LFF stadionas

Lietuvos futbolo federacijos stadionas arba tiesiog LFF stadionas, ankstesniais metais dar žinomas „Lokomotyvo“ bei „Vėtros“ pavadinimais – Liepkalnyje, Vilniuje esantis futbolo stadionas, kuriame namų rungtynes žaidžia FK Žalgiris Vilnius, FK Riteriai, Lietuvos vyrų futbolo rinktinė, bei kitos komandos.

1964 m. buvo pastatytas Laisvanoriškosios sporto draugijos „Lokomotyvas“ stadionas, talpinantis beveik 3600 žiūrovų.http://vilnius21.lt/seniadresai.php?i=732&t=laisvanoriskosiossportodraugijosl

Jo vietoje, 2005 m. buvo pastatytas „Vėtros“ stadionas, pastatyta 1708 vietų pietinė tribūna, įrengta VIP tribūna. Vietų skaičius buvo padidintas iki beveik 5500. Stadionas atitiko UEFA 2 kategorijos reikalavimus.https://m.diena.lt/naujienos/sportas/kitos-sporto-sakos/vetros-stadionas-netaps-prekybos-centru-507857 Tai buvo pirmasis Lietuvoje futbolo stadionas, esantis privačia nuosavybe.https://www.vilniusgo.lt/2017/10/05/lietuvos-futbolo-federacijos-stadionas/

2010 m. vasarą, savininkai, „Vėtros“ klubas, nebegalėjo vykdyti finansinių įsipareigojimų DnB NORD bankui, ir stadiono nuosavybė perėjo DnB Nord lizingo kompanijai.https://www.90min.lt/forumas/vetros-stadionas-t75?&start=30 LFF išsiderėjo 2,2 mln litų paskolą iš DnB Nord ir išpirko stadioną. 2011 metų vasarą pradėta stadiono rekonstrukcija: renovuotos tribūnos, stadiono talpa padidinta iki 5067 vietų, išklota dirbtinė veja, įrengtos patalpos rungtynių dalyviams, žiniasklaidai, VIP sektoriai, treniruočių aikštė, taip pat įrengtos LFF administracinės patalpos. Stadionas atitiko UEFA 3 kategorijos reikalavimus. Projektą taip pat finansavo UEFA, Vilniaus miesto savivaldybė, bei privatūs investuotojai.http://www.ivilnius.lt/verta-nueiti/sportas-pramogos/sporto-aikstynai-arenos/lff-stadionas/ Stadionas pavadinimas pakeistas į „LFF stadionas“, bei tapo LFF būstine. LFF perėmė stadiono valdymą, tačiau nėra stadiono turto savininkais.https://www.15min.lt/sportas/naujiena/futbolas/pavarges-lff-stadionas-ant-prekystalio-pirkejai-kaina-ir-galimos-gresmes-24-1639410

2021 m. LFF pranešė apie planus perkelti būstinę į S. Dariaus ir S. Girėno stadioną, kurio rekonstrukcija turėtų baigtis 2022 m. Planuojama LFF stadioną parduoti. Bus ieškoma pirkėjų, o valdymo perėmimas siejamas su „Riterių“ klubo savininku Janu Nevoina bei „Žalgirio“ klubo vykdančiąja direktore Vilma Venslovaitiene. Atskleista, kad stadionui reikalingos investicijos remontui bei renovacijoms. Galutinė objekto kaina kol kas neįvardijama.https://www.15min.lt/sportas/naujiena/futbolas/pavarges-lff-stadionas-ant-prekystalio-pirkejai-kaina-ir-galimos-gresmes-24-163941

LFF ruošiasi kraustynėms
Kaune vykstant Dariaus ir Girėno stadiono rekonstrukcijai, LFF nusprendė, kad savo namus nori perkelti į laikinąją sostinę. Federacijos vadovai tikisi, kad jau rugsėjį UEFA Tautų lygos rungtynes Lietuvos rinktinė galėtų žaisti Kaune.
LFF planas yra įsikurti administracinėse stadiono patalpose, taip pat turėti ir sandėliavimo patalpas.
„Artimiausius 3-4 metus, o gal ir ilgiau, visas nacionalinės rinktinės rungtynes žaisime Kaune. Plius ten turime akademijos bazę – jaunimo treniruočių centrą, kurį irgi norime šiais metais renovuoti, atšviežinti. Toks sprendimas natūraliai ir kilo“, – 15min teigė LFF generalinis sekretorius Edgaras Stankevičius.
Federacija keltis į Kauną norėtų kuo greičiau, bet tai priklauso ne tik nuo jos norų.
„Viskas priklausys nuo savivaldos, kada bus surastas operatorius, skelbs ar neskelbs visus koncesijos dalykus. Čia jau ne nuo mūsų priklauso, kas tame konkurse dalyvaus. Būsime pasiruošę kuo įmanoma anksčiau. Norime, kad rugsėjo mėnesį galėtume keltis, bet situacija keičiasi su kiekviena diena. Jei rinktinė rugsėjį gali žaisti, jei UEFA leidžia tai daryti, jei visi pridavimai geri ir t.t., rugsėjį planuotume žaisti ir automatiškai prieš rungtynes ar po jų būtų ir federacijos ofiso perkėlimas“, – komentavo E.Stankevičius.
Kadangi federacija kelsis į Kauną, dabartinis LFF stadionas, nors ir prastos būklės, yra atsidūręs ant prekystalio.
Turtas šiai dienai priklauso stadionui, ne federacijai, nors stadionas yra federacijos
„Daromės turto vertinimą, analizuojamės visą įmonės pardavimą, nes turtas šiai dienai priklauso stadionui, ne federacijai, nors stadionas yra federacijos. Yra tam tikrų pirmtakų padarytų manevrų, kuriuos reikia išsiaiškinti“, – teigė federacijos vienas vadovų.
Kaina ir pirkėjai
E.Stankevičius patikino, kad federacijos noras yra perduoti LFF stadioną vienam iš Vilniaus klubų – „Žalgiriui“ arba „Riteriams“.
Nežymaus susidomėjimo buvo ir daugiau, tačiau, kaip teigė E.Stankevičius, tai daugiau buvo nerimtos kalbos, pasvarstymai.
„Buvo kalbėta su „Vilniaus“ klubo atstovais – Narbuto komandos vadovu, bet su pačiu juo nebendravome. Jie galiausiai priėmė sprendimą statytis savo. Esame kalbėję su Vilniaus miesto savivaldybe, kad galbūt jiems būtų aktualu, bet miestas nemato poreikio įsigyti. Buvome kalbėję, kad galbūt Vilniaus regiono futbolo sąjunga (VRFS) galėtų turėti tokį kompleksą, bet pačiai apskričiai tai galbūt būtų per daug“, – vardino LFF generalinis sekretorius.
LFF vadovo teigimu, stadiono kaina skaičiuojama milijonais.
Esame kalbėję su Vilniaus miesto savivaldybe, kad galbūt jiems būtų aktualu, bet miestas nemato poreikio įsigyti
„Normali kaina, sakyčiau, tarp 4-5 milijonų. Tai rinkos kaina futbolo tikslams. Jei kalbėtume apie komercinį projektą, galėtume gauti ir žymiai daugiau. Mes siekiame, kad stadionas liktų griežtai po klubine vėliava, po akademija ir t.t. Dėl to ir kaina bus adekvati“, – sakė E.Stankevičius.
Nereikia abejoti, kad naujiems stadiono šeimininkams prireiks nemenkų investicijų, norint prikelti statinį, kuriame problemą rastum kone bet kur, kur bestum pirštu.
Pavargusios rūbinės, nuolatinė drėgmė, pastato nelygumai, architektūriniai „sprendimai“, varvantis stogas, šaldymo kamerą primenantis spaudos konferencijų centras, aplūžusios tribūnos – tai tik dalis problemų, kurios matomos plika akimi.
„Priklauso nuo to, kiek naujieji savininkai būtų pasiruošę investuoti ir kokius planus regztų, – paklaustas apie reikiamus piniginius indėlius, sakė E.Stankevičius. – Tikrai yra ką tvarkyti. Ir mes esame nusimatę darbų – kai tik orai leis, stogas bus keičiamas, nes jis sudėtingos, avarinės būklės. Kitas žingsnis – spaudos konferencijų salės tvarkymas. Tokie darbai laukia dar iki pardavimo.“
„Riteriai“ – pažengęs kandidatas
Kol kas didesnį susidomėjimą galimybe įsigyti LFF stadioną rodo „Riteriai“, o tiksliau – klubo savininkas Janas Nevoina, „Lit-Invest“ bendrovės vadovas.
Prekyba naftos produktais iš Baltarusijos, Rusijos ir Kazachstano vilniečiui padėjo plačiai atverti futbolo pasaulio duris. Vien iš šio verslininko piniginės išlaikoma komanda savo istoriją rašyti pradėjo Trakuose, bet 2019-siais persikėlė į sostinę – taip „Trakai“ tapo Vilniaus „Riteriais“.
Nuo 2015-ųjų tuomečiai „Trakai“ buvo rimta jėga Lietuvos futbole, kai nuskynė du sidabro medalių komplektus iš eilės, vėliau triskart finišavo trečioje vietoje. Tiesa, pastarieji du sezonai ekipai nesiklostė taip gerai – finišuota šeštoje pozicijoje.
E.Stankevičius 15min pasakojo, kad derybos su J.Nevoina yra pažengusios į priekį daugiau nei pokalbiai su „Žalgirio“ direktore Vilma Venslovaitiene. „Riterių“ savininkas, pasak LFF generalinio sekretoriaus, analizuoja stadioną kaip verslo modelį.
Jis labiau pažengęs ir įsigilinęs į situacijos analizę
„Esame pasirašę ir konfidencialumo sutartį, pateikę dokumentus klubo vadovams, kad jie galėtų nagrinėtis ir dėliotis savo veiksmus“, – sakė E.Stankevičius.
„Janas mato visą akademiją, viso klubo įsikūrimą, sveikatingumo komplekso atsiradimą, kad kartu teiktų ir SPA paslaugas. Mato ir ofiso praplėtimo klausimą, tribūnų renovaciją. Jis labiau pažengęs ir įsigilinęs į situacijos analizę. Yra dar vienas momentas, ką ir mes patys esame gvildenę, ir Janas žiūrėjo išmatavimus – galbūt dabartinę treniruočių aikštę uždengti, padaryti maniežą. Ten atsirastų ir ofiso patalpos, ir persirengimo kambariai. Viskas jau nuo jų priklausys. Janas nusiteikęs investuoti ir pakeisti šitą projektą bei jį atšviežinti“, – pasakojo LFF generalinis sekretorius.
Vis dėlto pats J.Nevoina nebuvo toks atviras, kalbėdamas su 15min.
„Faktas paprastas: jei LFF išeis iš Vilniaus, o tai įvyks, kokia tada bus stadiono situacija? Natūralu, kad kažką reikia daryti, kad liktų futbolo namai. Jie nėra tobuli, bet reikalą reikia spręsti“, – sakė „Riterių“ vadovas.
J.Nevoinos teigimu, jis labiau yra ne susidomėjęs LFF stadiono įsigijimu, bet susirūpinęs dėl susidariusios situacijos – vienintelių futbolo namų Vilniuje likimo.
„Matau horizontą kitaip, gal kiek toliau nei kiti. Jei spręsim reikalą rudenį, jau gali būti per vėlu“, – akcentavo verslininkas.
Kaip pats matytų stadiono pakeitimus, J.Nevoina nenorėjo komentuoti ir užsiminė apie Vilniaus miesto savivaldybės galimą poziciją LFF stadiono klausimu.
„Šitoje vietoje nėra atsakymo“, – nukirto „Riterių“ savininkas.
Paklaustas apie 4-5 mln. sumą, kurią įvardino E.Stankevičius, J.Nevoina neatsakė, ar tokia kaina yra reali, mat daug kas priklauso nuo to, ką galima padaryti stadiono teritorijoje.
„Daug suinteresuotų šalių yra. Reikia prie to projekto dirbti, investuoti. Ar miestas, ar kiti variantai. Apie tai kalbama, bet visur reikia konkrečių faktų, skaičių. Vertinant situaciją, kurioje esame, tai nebus paprastas sprendimas. Nebus taip, kaip jūs sakot, kad sumoki tiek, o rytoj jau bus taip, taip ir taip. Čia būtų neteisinga spekuliacija“, – aiškino J.Nevoina.
„Žalgiriui“ reikia istorinio žingsnio
Vasario 3-ąją klubo sezoną pristatydama V.Venslovaitienė užsiminė, kad „Žalgirio“ svajonė yra turėti namus – teritoriją, kurioje klubas galėtų pats tvarkytis, sudarinėti treniruočių grafikus ir kitaip šeimininkauti.
Bet tam, kad namus būtų galima įsigyti, „Žalgiriui“ reikia papildomos finansinės injekcijos. Šalies čempionų biudžetas šiemet bus 2,65 mln. eurų. Tiesa, tai pesimistinis variantas. Jei žalgiriečiams pavyktų patekti į UEFA turnyro grupių etapą, tuomet papildomi milijonai įkristų į sąskaitą.
„Viskas labai paprasta. Jei mes praeiname į grupes – čia yra pelnas (rodo pirštu į 2,6 mln. eurų eilutę – aut. past.), – sakė V.Venslovaitienė. – Tai yra investicinės lėšos. Jei tokias turi, gali eiti į banką ir pirkti federacijos stadioną ar kažkur kažką vystyti.“
UEFA kovos vyks vasarą, o baigsis prieš pat rudenį – kai LFF, jei viskas vyks pagal planą, jau pakuosis daiktus ir keliaus gyventi į Kauną, o Vilniaus stadionas bus atlaisvinamas.
Dėl to V.Venslovaitienė teigia, kad kalbėti apie galimą įsigijimą dar yra anksti.
„Sakom „jei pavyktų“. Jei pavyktų – klausimai būtų sprendžiami. Pažįstate mane, nemėgstu burtais užsiimti“, – 15min kalbėjo „Žalgirio“ direktorė.
Bet ar vėliau nebus per vėlu?
„Visi turi vienodas sąlygas, o galimybes – visi skirtingas, – sakė V.Venslovaitienė. – Išeinant iš situacijos, kurioje esame – taip gal ir atsitiks. Mes turėsime galimybę – savo pasiūlymą ir pateiksim. Neturiu atsakymo dabar. Dirbame, ruošiamės sezonui ir tiek žinių. Jei ateis greičiau, jis (J.Nevoina – aut. past.) ir nusipirks.“
V.Venslovaitienė taip pat nesiryžo vertinti ir E.Stankevičiaus įvardintos kainos, viršijančios 4 mln. eurų.
„Šitoje vietoje negaliu nieko komentuoti, – teigė „Žalgirio“ vadovė. – Nesu turto vertintoja, nesu tos srities specialistė. Jei ateis kalba apie projektą, tuomet ir vyks derybos, pokalbiai. Kai žmogus parduoda butą, pardavėjas irgi nustato savo kainą, o pirkėjas klausia: kiek norėsit? Tuomet ir vyksta procesai. Čia tas pats. Čia namai. Todėl ir sakome, kad norime namų.“
E.Stankevičius teigia suprantantis ir „Žalgirio“ situaciją.
„Ir praėjusiais metais, jei būtų „Žalgiris“ patekęs į grupes, būtų pavykę susikalbėti. Tada logiškai yra pradinis įnašas, federacija gali palaukti, susidėliojusi finansinius srautus“, – sakė LFF generalinis sekretorius.
„Mes esame lankstūs ir suprantame, kad stadionas liks po klubine vėliava. Prisiderinsime ir rasime kompromisą“, – pridūrė jis.
Grėsmė
Futbolo užkulisiuose kalbama, kad, jei J.Nevoina nusipirks LFF stadioną, jis gali pasielgti principingai.
Praėjusių metų pabaigoje Vilniaus miesto savivaldybė patvirtino paramą sporto klubams, o pagal naują tvarką pinigus bent artimiausius trejus metus gaus vienas konkrečios sporto šakos klubas.
Nemanau, kad taip įvyktų, bet viskas yra Lietuvoje įmanoma
Tad „Žalgiris“ per trejus metus gaus 3,149 mln. eurų paramą, t. y. – po 1,05 mln. eurų kasmet, o „Riteriai“ palikti be nieko.
Jei J.Nevoina taptų šeimininku, jis gali pasiūlyti „Žalgiriui“ tokią nuomos kainą, kurią pats sugalvotų. O žalgiriečiai praktiškai neturėtų ką daryti, mat kito stadiono sostinėje tiesiog nėra. Ir nebus dar ilgai, nes nacionalinio stadiono statybos Šeškinėje stringa jau seniai.
„Visko gali būti, – sakė E.Stankevičius. – Ir Kaune visko gali būti, kad, atsiradus stadionui, gali ateiti „Kauno Žalgiris“ ir nelikti vietos „Hegelmann“. Čia irgi gali tų dalykų būti, bet, jei vienas ar kitas klubas įsigys, visų savo poreikių nepatenkins, norės generuoti papildomų pajamų iš nuomos. Manau, turės įsileisti. Plius, yra bendra situacija, kad kitas klubas tiesiog neturėtų kur žaisti. Galutiniame etape reikėtų ir mūsų įsitraukimo, kad nebūtų bereikalingų intrigų lygioje vietoje. Nemanau, kad taip įvyktų, bet Lietuvoje viskas yra įmanoma.“
V.Venslovaitienė taip pat tikisi, kad verslo logika būtų viršiau emocijų.
Daugiau mes nesiruošiam mokėti, bet tiek pat – mokėsime
„Jei kaina bus tokia, kad mums pasirodys, jog ji neadekvati – mes nesinuomosim. Bet jei mes nesinuomosim, ar reikia prarasti klientą? Dėl ko? Manau, kad kaip sutilpom dabar, taip ir vėliau sutilpsim. Koks čia skirtumas. Algas reikia mokėti už kasdienos darbą. Stadiono priežiūra, apsauga, eksploatacija – už tai reikia mokėti. Net neabejoju. Daugiau mes nesiruošiam mokėti, bet tiek pat – mokėsime“, – 15min teigė „Žalgirio“ direktorė.
Pats J.Nevoina ir šia tema nebuvo linkęs kalbėti konkrečiai. Jis užsiminė, kad stadioną gali pirkti „nebūtinai klubas, o galbūt nepriklausomas investuotojas“.
„Jei yra nepriklausomas investuotojas – jam rūpi ekonominis pagrįstumas. Ar tada gali būti grėsmė, ar ne – investuotojas spręs“, – sakė „Riterių“ prezidentas.


LFF stadionas


LFF stadionas

1964 m. buvo pastatytas Laisvanoriškosios sporto draugijos „Lokomotyvas“ stadionas, talpinantis beveik 3600 žiūrovų.http://vilnius21.lt/seniadresai.php?i=732&t=laisvanoriskosiossportodraugijosl

Jo vietoje, 2005 m. buvo pastatytas „Vėtros“ stadionas, pastatyta 1708 vietų pietinė tribūna, įrengta VIP tribūna. Vietų skaičius buvo padidintas iki beveik 5500. Stadionas atitiko UEFA 2 kategorijos reikalavimus.https://m.diena.lt/naujienos/sportas/kitos-sporto-sakos/vetros-stadionas-netaps-prekybos-centru-507857 Tai buvo pirmasis Lietuvoje futbolo stadionas, esantis privačia nuosavybe.https://www.vilniusgo.lt/2017/10/05/lietuvos-futbolo-federacijos-stadionas/

2010 m. vasarą, savininkai, „Vėtros“ klubas, nebegalėjo vykdyti finansinių įsipareigojimų DnB NORD bankui, ir stadiono nuosavybė perėjo DnB Nord lizingo kompanijai.https://www.90min.lt/forumas/vetros-stadionas-t75?&start=30 LFF išsiderėjo 2,2 mln litų paskolą iš DnB Nord ir išpirko stadioną.


Antanas Šabaniauskas

Antanas Šabaniauskas (1903 m. gruodžio 20 d. Jurbarke – 1987 m. vasario 9 d. Vilniuje) – Lietuvos estrados dainininkas.

 V. Venckus
 Restoranas Metropolis
 Restoranas Versalis
 Filharmonija
 Operos ir baleto teatras

Kategorija:Lietuvos estrados dainininkai
Kategorija:Lietuvos saleziečia

Saleziečiai V. Venckus Restoranas Metropolis Restoranas Versalis Filharmonija Operos ir baleto teatras

|
|
Baigiantis 1636 m. vasarai, Vilnių sujaudino
du ypatingi įvykiai; popiežius Urbonas VIII
Šv. Kazimierą paskelbė Lietuvos globėju. Rugpjūčio
14 d. su didelėmis iškilmėmis mieste ir Katedroje
Šventojo žemiškieji palaikai sidabro karste
buvo pernešti į tam tikslui Katedroje įrengtą
puošnią barokinę Karališkąją koplyčią. O rugsėjo
4 d. Žemutinės pilies Lietuvos didžiųjų kunigaikščių
rūmų teatre įvyko pirmasis Lietuvoje operos
spektaklis. Vilnius tapo viena pirmųjų su naujuoju
baroko meno žanru susipažinusių Europos sostinių.
Lietuvos valdovų rūmuose būta turtingos meno
gyvenimo tradicijos. Vis dėlto ankstyvas operos
pasirodymas Lietuvoje yra pirmiausiai Vladislavo
Vazos nuopelnas. 1625 m. su opera jis susipažino
ten, kur ji buvo atsiradusi - Florencijoje.
1632 m. tapęs jungtinės valstybės valdovu -
Lietuvos didžiuoju kunigaikščiu ir Lenkijos
karaliumi, jis labai daug dėmesio paskyrė rūmų
muzikai ir teatrui. 1635 m. Varšuvoje, naujojoje
Lenkijos sostinėje, buvo parodytos dvi operos.
Pirmoji Lietuvos sostinei sukurta opera buvo
,,Il ratto di Helena"(,,Elenos pagrobimas").
Vėliau dar keturios operos buvo parodytos Varšuvoje,
viena Gdanske ir dvi Vilniuje - Lietuvos sostinės
scenai sukurtos ,,Andromeda" (1644) ir ,,Circe
delusa" (,,Apviltoji Kirkė", 1648). Du pastarosios
operos balandžio mėn. spektakliai buvo paskutinieji
Vladislavo Vazos teatro spektakliai apskritai.
Gegužės 20 d. valdovas Merkinėje mirė (jo širdies
urna yra Vilniaus arkikatedros bazilikos mauzoliejuje).
Nežinomų kompozitorių kurta muzika neišliko
(tik žinoma, kad ,,Elenos pagrobimą" sukūrė
trupės vadovas Marco Scacchi); išliko Virgilio
Puccitelli rašyti libretai. Teatras turėjo ir
šokėjų grupę. Per karą su Maskva 1655-1661 m.
Vilnių buvo užėmusi ir pasibaisėtinai apiplėšė
rusų kariuomenė; nusiaubti Valdovų rūmai nebebuvo
atstatyti, o XIX a. pradžioje (kai Lietuva jau
buvo Rusijos okupuota) - naikinant valstybingumo
simbolius - visiškai sugriauti. Dabar atkastuose
rūmų požemiuose retsykiais surengiami koncertai,
dramos vaidinimai, buvo atlikta Henry Purcello
,,Didonė ir Enėjas". Rūmus ketinama atstatyti,
į juos grįš ir opera...
Šimtametį operos trūkumą Lietuvoje šiek tiek
atsvėrė nuo 1570 m. Vilniaus universitete (bei
Kauno, Kražių, kitose kolegijose) rengiami mokyklinių
dramų vaidinimai, - kai kuriuose būta tiek daug
muzikos, kad jie panėšėjo į operą.
Opera ir baletas Lietuvoje
atgimė nuo XVIII a. vidurio imtuose steigti
didikų, aukštų valstybės pareigūnų Radvilų,
Oginskių, Sapiegų rūmų teatruose jų rezidencijose
provincijoje; kai kurie gyvavo iki XIX a. pradžios,
pasirodydavo ir Vilniuje (sakysim, 1790 m. sostinėje
buvo 32 Lietuvos didikų rezidencijos). 1785
m. Vilniuje ir Klaipėdoje pradėjo veikti viešieji
miestų teatrai. Klaipėdos vokiečių teatras per
visą XIX a. veikė su pertraukomis, operos trupę
turėjo ne visada (apie baletą žinių visai nėra).
Vilniuje viešojo teatro istoriją pradėjo žymusis
lenkų teatro veikėjas Wojciechas Bogusławskis,
su savo trupe penkiems sezonams įsikūręs Lietuvos
sostinėje. Vėliau - iki 1864 m. - teatre vaidino
įvairių antreprenerių lenkų (1835 - 1844 m.
ir vokiečių), po 1863 - 1864 m. sukilimo - rusų,
gana dažnai viešėdavusios italų operos trupės.
Iki I pasaulinio karo Vilniaus publika matė
nemažą pasaulinio repertuaro dalį - nuo W. A.
Mozarto iki G. Puccini. 1844 m. Kaune, Perkūno
namuose įrengus teatrą, o 1892 m. pastačius
teatro rūmus, Vilniaus trupės nuvykdavo ir ten.
XIX a. kelissyk šmėkštelėjusi
lietuvių tautinio teatro idėja pradėjo įsikūnyti
amžiaus pabaigoje. 1895 m. Maironis parašė pirmąjį
lietuvišką operos libretą. Operos muzika iškart
tapo pradėtų rengti lietuviškų koncertų Tilžėje
ir Sankt Peterburge programų dalimi (1864 -
1904 m. galiojusį lietuvių spaudos ir kalbos
viešo vartojimo draudimą imperijos sostinėje
jau buvo įmanoma apeiti). Atgavus spaudą, ir
pačioje Lietuvoje viešu tapęs muzikos ir teatro
sąjūdis nepaprastai išsiplėtojo. 1906 m. lapkričio
6 d. Vilniuje, dabartinės Filharmonijos salėje
buvo parodyta dramaturgo Gabrieliaus Landsbergio-Žemkalnio
ir kompozitoriaus Miko Petrausko ,,Birutė",
pirmoji lietuviška opera. 1918 m. vasario 16
d. aktu paskelbus Lietuvos valstybės atkūrimą,
Valstybės tarybos įsteigta Teatro komisija,
Švietimo ministerijos Meno departamentas, kitos
įstaigos ėmė rūpintis muzikos bei teatro mokyklų,
teatrų steigimu; Rotušės teatre vaidino Antano
Vaičkaus dramos trupė, veikė Juozo Tallat-Kelpšos,
Antano Vaičiūno chorai. Lenkijos įvykdyta Lietuvos
sostinės okupacija šią veiklą nutraukė. Lietuvių
kultūrinis darbas buvo priverstas susitelkti
laikinąja sostine tapusiame Kaune. Ten Lietuvių
meno kūrėjų draugija 1920 m. pabaigoje įsteigė
Operos vaidyklą, dabartinį Nacionalinį operos
ir baleto teatrą, kuris pirmąją premjerą - G.
Verdi ,,Traviatą" - parodė gruodžio 31 d.; 1921
m. birželio 16 d. A. Rubinšteino ,,Demono" (teatro
trečiojoje) premjeroje pasirodė trys šokėjos
- baleto trupės užuomazga. 1922 m. pradžioje
Vaidykla buvo suvalstybinta; birželio 2 d. teatro
choreografė Olga Dubeneckienė surengė pirmąjį
operos spektakliuose šokusių savo baleto studijos
mokinių koncertą. 1925 m. birželį baleto trupė
parodė vienaveiksmių baletų ir miniatiūrų programą,
o gruodžio 4 d. - pirmąjį savarankišką spektaklį,
- L. Delibes'o ,,Coppeliją". Šitaip susidarė
Valstybės teatras su opera, drama (pradėjo vaidinti
dviem savaitėm anksčiau už operą) ir baletu.
Iš tautinės valstybės ir kultūros
Atgimimo sąjūdžio kilusio teatro raidą ir toliau
sąlygojo permainingas krašto istorinis likimas
- pirmasis Nepriklausomybės dvidešimtmetis,
sovietų ir nacių okupacijos, karas, vėl sovietinė
okupacija, vėl Atgimimas ir šių dienų Nepriklausomybės
dešimtmetis.
Teatre susitelkė stiprios atlikėjų
pajėgos, jo veikla nuo pat pradžių buvo labai
intensyvi. Pirmasis teatro dirigentas buvo Juozas
Tallat-Kelpša, tą darbą dirbęs iki mirties 1949
m. Po keletą sezonų dirigavo kompozitoriai Juozas
Gruodis, Stasys Šimkus. Su beveik 30 metų darbo
Rusijos teatruose patirtimi 1927 m. į tėvynę
pagaliau grįžo Mykolas Bukša ir dirigavo iki
mirties 1953 m. Pirmiausiai kaip baleto dirigentas
pasireiškė Leiba Hofmekleris. 1934 m. debiutavo
(1938 m. vyriausiuoju dirigentu tapo) reto talento
muzikas Vytautas Marijošius, 1937 m. - Juozas
Pakalnis. Puikų chorą išugdė jo vadovas Julius
Štarka. Teatras pasižymėjo puikia scenografija,
tarp jos kūrėjų buvo Vladas Didžiokas, Vladimiras
Dubeneckis, Petras Kalpokas, Adomas Galdikas,
Stasys Ušinskas; 1929-1939 m. daug darbų sukūrė
žymusis lietuvių kilmės rusų dailininkas Mstislavas
Dobužinskis, debiutavo unikalaus talento scenografas
Liudas Truikys. Pirmuosius operos pastatymus
parengė dramos režisieriai. Vėliau tam darbui
buvo kviečiami rusų režisieriai emigrantai,
iš kurių teatrui ypač nusipelnė Teofanas Pavlovskis
(dirbo nuo 1928 m. iki mirties 1936 m.). Tuo
metu iškilo pirmasis savas operos režisierius
Petras Oleka, kiek vėliau - Stasys Dautartas.
Panašios padėties būta balete. Pirmoji choreografė
Olga Dubeneckienė (ji sėkmingai pasireiškė ir
scenografijoje) statė šokius operose, o baletų
pastatymų nesiėmė. Tad baleto trupės pirmojo
dešimtmečio repertuarą sukūrė vėlgi rusų choreografai
emigrantai Pavelas Petrovas, Nikolajus Zverevas,
kol 1936 m. šioje srityje debiutavo Bronius
Kelbauskas.
Teatras garsėjo puikiais dainininkais,
kurių skaičius sparčiai gausėjo ir skatino naujų
trupių sudarymo ketinimus. Tarp sopranų ypač
minėtinos Adelė Galaunienė, Vladislava Grigaitienė
(nuo 1921 m. iki 1944 m. emigracijos dirbo ir
pedagoginį darbą), Julija Dvarionaitė, Marijona
Rakauskaitė, Veronika Podėnaitė, Antanina Dambrauskaitė,
Aleksandra Staškevičiūtė, Elzbieta Kardelienė,
tarp mecosopranų - Jadvyga Vancevičaitė, Vincė
Jonuškaitė-Zaunienė, Marija Lipčienė, Elena
Kalvaitytė, tenorai Kipras Petrauskas, Aleksandras
Kutkus, Juozas Babravičius, baritonai Antanas
Sodeika, Juozas Bieliūnas, Jonas Butėnas, Juozas
Mažeika, bosai Petras Oleka, Stasys Sodeika,
Antanas Kučingis, Ipolitas Nauragis.
Iki 1940 m. sovietinės okupacijos
buvo pastatyta 41 kompozitoriaus 61 opera (kai
kurios buvo statytos po keletą kartų). Vyravo
italų opera - rodyta 20 G. Verdi, A. Ponchielli,
U. Giordano, P. Mascagni, R. Leoncavallo, G.
Puccini, E. Wolf-Ferrari, kitų kompozitorių
veikalų. Pastatyta 15 populiariausių prancūzų
kompozitorių (F. Halévy, G. Meyerbeerio, Ch.
Gounod, G. Bizet, A. Thomas, J. Massenet ir
kt.) operų. Kiti reikšmingiausi repertuaro veikalai
buvo W. A. Mozarto ,,Don Giovanni", R. Wagnerio
,,Tanhäuseris" ir ,,Lohengrinas", populiariausios
P. Čaikovskio, A. Borodino, M. Musorgskio, B.
Smetanos, A. Dvorako, E. d'Albert'o, kitų kompozitorių
operos. Lietuviškąją repertuaro dalį sudarė
M. Petrausko ,,Birutė" ir ,,Eglė", J. Karnavičiaus
,,Gražina" ir ,,Radvila Perkūnas", A. Račiūno
,,Trys talismanai". Kai kurių operų anuometiniai
pastatymai taip ir liko vieninteliais jų pastatymais
šiame teatre (bei lietuvių scenose apskritai)
- tarp jų yra G. Meyerbeerio ,,Hugenotai", C.
Saint-Saenso ,,Samsonas ir Dalila", A. Ponchielli
,,Gioconda", E. Wolf-Ferrari ,,Keturi storžieviai"
ir ,,Madonos brangenybės", N. Rimskio-Korsakovo
,,Caras Saltanas" ir ,,Kitežas", G. Charpentier
,,Louise", E. d'Albert'o ,,Mirusios akys".
Nuo 1926 m. maždaug kas antrą
operos (ir vieną kitą baleto) spektaklį transliuodavo
Kauno radiofonas. Teatro solistai viešėjo Rygos,
Talino, Stokholmo, Paryžiaus, Prahos, Romos,
Milano scenose, 1936 m. solistų grupė dainavo
Buenos Airių Colon teatre; jame P.Oleka pastatė
N.Rimskio-Korsakovo "Kitežą". Savo ruožtu Kauno
scenoje iki 1940 m. dainavo 55 užsienio solistai,
spektaklius dirigavo bei keletą premjerų parengė
15 užsienio dirigentų.
Baleto trupės pagrindą sudarė
jau pirmuosiuose operų spektakliuose šokusios
Jadvyga Jovaišaitė-Olekienė (vėliau ir žymi
pedagogė - šokio menui atidavė net 62 metus!)
ir Eugenija Žalinkevičaitė, romantinio baleto
pagrindinių vaidmenų atlikėjos Olga Malėjinaitė,
Marija Juozapaitytė, šio stiliaus šokėjai Bronius
Kelbauskas ir Vytautas Aukščiūnas, charakterinių
vaidmenų atlikėjai Vladas Sipaitis, Stasys Dautartas,
jaunesnės kartos šokėjai Eugenijus Bandzevičius,
Henrikas Jagminas, Petras Baravykas, Simas Velbasis,
kiti šokėjai. 1931 - 1935 m. trupės nariai buvo
rusų emigrantų baleto žvaigždės Vera Nemčinova
ir Anatolijus Obuchovas. Iki 1940 m. okupacijos
baleto trupė parengė 29 kompozitorių 36 baletų
premjeras. Tarp jų buvo svarbiausi romantiniai
baletai - A.Adamo "Giselle", L.Delibes'o "Sylvie",
visi trys P.Čaikovskio baletai, taip pat L.Minkaus
"Don Quijotas", A.Glazunovo "Raimonda". Baleto
scenoje palyginti dažnai skambėjo modernioji
muzika - pastatyta I.Stravinskio "Ugnies paukštė",
G.Aurico "Jūrininkai", baletai pagal C.Debussy
("Fauno popietė"), M.Ravelio ("Bolero"), E.Satie
(,,Grand couture"), F.Poulenco ("Aubade") muziką.
1933 m. pasirodė ir pirmieji lietuviškieji baletai
- V.Bacevičiaus "Šokių sūkuryje", J.Gruodžio
"Jūratė ir Kastytis", B.Dvariono "Piršlybos".
1935 m. baletas viešėjo užsienyje - sausio mėnesį
Monte Karle parodė 10 spektaklių, vasario -
kovo mėn. Londone (Alhambros teatre) - 32 spektaklius;
viešnagės repertuare buvo "Giselle", "Coppelia",
"Gulbių ežeras", "Raimonda" (lietuvių teatras
pirmasis Vakarams parodė šį vieną paskutiniųjų
M. Petipa choreografijos šedevrų), taip pat
"Piršlybos" ir dar keletas vienaveiksmių baletų.
Kauno scenoje šoko 11 užsienio baleto solistų,
lenkų baleto trupė.
Teatro veiklą sutrikdė kai
kurių jo narių likimus skaudžiai palietusi 1940
m. sovietų okupacija, karas, nacių okupacija.
Tačiau tie įvykiai teatro veiklos iš esmės nepakeitė.
Jis rodė įprastinį repertuarą, 1942 m. įvyko
St. Šimkaus operos "Pagirėnai", 1944 m. W.A.Mocarto
"Figaro vedybų", 1943 m. J.Pakalnio baleto "Sužadėtinė"
premjeros. Operos meno pajėgos buvo tiek išaugę,
kad buvo iš ko 1940 m. įsteigti Kauno Operetę
(dabartinį Muzikinį teatrą), 1942 m. Vilniuje
- Operą (iki II-osios sovietų okupacijos parengė
6 operų ir vieną baleto premjerą), tais pačiais
metais Šiaulių teatre susibūrusi trupė parengė
4 operečių premjeras ir buvo beveik baigusi
rengti A.Račiūno "Trijų talismanų" premjerą.
Tragedija teatrą, kaip ir visą
kultūrą, ištiko 1944 m. prasidedant II sovietų
okupacijai. Į Vakarus išvyko beveik 30 operos
solistų, apie pusę baleto trupės, puikūs dirigentai,
chorvedžiai, scenografai, kompozitoriai. Susibūrę
Detmolde, 1947 m. jie pastatė ir 20 kartų parodė
"Sevilijos kirpėją", o 1948 m. Augsburge - "Coppeliją"
(parodė bene 14 spektaklių), labai dažnai koncertavo;
paskui dauguma atvyko į JAV, kur 1957 m. pradėjo
gyvuoti unikalus reiškinys - Čikagos lietuvių
opera. Tuo tarpu Lietuvoje buvo panaikintos
Vilniaus ir Šiaulių trupės (2 metus Klaipėdoje
veikusi panaši trupė 1949 m. irgi buvo panaikinta.
Tuomet Lietuvoje jau galėjo būti penki muzikiniai
teatrai. Liko du - Kauno muzikinis ir 1948 m.
į Vilnių perkeltas Operos ir baleto teatras.
Okupacija sužalojo ne vieno
teatro nario gyvenimą. Nutrūko ryšiai su Europos
teatrais, vokalo pedagogikos židiniais, lietuvių
kultūra buvo tarytum perskelta į dvi dalis -
čia ir svetur, ir kelias į Lietuvą buvo užkirstas,
sakysime, Niujorko Metropolitan operos solistėms
Annai Kaskas (Onai Katkauskaitei), Polynai Stoskai
(Apolonijai Stoškutei), Lilian Sukis (Lilijai
Šukytei), kurių nepaminėdavo ir sovietinė spauda.
Pirmosios okupacijos metų ideologų ir kai kurių
teatro narių šūkiai apie "tikrą, socialistinę
kūrybą", prasidėsiančią "atėjus Raudonajai Armijai
į Lietuvą, susipažinus su Stalino konstitucija"
taip ir liko šūkiais (nors ir spėta pastatyti
vieną sovietinę operą bei baletą). Pokario metais
jie tapo teatrui brukama veiklos programa, kurios
reikalavimams jis vienaip ar kitaip turėjo paklusti,
kaip pakluso sovietizmo apologetikos veikalų
sukūrę kai kurie kompozitoriai. Sovietinė kontrolė
ilgam sustabdė modernios stilistikos pasireiškimą
lietuvių kompozitorių kūryboje, net jau XX a.
klasika tapusių pasaulinio repertuaro operų
ir baletų pasirodymą teatro scenoje. Kadangi
"socialistinė kūryba" vyko sunkiai (pirma pokario
lietuviška opera - A.Račiūno prosovietinė "Marytė"
- pasirodė tik 1953 m.), jos trūkumą turėjo
kompensuoti "realistiniais", "pažangiais" vadinami
rusų kompozitorių (P.Čaikovskio, M.Musorgskio,
N.Rimskio-Korsakovo ir kt.) kūriniai, pirmąjį
pokario dešimtmetį sudarę beveik pusę premjerų
skaičiaus. Ilgainiui repertuaro pusiausvyra
buvo atstatyta, 7-ajame dešimtmetyje parodyta
modernesnės stilistikos S.Prokofjevo, G.Gershvino,
C.Orffo operų. Ideologinė kontrolė, žinoma,
neatslūgo. Sakysim, 1968 m. statant G.Puccini
"Merginą iš Vakarų", operos pavadinimas pakeistas
į "Merginą iš Kalifornijos" (Vakarų baimė...).
Populiariausia repertuaro lietuviškoji opera
- V.Klovos "Pilėnai" - pastatymui 1956 m. priimta
tiktai įvedus į ją "ideologinį momentą", - Eglės
sužadėtinį Rūtenį pakeitus rusų kunigaikščiu
Danila (originali versija atkurta 1994 m. operos
pastatyme Čikagos lietuvių operoje). 1957 m.
dėl "ideologinių trūkumų" buvo uždrausta J.Juzeliūno
operos "Sukilėliai" premjera (ji įvyko 1977
m.), dėl tų pačių priežasčių teatras 1982 m.
nepriėmė F.Bajoro operos "Dievo avinėlis" (naudojant
įrašus, 1991 m. ji pastatyta Nacionaliniame
dramos teatre). Sovietinio gyvenimo aplinkybės
lėmė tai, kad teatro repertuaro apimtis per
daugiau kaip pusę šimtmečio palyginti mažai
teišsiplėtė: 1920-1944 m. buvo pastatytos 43
kompozitorių 64 operos, o 1945 - 2000 m. teatro
afišose pasirodė jose dar nebuvę 38 kompozitorių
vardai ir 67 operų pavadinimai. Panaši buvo
ir baleto trupės repertuaro formavimo padėtis:
1925-1944 m. - 31 kompozitorius ir 38 baletai,
1945-2000 m. - apie 40 kompozitorių naujų vardų
ir 52 anksčiau nerodyti baletai (divertismentus
sudariusių miniatiūrų muzikos autoriai neįskaičiuojami).
Nemažą repertuaro plėtimo dalį sudarė lietuvių
kompozitorių veikalai - 14 kompozitorių 20 operų
ir 10 kompozitorių 14 baletų.
Vis dėlto teatras išliko svarbiu
tautinės meno kultūros židiniu bei tikrųjų dvasios
vertybių puoselėjimo vieta, kur niekuomet netrūko
talentingų ir menui pasišventusių žmonių. 1974
m. teatras persikėlė į ilgai statytus naujus
rūmus (salėje yra 1142 vietos); moderni technikos
tarnybų įranga išplėtė ir veikalų pastatymo
menines galimybes.
Nepaisant netekčių, teatre
išliko jo kūrėjų formuota tradicija. Dar tebedirbant
J.Tallat-Kelpšai ir M.Bukšai, diriguoti pradėjo
jauni dirigentai. Dvylika pokario metų teatre
dirbo Algimantas Kalinauskas, net 50 metų (1945-1995)
- Rimas Geniušas. Debiutavęs 1956 m., teatro
dirigentas tebėra Vytautas Viržonis. Vilniuje
dirigento veiklą pradėjo Algis Žiūraitis, vėliau
ilgametis Maskvos Didžiojo teatro dirigentas,
keletą metų teatre dirigavo Margarita Dvarionaitė.
Nuo 1962 m. teatro dirigentas yra Jonas Aleksas
(1975 - 1997 m. buvo vyriausiasis dirigentas,
išskyrus 1990 - 1994 m., kuomet vadovavo Slovakų
Nacionalinio teatro Operai Bratislavoje). Nuo
1984 m. teatre diriguoja Alvydas Šulčys, nuo
1994 m. Martynas Staškus, nuo 2000 m. - vyriausiasis
dirigentas Liutauras Balčiūnas. Trupės narys
nuo jos pirmojo spektaklio Antanas Zauka (režisavo
visus karo metų Vilniaus operos spektaklius)
penkiolika pokario metų buvo teatro režisierius.
Daug pastatymų režisavo beveik po dvidešimtį
metų dirbę Juozas Grybauskas ir Juozas Gustaitis;
keletą metų dirbo bulgarų režisierius Vasilis
Popovas, ankstyva mirtis nutraukė Aleksandro
Rudaičio veiklą (jo 1970 m. režisūros "Lucia
di Lammermoor" teberodoma ir šiandien). Operos
režisūroje pasireiškė choreografas Vytautas
Grivickas ir dainininkas Rimantas Siparis. Ypač
pažymėtinų pastatymų parengė Vlada Mikštaitė.
Nuo 1972 m. teatro režisierius yra Eligijus
Domarkas. Premjerų yra parengę ir režisieriai
svečiai. Operos chorui vadovavo žinomi chorvedžiai
Jonas Dautartas, Adolfas Krogertas, Petras Vaičekonis,
Anicetas Arminas, keletą metų - Ramūnas Tilvikas,
1976-1985 m. - Česlovas Radžiūnas, vyriausias
chormeisteris nuo 1989 m.
Žymusis scenografas Liudas
Truikys per sovietmetį turėjo galimybę teatre
sukurti tik tris scenografijos darbus ("Romeo
ir Juliette", teberodomą "Don Carlos", "Aidą").
Keletą darbų sukūrė Vytautas Palaima, daugiausiai
- Juozas Jankus (32) ir, per 32 darbo metus,
Regina Songailaitė (32 operos, 19 baletų). Tarp
daugiau pasireiškusių dailininkų buvo Feliksas
Navickas (minėtojo "Lucijos di Lammermoor" pastatymo
scenografas), Algis Kariniauskas, estų dailininkas
Eldaras Renteris. Nuo 1973 m. teatre scenografiją
kuria Henrikas Ciparis.
Nors emigravo daugelis puikių
dainininkų (tarp jų visi žymieji mecosopranai)
ir pedagogai, Lietuvoje išliko sava dainavimo
mokykla (tik pora žmonių studijavo žymiosiose
Maskvos ir Sankt Peterburgo (tada Leningrado)
konservatorijose). Tebedainavo Marijona Rakauskaitė,
Aleksandra Staškevičiūtė, Kipras Petrauskas,
Antanas Sodeika, Juozas Mažeika, Antanas Kučingis
(1948-1956 m. Sibiro tremtinys), paskutiniaisiais
Nepriklausomybės metais iškilę sopranai Petronėlė
Zaniauskaitė, Veronika Dagelytė, Justina Jasaitytė,
tenoras Kazys Gutauskas. Vėliau iškilo vis nauji
stiprūs dainininkai - sopranai Regina Tumalevičiūtė,
Irena Ylienė, Jadvyga Petraškevičiūtė, Elena
Čiudakova, Elena Saulevičiūtė, Irena Žukaitė,
Elvyra Kornejeva, Danguolė Juodikaitytė, mecosopranai
Salomėja Vaidžiūnaitė, Marija Aleškevičiūtė,
Irena Jasiūnaitė, Birutė Almonaitytė, Nijolė
Ambrazaitytė, Aušra Stasiūnaitė, Vitalija Šiškaitė,
tenorai Antanas Satkūnas, Juozas Indra, Vladas
Česas, Valentinas Adamkevičius, Virgilijus Noreika,
Jonas Antanavičius, baritonai Jonas Stasiūnas,
Kostas Šilgalis, Vladimiras Rubackis, Jonas
Urvelis, Eduardas Kaniava, Vidas Bakas, Raimondas
Vešiota, bosai Rimantas Siparis, Zenonas Paulauskas,
Henrikas Zabulėnas, Abdonas Lietuvninkas, Vaclovas
Daunoras, Vincentas Kuprys, daugelis kitų dainininkų.
Pagrindiniai pokario teatro
- iki jam persikeliant į naujuosius rūmus -
choreografai buvo Bronius Kelbauskas ir Vytautas
Grivickas; žymus šokėjas, V.Grivickas choreografijoje
debiutavo 1951 m., pastatė baletų ir užsienio
teatruose bei naujoje teatro scenoje, pasireiškė
operos režisūroje. Naujomis idėjomis lietuvių
choreografiją praturtino Elegijus Bukaitis,
Vytautas Brazdylis (labiausiai pagarsėjo jo
"Coppelijos" choreografija). Ryškiausios pokario
baleto žvaigždės - Genovaitė Sabaliauskaitė,
Tamara Sventickaitė, Henrikas Banys, Henrikas
Kunavičius, kai kurių pagrindinių vaidmenų atlikėjos
Aliodija Ruzgaitė, Regina Grigorovaitė, Irena
Kalvaitytė, Viktorija Lipnickaitė, Leokadija
Šveikauskaitė, Ada Tamulevičiūtė. 1947 m. debiutavo
Ramutė Janavičiūtė, netrukus - Vladas Baltrušaitis,
Česlovas Žebrauskas; 7-ojo dešimtmečio karta
- tai Leokadija Aškelovičiūtė, Gražina Žvikaitė,
Genovaitė Samaitytė, Pranė Sargūnaitė, Sigita
Vabalevičiūtė, Raimondas Minderis, Viačeslavas
Nikulajevas, Vytautas Kudžma, Antanas Bieliukevičius,
Vaclovas Sasnauskas; prie jų neužilgo prisijungė
Nina Antonova, Svetlana Masaniova, Rūta Krugiškytė,
Gražina Sakalauskaitė, Valdemaras Chlebinskas,
Jonas Katakinas, taip pat Vijolė Parutytė, Audronė
Sarokaitė, Egidijus Domeika, Aleksandras Semionovas.
Naujųjų rūmų scenoje iškilo nauja karta - Loreta
Bartusevičiūtė, Nelli Beredina, Jolanta Valeikaitė,
Petras Skirmantas, Aleksandras Molodovas, Raimundas
Maskaliūnas, taip pat Olga Fedosova, Rūta Railaitė,
Jelena Grišvina, Aušra Gineitytė, Jūratė Sodytė,
Valerijus Fadejevas.
Okupacijos laikais teatras
buvo tapęs viena žymesniųjų Sovietų Sąjungos
scenų. Jame yra pasirodę kitų sovietinių teatrų
puikūs dainininkai (Rygos, Talino, Peterburgo,
Maskvos ir kt. teatrų solistai) bei šokėjai
(tarp jų Maja Pliseckaja, Raisa Stručkova, Natalija
Bessmertnova, Jekaterina Maksimova, Alla Osipenko,
Vladimiras Vasiljevas, Sergejus Vikolovas) ir
tokios žvaigždės kaip Galina Višnevskaja ir
Mstislavas Rostropovičius. Maskvos žinybos Vilnių
įtraukdavo į užsienio gastrolierių planus, ir
Vilniuje yra dainavę Edda Moser, Anna Tomowa-Sintow,
Grace Bumbry, James King, Nicola Rossi-Lemeni,
Louis Quilico, šokusi Yvette Chauvire ir jaunesnės
kartos Paryžiaus Operos žvaigždės, Varšuvos
Kamerinė ir Didžiojo teatro operos, Slovakų
Nacionalinio teatro opera, Ispanijos Nacionalinis
baletas, Ženevos Didžiojo teatro baletas, Niujorko
City Center Joffrey Ballet, Maurice'o Béjart'o
"XX a. Baletas", Monte-Karlo baletas, mažesnės
baleto trupės iš Švedijos, Prancūzijos, JAV,
Vengrijos, kitų kraštų.
Tuo tarpu lietuvių teatro menininkai
savo meną parodyti už SSSR sienų teturėjo labai
mažai galimybių. Net tokių didžiųjų pasaulio
scenų vertos žvaigždės kaip Virgilijus Noreika,
prestižinių tarptautinių konkursų laureatai
Irena Milkevičiūtė, Vaclovas Daunoras jų beveik
neturėjo, išskyrus - kaip ir dar vienas kitas
dainininkas ar šokėjų pora - vadinamųjų "socialistinių
kraštų" scenas. Visas teatras viešėjo Maskvoje
(1954, 1963, 1970, 1986), Sankt Peterburge (1958),
Rygoje (1979). Daugiau progų pasirodyti svetur
yra tekę baleto trupei - ji šoko Rytų Vokietijos
(1969, 1977), Bulgarijos (1973), Švedijos (1983,
1984) miestuose, Graikijoje (1983, Atėnų festivalis),
Sirijoje ir Turkijoje (1988).
Permainos teatro gyvenime prasidėjo
1987 m. Jas ir įgalino, ir skatino "socialistiniame
lageryje" prasidėję politiniai pokyčiai, Lietuvos
išsilaisvinimui bei Valstybės nepriklausomybės
atkūrimui vadovavusio Sąjūdžio veikla, atkurtos
Nepriklausomybės gyvenimo sąlygos. 1987 m. rudenį
buvo pastatyta paskutinioji sovietinė opera.
Rimantas Siparis buvo pakviestas Buenos Airių
teatre Colon režisuoti ,,Pikų damą". Atgimė
ryšiai su lietuvių - iš pradžių pavieniais -
muzikais užsienyje. 1989 m. Čikagos lietuvių
operos "Trubadūre" dainavo I.Milkevičiūtė, o
gegužę Vilniuje viešėjo Dariaus Lapinsko vadovaujama
Čikagos naujoji opera (The New Opera Company
of Chicago). Kitais metais Čikagos lietuvių
operos ,,Meilės gėrime" dainavo daugiau Vilniaus
teatro narių, o 1991 m. abi trupės parengė bendrą
A. Ponchielli ,,Lietuvių" pastatymą. 1987 m.
baleto trupė šoko Kelne, Detmolde, Centrinės
Afrikos valstybėse, Cervantino festivalyje Meksikoje
(,,šoko taip grakščiai ir narsiai, kad kai kurios
gerai žinomos trupės turėtų susigėsti",- rašė
Jochen Schmidt leidinyje ,,Aufbrüche. 4. Internationales
Tanzfestival NRW 9.September - 4. Oktober, 1990),
o 1989 m. aplankė 8 Lotynų Amerikos valstybes.
1988 m. sausį pagaliau ir visas teatras pirmą
syk pervažiavo dar tebegyvavusios SSSR sieną,
- Varšuvos Didžiajame teatre parodė 4 operos
ir 3 baleto spektaklius (būdingi recenzijų pavadinimai:
,,Lietuvių artistai nukariauja Varšuvą", ,,Bravo
lietuvių operos ir baleto artistams"). 1991
m. sausį operos trupė su 12 ,,Don Carlos" spektaklių
aplankė Heilbroną Vokietijos Badeno-Viurtembergo
žemėje. Buvo praėję vos dvi savaitės po kruvinųjų
Sausio 13-osios įvykių, ir publika bei spauda
operoje minimus įvykius (pavergtų flamandų kova
už laisvę) sugretino su Lietuva.
Suprantama, Vakarų žiūrovai
seniai užmirštos Lietuvos menininkų pasirodymus
yra sutikę su tam tikru nepasitikėjimu. Štai
kas rašyta italų spaudoje po teatro ,,Nabucco"
ir ,,Don Carlos" spektaklių G. Verdi gimtinėje:
,,Visada girdėdavau blogai atsiliepiant apie
šias kuklių Rytų Europos teatrų ,,baudžiamąsias
ekspedicijas" į Ronkolės aikštę (...), nesugebančias
iškelti Verdi festivalių iki aukšto lygio (...).
Bet šį kartą Nacionalinis Vilniaus kolektyvas
pateikė siurprizą - šventė buvo iš tikrųjų!
Viskas pateikta su didžiausiu orumu, kaip tikri
spektakliai senas tradicijas turinčiuose teatruose
(...) - pasirodymas Verdi namuose su Verdi muzika
buvo įspūdingas" (Pier
Maria Paoletti. Tie Baltijos asirai.- Gazzetta
di Parma, 1992.07.24).
Atkurti ryšiai su pasauliu
- vienas reikšmingiausių šiandieninio teatro
veiklos bruožų. Operos ir baleto trupės gastrolių
išvyksta beveik kasmet. Štai 1992 m. operos
trupė ,,Don Carlos " spektaklius rodė Olandijoje,
1993 m. ten (Amsterdame, Hagoje, Mastrichte,
Groningene ir kituose miestuose ) vėl rodė ,,Don
Carlos", o žymiajame Savonlinos operos festivalyje
Suomijoje - ,,Nabucco" ir ,,Luciją di Lammermoor").
1995 m. po 14 ,,Lucijos di Lammermoor" spektaklių
parodyta Heilbrone ir Olandijos miestuose. 1996
m. - ,,Laisvojo šaulio" spektakliai Heilbrone.
Vienas naujesnių teatro pastatymų - ,,Aida"
- rodyta Olandijoje (1998 m.), Vokietijoje ir
Taivanyje (2000 m.). Nuo 1990 m. labai pagausėjo
baleto trupės gastrolių. Tais metais ji šoko
Veimare ir Erfurte, IV-ajame Šiaurės Reino ir
Vestfalijos šokio festivalyje (Duisburgas, Leverkusenas),
Olandijoje, 1992 m. parodė 15 ,,Giselle" spektaklių
Heilbrone ir 15 ,,Gulbių ežero" spektaklių Olandijoje,
o 1993 m. Olandijoje rodė ,,Giselle" ir ,,Coppeliją".
Didelio tarptautinio pripažinimo susilaukė S.
Prokofjevo baleto ,,Romeo ir Džuljeta" pastatymas,
kurį parengė žymusis Maskvos Didžiojo teatro
šokėjas ir choreografas Vladimiras Vasiljevas.
1994 m. trupė parodė 10 šio baleto spektaklių
Olandijoje. ,,Romeo ir Džuljetos" pastatymas
ir atlikimas patraukė žymiojo violončelininko
ir dirigento, seno lietuvių muzikų bičiulio
Mstislavo Rostropovičiaus dėmesį. 1994 m. jis
,,Romeo ir Džuljetą" dirigavo Šlesvigo-Holšteino
festivalyje Vokietijoje, spektaklį įtraukė savo
70-mečio minėjimo 1997 m. programą - dirigavo
lietuvių baleto trupės gastrolėse Eviano festivalyje
Prancūzijoje, Graikijoje ir Egipte, 1998 m.
- Vašingtone, 1999 m. - Sardinijoje, 2000 m.
- Vokietijoje (Ingolštato festivalyje). Be to,
1995 m. trupė Olandijoje šoko ,,Gulbių ežerą",
1999 m. Lodzės Tarptautiniame baleto festivalyje
parodė ,,Vasarvidžio nakties sapną" ir ,,Carmen",
o Ispanijoje (Madride, Barselonoje ir kt.) -
,,Graiką Zorbą", dalyvaujant šio baleto choreografui
Lorcai Massine.
Atgauta laisvė pasireiškė visose
teatro veiklos srityse. Pastebimai atnaujintas
teatro repertuaras. Pastatyta anksčiau repertuare
niekuomet nebuvusių operų - V. Bellini ,,Norma",
L. van Beethoveno ,,Fidelio", J. Haydno ,,Žvejės"
(pastatymas I J. Haydno ir F. Schuberto muzikos
festivaliui), G. Verdi ,,Nabucco" ir ,,Macbethas",
C. M. von Weberio ,,Laisvasis šaulys", A. Ponchielli
,,Lietuviai", J. Strausso ,,Vienos kraujas"
ir B. Britteno opera vaikams ,,Žaiskime operą!",
pagaliau ir naujas lietuviškas veikalas - B.
Kutavičiaus opera ,,Lokys". Į sceną grįžo paskutinį
kartą tik II pasaulinio karo metais matytos
operos - R. Wagnerio ,,Tannhäuseris", E. Humperdincko
,,Jonukas ir Gretutė", G. Verdi ,,Trubadūras",
W. A. Mozarto ,,Figaro vedybos", naujojoje scenoje
nerodytos W. A. Mozarto ,,Pagrobimas iš seralio",
J. Offenbacho ,,Hoffmanno istorijos", P. Čaikovskio
,,Pikų dama". Pastatymus parengė ne vien operos
režisieriai V. Mikštaitė, R. Siparis, E. Domarkas,
N. Petrokas, bet ir dramos režisieriai Jonas
Vaitkus, Linas Zaikauskas, Jonas Jurašas, bei
svečiai iš užsienio - Miroslavas Fischeris (Slovakija
, ,,Macbethas"), Monika Wiesler (Austrija, ,,Vienos
kraujas" ir ,,Hoffmanno istorijos"). ,,Tannhäuserio"
premjerą parengė svečiai iš Vokietijos - režisierius
Manfredas Straube bei dailininkai Siegfriedas
Bachas ir Inge Laube, ,,Žvejes" - svečiai iš
Austrijos, - dirigentė Olga Géczy, režisierius
Robertas H. Pflanzlis ir dailininkas Heinzas
B. Gallée, o ,,Laisvojo šaulio" ir ,,Toscos"
premjeras - estų režisierius Neeme Kuningas
ir dailininkas Hardi Volmeris.
Dar daugiau per pastarąjį dešimtmetį
buvo atnaujintas baleto repertuaras. 1988 m.
vienaveiksmių baletų programa ,,Keturios dramos"
debiutavo choreografas Jurijus Smoriginas; po
metų jis parengė O. Balakausko ,,Macbetho" ir
B. Kutavičiaus ,,Paskutinių pagonių apeigų"
, vėliau M. Ravelio ,,Dafnio ir Chlojės" premjeras.
1992 m. ,,Carmen" (G. Bizet - R. Ščedrino muz.)
ir ,,Kaligulos" (pagal D. Šostakovičiaus muz.)
pastatymu debiutavo, 1995 m. naują E. Balsio
baleto ,,Eglė žalčių karalienė" choreografiją
sukūrė Egidijus Domeika, tačiau jo veiklą nutraukė
netikėta mirtis. 1996 m. A. Rekašiaus baleto
,,Medėja" choreografiją sukūrė jo libretistė
Anželika Cholina. Įsidėmėtinų darbų sukūrė užsienio
choreografai. 1989 m. baletą ,,A Proba" (pagal
J. S. Bacho ir G. Presserio roko muz.) pastatė
vengrų choreografas Antalas Fodoras ir dailininkai
Istvan Szolga bei Judit Schaffer; po metų šis
choreografas ir jo scenografai Patrik Lamoni
bei Judit Szekulesz parengė A. Pflugerio baleto
,,Katarsis" premjerą. Kartu su S. Prokofjevo
,,Romeo ir Džuljeta", tarptautinio pripažinimo
susilaukė ir Lorcos Massine'o (Italija) parengtas
M. Theodorakio baleto ,,Graikas Zorba" pastatymas,
vienaveiksmiai choreografo Krzysztofo Pastoro
(Olandija) baletai ,,Carmen" (G. Bizet-R. Ščedrino
muz.) ir ,,Vasarvidžio nakties sapnas" (F. Mendelssohno-Bartholdy
muz.). Puikų spektaklį sukūrė choreografas iš
Vokietijos Xin Peng Wang (2000 m.); jį sudaro
,,Kontrastai..." (miniatiūros pagal S. Prokofjevo
muz.) ir I. Stravinskio ,,Šventasis pavasaris".
Repertuaro atnaujinimas paskatino
nemažą pagyvėjimą teatro dailėje. Greta H. Cipario,
E. Renterio, operos ir baleto scenografijos
darbų sukūrė dailininkai, kurie šioje srityje
iki tol buvo mažai tepasireiškę arba joje debiutavo.
Tarp jų yra Dalia Mataitienė (,,Nabucco", ,,Eglė
žalčių karalienė"), Vytautas Kalinauskas (,,Jonukas
ir Gretutė", ,,Trubadūras"), scenografas Adomas
Jacovskis ir rūbų dailininkė Aleksandra Jacovskytė
(,,Macbethas" - O. Balakausko baletas ir G.
Verdi opera, ,,Kaligula", ,,Aida", ,,Šventasis
pavasaris"); kostiumus keletui baletų sukūrė
žinomas rūbų dizaineris Juozas Statkevičius.
8-ajame dešimtmetyje iškilo
dainininkų karta, kurios atstovai ir šiandien
tebėra pagrindinių vaidmenų atlikėjai. Tai sopranai
Sofija Jonaitytė, Irena Milkevičiūtė, Romutė
Tumuliauskaitė, tenorai Bronius Tamašauskas,
Česlovas Nausėda, baritonai Eugenijus Vasilevskis,
Arvydas Markauskas, bosas Vladimiras Prudnikovas.
Netrukus prie jų prisijungė sopranas Sigutė
Stonytė, tenoras Antanas Tveraga, baritonas
Arūnas Malikėnas, bosas Vytautas Bakula. Reikšmingų
vaidmenų sukūrė sopranas Jolanta Čiurilaitė,
mecosopranai Aušra Stasiūnaitė ir Laima Domikaitė,
tenoras Jonas Valuckas. Per pastarąjį dešimtmetį
iškilo sopranai Alma Buzaitė, Irena Zelenkauskaitė,
Regina Šilinskaitė, mecosopranas Inesa Linaburgytė,
baritonas Vytautas Juozapaitis, bosas Vladas
Bagdonas. Naujos gyvenimo galimybės palietė
ir trupės sudėtį. Baigęs Lietuvos muzikos akademiją
(iš Rusijos atvyko studijuoti pas prof. V. Noreiką),
1984 m. debiutavo tenoras Sergejus Larinas;
1989 m. pakviestas į Slovakų nacionalinio teatro
operą jis greitai patraukė ir kitų teatrų dėmesį,
dabar dainuoja žymiausiose pasaulio scenose.
Po studijų Milano teatre alla Scala nuo 1980
m. pagrindines partijas dainavo armėnų tenoras
Gehamas Grigorianas; 1988 m. jis išvyko į tėvynę.
Dabar šie dainininkai Vilniaus teatrą retsykiais
aplanko kaip svečiai. Pradėję dainuoti pagrindines
partijas, į Erfurto teatrą buvo pakviesti tenoras
Zenonas Žemaitis (1953-2000), baritonas Sigitas
Dirsė, šiemet namo grįžęs bosas Liudas Norvaišas.
Rostoko ir kituose Vokietijos teatruose dainavo
baritonas Juozas Koreiva, po pasirodymų keletoje
kitų scenų, Eseno teatre pradėjo dainuoti jaunas
bosas Almas Švilpa. Į teatrą grįžo žinomas oratorijų
ir mišių repertuaro Lietuvoje ir svetur atlikėjas
tenoras Algirdas Janutas. 1994 m. pagrindinio
repertuaro atlikimui pakviestas Klaipėdos muzikinio
teatro tenoras Vytautas Kurnickas. Pastaraisiais
metais pagrindinį mecosoprano repertuarą pradėjo
dainuoti Eugenija Klivickaitė, trupę papildė
mecosopranas Laima Jonutytė, tenoras Audrius
Rubežius, baritonas Mindaugas Žemaitis, kai
kurie kiti jauni dainininkai, keletą vaidmenų
sukūrė žinoma Filharmonijos solistė Asta Krikščiūnaitė,
kūrybos kelią bepradedą Muzikos akademijos absolventai.
Tarptautinio pripažinimo sulaukė
ne tik operos trupė apskritai, bet, suprantama,
ir dažnas jos narys. Sakysime, užsienio spauda
nepaprastai gerai vertina Romutės Tumuliauskaitės
Luciją, o ,,Heilbronner
Stimme" (1995 04 24) netgi rašė, kad
solistė ,,neturėtų drovėtis palyginimo su
Callas, Sutherland & Co". Daug pakvietimų
į užsienio scenas sulaukia Irena Milkevičiūtė.
Ji dainavo Susanną (M. Musorgskis, ,,Chovanščina")
Milano Scaloje ir Niujorko Metropolitan operoje,
ketvertą partijų Madrido teatre Colderon, Abigailę
ir Turandot Birgit Nilsson inicijuotose Dallas
Winner's festivaliuose Švedijoje ir kita, šių
metų pabaigoje - Aidą Briuselio Karališkojoje
operoje, Abigailę - Kiolno operoje. Ireną Milkevičiūtę
ne sykį kvietė Varšuvos, Rygos, Sankt Peterburgo
teatrai dalyvauti gastrolėse Vakarų šalyse.
Tokių kvietimų yra susilaukęs ir šiaip daug
užsienio scenų aplankęs Vladimiras Prudnikovas,
Inesa Linaburgytė. Bronius Tamašauskas yra dainavęs
žymiuosiuose Prahos, Stokholmo, Varšuvos, Maskvos,
Peterburgo teatruose, Vytautą Juozapaitį 1994-95
m. sezone W. A. Mozarto Don Giovanni atlikimui
Prahoje ir gastrolėms Japonijoje buvo angažavusi
Čekų Nacionalinė opera; šis solistas pasižymėjo
Escamillo atlikimu keliolikoje Europos scenų.
Naujausias teatro gastroles (2000 m. rugpjūtis)
Taivanyje šitaip vertino šio krašto spauda:
,,Lietuvos nacionalinio teatro orkestras,
choras bei dauguma solistų yra neabejotinai
pasiekę tarptautinį lygį, nei kiek nenusileisdami
Sidnėjaus ir Vienos operoms " (China
Times, 2000. 08. 06).
Apie baleto trupės pasirodymą
Lodzės tarptautiniame baleto festivalyje, lenkų
spauda rašė:,,Lietuvių artistai, vadovaujami
choreografo K. Pastoro, parodė meistrišką klasikinį
šokį, paįvairintą moderniojo šokio elementais
(...). K. Pastoras spaudos konferencijoje sakė,
jog techniniu meistriškumu lietuviai nenusileidžia
geriausiems užsienio kolektyvams, su kuriais
jam teko dirbti" (Rzeczpospolita,
1999.05.27).
Svečiui dirbant, trupėje jau
nebebuvo su scena neseniai atsisveikinusių L.
Bartusevičiūtės, N. Beredinos, J. Katakino,
P. Skirmanto, į Vokietiją išvykusios trupėje
pirmosios tarptautinių konkursų prizininkės
J. Valeikaitės (šoko Bonos, vėliau Eseno teatruose).
Tačiau ir šiandieną trupė yra patirties ir jaunystės
tradicinis derinys. Jos nariai tebėra teatro
senbuviai V. Chlebinskas, A. Semionovas, V.
Fadejevas, pagrindinių partijų atlikėjai - pirmasis
tarptautinio konkurso prizininkas E. Smalakys,
A. Molodovas, taip pat A. Gineitytė, R. Maskaliūnas,
V. Vološinas, jaunesnės kartos atstovės Viltis
Algutytė, Ingrida Cvetkovaitė, Asta Charkovaitė.
Kaip reta gabi per pastarąjį dešimtmetį bei
pastaruosius kelerius metus iškilusi jauniausioji,
Vilniaus choreografijos mokyklos išauklėta šokėjų
karta, kurios pasireiškimui anksčiau neturėtų
galimybių suteikė šiandieninis krašto gyvenimas.
Tai keturių tarptautinių konkursų laureatė Eglė
Špokaitė (apie ją ,,gali svajoti garsiausios
pasaulio scenos",-
"Trybuna Lódzka", 1999 05 27) ir 3 tarptautinių
konkursų laureatė Rūta Jezerskytė (jau tik viešnia,
- nuo 1999 m. Amsterdamo nacionalinio solistė),
tarptautinių konkursų laureatės Živilė Baikštytė,
Asta Bazevičiūtė ir Miki Hamanaka, taip pat
Nelė Beliakaitė (nuo 1999 m. baleto trupės JAV
narė), Žavinta Čičelytė, Asta Gailiušaitė, Kristina
Kanišauskaitė, Olga Konošenko, Irina Tsymbal,
į Sankt Peterburgo, Maskvos, Kopenhagos, Toronto
bei kitas scenas kviečiamas Baltijos asamblėjos
Meno premijos laureatas Mindaugas Baužys, pagrindines
partijas jau šoką Aurimas Paulauskas ir Nerijus
Juška, charakterinių partijų atlikėjas Aurelijus
Daraškevičius. Baleto trupės pasirodymus iš
tiesų puikiai vertina tiek Lietuvos, tiek užsienio
spauda (sakysime, apie Eviano festivalyje parodytą
,,Romeo ir Džuljetą" apibendrintai rašyta: ,,nesuskaičiuojami
iškvietimai į sceną, ilgi aplodismentai tarp
kiekvieno veiksmo, ir atsistojusios publikos
ovacijos finale", -
Le Messager, 1997.05.22).
Šiandieną operos ir baleto
spektaklius taip pat rodo Kauno ir Klaipėdos
muzikiniai teatrai, operų ir baletų pastatymų
būna įvairių tarptautinių festivalių programose.
Juose dalyvauja ir teatro nariai; operos solistai
kviečiami dainuoti bei giedoti oratorijų, mišių
atlikimuose. Lietuvos nacionalinis operos ir
baleto teatras, kuris kiekvieną savo veiklos
sukaktį pamini tradiciniu naujametiniu ,,Traviatos"
spektakliu, buvo ne vienos kūrybinės iniciatyvos
pradininkas, operos ir baleto meno plėtros Lietuvoje
skatintojas. Minėdamas gyvavimo 80-tį, teatras
tebėra svarbiausias šių menų Lietuvoje židinys.


Antanas Šabaniauskas


Dagilėlis

Dagilėlis – Lietuvos berniukų ir jaunuolių choras bei dainavimo mokykla Šiauliuose.

180px|miniatiūra|dešinėje|„Dagilėlio“ logotipas
Šiaulių berniukų ir jaunuolių choras „Dagilėlis“ žinomas kaip vienas ryškiausių šio žanro kolektyvų Lietuvoje. „Apie chorą“ // Oficiali berniukų ir jaunuolių choro „Dagilėlis“ interneto svetainė, 2019 m. sausio 14 d.  Knyga „Kraštiečiai. Šiauliai“. Šiauliai, 2014. Rinktinių biografijų „Kraštiečiai“ serijos knyga, skirta Šiaulių miestui.

„Dagilėlio“ indėlis į kultūrinį Šiaulių bei Lietuvos gyvenimą, puoselėjamas chorinio dainavimo tradicijas ir Lietuvos choro meno atstovavimą užsienyje įvertintas:
Lietuvos Respublikos Prezidentų padėkos raštais, diplomais
Lietuvos liaudies kultūros centro ir Pasaulio lietuvių dainų šventės fondo „Aukso Paukštė“ nominacijomis „Naujai suspindusi žvaigždė“ „„Aukso Paukštės” laureatai 1999 m.“// Lietuvos nacionalinio kultūros centro interneto svetainė, 1999 m.  ir „Tarptautinė spindesio žvaigždė“ „Nominacija „Tarptautinio spindesio žvaigždė““// Lietuvos nacionalinio kultūros centro interneto svetainė, 2014 m.
specialiu prizu „Mūsų vardas Lietuva“ apdovanotas už Lietuvos Dainų švenčių tradicijų, kurios yra įrašytos į UNESCO nematerialaus paveldo sąrašą, puoselėjimą

Lietuvos vardą „Dagilėlis“ garsina prestižinėse Europos, Jungtinių Amerikos Valstijų „Generaliniame konsulate Niujorke apsilankė berniukų choras „Dagilėlis““// Lietuvos Respublikos generalinio konsulato Niujorke interneto svetainė, 2011 m. lapkričio 5 d.  ir Kinijos koncertų salėse. Tai vienintelis Lietuvos kolektyvas, kuris koncertavo:
 Sankt Peterburgo valstybiniame Ermitaže (Rusija)
 Berlyno valstybinėje operoje „Unter den Linden“ (Vokietija)
 Filadelfijos meno atlikėjų „Kimmel“ centre (Jungtinės Amerikos Valstijos)
 Maria Laach abatijos bažnyčioje (Vokietija)
 prestižinėje Pekino didžiojoje liaudies salėje (Kinija)

alt=2010 m. kovo 20 d. berniukų ir jaunuolių choras „Dagilėlis“ (meno vadovas Remigijus Adomaitis) koncertavo Sankt Peterburgo valstybiniame Ermitaže. Koncerte dalyvavo Sankt Peterburgo valstybinio Ermitažo orkestras „Camerata Sankt Peterburg“. Dirigavo Maestro Saulius Sondeckis.|kairėje|miniatiūra|270x270px|2010 m. kovo 20 d. berniukų ir jaunuolių choras „Dagilėlis“ (meno vadovas Remigijus Adomaitis) koncertavo Sankt Peterburgo valstybiniame Ermitaže. Koncerte dalyvavo Sankt Peterburgo valstybinio Ermitažo orkestras „Camerata Sankt Peterburg“. Dirigentas Maestro Saulius Sondeckis (1928)

Kaip mus rasti?
Naujienos Spausdinti RSS
Dalintis Facebook Twitter Google plus
GENERALINIAME KONSULATE NIUJORKE APSILANKĖ BERNIUKŲ CHORAS "DAGILĖLIS"
Sukurta 2011.11.04 / Atnaujinta 2011.11.05 15:56
Baigdamas tris savaites trunkantį koncertinį turą po įvairias JAV valstijas, 2011 m. lapkričio 3 d. berniukų choras iš Šiaulių „Dagilėlis“ (vad. Remigijaus Adomaičio) atvyko į Niujorką. Lietuvos generalinis konsulatas Niujorke ir Nuolatinė misija JT surengė „Dagilėlio“ apsilankymą Jungtinėse Tautose – choristai pabuvojo Generalinės Asamblėjos salėje, apžiūrėjo vykstančias parodas. Po vizito Jungtinėse Tautose choras apsilankė Lietuvos generaliniame konsulate Niujorke, kur atliko improvizuotą pasirodymą. Generalinis konsulas Valdemaras Sarapinas pasveikino šaunų choro kolektyvą ir jo vadovą su sėkmingai įgyvendintu koncertiniu turu po Ameriką. „Jūs esate tikras Lietuvos pasididžiavimas, dėkoju, kad savo meile muzikai iš tiesų jungiate širdis ir vienijate skirtingų tautų žmones,“ – kalbėjo V. Sarapinas, įteikdamas choro kolektyvui albumą apie Niujorką. Choro koncertinį turą po JAV koordinuojančios „Intermuse Performing Artists Bureau“ agentūros vadovas Charles Borowsky dėkojo generaliniam konsulatui Niujorke ir Nuolatinei Misijai JT už dėmesį ir pagalbą rengiant choro programą Niujorke.
Choras savo turą JAV pradėjo spalio 22 d. Baltimorėje, o lapkričio 5 d. jau koncertuos Niujorko švč. Mergelės Marijos Apsireiškimo bažnyčioje, lapkričio 6 d. – šv. Petro ir Pauliaus bažnyčioje (Elizabeth, Naujojo Džersio valstija). Šiais pasirodymais choras užbaigs tris savaites trukusį koncertinį turą, kur klausytojus džiugino puikiai atliekama muzika, emocionalumu, skambiais balsais. Choras "Dagilėlis" yra „Aukso paukštės“, septynių tarptautinių chorų konkursų laureatas, 2001 m. Lietuvos vaikų ir jaunimo chorų konkurso – festivalio „Mes Lietuvos vaikai“ Didžiojo prizo laimėtojas. Berniukų ir jaunuolių choras „Dagilėlis“ yra vienas ryškiausių šio žanro kolektyvų Lietuvoje.
Choras savo turą JAV pradėjo spalio 22 d. Baltimorėje, o lapkričio 5 d. jau koncertuos Niujorko švč. Mergelės Marijos Apsireiškimo bažnyčioje, lapkričio 6 d. – šv. Petro ir Pauliaus bažnyčioje (Elizabeth, Naujojo Džersio valstija). Šiais pasirodymais choras užbaigs tris savaites trukusį koncertinį turą, kur klausytojus džiugino puikiai atliekama muzika, emocionalumu, skambiais balsais. Choras "Dagilėlis" yra „Aukso paukštės“, septynių tarptautinių chorų konkursų laureatas, 2001 m. Lietuvos vaikų ir jaunimo chorų konkurso – festivalio „Mes Lietuvos vaikai“ Didžiojo prizo laimėtojas. Berniukų ir jaunuolių choras „Dagilėlis“ yra vienas ryškiausių šio žanro kolektyvų Lietuvoje.


Dagilėlis


Dagilėlis

Berniukų ir jaunuolių choras „Dagilėlis“ pelnė puikius klausytojų ir muzikos kritikų atsiliepimus po koncertų Vašingtono šv. Mato katedroje (Jungtinės Amerikos Valstijos), Sankt Peterburgo M. Glinkos valstybinėje Kapeloje ir Kaliningrado Katedroje (Rusija), Kornvalio grafystės Truro Katedroje (Jungtinė Karalystė), Baltarusijos valstybinėje (Baltarusija) ir Lietuvos nacionalinėje filharmonijoje, Kaliningrado filharmonijoje (Rusija).

Remigijaus Adomaičio vadovaujamas berniukų ir jaunuolių choras „Dagilėlis“ pelnė laureatų vardus ir diplomus įvairiuose Lietuvos ir tarptautiniuose chorų festivaliuose bei konkursuose:
 1997 m. laureato vardas Moksleivių dainų šventės konkurse Vilniuje (Lietuva)
 1997 m. I vieta tarptautiniame chorų konkurse Gysene (Vokietija)
 1998 m. I vieta tarptautiniame vaikų ir jaunimo chorų festivalyje „Dainų versmė 98“ (Lietuva)
 1999 m. I premija ir aukso medalis tarptautiniame chorų konkurse „Guido d‘Arezzo“ Arece (Italija)
 1999 m. Lietuvos liaudies kultūros centro ir Pasaulio lietuvių dainų švenčių fondo „Aukso paukštės“ nominacija „Naujai suspindusi žvaigždė“ (Lietuva)
 2000 m. I vieta tarptautiniame konkurse „Music World“ Fivizzano (Italija)
 2001 m. absoliučiai geriausio choro vardas ir Didžiojo prizo laimėtojas festivalyje – konkurse „Mes Lietuvos vaikai“ Klaipėdoje (Lietuva)
 2002 m. I vieta tarptautiniame Advento muzikos konkurse Prahoje (Čekija)
 2004 m. I vieta tarptautiniame chorų konkurse Romoje (Italija)
 2006 m. GRAND PRIX ir du aukso medaliai tarptautiniame chorų konkurse „Mundi Cantat“ Olomouce (Čekija)
 2007 m. GRAND PRIX ir pirma premija tarptautiniame sakralinės muzikos konkurse Kaune (Lietuva)
 2010 m. I vieta tarptautiniame chorų konkurse Leke (Italija)
 2011 m. I vieta Šiaulių apskrities muzikos apdovanojimuose MMX (ŠAMA) chorų kategorijoje (Lietuva) „Dagilėlis“// ŠAMA interneto svetainė, 2011 m.
 2011 m. spalio 21 d. paskelbta „Berniukų ir jaunuolių choro „Dagilėlis“ diena“ Baltimorėje (JAV)
 2012 m. I vieta Šiaulių apskrities muzikos apdovanojimuose MMXI (ŠAMA) chorų kategorijoje (Lietuva)
 2012 m. specialus prizas „Berniukų ir jaunuolių chorui „Dagilėlis“ už dainų šventės tradicijų puoselėjimą (Lietuva)
 2013 m. I vieta tarptautiniame Vroclavo chorų festivalyje – konkurse „Vratislavia Sacra“ (Lenkija) „Vratislavia Sacra 2013“// Tarptautinio Vroclavo chorų festivalio – konkurso „Vratislavia Sacra“ interneto svetainė, 2013 m. balandžio 5-7 d.
 2014 m. I vieta ir aukso apdovanojimas XII tarptautiniame chorų konkurse – festivalyje Kinijoje „„Dagilėlio“ triumfas Kinijoje“// Lietuvos muzikų sąjungos interneto svetainė, 2014 m. spalio 23 d.  „Choras „Dagilėlis“ konkurse Kinijoje pelnė aukso apdovanojimą“// Interneto svetainė „Respublika“. Kultūros naujienos, 2014 m. rugpjūčio 4 d.
 2014 m. Lietuvos liaudies kultūros centro ir Pasaulio lietuvių dainų švenčių fondo „Aukso paukštės“ nominacija „Tarptautinio spindesio žvaigždė“ (Lietuva)
 2015 m. absoliučiai geriausio choro vardas ir Didžiojo prizo laimėtojas festivalyje – konkurse „Mes Lietuvos vaikai” Klaipėdoje (Lietuva) „Jaunieji choristai dalyvavo konkurse – festivalyje „Mes – Lietuvos vaikai““// „LRT“ interneto svetainė, 2015 m. birželio 14 d.
 2018 m. 2017 metų „Auksinio disko“ laureatas už aktyvią koncertinę veiklą ir aukštą meninį lygį (Lietuva) „Berniukų ir jaunuolių choras „Dagilėlis“ – „Auksinio disko“ laureatas“// „15min.lt“ interneto svetainė, 2018 m. balandžio 24 d.
 2019 m. I vieta tarptautiniame muzikos festivalyje – konkurse „Silver Bells” Daugpilyje (Latvija) „„Dagilėlis“ – konkurso „Silver bells“ I vietos nugalėtojai!“// Šiaulių miesto savivaldybės interneto svetainė, 2019 m. sausio 14 d.


Jonas Gasiūnas

Jonas Paulius Gasiūnas (g. 1954 m. rugsėjo 15 d. Tiumenceve, Altajaus kraštas, Rusija) – Lietuvos tapytojas, pedagogas.

2018 m. sausio mėn. tinklaraštyje „Akadės paslaptis“ paviešintos istorijos apie VDA Tapybos katedros dėstytojo J. Gasiūno galimą seksualinį priekabiavimą prie studenčių.#MeToo Lietuvą krečia toliau: seksualiniu priekabiavimu kaltinamas VDA dėstytojas Jonas Gasiūnas, 2018-01-31Priekabiavimu kaltinamas Jonas Gasiūnas: „Nesekiokit, aš – ne princesė Diana“ (video) VDA Senato etikos komitetas pasmerkė J. Gasiūno elgesį gavęs 19 buvusių ir esamų studentų pasirašytą skundą.''Trimako ir Liepuoniaus nušalinimas būtų sprendžiamas gavus daugiau neanoniminių liudijimų', delfi.lt, BNS, 2018 m. vasario 2 d.  Vasario 1 d. dėstytojas savo noru pasitraukė iš užimamų pareigų.Seksualiniu priekabiavimu kaltinamas Jonas Gasiūnas pasitraukė iš Vilniaus dailės akademijos, 2018-02-0

Jonas Gasiūnas: „Nesekiokit, aš – ne princesė Diana“ (video) VDA Senato etikos komitetas pasmerkė J. Gasiūno elgesį gavęs 19 buvusių ir esamų studentų pasirašytą skundą.''Trimako ir Liepuoniaus nušalinimas būtų sprendžiamas gavus daugiau neanoniminių liudijimų', delfi.lt, BNS, 2018 m. vasario 2 d. Vasario 1 d. dėstytojas savo noru pasitraukė iš užimamų pareigų. Seksualiniu priekabiavimu kaltinamas

Tai patvirtino Vilniaus dailės akademijos Komunikacijos skyriaus vedėjas Marius Dirgėla: „Šiandien buvo pokalbis su rektoriumi, [J.Gasiūnas] parašė prašymą atleisti iš darbo savo noru, motyvuodamas tuo, kad susidariusi situacija kenkia jo asmeniniam įvaizdžiui ir akademijos gerovei. Tačiau jis pareiškė, kad situaciją sieks paneigti ir savo garbę apginti, o kai tik tai padarys planuoja grįžti į akademiją.“
Nepaisant to, kad J.Gasiūnas pasitraukė iš užimamų pareigų, kaltinimai seksualiniu priekabiavimu, pasak M.Dirgėlos, bus tiriami ir toliau: „Tas pasitraukimas, kaip jūs suprantate, yra tiesiog prašymas išeiti iš darbo, o ne savo kaltės pripažinimas. Niekas kol kas nėra kietai įrodyta, bet jei mūsų studentai, bent jau dalis, bent 5 iš 1500, turi pagrindo taip rašyti ir taip galvoti, tai yra problema, kurią mes turim spręsti ir spręsti labai rimtai. Vieno žmogaus savanoriškas atsistatydinimas nieko nekeičia.“
Pasak M.Dirgėlos, kol kas didžiausia problema, jog kalbama anonimiškai ir užuominomis: „Su J.Gasiūnu susijusių pareiškimų yra ir daugiau. Gaila, kad absoliuti dauguma jų yra anoniminiai, bet mes tikimės, kad atsiras žmonių, kurie galės tai ir savo parašu paliudyti. Bet kuriuo atveju rytoj vyksta antras susitikimas Etikos komiteto. Jie tirs tiek šitą, tiek kitus iškylančius atvejus. Jų tikslas Senato posėdžiui, kuris bus vasario 14 d., pateikti pirmines išvadas tiek dėl šio atvejo, tiek dėl kažkokių prevencinių priemonių, kurių galėtume imtis, kad tokie dalykai nesikartotų.“
Ketvirtadienį su J.Gasiūnu 15min susisiekti nepavyko.
Informacija apie nederamą dėstytojo elgesį su studentais pasirodė tinklaraštyje „Akadės paslaptis“. Antradienį 15min J.Gasiūnas šias istorijas vadino kliedesiais ir tikino, jog su juo bando susidoroti dabartinis Tapybos katedros vedėjas Jonas Vaitekūnas.
Senato Etikos komiteto pirmininkas: „Turime pripažinti problemą ir ją gydyti“
VDA Senato Etikos komiteto pirmininkas Marius Pranas Šaliamoras sakė, jog šiuo metu mato dvi problemas: „Viena – šis konkretus atvejis. Kita problema gal ir rimtesnė. Norime pasiūlyti Senatui tokią prevencijos sistemą, kad tokie dalykai nepasikartotų. Tarsimės, kaip tokią sistemą sukurti, kad ji veiktų. Nes formaliai galima sugalvoti visokių pasiaiškinimų, bet viešumas, manau, yra labai gera priemonė. Nemalonu, kad tokie reiškiniai iškyla ir turim juos svarstyti, bet, kita vertus, ir gerai, kad jie iškyla. Tas pūlinys turi pasirodyti, turime pripažinti problemą ir ją gydyti.“
Pats M.P.Šaliamoras sakė nežinantis, kas yra tie asmenys, kurie paskelbė istorijas apie nederamą J.Gasiūno elgesį su studentais, tačiau sako, jog bus svarstomi ir anonimiški pareiškimai: „Anoniminis liudijimas visada yra silpnesnis. Būtų daug geriau problemai drąsiai žvelgti tiesiai į akis. Bet mes suprantam, manau, kad tie žmonės irgi ne geležiniai, jiems irgi nedrąsu liudyti neanonimiškai. Iš to liudijimo jaučiam, kad tai ne kerštavimas, o atviravimas. Nagrinėsim pakankamai geranoriškai tuos anoniminius liudijimus.“


Jonas Gasiūnas


Jonas Gasiūnas

2018 m. sausio mėn. tinklaraštyje „Akadės paslaptis“ paviešintos istorijos apie VDA Tapybos katedros dėstytojo J. Gasiūno galimą seksualinį priekabiavimą prie studenčių.#MeToo Lietuvą krečia toliau: seksualiniu priekabiavimu kaltinamas VDA dėstytojas Jonas Gasiūnas, 2018-01-31Priekabiavimu kaltinamas Jonas Gasiūnas: „Nesekiokit, aš – ne princesė Diana“ (video) VDA Senato etikos komitetas pasmerkė J. Gasiūno elgesį gavęs 19 buvusių ir esamų studentų pasirašytą skundą.''Trimako ir Liepuoniaus nušalinimas būtų sprendžiamas gavus daugiau neanoniminių liudijimų', delfi.lt, BNS, 2018 m. vasario 2 d.  Vasario 1 d. dėstytojas savo noru pasitraukė iš užimamų pareigų.


Giedrius Arlauskis

Giedrius Arlauskis (g. 1987 m. gruodžio 1 d.) – Lietuvos futbolininkas, vartininkas.

Jo pirmas klubas buvo Telšių „Mastis“. Su Rumunijos klubu FC Unirea Voluntari Urziceni dalyvavo 2009 m. UEFA Čempionų Lygoje kaip pagrindinis klubo vartininkas.

2010 m. rugpjūčio 20 d. pasirašė trejų metų sutartį su Kazanės „Rubin“ klubu.http://sportas.delfi.lt/abroad/garlauskis-perejo-i-kazanes-rubin-komanda.d?id=35659465

2015 m. laimėjo aukščiausiąją Rumunijos futbolo lygą (Liga I) ir birželio 4 d. pasirašė kontraktą su Anglijos aukščiausio diviziono (Barclay Premier League) FC Watford klubu.

2016 m. liepos 28 d. iki sezono pabaigos buvo išnuomotas Ispanijos RCD Espanyol klubui.

2017 m. rugpjūčio 15 d. sugrįžo į Rumuniją ir pasirašė trejų metų sutartį su CFR Cluj klubu.http://www.delfi.lt/sportas/futbolas/g-arlauskis-paliko-anglija-ir-karjera-tes-rumunijoje.d?id=75486151

2020 m. rugsėjo 10 d. pranešta, kad pasirašė 3 metų sutartį su Saudo Arabijos Al-Shabab FC klubu.https://www.sportas.lt/naujiena/420134/su-al-shabab-sutarti-pasirases-g-arlauskis-naujas-klubas-nauja-patirtis-ir-issukis-man

2021 m. žaidė Rumunijoje, atstovavo Klužo CFR klubui.https://www.delfi.lt/sportas/futbolas/saudo-arabija-netiketai-palikusi-arlauski-vel-vilioja-rumunai.d?id=86522989 Su šia ekipa tapo Rumunijos čempionu.https://www.sportas.lt/naujiena/433541/g-arlauskis-sesta-karta-tapo-rumunijos-cempion

2021 m. žaidė Rumunijoje, atstovavo Klužo CFR klubui. Su šia ekipa tapo Rumunijos čempionu.

Praėjusią vasarą į Arabijos pusiasalį išvykęs lietuvis spėjo sužaisti vos 9-erias rungtynes, per kurias praleido 10 įvarčių. Tolesnį jo pasirodymą praėjusį gruodį buvo sustabdžiusi trauma.
Ją išsigydęs G. Arlauskis nebegrįžo nei į „Al Shabab“ vartus, nei ant atsarginių suolo.
Rumunijos žiniasklaida spekuliuoja keliomis versijomis, kodėl futbolininkas paliko klubą. Digisport.ro praneša, kad G. Arlauskiui buvo sunku prisitaikyti prie gyvenimo musulmoniškoje šalyje, be to, komandoje esą kelis mėnesius vėlavo atlyginimai.
Kitais duomenimis, lietuvis „netilpo“ į Saudo Arabijos pirmenybėse taikomą septynių legionierių limitą. Dabartinių čempionato lyderių gretose rungtyniauja tokie futbolininkai kaip buvusi „Sevilla“ (Ispanija) žvaigždė iš Argentinos Everis Banega, „Manchester United“ (Anglija) epizodiškai pasirodęs nigerietis Odionas Ighalo, Portugalijos jaunimo rinktinėse žaidęs Fabio Martinsas.
Skelbiama, kad dabar G. Arlauskio paslaugomis domisi Rumunijos čempionai CFR, iš kurių stovyklos jis ir persikėlė į Saudo Arabiją.
Klužo ekipoje vartininkas žaidė 2017-2020 metais, o prieš tai Rumunijoje dar gynė Bukarešto „Steaua“ ir Urzičenio „Unirea“ garbę.
„Šiauliuose“ karjerą pradėjęs buvęs Lietuvos rinktinės žaidėjas taip pat yra atstovavęs Kazanės „Rubin“ (Rusija), „Watford“ (Anglija) ir Barselonos „Espanyol“ (Ispanija) klubams.
Paaiškėjo Lietuvos rinktinės tvarkaraštis Europos čempionato atrankoje (1)
Ištraukus 2024-ųjų Europos futbolo čempionato atrankos burtus, netrukus buvo patvirtintas ir visų...
Įsibėgėjusio „Arsenal“ nesustabdė ir „Liverpool“ klubas prabilo ir Ronaldo
Centrinėse Anglijos „Premier“ lygos 10-ojo turo rungtynėse dar vieną pergalę šventė šį...
Dėl įtarimų vėlavusiose A lygos rungtynėse – keistas smūgis į savo vartus ir sutriuškinimas
Vilniaus „Žalgris“ toliau tęsia sėkmingą žygį „Optibet A lygoje“. Vladimiro Čeburino...
Gailestingi burtai: Lietuvos rinktinė atrankoje į Europos čempionatą išvengė akistatų su grandais visos grupės (11)
Lietuvos nacionalinė vyrų rinktinė (FIFA 144) sekmadienį sužinojo savo varžovus atrankoje į...
Majauskas: matydama, kaip tvarkosi Lietuvos futbolo federacija, valstybė taikstytis negali
Šią savaitę Seimo Biudžeto ir finansų komiteto (BFK) po susitikimo su FIFA ir UEFA atstovais...
Top naujienos
Rusijos rezervistų realybė: šalmas, vaistinėlė ir šarvinė liemenė už savus pinigus, į frontą – be tinkamo apmokymo (19)
Rusijos prezidento Vladimiro Putino sprendimas šalyje skelbti mobilizaciją virsta tragikomedija....
Už kartvelo ištekėjusi lietuvė papasakojo apie tradicines vestuves ir šeimos modelį: kai kurias tradicijas lietuviams būtų sunku suprasti
Sandra Vilkelytė-Berulava juokauja, kad, matyt, praėjusiame gyvenime buvo kartvelė, nes...
Karas Ukrainoje. Rusija raketomis atakavo Ukrainą: pranešta apie smūgius daugelyje miestų Arestovyčius: naktį galima dar viena ataka (21)
Išpuolis ant Krymo tilto buvo smūgis paties Rusijos prezidento Vladimiro Putino prestižui.
Kuo pasitikėti – automobilio spidometru ar navigacijos rodomu greičiu: kodėl jis skiriasi ir kada iš tiesų pažeidžiate KET? (18)
Navigacijos programėlės vairuotojams suteikia iš tiesų daug informacijos. Taip vairuotojai gali ne...
Sinoptikai apie artimiausių dienų orus: vienintelis pokytis – lietus
Antradienio dieną per Lietuvą slinks šaltasis atmosferos frontas. Vyraus nepastoviai debesuoti...
Buvusios oligarchų asistentės išklojo tiesą apie savo bosus ir jų žmonas: kartą skrido į Italiją, kad iš tualeto išneštų driežą
Gyventi, dirbti ir tiesiog turėti reikalų su oligarchais nėra skirta silpnų nervų žmonėms....
VIP premjeroje sužibo šalies žvaigždės: netikėtas bučinys ir iš Londono atvykusi Ingeborga Dapkūnaitė (2)
Pirmadienio vakarą Vilniuje įvyko ilgai laukta lietuviško kino dovana – Emilio Vėlyvio...
Čempionai sensacingai krito: kėdainiečiai užėmė „Ryto“ tvirtovę (2)
Lietuvos krepšinio lygos („Betsafe-LKL“) čempionai naujajame sezone nepralaimėję išliko tik...
Moterys, pasmerktos būti vedusių vyrų meilužėmis – kas jos?
Nedaug kas iš tikrųjų svajoja apie meilužės vaidmenį. Nepaisant to, yra moterų, kurios vėl ir...
Lietuvės kelionė Džeimso Bondo keliais: šie du Italijos miestai pranoko lūkesčius
„Jeigu žiūrėjote paskutinę Džeimso Bondo dalį, turbūt pastebėjote žavų akmeninį miestą,...


Giedrius Arlauskis


Giedrius Arlauskis

Jo pirmas klubas buvo Telšių „Mastis“. Su Rumunijos klubu FC Unirea Voluntari Urziceni dalyvavo 2009 m. UEFA Čempionų Lygoje kaip pagrindinis klubo vartininkas.

2010 m. rugpjūčio 20 d. pasirašė trejų metų sutartį su Kazanės „Rubin“ klubu.http://sportas.delfi.lt/abroad/garlauskis-perejo-i-kazanes-rubin-komanda.d?id=35659465

2015 m. laimėjo aukščiausiąją Rumunijos futbolo lygą (Liga I) ir birželio 4 d. pasirašė kontraktą su Anglijos aukščiausio diviziono (Barclay Premier League) FC Watford klubu.

2016 m. liepos 28 d. iki sezono pabaigos buvo išnuomotas Ispanijos RCD Espanyol klubui.

2017 m. rugpjūčio 15 d. sugrįžo į Rumuniją ir pasirašė trejų metų sutartį su CFR Cluj klubu.http://www.delfi.lt/sportas/futbolas/g-arlauskis-paliko-anglija-ir-karjera-tes-rumunijoje.d?id=75486151


Augustinas Savickas

Augustinas Savickis-Savickas (1919 m. gegužės 12 d. Kopenhagoje, Danija – 2012 m. birželio 24 d.) – Lietuvos dailininkas tapytojas, dailėtyrininkas.

thumb|220px|A. Savickas. Po angelo sparnu, 2003 m.
 1965 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas
 1966 m. LSSR valstybinė premija
 1979 m. LSSR liaudies dailininkas
 1994 m. Ldk Gedimino ordino Riterio kryžius http://www3.lrs.lt/pls/inter3/dokpaieska.showdoc_l?p_id=3292
 1999 m. Nacionalinė kultūros ir meno premija
 2003 m. Lietuvos dailininkų sąjungos premija ir auksinis ženkliukas Nr. 009
 2003 m. Vytauto Didžiojo ordino Komandoro kryžius http://www3.lrs.lt/pls/inter3/dokpaieska.showdoc_l?p_id=20577

Po angelo sparnu, 2003 m. 1965 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas 1966 m. LSSR valstybinė premija 1979 m. LSSR liaudies dailininkas 1994 m. Ldk Gedimino ordino Riterio kryžius 1999 m. Nacionalinė kultūros ir meno premija 2003 m. Lietuvos dailininkų sąjungos premija ir auksinis ženkliukas Nr. 009 2003 m.

Pradžia
Paieška
Paprasta paieška
Dokumentų paieška
Detali teisės aktų paieška
Detali teisės aktų projektų paieška
Vedlys
Mano vykdytos paieškos
Peržiūrėti dokumentai
Vertinimų vidurkis:
0
LT
LT
?
Dėl Lietuvos Respublikos ir užsienio valstybių piliečių apdovanojimo Lietuvos Valstybės ordinais ir medaliais Vasario 16-osios - Lietuvos valstybės atkūrimo dienos proga
Rūšis:
Dekretas
Priėmimo data:
2003-02-03
Galiojanti suvestinė redakcija:
Nėra
Identifikacinis kodas:
1031050DEKR00002042
Dokumento nr.:
2042
Suvestinių redakcijų sąrašas pagal datą:
Nėra
Užregistravimo TAR data:
Priėmė:
Lietuvos Respublikos Prezidentas
Pakeitimų projektai:
Nėra
Galioja
Chronologija
2003-02-03
Įsigalioja
2003-02-03
Priėmė
Įsigalioja 2003-02-03
Paskelbta:
Valstybės žinios, 2003-02-27, Nr. 21-878
Eurovoc terminai:
apdovanojimas
pagerbimas
dekretas
užsienio valstybės pilietis
2826 socialiniai reikalai
1206 teisės šaltiniai ir sritys
Kalba:
Lietuvių
Ryšys su ES teisės aktais:
Nėra
Dokumento struktūra
Padaryti matomą:
Rodyti tik:
Pagrindinė dalis
1 Straipsnis (1 str.)
1 Straipsnio dalis (1 str. 1 d.)
Skirsnis Vytauto Didžiojo ordinu su aukso grandine
Skirsnis Vytauto Didžiojo ordino Didžiuoju kryžiumi
Skirsnis Vytauto Didžiojo ordino Komandoro didžiuoju kryžiumi
Skirsnis Vytauto Didžiojo ordino Komandoro kryžiumi
Skirsnis Vytauto Didžiojo ordino Karininko kryžiumi
Skirsnis Vytauto Didžiojo ordino Riterio kryžiumi
Skirsnis Vytauto Didžiojo ordino medaliu
Skirsnis Vyčio Kryžiaus ordino Komandoro kryžiumi
Skirsnis Vyčio Kryžiaus ordino Riterio kryžiumi
Skirsnis Vyčio Kryžiaus ordino medaliu
Skirsnis Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro didžiuoju kryžiumi
Skirsnis Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Komandoro kryžiumi
Skirsnis Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Karininko kryžiumi
Skirsnis Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino Riterio kryžiumi
Skirsnis Lietuvos didžiojo kunigaikščio Gedimino ordino medaliu
Skirsnis Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Didžiuoju kryžiumi
Skirsnis Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro didžiuoju kryžiumi
Skirsnis Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžiumi
Skirsnis Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Karininko kryžiumi
Skirsnis Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ Riterio kryžiumi
Skirsnis Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ medaliu
2 Straipsnis (2 str.)
1 Straipsnio dalis (2 str. 1 d.)
Parašo vieta
Susijusi informacija
Teisės akto pakeitimai (
)
Pakeistas dokumentas (
)
Negalioja de jure (
)
Netaikoma (sustabdoma) teismo nutarimu (
)
Laikinai sustabdyto galiojimo TA (
)
Atstatyto laikinai sustabdyto galiojimo TA (
)
Susiję dokumentai (
)
Teisės akto tekstas
Spausdinti
Komentaras teisės aktui
Antraštė
*
???upload.NONE.UNSPECIFIED.header???
Pridėti
???upload.NONE.UNSPECIFIED.emptyMessage???
???upload.NONE.UNSPECIFIED.header???
Siuntėjas
Vardas
*
Pavardė
*
Organizacija
Siuntėjo adresas
Adresas
El. pašto adresas
*
Kontrolinis laukas
Siųsti
Dokumento pateikimas Seimui
???submitted.???
Uždaryti
Siunčiama


Augustinas Savickas


Algirdas Matukonis

Algirdas Matukonis (1920 m. spalio 7 d. Noragėliuose, Seirijų valsčius – 2013 m. birželio 20 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius technologas, tekstilininkas, profesorius, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

 1965 m. LTSR nusipelnęs mokslo ir technikos veikėjas
 1966 m. LSSR valstybinė premija (su kitais)
 1979 m. LSSR valstybinė premija (su kitais)
 1996 m. Rygos technikos universiteto garbės daktaras
 1997 m. DLK Gedimino 5 laipsnio ordinas http://www3.lrs.lt/pls/inter3/dokpaieska.showdoc_l?p_id=35625
 1999 m. Kauno technologijos universiteto garbės profesorius http://www.ktu.lt/lt/apie_universiteta/profesoriai.asp?id=02
 2001 m. Lietuvos mokslo premija (su kitais

Įvertinimas 1965 m. LTSR nusipelnęs mokslo ir technikos veikėjas 1966 m. LSSR valstybinė premija (su kitais) 1979 m. LSSR valstybinė premija (su kitais) 1996 m. Rygos technikos universiteto garbės daktaras 1997 m. DLK Gedimino 5 laipsnio ordinas 1999 m. Kauno technologijos universiteto garbės profesorius 2001 m. Lietuvos mokslo premija (su kitais)


Algirdas Matukonis