kuria miesto ateitį.
Daugelis miesto tvarkymo darbų susieti su mums svarbiomis datomis. Gali kilti klausimas ar tai nekvepia didžiųjų tarybinių švenčių vajais. Į tai galiu atsakyti, kad tai daugiau susieta su jau anksčiau minėta kėdainiečių ambicija būti geresniems, gražesniems ir turtingesniems už kaimynus, didžiuotis savo miestu ir jo tradicijomis. Gal todėl miestas švenčia tokias tradicines šventes, kaip Draugystės tiltai, Agurkų fiesta, Ledų lietus ir miesto paminėjimo metines. 2000 ųjų metų išvakarėse mero iniciatyva buvo sukviesti įmonių, įstaigų savininkai bei vadovai ir aptarti bendri miesto tvarkymo planai. Vėliau sukonkretintos užduotys, paskirti atsakingi savivaldybės darbuotojai tų užduočių įgyvendinimo koordinavimui. Tai nėra lengvas darbas, nes visos užduotys pagrįstos finansiniais resursais. Pastatų fasadų apdailos darbams buvo kooperuojamos verslininkų ir savivaldybės lėšos. Tokia iniciatyva pavyko. Naująjį tūkstantmetį pasitikome atnaujinę pagrindinius miesto pastatus. Bet tai buvo tik pradžia. Sekantis etapas pasirengimas miesto jubiliejui 2002 metams. Su ta data siejome Didžiosios gatvės regeneraciją, Senosios gatvės ir Žydų rinkos aikštės rekonstrukciją. Bet tiek gatvės, tiek aikštė perimetru užstatyta pastatais. Iškilo amžinas klausimas kaip atnaujinti jų fasadus, sutvarkyti prieigas. Žinojome, kad tai išspręsti galime tik tariantis su tų pastatų savininkais. Vėl prasidėjo įtemptas bendras darbas, tik dabar buvo sunkiau, nes daugelio pastatų savininkai negalėjo vieni įvykdyti jiems skirtų užduočių. Todėl liko vienintelis kelias vienas kito pasitikėjimu kooperuoti lėšas numatytiems darbams atlikti. Meras įsipareigojo duoti dažus, o ten kur savivaldybė bendrasavininkė, kaštus dalintis per pusę. Vėliau ši iniciatyva išsirutuliojo ir į individualių gyvenamųjų kvartalų gatvių bendrą tvarkymą. Rajono savivaldybės taryba priėmė sprendimą, kuomet gerinant gatvių kokybę, kooperuojamos gyventojų ir savivaldybės biudžeto lėšos jeigu gyventojai surenka 30 % darbų vertės lėšų, kitą 70 % sumoka savivaldybė iš savo biudžeto. Tai tik keletas pavyzdžių iš miesto bendruomenės ir savivaldybės administracijos bendradarbiavimo.
Reikia pripažinti ne viskas taip sklandžiai einasi. Didžiąją laiko dalį sudaro bendravimas su pastatų bei teritorijų naudotojais, savivaldybės tikslų aiškinimas, o kartais ir įtikinėjimas priimtų sprendimų bei darbų prioritetų pasirinkimo pagristumu. Tame švietėjiškame darbe nemažą reikšmę turėjo ir Kėdainių Senamiesčio Senatas, suburtas šviesios atminties Algirdo Railos. Senatas gana aktyviai reiškėsi formuojant senamiesčio įvaizdį. Tačiau kartais stokojo iniciatyvų skatinant miestelėnus tvarkyti ir prižiūrėti savo būstą bei aplinką. Kadangi jį sudarė daugiausia inteligentai, tai jis apsiribojo teoriniais samprotavimais.
Manau, kad miesto įvaizdžio formavime svarbiausia yra miestelėnų pasitikėjimas savo išrinktais savivaldybės vadovais ir tikėjimas, kad mūsų nuveikti darbai yra prasmingi miestui. O kėdainiečiai moka didžiuotis ne tik skaniais agurkais, ledais ar įspūdingomis šventėmis, bet ir gražėjančiu senamiesčiu. Daugelis atvykusių į Kėdainius stebisi, kad tai tiesiog tvarkingas miestas. Viso to varomoji jėga mūsų savigarba ir ambicijos būti šalies centru.
Architektas Vytautas Kundrotas
Birštonas
Birštono vardas pirmą kartą paminėtas 1382 m kryžiuočių ordino žvalgų pranešimuose. Tikėtina, kad valsčius buvo įkurtas dar XIII a. Pilis minima nuo XIV a. Prie pilies buvo didžiųjų kunigaikščių dvaras, vienas didžiausių LDK valdovų karališkasis žirgynas, kūrėsi miestelis. Čia dažnai pamedžioti atvykdavo LDK valdovai.
1518 m Birštonas jau vadintas miestu.
Pirmoji medinė bažnyčia pastatyta XVIa. pabaigoje. Šiuo metu veikia 1909 m pastatyta neogotikinė Šv. Antano Paduviečio bažnyčia miestelio gyventojų pasididžiavimas.
XIX a. miestelis pradėjo garsėti gydomųjų savybių turinčiais vandenimis. 1846 m mineraliniu vandeniu jau gydyti ligoniai. Tai kurorto įkūrimo metai. Nuo 1924 m Birštono kurortas priklausė Lietuvos Raudonajam kryžiui. Tais pačiais metais pramoniniu būdu pradėtas pilstyti Birštono mineralinis vanduo Birutė ir Vytautas . Tulpės sanatorija pirmoji įsikūrusi Birštone. Sanatorija turi ilgametes balneologinio gydymo tradicijas. Be Tulpės mieste veikia Versmės sanatorija, įkurta 1975 metais.
Birštono mieste dar yra išlikę XIX a. pabaigos XX a. pradžios kurortinių vilų, senieji Tulpės sanatorijos pastatai - administracinis, kurhauzas, purvo ir mineraliniu vandenų gydyklos, biuvetė ir nemaža medinių gyvenamųjų namų,. Restauruotoje medinėje senojoje klebonijoje įkurtas sakralinio meno muziejus. Pradėtas remontuoti Tulpės gydyklų kompleksas vienintelis kurortinis kompleksas Kauno apskrityje.
Birštono savivaldybės ir miesto bendruomenės rūpesčiu miestas gražiai tvarkomas.
Stengiamasi atgaivinti prestižinio kurorto vardą, todėl ypatingas dėmesys skiriamas vystymosi perspektyvai. 2002 m parengtas miesto bendrasis planas, 2003 m miesto plėtros strategija. Šiuose dokumentuose nemažas dėmesys skiriamas kultūros paveldo išsaugojimui.
Tarp mieste vyraujančių naujų statinių - savivaldybės pastato, Versmės sanatorijos bei Tulpės naujųjų korpusų, parduotuvių, autobusų stoties ir kt išsidėstę senieji statiniai.
puošia gausioje augmenijoje skendintį kurortą.
Jonava
Jonavos miestas pradėjo formuotis XVIII a. greta esančio Skarulių dvaro, kurį tada valdė didikai Kosakauskiai. 1750m. Augustas III dvarininkei M.Kosakovskienei suteikė privilegiją įkurti Jonavos miestelį. Gyvenvietės užuomazga tuo metu jau buvo kairiajame Varnelės upelio krante, dabartinėse Sodų ir Kauno gatvėse.
1750m. Jonavoje pastatyta pirmoji medinė bažnyčia, o 1776m. mieste įsikūrė vienuoliai marijonai. Mediniai vienuolyno pastatai iškilo į rytus nuo gyvenvietės, tarp Kauno kelio ir Neries upės. 1791m. pastatytas mūrinis marijonų vienuolynas su bažnyčia. Kai kurių tyrinėtojų nuomone, vienuolyno autorius ir statybos vykdytojas buvo architektas Laurynas Gucevičius, sukūręs simetrinę kompoziciją. Viename bažnyčios šone pastatytas dviejų aukštų vienuolynas, kitame dviaukštė mūrinė kompozicija. 1834 1835 m. buvo padidinta Jonavos bažnyčia, pastačius du bokštus. Nors jie sugadino klasicistinį pastatą, tačiau bažnyčia tapo vizualine miesto dominante.
XVIII a. viduryje Jonava dar buvo linijinio plano, išsidėsčiusi išilgai Varnelės upelio. Turgaus aikštės nebuvo, prekyba galbūt vyko teritorijoje tarp miestelio ir vienuolyno. Gyventojų sklypai buvo nevienodo ploto, vakarinėje Kėdainių gatvės (dabar Sodų) pusėje didžiausi, o rytinėje maždaug du kartus mažesni. 1799m. miestelis išsiplėtė į Rytus, pagal Kauno kelią, o tarpas tarp vienuolyno ir pirminės gyvenvietės pamažu buvo užstatytas miestiečių sodybomis.
Po 1830 1831 metų sukilimo vienuolynas buvo uždarytas, jo žemės konfiskuotos ir išparduotos miestiečiams, pastatai paversti kareivinėmis, rytiniame korpuse vėliau įkurta ligoninė.
1836 m. nutiesus Daugpilio Kauno plentą, Jonava ėmė augti, plėtėsi prekyba, vyko turgūs. Tolesniam miesto vystymuisi įtakos turėjo 1871m. nutiestas Kauno Liepojos geležinkelis. Jonava tapo svarbių kelių susikirtimo tašku.
Pagal 1841 m. planą centrinė Jonavos dalis buvo taisyklingo gatvių tinklo, vadinasi, susiklostė nesavaimingai, bet buvo suplanuota. Priešais vienuolyną plytėjo stačiakampė turgaus aikštė. Klasicistinio plano centras, matyt, buvo suplanuotas XVIII a. pabaigoje.
Tankiai užstatyta Jonava dažnokai degė. Didelis gaisras buvo 1894 m. ir 1905 m. Jų metu buvo sunaikintas visas miestelio centras.
Pirmojo Pasaulinio karo metu Jonava beveik nenukentėjo. Po karo išparceliavus Skarulių dvarą, dalis jo žemių buvo paskirta miestui. 1924m. sudarytas Jonavos išplėtimo planas, pagal kurį į rytus ir į šiaurę, (link Ukmergės ir Kėdainių) nuo ankstesnių ribų taisyklingai išplanuota keletas kvartalų. Šie plotai buvo lėtai užstatomi sodybiniais namais. Kiek sparčiau miestas vystėsi ketvirtąjį dešimtmetį.
Antrojo Pasaulinio karo metais sunaikinta apie 60 proc. miestelio pastatų.
Pokario metais istorinė miesto dalis užstatyta daugiabučiais, visuomeninės, gamybinės ir mišrios paskirties pastatais.
Suardyta klasicistinė miesto plano struktūra prie bažnyčios ir buvusio vienuolyno ansamblio. Buvusioje turgaus aikštėje pastatytas vaikų darželis (dabar mokykla), o naujas užstatymas į Rytus sunaikino į aikštę ėjusias iš rytų, pietų bei šiaurės pusių gatves. Išnyko ir buvusi arklių turgaus aikštė, joje buvo pastatyta pirtis. Neliko ir daugelio žydų kvartalo skersgatvių.
Didžiausią istorinio miesto dalį sudaro teritorijos, kurių erdvinė struktūra suformuota neatsižvelgiant į buvusias Jonavos miesto sklypų ribas, erdvių parametrus ir pobūdį.
Visai išnyko tarpukario laikotarpiu susiformavusi senoji planinė struktūra rajono savivaldybės administracinio pastato ir kitų visuomeninių pastatų teritorijose, tarp Parko ir Birutės gatvių, tarp Vytauto ir Ralio gatvių. Iš viso mieste sunaikinta 90 proc. buvusių sklypų ribų.
Nepaisant to, miesto istorinėje dalyje gerai išliko istorinis gatvių tinklas ir keletas gatvių su seno apstatymo fragmentais. Tai Kauno, Vilniaus, Klaipėdos gatvės. Išsaugota ir seniausia miesto, dabartinė Sodų (Kėdainių) gatvė, prie kurios kažkada įsikūrė kaimas, davęs pradžią Jonavos miestui. Yra keletas gatvių atkarpų, kuriose gerai išlikusi istorinė erdvinė kompozicija. Šios istorinio užstatymo salelės suteikia miesto centrui šiek tiek savitumo ir originalumo. Todėl labai svarbu išsaugoti tai, kas yra, ir pagal galimybę regeneruoti tradicinę erdvinę struktūrą norint regeneruoti Jonavos miesto planinę erdvinę struktūrą bei išsaugoti kultūrinį paveldą, mieste tikslinga būtų:
(Parengta pagal Architektūros ir statybos instituto 1996m. balandžio 9d. ataskaitą Jonavos miesto centrinės dalies sklypų projektas ir urbanistinių architektūrinių vertybių respektavimo siūlymai (generaliniam planui) , aut. V.Raginis, A.Miškinis, A.Kubilius, N.Steponaitytė).
Šiluva
Manoma, kad pirmosios sodybos čia atsirado XV a, pradžioje. Kaimelis išaugo XV a. viduryje, tada jame buvo 10 sodybų. Pavadinimas kilęs iš Šilais apaugusios vietovės.
1457 m. pastatyta pirmoji medinė katalikų bažnyčia. Bažnyčia degė 1500, 1536 m. Reformacijos laikotarpiu katalikų bažnyčios nebuvo.
Apie 1608 m. piemenims, ganiusiems Šiluvos lankose apsireiškė Dievo Motina. Garsas apie įvykį pasklido po visą Lietuvą. Apsireiškimo vietoje buvo pastatyta medinė bažnyčia, į kurios didijį altorių buvo įstatymas stebuklingas Dievo motinos paveikslas.
Šiluva viena iš penkių vietų Europoje, kur Marijos pasirodymas yra oficialiai pripažįstamas bažnyčios.
1755 m. pastatyta dabartinė Šiluvos bažnyčia. Tai vėlyvojo baroko iškilus statinys su retai pasitaikančiu didžiojo orderio fasadu. Gaisro metu buvo sugriauti, o 1925 m atstatyti bokštai. Barokinis bažnyčios interjeras gausiai dekoruotas meno kūriniais. Vertingiausias iš jų stebuklingasis Dievo Motinos paveikslas, tapytas nežinomo XVII a dailininko. 2003 m šis unikalus meno kūrinys baigtas restauruoti ir grąžintas į didįjį bažnyčios altorių.
Vietą kur apsireiškė Šv. Mergelė Marija ženklina 1924 m. pastatyta koplyčia.( arch. V. Vivulskis).
Nepriklausomybės metais miestelis išaugo,tapo valsčiaus centru, dabar seniūnijos centras.
Jau daugelį metų Šiluva - vadinama Lietuvos Lurdu, žavi katalikiška dvasia. Nuo Švč. Mergelės Marijos apsireiškimo čia kasmet vyksta visoje Lietuvoje garsūs atlaidai.
1993 m. rugsėjo 7 d. Šiluvą aplankė popiežius Jonas Paulius I.
Žasliai
Legenda sako, kad kadaise prie Žaslių ežero stovėjo stabas, kurį savo motinos Pajautos atminimui pastatė kunigaikštis Kukovaitis romėnų kunigaikščio Palemono palikuonis. Kitas Palemono palikuonis- Kernius buvo pagal pagoniškus papročius palaidotas prie Žaslių ežero. Sudegintiems jo palaikams čia supiltas pilkapis.
Dar ir dabar anapus Žaslių ežero Guronių kaime esantį alkakalnį žmonės vadina Pajautos kapu, o XX a. pradžioje vietą, kur stovi Žaslių bažnyčia, vadino Pajautos kalnu. Legendose galima rasti ir tiesos. Tyrinėtojai mano, kad Žąslių bažnyčios vietoje iki Lietuvos valstybės susikūrimo ir krikšto iš tiesų galėjo stovėti pilis.
1457 m. vasario 28 d. Žasliai pirmą kartą paminėti istoriniuose dokumentuose. Vytauto Didžiojo laikais jie priklausė Jauniui Valimantaičiui, vėliau didikams Goštautams.
1522 m Žasliai jau minimas kaip miestas.
XVI a. miestelis atiteko Lietuvos didžiajam kunigaikščiui Žygimantui Augustui, kuris jį užrašė jį savo žmonai Barborai Radvilaitei.
Dar XVIII amžiaus pabaigoje visi pastatai miestelyje buvo mediniai. Pagrindinės gatvės Vilniaus, Kauno ir Kėdainių. Iš pramonės įmonių išsiskyrė malūnas ir spirito varykla, kuri stovėjo prie dvaro.
1897 m. Žasliuose gyveno jau 1955 žmonės, iš kurių net 1325 žydai. Žydai buvo įtakinga žąsliečių dalis turėjo net 3 maldos namus, savo pradinę mokyklą, biblioteką, banko skyrių, gaisrininkų grupę, keletą organizacijų. Deja, 1941 m. nacių vykdytas genocidas sunaikino ne tik žydų bendruomenę, bet ir šimtmečiais kurtą kultūros palikimą.
Pirmoji bažnyčia pastatyta XV a. vid., o dabartinė 1902 m. Ši neogotikinio stiliaus bažnyčia yra ne tik religinis centras, bet ir Žaslių kraštovaizdžio pagrindinis akcentas. Šventoriuje 1933 m. pastatyta Kristaus kančios koplyčia.
Daugelis reikšmingiausių pasikeitimų vyko XX a. Nors Žasliai valsčiaus centru tapo dar 1861 m., tik 1918 m. susikūrė pačių gyventojų išrinktas valsčiaus komitetas. Žaslių valsčius buvo vienas iš didžiausių Lietuvoje, siekė net Paparčius ir Gegužinę. Maždaug 1938 39 m. buvo pastatytas valsčiaus administracinis pastatas ( prie dabartinės mokyklos). Pirmoji mokykla Žasliuose minima jau nuo 1777 m, o tarpukaryje miestelyje veikė progimnazija, 1937 m įsteigta biblioteka.
1931 m. baigta akmenimis grįsti centrinė aikštė, kurios fragmentas, aplenktas 1974 m. pradėto gatvių asfaltavimo vajaus metu pavyko išsaugoti aikštės senojo grindinio fragmentus. Pastaraisiais metais rekonstruota daugelis miestelio gatvių, pakloti nauji šaligatviai, tvarkomi želdiniai. Senosios aikštės perimetrą puošia net kelių urbanistinės raidos etapų statiniai.
Žiežmariai
Žiežmariai sena lietuvių gyvenvietė. Pirmą kartą ji minima kryžiuočių žygių į Lietuvą laikotarpiu. Netoli Žiežmarių 1348 m. vasario 8 d. įvyko garsusis Strėvos mūšis aprašytas eiliuotoje Vigando Magburgiečio kronikoje.
XIV a. pab. Žiežmariai buvo ne visai maža gyvenvietė netoli Didžiojo kunigaikščio Žiežmarių dvaro sodybos.
XV a. istoriniuose šaltiniuose Žiežmariai minimi : a ) 1495 m. kaip Didžiojo kunigaikščio dvaras tėvonija; b) 1499 m. kaip valsčius.
1508 m. Žiežmariuose karalius fundavo pirmąją katalikų bažnyčią. Manoma, kad prie Žiežmarių bažnyčios pirmoji mokykla pradėjo veikti jau 1512 m, o 1520 m. Žiežmarių mokykla jau randama Lietuvos mokyklų sąrašuose.
1522 m. Žiežmariai paminėti kaip miestas, o 1528 m jau kaip pavieto centras.
XVI a. vid. Žiežmariai tapo žymiu prekybos punktu, pagyvėjo amatai, dvaras pradėjo daugiau gaminti žemės produktų rinkai.
1529 - 1567 m. Žiežmariai buvo įtraukti į neprivilegijuotų miestų sąrašus, bet nuo 1567 m. vėl turėjo Magdeburgo teises.
1580 m. miestelis du kartus degė. Tų gaisrų metu miestelis neteko beveik pusės pastatų. Po gaisrų miestelis apie porą dešimtmečių buvo atstatinėjamas, rekonstruotas jo centras
Grafinėje medžiagoje Žiežmariai pirmą kartą užfiksuoti 1613m. pirmame spausdintame Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės žemėlapyje. Žemėlapyje miestas pažymėtas keturkampio ženklu, o bažnyčia vaizduojama simboliu.
Žiežmarių šv. Jokūbo bažnyčia XVII a pirmoje pusėje gyveno pakilimo laikotarpį, apgynė savo teises, turėjo pakankamai žemės, reikalingus statinius. Bažnyčios įspūdis ir veikla turėjo didelės įtakos Žiežmariečių dvasiniam gyvenimui ir švietimui. Tačiau 1655m. rusų invazijos metu Žiežmariai labai nukentėjo, bažnyčia ir daugelis namų bei prekių sandėlių buvo apiplėšta ir sudeginta. Miestelis buvo sunaikintas, siautė maras ir badas. Bažnyčia 1672m. seniūno J. Piaseckio rūpesčiu buvo atstatyta.. 1740 m medinė bažnyčia sudegė, o1744 m buvo pastatyta nauja.
1792 m miestui buvo gražintos magdeburginės teisės.
XIX a pradžioje Žiežmarių augimas buvo sustojęs, o atsigavo 1841 m, kai miestelį ir dvarą nusipirko grafas Benediktas Tiškevičius.
XIX a. viduryje Žiežmarių įvaizdžiui susiformuoti didelės įtakos turėjo italų architektas Cezaris Laurynas Anichinis. Jo suprojektuoti ir 1857 1858 m pastatyti Žiežmarių dvaro rūmai vieninteliai išliko iki mūsų dienų. Pagal architekto projektus buvo pastatytas dvaro malūnas, įveistas parkas, iškastas kanalas, kūdros, įrengti tvenkiniai, sustiprinti pylimai.
Žiežmarių dvaras glaudžiai siejosi su miestelio gyvenimu. Jis lėmė pastarojo augimą, ūkinę veiklą.
Žiežmariai pradėjo didėti nuo XIX a. penkto dešimtmečio vidurio.Visi to meto pastatai Žiežmariuose buvo mediniai, šiaudų stogais išskyrus spirito varyklą , džiovyklą ir dvaro rūmus.
XIX a vid Žiežmariai buvo valsčiaus centras. XIX a. pabaigoje plėtėsi kai kurios senosios ir kūrėsi naujos pramonės įmonės. Žiežmariai pasidarė ir susisiekimo priemonių gamybos centru.
Pirmojo pasaulinio karo ir nepriklausomybės kovų metu pastatai beveik nenukentėjo.
1922 1924 m.baigiama statyti Žiežmarių bažnyčia. Bažnyčia tapo Žiežmarių miestelio puošmena. Ji yra neogotikinio stiliaus, kryžminio plano, mūryta iš raudonų plytų.
Nuo 1929 m. miestelyje mažai statyta gyvenamų namų ir kitų pastatų.Daugiausia statybos vyko miestelio pakraščiuose ir kaimuose išparceliuotuose dvaro žemės sklypuose.Miestelyje buvo daug krautuvių.Prie pagrindinių gatvių beveik kas antras namas buvo parduotuvė.Daugiausia prekiavo žydai.
XX a. ketvirtąjąme dešimtmetyje Žiežmariuose buvo paštas, valsčiaus valdyba, policijos nuovada, biblioteka, girininkija, vėliau miško urėdija, elektrinė. 1934 1935 m. ir vėliau miestelyje buvo žydų liaudies bankas, kinoteatras, pieninė, malūnas, lentpjūvė. 1936 m. centre. 1936 m. centre buvo įsteigta autobusų stotis.
1958 m. miestelis tapo apylinkės centru. ir gavo miesto tipo gyvenvietės teises.Buvo įsteigtas Kaišiadorių sodininkystės ūkis, kurio centru tapo Žiežmariai. Tai skatino miestelio statybas. Gyvenvietėje išryškėjo ir formavosi naujos gatvės.
Žiežmariai įdomūs tuo, kad juose ryški Lietuvos miesteliams būdinga užstatymo forma. Tankiausiai užstatyti kvartalai miesto centre. Dauguma namų dėl siaurų sklypų stovi galu į gatves.XVII a pradžioje susiformavęs miestelio centras beveik nepakitęs išliko iki mūsų dienų. Pagrindinių kelių susikirtimo sankryžos šiaurės rytų kampe buvo suformuota kvadratinė turgaus aikštė. Visą pietinę jos kraštinę užėmė bažnyčios sklypas. Aikštės viduryje buvo įkurdinta miestelio rotušė. Aplink aikštę ir prie pagrindinių gatvių susispietė miestiečių, amatininkų ir pirklių namai. Visas šis urbanistinis audinys išliko iki mūsų dienų,todėl Žiežmarių centras nuo 1973 m saugomas valstybės, kaip urbanistikos paminklas.
Miestelio gyventojams , norintiems vykdyti statybos , rekonstravimo ar remonto darbus savo sklypuose, kurie yra istorinėje dalyje, keliamos paminklosauginės sąlygos išsaugoti vertingus pastatus, pašalinti menkaverčius statinius ir priestatus.Taip pat reglamentuojama naujų statinių tūriai bei statybinės apdailos medžiagos.
Vilkija
Vilkija istorijos šaltiniuose minima nuo 1426 m. Miestelyje prie Nemuno upės 1450 m. buvo muitinė. Nuo 1486 m. minimas Vilkijos valsčius, nuo 1512 m. miestas. XVI a.pradžioje pastatyta medinė bažnyčia. Vilkija 1529-1567 m. minima neprivilegijuotų LDK miestų sąraše. 1606 m. įsteigta parapinė mokykla, kuri nukentėjo per XVII-XVIII a. šiaurės karus. 1792-1795 m Vilkija. turėjo miesto teises. XIX a. vid. vyko turgūs ir 4 prekymečiai, veikė pašto stotis, prieplauka, buvo 2 sinagogos. Nuo XIX a. pradžios iki 1950 m. Vilkija buvo valsčiaus centras. Tarpukaryje veikė medžio apdirbimo įmonė, kailių dirbtuvė, vandens matavimo stotis, paštas, mokykla. Vilkija įsikūrusi Nemuno terasoje, dešiniajame Nemuno krante, vaizdinguose šlaituose Senoji istorinė miesto dalis esanti apatinėje terasoje - urbanistikos vertybė.
Šėta
Šėtos miestelis yra prie Obelies ir Žiedupio upių santakos, 18 km į rytus nuo Kėdainių. Vidury miestelio , kelių susikirtime yra keturkampė aikštė. Kryžiuočių kronikose Šėta minima nuo XIV a.
XV a. Šėta buvo dvaras, priklausęs įvairiems savininkams.
1499 m. Šėtoje pastatyta bažnyčia. Miestelis gavo turgaus privilegiją, pakartotą 1562 m. ir išplėstą 1785 m.
1680 m. buvo pastatyta dar viena medinė bažnyčia, o 1799 m. dabartinė mūrinė švč. Trejybės bažnyčia. 1900 m. ji padidinta pristačius bokštą. Šis įspūdingas eklektiškas statinys dominuoja miestelio užstatyme.
Šėtos kapinėse yra mūrinė koplyčia, statyta 1855 m. didikų Veličkų.
XV a. Šėtoje ir jos apylinkėse apsigyveno karaimai , kurie buvo puikūs kariai. Juos mena prie Šėtos esantis karaimų kalnelis.
Nepriklausomybės metais Šėta buvo Kėdainių apskrities valsčiaus centras. Tuo laikotarpiu miestelis labai išgražėjo : gatvės išgrįstos akmenimis, sutvarkytas apšvietimas . Miestelyje be katalikų bažnyčios , ūydų sinagogos , buvo ir liuteronų bažnyčia.
Dabar miestelyje veikia paštas, vaistinė, vidurinė mokykla, kultūros namai, biblioteka, policija, girininkija, plačiai žinoma AB Šėtos sūrinė.
Krakės
Krakės - senas Žemaitijos valsčius Žinomas nuo XIV amžiaus. Miestelis įsikūręs prie Smilgailės upelio. Į centrinę miestelio aikštę sueina net 7 keliai iš : Kėdainių, Dotnuvos, Betygalos, Josvainių, Gudžiūnų, Grinkiškio ir Pernaravos.
1421 m. Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas Krakes padovanojo Žemaičių vyskupui Motiejui Trakiškiui. Nuo to laiko iki XIX a. Krakės buvo valdomos Žemaičių vyskupų. XV a. čia įkurtas vyskupo dvaras. Prie jo išaugo ir miestelis. 1478 m. jame buvo kelios gatvės ir bažnyčia.
XV a. pradžioje istoriniuose šaltiniuose minimas Krakių pavietas.
1570 1572 m. Krakių klebonu buvo Mikalojus Daukša vienas pirmųjų lietuviškosios raštijos pradininkų . Jis įsteigė mokyklą, minimą 1579 m.
1645 m. šv. Kotrynos ordino vienuolės gavo vyskupo leidimą statyti Krakėse vienuolyną.
1692 m. buvo pastatytas vienuolynas, o prie jo ir šv. Kotrynos bažnyčia. Matyt, vienuolynas sudegė, nes 1722 m. buvo pastatytas naujas.
1790m. miestelis gavo turgaus ir mugių privilegiją.
1863 m. miestelyje siautėjo gaisras, sunaikinęs dvi bažnyčias ir vienuolyną. Po gaisro vienuolyną atstatė, tik kiek toliau nuo miestelio.
1897 1908 m. statyta mūrinė šv. apaštalo evangelisto Mato bažnyčia. Bažnyčia išdekoruota 1931 m. , joje yra daug vertingų bažnytinio meno kūrinių.
Nuo XIX a.vidurio iki 1950 m. Krakės visą laiką buvo valsčiaus centras, tad sparčiai augo ir buvo tvarkomas : apie 1920 m. išgrįstos centrinės gatvės ir aikštė, įvestas elektrinis apšvietimas.
Krakėse buvo valsčiaus savivaldybė , dvi bibliotekos, policijos nuovada, paštas , girininkija, elektros stotis, garinis malūnas, lentpjūvė, saldainių fabrikas, krautuvės, smuklės, amatininkų dirbtuvės.
Dabar miestelis žemės ūkio bendrovės centras. Tęsiant senas tradicijas, Krakių seniūnijoje išplėtota vietinė pramonė ir amatai.
Krakėse veikia seniausia Kėdainių rajone M.Katkaus vidurinė mokykla (įsteigta M.Daukšos).
Po Nepriklausomybės atkūrimo sulėtėjęs miestelio gyvenimas šiuo metu vėl atsigauna. Seniūnija rūpinasi tiek istoriniais miesto statiniais , tiek sovietmečio palikimo remontu ir naujų pastatų statyba.


Krakės


Kražiai

Kražiai – miestelis Kelmės rajono savivaldybėje, 16 km į vakarus nuo Kelmės, prie kelio Kelmė–Varniai. Urbanistikos paminklas. Seniūnijos ir seniūnaitijos centras.

Stovi Kražių Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia, veikia Kražių gimnazija, biblioteka, kraštotyros muziejus, paštas (LT-86026). Iš Kražių kolegijos išlikęs moksleivių bendrabutis (bursa; XVII a. gotikos ir renesanso bruožų), Radvilų pilies liekanos. Link Medžiokalnio veda tautodailininkų medžio skulptūrų alėja (nuo 2003 m.).

Nuorodos Kražių tinklalapis Apie Šiaulių apskrities miestus ir miestelius Kražių istorija Tėvų žemė Kražių žemėlapiai Benediktinių vienuolynas Buvęs jėzuitų vienuolynas

į automagistralę
Klaipėda-Kaunas
į Užventį
į automagistralę
Tauragė-Šiauliai
IIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIį Varnius
į Kelmę
į Kražius
|Lietuvos
geografinis žemėlapis
|
Nacionalinė žemės tarnyba prie Žemės ūkio
ministerijos, 2001
|Lietuvos
geografinis žemėlapis
|
Nacionalinė žemės tarnyba
prie Žemės ūkio ministerijos, 2001
Švč. Mergelės Marijos Nekalto
Prasidėjimo bažnyčia pastatyta 1763 m.
Kražių apylinkės.
LTDBK50000 -V Valstybinė geodezijos ir kartografijos tarnyba, 1998.
Lapo "Kražiai" adm.e00, elev.e00, km5.e00 ir rivers.e00 sluoksniai GRASS-53 formate.
Kražiai
senieji dvarai ir miesteliai
Kražiai pirmą kartą minimi 1253 m metais, kai Mindaugas dovanojo Ordinui dalį Žemaitijos su Kražiais. Į miestą išsivystė iš kunigaikščio pilies sodybos ir pirmiausia turėjo gynybinių funkcijų.
Reguliarūs dabartinio miestelio centrinės dalies plano bruožai pradėjo formuotis XVI a. antroje pusėje, vykdant valarų reformą. Nuo XIV a. iki XVI a. pabaigos miestelio planas keitėsi du kartus–pirmiausia iš linijinio (ar padriko) į radialinį, vėliau iš radialinio į stačiakampį. Toliau tokiu būdu miestelio planinė struktūra tampa mišri: rytinėje dalyje–laisva radialinė, o vakarinėje–stačiakampė.
XVII a. pabaigoje prasidėjo ūkinis ekonominis smukimas, o XVIII a. pradžioje, užtrukus karams, kilo badas, maro epidemijos, gaisrai. Miestelis buvo ūkinės stagnacijos būklėje.
Nuo XVIII a. vidurio Kražiai pamažu atgijo. Jie tapo Žemaitijos kultūros ir švietimo centru: čia veikė 3 vienuolynai, 4 bažnyčios, Jėzuitų kolegija, parapinė mokykla, žydų maldos namai. Vienuolynų pastatų kompleksai, parapinė bažnyčia sudarė vertikalias dominantes Kražantės slėnyje pasiskleidusiam miestelyje. Toks vaizdas labiau priminė miestą, bet ne miestelį.
XIX a. pirmaisiais dešimtmečiais Kražiuose gyveno 262 ne žemės ūkyje dirbantys žmonės. Tačiau 1817 m. jėzuitų kolegija buvo pertvarkyta į valstybinę šešių klasių gimnaziją. Pastatai buvo neprižiūrimi, ardomi. Sunykus bažnyčiai, miestelis prarado ašinę kompoziciją, pakito panorama. Priešais Benediktinų bažnyčią susiformavo antroji prekybinė turgaus aikštė. Taigi XIX a. pirmoje pusėje miestelis išaugo iš senojo stačiakampio plano rėmų ir ėmė vystytis laisviau.
Kražius visai sunaikino 1845 metų gaisras. XIX a. viduryje jis buvo eilinis Žemaitijos valsčiaus centras, praradęs miesto statusą. Po gaisro buvo atstatomi jau menkesni miestelėnų namai. Nugriovus beveik visus apleisto jėzuitų vienuolyno korpusus ir bažnyčios likučius, iki tol buvusiame savitame, sudėtingos tūrinės ir erdvinės kompozicijos miestelyje liko tik dvi dominatės: benediktinų vienuolynas su bažnyčia–pietiniame pakraštyje ir parapinė bažnyčia–šiaurės rytų pakraštyje.www.heritage.lt
Kražių apylinkių reljefas ir saugomų teritorijų ribos.
LTDBK50000 -V Valstybinė geodezijos ir kartografijos tarnyba, 1998.
Lapo "Kražiai" adm.e00 ir elev.e00 sluoksniai GRASS-57 formate.
Seniausia rajono gyvenvietė - Kražiai, kurie istoriniuose šaltiniuose minimi nuo 1253m. Čia 1417m. buvo pastatyta pirmoji bažnyčia. Nuo 1566m. iki 16a. pabaigos Kražiuose rinkdavosi Žemaitijos bajorų seimeliai. 17-18a. Kražiai buvo ryškus Žemaitijos švietimo ir religinio gyvenimo centras. 1607m. įsteigtas jėzuitų, 1639m. - benediktinų, 1758 - marjaviečių vienuolynai. 1570 - 1744m. Kražiuose veikė kunigų seminarija, 1614 - 1844m. kolegija, kuri vėliau buvo pavadinta aukštesniąja mokykla, dar vėliau - gimnazija.Kražių miestelio istorijoje gausu ir dramatiškų įvykių. Carinė valdžia 1893m. uždarė benediktinių moterų vienuolyną, o pastatą ir mūrinę bažnyčią norėjo nugriauti. Tikintieji prašė paversti vienuolyno bažnyčią parapijine, kreipėsi su prašymais į carą, kitų šalių valdovus, vyskupus, popiežių. Gyventojai keletą kartų neleido uždaryti bažnyčios, saugojo ją. 1893m. Lapkričio 22d. caro žandarai ir kazokai smurtu susidorojo su taikiais gyventojais. Buvo nužudyti 9 žmonės, sužeista daugiau kaip 50 gyventojų, tardyta ir nuteista nemažai taikių gyventojų. Šis istorinis įvykis, žinomas Kražių skerdynių vardu, rado atgarsį pasaulyje, sukeldamas didelį pasipiktinimą caro valdžios vykdoma nacionaline politika. Lietuvoje minėti įvykiai daugeliui kartų tapo katalikybės ir lietuvybės gynimo simboliu. Šiuo metu garsią miestelio istoriją mena Kražių kolegijos pastatas, Vytauto parapinės bažnyčios varpinė, Šv. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia bei pats miestelio centras, kuris yra vertinamas kaip urbanistikos paminklas.
|Pavadinimas
(29)
||Anksčiau
buvo rašoma metais: kr -kronikoje,
|
metraštyje; i -inventoriuje, akte; ž -žemėlapyje;
v -vardyne, žinyne; pr -privilegijoje
|Pavadinimas
||Šaltinio
|
nuoroda
|56.
Kražiai
||1385
kr
||Girstawtindorf
||(SRP)
w 6, 7, 8, 9
|
|1385
kr
||Crasien
||(SRP)
w 8, 9
|
|1385,
1393 kr
||Crasyen
||(SRP)
w 9, 15, 51
|
|1394
kr
||Graschyn
(burgwall)
||(SRP)
w 28
|
|1395
kr
||Grasien
||(SRP)
w 17
|
|1613
ž, 1655 ž
||Kroze
Comitatus
||(1)
(J.Janssonijaus ž)
|
|1806
ž, 1843 ž
||Krože
||(R)
(4)
|
Rusijos topografinis žemėlapisM 1:42000 išleistas 1894 m.
|1843
ž
||Kroži
||(RT
ž)
|
|1900
ž, 1911 ž, 1917 ž 1920 ž 1923 v
||Kražiai
||(5,
6, 7, 8, 26)
|


Kražiai