Panevėžio architektūra

 Senoji architektūra
thumb|XVII a. Upytės pavieto teismo rūmai – seniausias Panevėžio pastatas
Senasis Panevėžys pradėjo kurtis XVI a. pr. Nevėžio dešiniajame krante nuo valstybinio dvaro atskyrus žemes Ramygalos parapijai (dabartinė Senamiesčio gatvė). Netrukus, patogesnėje vietoje, Didžiojo kunigaikščio dvaro žemėje Nevėžio kairiajame krante, prie svarbių kelių į Ramygalą ir Upytę (dabartinis miesto centras) pradėjo kurtis Naujasis Panevėžys. Po valakų reformos XVI a. pab. Naujasis Panevėžys atsiskyrė nuo dvaro, tapo atskiru teritoriniu vienetu. Tarp Senojo ir Naujojo miesto stovėjo Panevėžio dvaras: skirtinga šių miesto dalių priklausomybė (valstybei, bažnyčiai, privačiam didikui) trukdė Panevėžiui tolygiai plėtotis. Dėl to nesusiformavo ryškesni architektūros ansambliai, kompozicijos dominantės, nebuvo tūriu ar menine išraiška išsiskiriančių visuomeninių pastatų. Miestą sudarė vienaaukščiai mediniai pastatai, medinė bažnyčia, nedidelis, neišraiškingas dvaro pastatas. Vienintelis to laikotarpio paveldas mieste – 1614 m. statyti renesanso stilistikos mūriniai Upytės pavieto teismo rūmai Kranto gatvėje ir gatvių tinklas.

Miestas smarkiai sugriautas per karą su Maskva 1654–1667 m. ir Šiaurės karą 1700–1721 m. 1727 m. Naujojo Panevėžio aikštės vakariniame šone pradėtas statyti pijorų vienuolyno ansamblis: vienuolyno korpusas, bažnyčia ir kolegija (po 1790 m. gaisro atstatyti). Naujieji pastatai ir 1794 m. pastatyta medinė sinagoga miesto plano nepakeitė, bet paryškino tūrinėje ir erdvinėje kompozicijoje ryškesnių akcentų neturėjusį miesto centrą. Iš šių pastatų iki šių laikų išliko tik bažnyčia, kiti nukentėjo per Antrąjį pasaulinį karą ir nugriauti pokario metais.

thumb|left|Turgaus aikštė ir Ukmergės gatvė XX a. pr.
XVIII a. pab. Panevėžyje buvo du savarankiški panašaus radialinio plano urbanistiniai kompleksai, atskirti miško: Naujojo Panevėžio miestas ir Senojo Panevėžio miestelis. Miestas buvo užstatytas beveik vien mediniais vienaaukščiais namais; miesto dalis už upės (Senasis Panevėžys) turėjo kaimui būdingą vaizdą. Senoji ir naujoji miesto dalys sujungtos XVIII a. pab.–XIX a. pr.: sudegus medinei Senamiesčio bažnyčiai, nauja medinė bažnyčia pastatyta kitoje vietoje, Nevėžio kilpoje tarp Senojo ir Naujojo Panevėžio. Aplink bažnyčią suplanuota aikštė ir stačiakampis gatvių tinklas, pradėtas kurti naujas Mikolajevo miestelis (dabar Smėlynė). Smėlynei išaugus, XIX a. vid. Naujamiestis, Senamiestis ir Smėlynė jau sudarė vientisą kompleksą.

thumb|Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčios bokštai – viena iš pagrindinių dominančių miesto siluete
Nuo XIX a. pr. pradėjo keistis ir miesto užstatymas bei vaizdas. Miesto centre susidarė tankiai užstatyti kvartalai, imta riboti pastatų tankumą. Pastatyti nauji visuomeniniai pastatai: medinė Evangelikų liuteronų bažnyčia Dvaro gatvėje (1845–1850 m.; dabar Ukmergės g. 29), apskrities iždinė turgaus aikštėje (1830 m., neišlikusi), kalėjimas (po 1837 m.), medinis ligoninės pastatas Marijos gatvėje (1840 m., dabar Panevėžio teritorinė darbo birža A. Smetonos g. 19),Liudvika Knizikevičienė, Iš Panevėžio ligoninės istorijos, Lietuvos Aidas. Nuoroda tikrinta 2020-08-17. dviaukštė mūrinė bajorų mokykla (1840 m., dabar Panevėžio kolegijos korpusas Klaipėdos g. 3), malūnas (1841 m., dabar viešbutis „Romantic“). Miesto centre ėmė vyrauti mūriniai pastatai, kai kurie jų buvo klasicistinio stiliaus. Po 1831 m. sukilimo uždarytas pijorų vienuolynas: vienuolių korpusas paverstas kareivinėmis, bažnyčia – cerkve. 1877–1885 m. Smėlynėje vietoj medinės bažnyčios pastatyta raudonų plytų apdailos neoromaninė Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia, kuri ėmė dominuoti miesto siluete. 1878 m. parengtas miesto planas, iš esmės – jau susiklosčiusių kvartalų su kai kuriais gatvių papildymais fiksacija. Pagal planą numatyti nauji kvartalai šiaurinėje ir pietinėje miesto dalyse. Miesto centrinė (Laisvės) aikštė apstatyta istorizmo stiliaus dviaukščiais, tinkuotais, puoštais orderiniais elementais arba raudonų plytų su smulkiu gausiu plytų dekoru pastatais. Nutiesti geležinkeliai: 1873 m. platusis Radviliškio–Daugpilio, 1898 m. – siaurasis Panevėžio–Pastovių, įrengta stotis, pastatyti stoties pastatai, sandėliai. XIX a. pab. Panevėžys tapo teritoriškai vieningu, architektūros ir urbanistinės struktūros požiūriu susiformavusiu miestu.

thumb|left|J. Balčikonio gimnazijos senasis korpusas, XIX a. pab.
XIX a. pab.–XX a. pr. mieste pastatyta mūrinių visuomeninių, gyvenamųjų ir industrinių pastatų: du vėjo malūnai Ramygalos gatvėje (1875 ir 1880 m.),Inga Smalskienė, Malūnai Panevėžį garsino ir užsienyje,Panevėžio balsas, 2012-12-15. Nuoroda tikrinta 2021-06-12. istorizmo „plytų stiliaus“ valstybės degtinės monopolio Panevėžio pilstykla Kranto gatvėje (1880 m., sovietmečiu – konservų fabrikas, dabar apleistas),Lina Dranseikaitė, Centro atgimimas judina ir konservų fabriko sienas, Sekundė, 2021-01-31. Nuoroda tikrinta 2021-06-12. Realinės mokyklos rūmai (1884 m., dabar J. Balčikonio gimnazija),Ką laikyti mokyklos istorijos pradžia?, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka.


Panevėžio architektūra

thumb|Panevėžio architektūrą reprezentuojanti Kristaus Karaliaus katedra
thumb|Į LR Kultūros vertybių registrą įrašyti architektūrinės vertės objektai Panevėžyje
Panevėžio architektūra – statinių, jų kompleksų ir gamtinės aplinkos visuma Panevėžio mieste.

Istoriškai susiklostė, kad Panevėžys ryškaus architektūrinio identiteto neturi, jį sudaro skirtingų laikotarpių ir stilių pastatai.Naujas architektūros festivalis kvies prakalbinti Panevėžio pastatus, Bernardinai.lt, 2020 m. birželio 23 d. Nuoroda tikrinta 2020-07-01. Panevėžys formavosi stichiškai, augo kaip pramonės ir darbininkų miestas, mieste nėra ir niekada nebuvo svarbių architektūros objektų. Iki XIX a. beveik visas miestas buvo medinis, padalintas į du atskirus urbanistinius kompleksus: Naujojo Panevėžio miestą ir Senojo Panevėžio miestelį. Iki XIX a. pab. miestas suvienytas, tarpukariu – modernizuotas. Dabartinį miestovaizdį įgijo sovietmečiu: miestas plėtotas pagal 1947 m. (arch. K. Šešelgis), 1962 m. (arch. I. M. Daujotaitė ir kiti) ir 1973 m. (arch. V. Bugailiškis ir kiti) bendruosius (generalinius) planus.Panevėžio architektūra, Visuotinė lietuvių enciklopedija, 2019-04-23. Nuoroda tikrinta 2020-08-31.

Miesto istorinė dalis, 11 statinių kompleksų ir 24 atskiri architektūriniai objektai įtraukti į LR Kultūros vertybių registrą.

 Senoji architektūra
thumb|XVII a. Upytės pavieto teismo rūmai – seniausias Panevėžio pastatas
Senasis Panevėžys pradėjo kurtis XVI a. pr. Nevėžio dešiniajame krante nuo valstybinio dvaro atskyrus žemes Ramygalos parapijai (dabartinė Senamiesčio gatvė). Netrukus, patogesnėje vietoje, Didžiojo kunigaikščio dvaro žemėje Nevėžio kairiajame krante, prie svarbių kelių į Ramygalą ir Upytę (dabartinis miesto centras) pradėjo kurtis Naujasis Panevėžys. Po valakų reformos XVI a. pab. Naujasis Panevėžys atsiskyrė nuo dvaro, tapo atskiru teritoriniu vienetu. Tarp Senojo ir Naujojo miesto stovėjo Panevėžio dvaras: skirtinga šių miesto dalių priklausomybė (valstybei, bažnyčiai, privačiam didikui) trukdė Panevėžiui tolygiai plėtotis. Dėl to nesusiformavo ryškesni architektūros ansambliai, kompozicijos dominantės, nebuvo tūriu ar menine išraiška išsiskiriančių visuomeninių pastatų. Miestą sudarė vienaaukščiai mediniai pastatai, medinė bažnyčia, nedidelis, neišraiškingas dvaro pastatas. Vienintelis to laikotarpio paveldas mieste – 1614 m. statyti renesanso stilistikos mūriniai Upytės pavieto teismo rūmai Kranto gatvėje ir gatvių tinklas.

Miestas smarkiai sugriautas per karą su Maskva 1654–1667 m. ir Šiaurės karą 1700–1721 m. 1727 m. Naujojo Panevėžio aikštės vakariniame šone pradėtas statyti pijorų vienuolyno ansamblis: vienuolyno korpusas, bažnyčia ir kolegija (po 1790 m. gaisro atstatyti). Naujieji pastatai ir 1794 m. pastatyta medinė sinagoga miesto plano nepakeitė, bet paryškino tūrinėje ir erdvinėje kompozicijoje ryškesnių akcentų neturėjusį miesto centrą. Iš šių pastatų iki šių laikų išliko tik bažnyčia, kiti nukentėjo per Antrąjį pasaulinį karą ir nugriauti pokario metais.

thumb|left|Turgaus aikštė ir Ukmergės gatvė XX a. pr.
XVIII a. pab. Panevėžyje buvo du savarankiški panašaus radialinio plano urbanistiniai kompleksai, atskirti miško: Naujojo Panevėžio miestas ir Senojo Panevėžio miestelis. Miestas buvo užstatytas beveik vien mediniais vienaaukščiais namais; miesto dalis už upės (Senasis Panevėžys) turėjo kaimui būdingą vaizdą. Senoji ir naujoji miesto dalys sujungtos XVIII a. pab.–XIX a. pr.: sudegus medinei Senamiesčio bažnyčiai, nauja medinė bažnyčia pastatyta kitoje vietoje, Nevėžio kilpoje tarp Senojo ir Naujojo Panevėžio. Aplink bažnyčią suplanuota aikštė ir stačiakampis gatvių tinklas, pradėtas kurti naujas Mikolajevo miestelis (dabar Smėlynė). Smėlynei išaugus, XIX a. vid. Naujamiestis, Senamiestis ir Smėlynė jau sudarė vientisą kompleksą.

thumb|Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčios bokštai – viena iš pagrindinių dominančių miesto siluete
Nuo XIX a. pr. pradėjo keistis ir miesto užstatymas bei vaizdas. Miesto centre susidarė tankiai užstatyti kvartalai, imta riboti pastatų tankumą. Pastatyti nauji visuomeniniai pastatai: medinė Evangelikų liuteronų bažnyčia Dvaro gatvėje (1845–1850 m.; dabar Ukmergės g. 29), apskrities iždinė turgaus aikštėje (1830 m., neišlikusi), kalėjimas (po 1837 m.), medinis ligoninės pastatas Marijos gatvėje (1840 m., dabar Panevėžio teritorinė darbo birža A. Smetonos g. 19),Liudvika Knizikevičienė, Iš Panevėžio ligoninės istorijos, Lietuvos Aidas. Nuoroda tikrinta 2020-08-17. dviaukštė mūrinė bajorų mokykla (1840 m., dabar Panevėžio kolegijos korpusas Klaipėdos g. 3), malūnas (1841 m., dabar viešbutis „Romantic“). Miesto centre ėmė vyrauti mūriniai pastatai, kai kurie jų buvo klasicistinio stiliaus. Po 1831 m. sukilimo uždarytas pijorų vienuolynas: vienuolių korpusas paverstas kareivinėmis, bažnyčia – cerkve. 1877–1885 m. Smėlynėje vietoj medinės bažnyčios pastatyta raudonų plytų apdailos neoromaninė Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia, kuri ėmė dominuoti miesto siluete. 1878 m. parengtas miesto planas, iš esmės – jau susiklosčiusių kvartalų su kai kuriais gatvių papildymais fiksacija. Pagal planą numatyti nauji kvartalai šiaurinėje ir pietinėje miesto dalyse. Miesto centrinė (Laisvės) aikštė apstatyta istorizmo stiliaus dviaukščiais, tinkuotais, puoštais orderiniais elementais arba raudonų plytų su smulkiu gausiu plytų dekoru pastatais. Nutiesti geležinkeliai: 1873 m. platusis Radviliškio–Daugpilio, 1898 m. – siaurasis Panevėžio–Pastovių, įrengta stotis, pastatyti stoties pastatai, sandėliai. XIX a. pab. Panevėžys tapo teritoriškai vieningu, architektūros ir urbanistinės struktūros požiūriu susiformavusiu miestu.

thumb|left|J. Balčikonio gimnazijos senasis korpusas, XIX a. pab.
XIX a. pab.–XX a. pr. mieste pastatyta mūrinių visuomeninių, gyvenamųjų ir industrinių pastatų: du vėjo malūnai Ramygalos gatvėje (1875 ir 1880 m.),Inga Smalskienė, Malūnai Panevėžį garsino ir užsienyje,Panevėžio balsas, 2012-12-15. Nuoroda tikrinta 2021-06-12. istorizmo „plytų stiliaus“ valstybės degtinės monopolio Panevėžio pilstykla Kranto gatvėje (1880 m., sovietmečiu – konservų fabrikas, dabar apleistas),Lina Dranseikaitė, Centro atgimimas judina ir konservų fabriko sienas, Sekundė, 2021-01-31. Nuoroda tikrinta 2021-06-12. Realinės mokyklos rūmai (1884 m., dabar J. Balčikonio gimnazija),Ką laikyti mokyklos istorijos pradžia?, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-06-12. J. Kasperovičiaus gyvenamasis namas (1889 m., tarpukariu – teismo, sovietmečiu – Kraštotyros muziejaus pastatas, rekonstruotas 1985 m., dabar dailės galerija),Dailės galerijai grąžinama autentiška išvaizda, Sekundė, 2019-08-30.

Nuoroda tikrinta 2020-11-12. , neoklasicistiniai su moderno stiliaus bruožais Panevėžio kredito draugijos rūmai (1915 m., arch.

12. Panevėžio miesto savivaldybės pastatasPasižymėti
Apie pastatą
Šį kompleksą sudaro sujungti keturi XIX a. pab. – XX a. pr. statyti namai (Laisvės a.) bei prie jų XX a. 9 deš. pristatytas priestatas (Vilniaus g.). Praeitį įamžinusios fotografijos liudija, kad minėtų senųjų pastatų architektūrai buvo būdingas istorizmo stilius. Vėliau vienas iš šių pastatų (trečiasis nuo Panevėžio kolegijos) išsiskyrė tiek savo paskirtimi, tiek architektūra: 1900 m. statytą namą iš Natanelio Kisino 1906 m. už 15 tūkst. rub. nupirko Panevėžio miesto savivaldybė, o po 1938 m. rekonstrukcijos jis įgavo modernizmo bruožų. Keitėsi politika ir ideologija, tačiau šio pastato paskirtis nekito – jau daugiau nei 110 metų jis priklauso miesto valdžiai. XX a. 5 deš. čia įsikūrė Panevėžio miesto liaudies deputatų tarybos vykdomasis komitetas. Jo skyriai, valdybos, inspekcijos, Civilinės metrikacijos biuras buvo įkurti greta stovėjusiuose 1940 m. nacionalizuotuose pastatuose.
Augant miestui, Vykdomojo komiteto patalpos darėsi ankštos. Paskelbtą konkursą geriausiam priestato projektui sukurti 1977 m. laimėjo architektas Mindaugas Steponavičius. Trijų aukštų priestatas palei Vilniaus gatvę 1985–1986 metais statytas kaip Profilaktinė dezinfekcijos stotis. Tai atspindėjo sovietinės sistemos dvilypumą – reikėjo plėsti Vykdomojo komiteto patalpas, bet tam aukščiausioji valdžia lėšų nebūtų skyrusi, tad reikėjo sugalvoti kitą pastato paskirtį. Naujajame vėlyvojo sovietinio modernizmo stiliaus priestate įsikūrė Statybos ir architektūros skyrius.
Tuo pat metu buvo renovuojama visa Vykdomojo komiteto būstinė – keturi dviaukščiai pastatai tuometinėje Lenino (dabar – Laisvės) aikštėje. Buvo rekonstruojama pagal architekto Algimanto Širono projektą: pristatytas trečias aukštas, konferencijų salė. Pastatų komplekso rekonstravimas baigtas 1987 m.
Praėjus 50-čiai sovietinio režimo metų 1990 m. šiame pastate įsikūrė demokratiškai išrinkta Panevėžio miesto taryba ir valdyba.Grįžti
AdresasLaisvės a. 20
Kaip nuvyktiArtimiausia stotelė – Savivaldybė
Lankymo laikas2020 m. rugsėjo 12 d. 10:00–20:00
2020 m. rugsėjo 13 d. 10:00–18:00
Ekskursijos vyksta kas 30 min., ekskursijos trukmė – 60 min. Paskutinė ekskursija šešt. 19:00 val. ir sekm. 17:00 val.
- 20


Panevėžio architektūra


Panevėžio architektūra

 Senoji architektūra
thumb|XVII a. Upytės pavieto teismo rūmai – seniausias Panevėžio pastatas
Senasis Panevėžys pradėjo kurtis XVI a. pr. Nevėžio dešiniajame krante nuo valstybinio dvaro atskyrus žemes Ramygalos parapijai (dabartinė Senamiesčio gatvė). Netrukus, patogesnėje vietoje, Didžiojo kunigaikščio dvaro žemėje Nevėžio kairiajame krante, prie svarbių kelių į Ramygalą ir Upytę (dabartinis miesto centras) pradėjo kurtis Naujasis Panevėžys. Po valakų reformos XVI a. pab. Naujasis Panevėžys atsiskyrė nuo dvaro, tapo atskiru teritoriniu vienetu. Tarp Senojo ir Naujojo miesto stovėjo Panevėžio dvaras: skirtinga šių miesto dalių priklausomybė (valstybei, bažnyčiai, privačiam didikui) trukdė Panevėžiui tolygiai plėtotis. Dėl to nesusiformavo ryškesni architektūros ansambliai, kompozicijos dominantės, nebuvo tūriu ar menine išraiška išsiskiriančių visuomeninių pastatų. Miestą sudarė vienaaukščiai mediniai pastatai, medinė bažnyčia, nedidelis, neišraiškingas dvaro pastatas. Vienintelis to laikotarpio paveldas mieste – 1614 m. statyti renesanso stilistikos mūriniai Upytės pavieto teismo rūmai Kranto gatvėje ir gatvių tinklas.

Miestas smarkiai sugriautas per karą su Maskva 1654–1667 m. ir Šiaurės karą 1700–1721 m. 1727 m. Naujojo Panevėžio aikštės vakariniame šone pradėtas statyti pijorų vienuolyno ansamblis: vienuolyno korpusas, bažnyčia ir kolegija (po 1790 m. gaisro atstatyti). Naujieji pastatai ir 1794 m. pastatyta medinė sinagoga miesto plano nepakeitė, bet paryškino tūrinėje ir erdvinėje kompozicijoje ryškesnių akcentų neturėjusį miesto centrą. Iš šių pastatų iki šių laikų išliko tik bažnyčia, kiti nukentėjo per Antrąjį pasaulinį karą ir nugriauti pokario metais.

thumb|left|Turgaus aikštė ir Ukmergės gatvė XX a. pr.
XVIII a. pab. Panevėžyje buvo du savarankiški panašaus radialinio plano urbanistiniai kompleksai, atskirti miško: Naujojo Panevėžio miestas ir Senojo Panevėžio miestelis. Miestas buvo užstatytas beveik vien mediniais vienaaukščiais namais; miesto dalis už upės (Senasis Panevėžys) turėjo kaimui būdingą vaizdą. Senoji ir naujoji miesto dalys sujungtos XVIII a. pab.–XIX a. pr.: sudegus medinei Senamiesčio bažnyčiai, nauja medinė bažnyčia pastatyta kitoje vietoje, Nevėžio kilpoje tarp Senojo ir Naujojo Panevėžio. Aplink bažnyčią suplanuota aikštė ir stačiakampis gatvių tinklas, pradėtas kurti naujas Mikolajevo miestelis (dabar Smėlynė). Smėlynei išaugus, XIX a. vid. Naujamiestis, Senamiestis ir Smėlynė jau sudarė vientisą kompleksą.

thumb|Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčios bokštai – viena iš pagrindinių dominančių miesto siluete
Nuo XIX a. pr. pradėjo keistis ir miesto užstatymas bei vaizdas. Miesto centre susidarė tankiai užstatyti kvartalai, imta riboti pastatų tankumą. Pastatyti nauji visuomeniniai pastatai: medinė Evangelikų liuteronų bažnyčia Dvaro gatvėje (1845–1850 m.; dabar Ukmergės g. 29), apskrities iždinė turgaus aikštėje (1830 m., neišlikusi), kalėjimas (po 1837 m.), medinis ligoninės pastatas Marijos gatvėje (1840 m., dabar Panevėžio teritorinė darbo birža A. Smetonos g. 19),Liudvika Knizikevičienė, Iš Panevėžio ligoninės istorijos, Lietuvos Aidas. Nuoroda tikrinta 2020-08-17. dviaukštė mūrinė bajorų mokykla (1840 m., dabar Panevėžio kolegijos korpusas Klaipėdos g. 3), malūnas (1841 m., dabar viešbutis „Romantic“). Miesto centre ėmė vyrauti mūriniai pastatai, kai kurie jų buvo klasicistinio stiliaus. Po 1831 m. sukilimo uždarytas pijorų vienuolynas: vienuolių korpusas paverstas kareivinėmis, bažnyčia – cerkve. 1877–1885 m. Smėlynėje vietoj medinės bažnyčios pastatyta raudonų plytų apdailos neoromaninė Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia, kuri ėmė dominuoti miesto siluete. 1878 m. parengtas miesto planas, iš esmės – jau susiklosčiusių kvartalų su kai kuriais gatvių papildymais fiksacija. Pagal planą numatyti nauji kvartalai šiaurinėje ir pietinėje miesto dalyse. Miesto centrinė (Laisvės) aikštė apstatyta istorizmo stiliaus dviaukščiais, tinkuotais, puoštais orderiniais elementais arba raudonų plytų su smulkiu gausiu plytų dekoru pastatais. Nutiesti geležinkeliai: 1873 m. platusis Radviliškio–Daugpilio, 1898 m. – siaurasis Panevėžio–Pastovių, įrengta stotis, pastatyti stoties pastatai, sandėliai. XIX a. pab. Panevėžys tapo teritoriškai vieningu, architektūros ir urbanistinės struktūros požiūriu susiformavusiu miestu.

thumb|left|J. Balčikonio gimnazijos senasis korpusas, XIX a. pab.
XIX a. pab.–XX a. pr. mieste pastatyta mūrinių visuomeninių, gyvenamųjų ir industrinių pastatų: du vėjo malūnai Ramygalos gatvėje (1875 ir 1880 m.),Inga Smalskienė, Malūnai Panevėžį garsino ir užsienyje,Panevėžio balsas, 2012-12-15. Nuoroda tikrinta 2021-06-12. istorizmo „plytų stiliaus“ valstybės degtinės monopolio Panevėžio pilstykla Kranto gatvėje (1880 m., sovietmečiu – konservų fabrikas, dabar apleistas),Lina Dranseikaitė, Centro atgimimas judina ir konservų fabriko sienas, Sekundė, 2021-01-31. Nuoroda tikrinta 2021-06-12. Realinės mokyklos rūmai (1884 m., dabar J. Balčikonio gimnazija),Ką laikyti mokyklos istorijos pradžia?, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-06-12. J. Kasperovičiaus gyvenamasis namas (1889 m., tarpukariu – teismo, sovietmečiu – Kraštotyros muziejaus pastatas, rekonstruotas 1985 m., dabar dailės galerija),Dailės galerijai grąžinama autentiška išvaizda, Sekundė, 2019-08-30. Nuoroda tikrinta 2021-06-12. istorizmo „plytų stiliaus“ kalėjimo pastatai – dviaukštis administracinis pastatas prie gatvės ir keturių aukštų kalėjimo pastatas kieme (1893 m., P. Puzino g. 12),Panevėžio moterų pataisos namams suteiktas kultūros paveldo vertybės statusas, Lietuvos rytas, 2018-03-26. Nuoroda tikrinta 2021-06-12. eklektinis dviejų aukštų su mezoninu ir mansarda „Centralinis“ viešbutis Aptiekos g. (1894 m. arch. J. F. Lemanas; dabar pastatas Laisvės a. 1),Ermina Čižienė, Elektros gatvė Panevėžio miesto plėtros ir kultūros kontekste, Iš Panevėžio praeities: kultūros paveldas, Panevėžys, 2010, p. 72. Nuoroda tikrinta 2021-06-12.M. Rosako namas Panevėžyje, kuriame pirmąkart suplevėsavo Trispalvė, Aukštaitijos internetinė naujienų agentūra, 2017-02-18.


Panevėžio architektūra

thumb|A. Jakšto prospektas, ~1939 m.
Tarpukariu Panevėžys buvo vienas geriausiai gatves tvarkiusių Lietuvos miestų: 1939 m. Lietuvoje buvo tik du pirmos eilės miestai, turėję daugiau grįstų gatvių nei negrįstų – Panevėžys ir Vilkaviškis. Tačiau Panevėžys, būdamas didesnis, grįstų gatvių turėjo žymiai daugiau.Vaidas Petrulis, Lietuvos miestų ir miestelių modernizacija: Panevėžys, Bernardinai.lt, 2020 m. balandžio 24 d. Nuoroda tikrinta 2020-08-14. 1926 m. išgrįstos K. Donelaičio, Margių, Kauno, Vyskupo Valančiaus, vėliau ir kitos gatvės. Prie gatvių buvo tiesiami ir šaligatviai. Iš pradžių gatves grindė paprastais akmenimis, ketvirtajame dešimtmetyje centrinės gatvės jau buvo grindžiamos tašytais. 1935 m. iš 40 km Panevėžio gatvių buvo išgrįsta 26 km.D. Pilkauskas, Panevėžio miesto urbanistinė raida 1920-1940 m. , Voruta.lt. 2013-01-31. Nuoroda tikrinta 2020-08-14. Buvo grindžiami ir užmiesčio keliai: į Berčiūnus (5,4 km; 1933–1934 m.) ir Velžį, Ukmergės link (3,6 km; 1935 m.). Deja, iki šių laikų nė vieno grindinio Panevėžyje neišliko: sovietmečiu visos grįstos gatvės užlietos asfaltu. 1934–1936 m. Nevėžio dešiniajame krante įrengtas cemento plytomis grįstas A. Jakšto prospektas. Apsodintas akacijomis, jis per keletą metų tapo viena iš gražiausių Panevėžio vietų, miestelėnų vadintas Meilės alėja.Ingrida Nagrockienė, Vienos svarbiausių gatvių užbaigtuvės – netrukus, Sekundė, 2019-10-09. Nuoroda tikrinta 2020-08-14. 1937 m. miesto pietinėje dalyje suformuotas naujas gyvenamųjų namų rajonas, apėmęs Klaipėdos, S. Daukanto ir Džonto (dabar J. Zikaro) gatves.Panevėžio miesto turgus, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-06-12

Jau prieš kelis šimtmečius Panevėžyje būta Turgaus aikštės. 1912 m. šaltiniai mini, kad Panevėžyje į Ukmergės gatvę nukeltas arklių turgus. 1919 m. Turgaus aikštė pavadinta Laisvės aikšte. Ši aikštė buvo pagrindinė turgaus vieta Panevėžyje. 1928 m. „Panevėžio balsas“ rašė, kad Panevėžyje arklių turgus yra Ukmergės gatvėje. 4 deš. pradžioje turgavietė buvo iškelta iš Laisvės aikštės, o 1934 m. vėl į ją grąžinta. 1934 m. liepos 15 d. „Panevėžio balsas“ rašė, kad dalis miesto turgavietės iškelta į Savanorių aikštę, kurioje buvo malkų turgavietė. Žiemą ji veikdavo beveik kasdien. Ūkininkai atveždavo daug malkų, bet joje neprekiauta durpėmis ir briketais. Iš Ukmergės gatvės čia buvo atkelta ir gyvulių turgavietė. Ukmergės gatvėje gyvulių turgaus vietoje įkurta 3-ioji pradžios mokykla. 1936 m. buvo surinkti 735 gyventojų parašai, kad turgavietė būtų visai iškelta iš miesto centro. 1939 m. spalio 7 d. „Panevėžio garsas“ rašė, kad turgus iš Laisvės aikštės iškeltas į Gedimino aikštę. Mieste nuolat vyko diskusijos dėl miesto turgaus vietos.
1937 m. miesto pietinėje dalyje suformuoti sklypai ir pradėtas kurti naujas Panevėžio rajonas. Jis apėmė Klaipėdos, Daukanto ir Džonto gatves. Čia buvo planuojama perkelti miesto turgų. Projektą paruošė miesto inžinierius Antanas Gargasas. 1938 m. Klaipėdos, Džonto ir Daukanto gatvių kvartale įrengta gyvulių, pašarų ir medžiagų turgavietė, kuriai 1 ha žemės skyrė gyventojai. Turgavietė pradėjo veikti 1938 m. lapkričio mėnesį. Dalis ūkininkų reiškė pretenzijas, kad vieta nepatogi ir gatvė per siaura. 1940 m. „Panevėžio garsas“ rašė, kad turgus vėl perkeltas į Laisvės aikštę. Aikštėje nebuvo leidžiama statyti vežimų su arkliais.
4 dešimtmetyje Panevėžio mieste ir apskrityje buvo griežtai reglamentuojama turgų dienų tvarka. Panevėžio mieste veikė 3 turgavietės. Tai matyti iš burmistro T. Chodakausko ataskaitų. Turgų dienos būdavo pirmadieniais ir ketvirtadieniais. Taip pat buvo nustatytos ir prekymečių dienos po įvairių švenčių. Tai pirmas šiokiadienis po Šv. Jurgio (balandžio 23 d.), šiokiadienis po Šv. Petro (birželio 29 d.). Taip pat nurodytos prekymečių dienos: rugpjūčio 9 d., rugsėjo 10 d. ir rugsėjo 11 d. Ramygaloje turgūs vykdavo trečiadienį, Subačiuje – trečiadienį ir penktadienį, Raguvoje – antradienį, Pušalote – trečiadienį, Šeduvoje – ketvirtadienį ir pirmą mėnesio pirmadienį, Troškūnuose – ketvirtadienį.
Panevėžio savivaldybė buvo nustačiusi įkainius už įvairių prekių pardavimą. Prekeivis, į turgų atvykdavęs vienu arkliu, mokėjo 30 centų dienai, dviem arkliais – 50 centų. Mėnesinis mokestis – 3 litai. Prekiaujantis mėsos produktais turėjo mokėti į dieną 50 centų, duonos gaminiais – 20 centų. Už parduodamą arklį reikėjo mokėti 2 litus dienai, už karvę 1 litą. Arklys, 1922 m. spaudos duomenimis, kainavo 400 litų, karvė – 300 litų. Smulkių gyvūnų pardavimui nustatyta dienos kaina – 50 centų.
Į turgus suvažiuodavo labai daug ūkininkų. Po sėkmingos dienos kai kurie užsukdavo į miesto restoranus. Panevėžyje tuo metu restoranus valdė iš JAV sugrįžę lietuviai. Šiuo verslu, kaip rašė spauda, mažai vertėsi žydų tautybės asmenų. Ypač didelį pasisekimą turėjo restoranai su centriniu šildymu. To meto spauda rašė, kad ūkininkai užeidavo pasižiūrėti, kaip patalpos šildomos be malkų.
Panevėžyje turgūs nebuvo rengiami šeštadieniais ir sekmadieniais, nes tai buvo lietuvių ir žydų šventinės dienos. Taip buvo atsižvelgiama į mieste vyraujančias tautines bendruomenes ir jų religinius įsitikinimus.
Nuotraukose – Panevėžio miesto aikštė turgaus dieną. XX a. 2–3 deš.
Nuotraukos iš Panevėžio kraštotyros muziejaus rinkinių.
Donatas Pilkauskas
Aukštaitijos internetinės naujienų agentūros (AINA) projekto „Panevėžio istorijos puslapiai“ straipsnis.
Projekto rėmėjas – Spaudos, radijo ir televizijos rėmimo fondas


Panevėžio architektūra

thumb|A. Jakšto prospektas, ~1939 m.
Tarpukariu Panevėžys buvo vienas geriausiai gatves tvarkiusių Lietuvos miestų: 1939 m. Lietuvoje buvo tik du pirmos eilės miestai, turėję daugiau grįstų gatvių nei negrįstų – Panevėžys ir Vilkaviškis. Tačiau Panevėžys, būdamas didesnis, grįstų gatvių turėjo žymiai daugiau.Vaidas Petrulis, Lietuvos miestų ir miestelių modernizacija: Panevėžys, Bernardinai.lt, 2020 m. balandžio 24 d. Nuoroda tikrinta 2020-08-14. 1926 m. išgrįstos K. Donelaičio, Margių, Kauno, Vyskupo Valančiaus, vėliau ir kitos gatvės. Prie gatvių buvo tiesiami ir šaligatviai. Iš pradžių gatves grindė paprastais akmenimis, ketvirtajame dešimtmetyje centrinės gatvės jau buvo grindžiamos tašytais. 1935 m. iš 40 km Panevėžio gatvių buvo išgrįsta 26 km.D. Pilkauskas, Panevėžio miesto urbanistinė raida 1920-1940 m. , Voruta.lt. 2013-01-31. Nuoroda tikrinta 2020-08-14. Buvo grindžiami ir užmiesčio keliai: į Berčiūnus (5,4 km; 1933–1934 m.) ir Velžį, Ukmergės link (3,6 km; 1935 m.). Deja, iki šių laikų nė vieno grindinio Panevėžyje neišliko: sovietmečiu visos grįstos gatvės užlietos asfaltu. 1934–1936 m.


Panevėžio architektūra

thumb|A. Jakšto prospektas, ~1939 m.
Tarpukariu Panevėžys buvo vienas geriausiai gatves tvarkiusių Lietuvos miestų: 1939 m. Lietuvoje buvo tik du pirmos eilės miestai, turėję daugiau grįstų gatvių nei negrįstų – Panevėžys ir Vilkaviškis. Tačiau Panevėžys, būdamas didesnis, grįstų gatvių turėjo žymiai daugiau.Vaidas Petrulis, Lietuvos miestų ir miestelių modernizacija: Panevėžys, Bernardinai.lt, 2020 m. balandžio 24 d. Nuoroda tikrinta 2020-08-14. 1926 m. išgrįstos K. Donelaičio, Margių, Kauno, Vyskupo Valančiaus, vėliau ir kitos gatvės. Prie gatvių buvo tiesiami ir šaligatviai. Iš pradžių gatves grindė paprastais akmenimis, ketvirtajame dešimtmetyje centrinės gatvės jau buvo grindžiamos tašytais. 1935 m. iš 40 km Panevėžio gatvių buvo išgrįsta 26 km.D. Pilkauskas, Panevėžio miesto urbanistinė raida 1920-1940 m. , Voruta.lt. 2013-01-31. Nuoroda tikrinta 2020-08-14. Buvo grindžiami ir užmiesčio keliai: į Berčiūnus (5,4 km; 1933–1934 m.) ir Velžį, Ukmergės link (3,6 km; 1935 m.). Deja, iki šių laikų nė vieno grindinio Panevėžyje neišliko: sovietmečiu visos grįstos gatvės užlietos asfaltu. 1934–1936 m. Nevėžio dešiniajame krante įrengtas cemento plytomis grįstas A. Jakšto prospektas. Apsodintas akacijomis, jis per keletą metų tapo viena iš gražiausių Panevėžio vietų, miestelėnų vadintas Meilės alėja.Ingrida Nagrockienė, Vienos svarbiausių gatvių užbaigtuvės – netrukus, Sekundė, 2019-10-09.


Panevėžio architektūra

thumb|Sovietmečiu užstatyta Vilniaus gatvės atkarpa miesto centre. Tolumoje – Panevėžio „Trylikaaukštis“
Pokario metais ir vėliau sovietmečiu žymiai pasikeitė miesto centro vaizdas. Pagal 1961 ir 1973 m. miesto generalinius planus numatyta centro rekonstrukcija, Laisvės aikštėje, Respublikos, Kranto ir kitose gatvėse istoriškai susiklosčiusioje teritorijoje pradėti statyti sovietinės modernistinės architektūros pastatai, dažnai nesilaikant sklypų užstatymo linijos ar vyraujančio mastelio.Evaldas Vilkončius, Sovietinis modernizmas Panevėžio centre, Senvagė, 2017 m., Nr. 1, p. 70–75. Laisvės (tada Lenino) aikštės vakaruose nugriauti istoriniai namai, pastatyti nauji daugiaaukščiai, tarp jų ir vienas aukščiausių Panevėžio pastatų, vienu iš miesto simbolių tapęs minimalistinės architektūros „Nevėžio“ viešbutis (1972 m., arch. A. Paulauskas).Panevėžys. Sovietmetis, Architektūros ekskursijų fondas. Archyvuota 2013-10-29. Nuoroda tikrinta 2021-02-15. Kiti, rytinės aikštės pusės namai – paaukštinti, pristačius trečiąjį aukštą. Nemažai senųjų pastatų nugriauta tiesiant ir platinant gatves. Sovietmečiu suformuotos pagrindinės miesto gatvės: Kęstučio gatvė miesto centre  prailginta iki Klaipėdos gatvės ir pervadinta Vilniaus gatve; J. Basanavičiaus gatvė prailginta iki N. Gogolio (dabar Smėlynės) gatvės. Sovietmečio pabaigoje buvo numatyta per miesto istorinę dalį nutiesti naują gatvę (dabartinė J. Urbšio g.), jungiančią Respublikos ir Klaipėdos gatves. Kvartale tarp Respublikos ir A. Domaševičiaus (dabar A. Smetonos) gatvių spėta išgriauti dalį pastatų ir nutiesti atkarpą iki dabartinės Vasario 16-osios gatvės, tačiau visuomenės pastangomis tolesnį gatvės tiesimą pavyko sustabdyti.Leonas Kaziukonis, Dar prieš susikuriant Sąjūdžiui, Panevėžio istorijos puslapiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka, 2017-03-27. Nuoroda tikrinta 2020-08-28.

thumb|left|Socialistinio modernizmo stilistikos „Garso“ kino teatras 2015 m. To paties projekto kino teatrai buvo ir Druskininkuose („Aidas“) bei Klaipėdoje („Vaidila“)Vaidas Petrulis, Tipinis kino teatro projektas , Architektūros ir urbanistikos tyrimų centras. Nuoroda tikrinta 2020-09-01.
Septintajame ir aštuntajame dešimtmečiuose statytų pastatų būdingi bruožai – architektūrinės aplinkos ignoravimas, griežtų, asketiškų formų naudojimas, estetinių architektūros tikslų atsisakymas, paverčiant juos „bestiliais“ pastatais. Miesto centre pagal kartotinius projektus statyti daugiabučiai namai sumenkino ir suniveliavo bendrą centro urbanistinį charakterį. Tipinių projektų nevengta ir visuomeniniams pastatams: 1968 m. Respublikos gatvėje iškilo pagal tipinį projektą pastatytas „Garso“ kino teatras (arch. V. Juršys, nugriautas 2021 m.„Garso“ pastatas – jau istorija, Sekundė, 2021-04-07. Nuoroda tikrinta 2021-06-12.).Sovietinio Modernizmo Kino Teatras Panevėžyje, Lietuvoje – pavojuje, Alkas, 2021-03-12. Nuoroda tikrinta 2021-06-12.

1974 m. Respublikos gatvėje pastatytas stambaus tūrio, lakoniškų formų buvusio kombinato „Buitis“ pastatas (arch. N. Garbaliauskienė), kurio menkoms meninės kokybės apraiškoms sustiprinti pasitelkta skulptūra – pirmo aukšto sienose įkomponuoti reljefai (autorius Z. Lakys). Neigiamu santykiu su istoriniu užstatymu pasižymi ir rajono savivaldybės (arch. N. Eigminienė; Vasario 16-osios g. 27) bei buvusios telegrafo-telefono stoties pastatai (Respublikos g. 58).

thumb|Panevėžio teismo pastatas Laisvės a. 17
Devintajame dešimtmetyje susirūpinta funkcionalistinės architektūros sukeltų problemų sprendimais, kuriant nuo standartinių formų nutolstančius aukštesnės meninės kokybės visuomeninius pastatus. Tačiau jų pritaikymas istoriniame užstatyme vis dar buvo menkas. 1983 m. Respublikos gatvėje pastatytas „Upytės“ viešbutis, kurio išraiškingumui pasiekti panaudotas tūrių skaidymas į atskirus korpusus. 1984 m. pastatyto buvusio Žemėtvarkos projektavimo instituto pastato (arch. E. Klimavičienė, J. Jasaitis; Respublikos g. 63) išraiškingumas pasiektas, išskaidžius pastato tūrį ir padarius po juo pasažą. Teismo rūmų (1986 m., arch. V. Skokauskas; Laisvės a. 17) architektūroje pastebimas nutolimas nuo funkcionalistinių formų: pastato planas netaisyklingas, pastato dinamiškumui suteikti panaudotas sudėtingas tūrių skaidymas. Rūmų architektūrą bandyta kompoziciškai susieti su greta esančiu 1938 m. statytu vaistinės pastatu (tarpukariu – Panevėžio ūkininkų smulkaus kredito banko pastatas): abu pastatai turi kampinius įėjimus. Santykio su tarpukario modernizmo architektūra siekta ir buvusio Informacinio skaičiavimo centro pastate (1988 m., arch. A. Blūšius; Respublikos g. 62): pirmieji trys aukštai skaidomi siaurų vertikalių ritmu, o vertikalios langų juostos – įgilintos. Santuokų rūmų architektūroje (arch. J. Skublickas; Respublikos g. 25) panaudota skulptūriška aptakių ir kampuotų formų visuma, atsisakyta elementarios „dėžutės“ formos, įrengtas prabangus interjeras.

thumb|left|„Ekrano“ gamyklos statyti kultūros rūmai 1996 m. perduoti už skolas Panevėžio savivaldybei
Kiti svarbesni sovietmečiu statyti visuomeniniai pastatai: Sporto rūmai (1966 m., arch. J. Putna; A. Jakšto g. 1), Baldų parduotuvė „Klevas“ su originalia apdaila – iš išorės pakabintu asketišku betoniniu ažūru (1970 m., arch. N. Garbaliauskienė; Respublikos g. 71, dabar parduotuvė „Maksima“; apdaila negrįžtamai sugadinta pastato rekonstrukcijos metu), Kino teatras „Versmė“ (1979 m., arch. V. Skokauskas; Nepriklausomybės a. 8, dabar Panevėžio muzikinis teatras), Respublikinė Panevėžio ligoninė (1978–1983 m., arch. S. Garuckas, K. R. Plyčiuraitis-Plyčius), Ekrano kultūros rūmai (1987 m., arch. H. A. Balčiūnas; Kranto g. 28, dabar Panevėžio bendruomenių rūmai), Muzikos mokykla (1985 m., arch. E. Klimavičienė; Vilniaus g. 2).

Iš gyvenamųjų daugiabučių namų ryškesne architektūra išsiskiria du pastatai miesto centre, Vilniaus ir J. Basanavičiaus gatvių sankryžoje: kartotinio projekto tinkuoto fasado trylikaaukštis (arch. V. Skokauskas), pastatytas aštuntajame dešimtmetyje miesto valdžiai nusprendus, kad Panevėžio centrinei daliai reikėtų vertikalaus akcento, ir 300 m ilgio (ilgiausias mieste) individualaus projekto (arch. N. Garbaliauskienė) penkiaaukštis su vitrinomis pirmame aukšte, kur įsikūrusios įvairios parduotuvės.

  Nusižengiant to meto normoms ir reikalavimams name miesto valdžios planuota įrengti erdvius 4-5 kambarių butus su holais, tačiau, sužinojus apie tai Maskvos komisijai, gautas nurodymas jau pradėtam statyti pastate įrengti standartinius 1–2 kambarių butus

Panevėžio istorinis kino teatras „Garsas“, kurį norima nugriauti, sulaukė tarptautinio dėmesio. Anglijos architektūros portalas „Greyscape“ išreiškė susirūpinimą dėl ketinimo jį sunaikinti ir palaikė jo išsaugojimo siekiančius piliečius. „Greyscape“ – tai populiarus britų interneto portalas ir instagramo paskyra, kuriame puikuojasi brutalistinė, modernistinė ir konstruktyvistinė architektūra. Kuris su savo pasauline auditorija, dalinasi kruopščiai atrinktu turiniu apie geriausius šio dizaino pavyzdžius iš viso pasaulio. Skelbiame šio straipsnio vertimą.
Nugriovus panevėžiečių mėgiamą kino teatrą, išnyktų miesto architektūrinis perlas. O ten gyvenantys žmonės prašo mūsų pagalbos. Būtų buvę logiška manyti, kad visi turėtų jausti palengvėjimą, atsikratant “Garso”. Vis dėlto, ką jis iš tikrųjų primena? Slegiantį sovietinį režimą? O gal pagrindinį miesto kultūros skleidėją, kuriuo visi panoro atsikratyti?
1928 m. Nina Fridmanienė savo namuose įkūrė pirmąjį Panevėžio kino teatrą. Ji suprato, kad augančiam miestui reikalingi kino teatrai, o kaip tik tuo metu „Džiazo Dainininkas”, pirmasis pasaulyje įgarsintas filmas „šnekutis“ (agl. ‘talkie’) tapo sensacija.
Nepraėjus nė dvejiems metams, 1930 m. balandžio 4 dieną ta pati Nina atvertė dar vieną kino istorijos puslapį, kai atidarė naują kino teatrą „Sirena“. Naujasis teatras turėjo puikiai veikiančią garso sistemą, leidusią parodyti pirmąjį įgarsintą vaizdą Panevėžyje.
1939 m. pasikeitus savininkams, kino teatras nauju pavadinimu „Garsas“ pratęsė savo gyvavimą.
Visų pirma, svarbu suprasti šio regiono istoriją bei kultūros ir architektūros reikšmę joje. Puiki vieta pradėti – Kaunas, 1920-1939 metais buvusi mažoji tarpukario Nepriklausomos Lietuvos laikinoji sostinė. Šiuo laikotarpiu miestas intensyviai plėtėsi, buvo pastatyta daugybė ambicingų modernizmo architektūros pastatų, kurie atlaikė laiko išbandymą ir yra atpažįstami kaip pasaulinės klasės architektūros pavyzdžiai.
Trečiajam dešimtmečiui einant į pabaigą, optimizmas dėl Nepriklausomybės išlikimo pamažu blėso, gyvenimas regione tapo vis sunkesnis. Nepaisant to, kad Lietuva pasiskelbė neutralia šalimi, spaudoje siautė fašistinio ir komunistinio judėjimų kovos, išryškėjo antisemitizmas, kūrėsi nauji politiniai judėjimai, kurie greitai iširdavo. Pabaiga atėjo staiga. 1940 metų Birželio 15 d. Sovietų Sąjunga aneksavo teritoriją.
Tų metų lapkritį, praėjus keliems mėnesiams po pirmosios sovietų invazijos, kai Juozas Miltinis perkėlė garsią teatro trupę iš Kauno, atidarydamas Panevėžio dramos teatrą, Panevėžio kultūra ilgam laikui sužydėjo.
Čia miesto kultūros augimo istorija puikiai siejasi su vienu garsiausiu ir plačiausiai žinomu aštuntojo dešimtmečio sovietiniu filmu, kuris be abejo buvo rodomas ir kino teatre „Garsas“- Tarkovskio „Solaris“.
Filmas įkvėpė beveik kiekvieną kino kūrėją, kuris kada nors leidosi kurti apie kosmosą. Filmo „Solaris“ žvaigždė Donatas Banionis mokėsi pas Juozą Miltinį Panevėžyje, o vėliau tapo Panevėžio J.Miltinio Dramos teatro direktoriumi.
Karo metai buvo žiaurūs miesto gyventojams, okupantai nuolat keitėsi. 1941 m. birželio pabaigoje sovietų valdžią perėmė naciai, o 1944 m. vėl sovietai. Karo pabaigoje 96% Lietuvos žydų buvo nužudyti miškingose vietovėse šalia miestų, įskaitant ir Panevėžio apskritį.
Kai sovietai išvijo nacius ir jų kolaborantus, jie vėl pradėjo masinius inteligentų ir visų, kuriuos jie laikė klasės priešais, trėmimus pasibaisėtinomis sąlygomis į taigos regioną už Uralo, į Sibirą.
Po karo šalis buvo pavadinta Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos vardu. Sovietų valdžia pasirūpino, kad jų vizija būtų įdiegta kiekviename gyvenimo aspekte, įskaitant tokius nutarimus, kaip draudimą, kad lietuvių kalba būtų laikoma oficialia valstybine kalba.
Tuo metu pramogos buvo viena iš Stalino vizijos skleidimo priemonių. Visuomenė buvo maitinama išimtinai sovietinio kino dieta: sovietiniais meniniais ir dokumentiniais filmais, bei propagandiniais filmukais, kuriuos platino labai gerai organizuota centrinė sistema, skleidusi savo žinią per visą savo didžiulę sovietinę erdvę.
Ir taip viskas tęsėsi. 1968 metais senojo „Garso“ nebeliko, jį pakeitė naujas daug didesnis, 850 vietų kino teatras „Garsas”, puikus sovietinės architektūros pavyzdys. Tai buvo nepriklausomybės pusiaukelė – Lietuva turės laukti dar 22 metus iki 1990 metų Kovo 11 dienos, kad pamatytų Sovietų Sąjungos žlugimą ir savo nepriklausomos suverenios valstybės atkūrimą.
Po nepriklausomybės atkūrimo, „Garsas“ ir toliau liko savo srities lyderis. 1993 metais buvo įrengta stereo filmams pritaikyta salė, tuo metu tai buvo vienintelis toks kino teatras visame Pabaltyje. Tai turėjo su tuo susijusių kuriozų, prieš ir po stereo filmų salės įkūrimo. Nepaisant to, kad sovietinė sistema žlugo, seni darbo santykiai tęsėsi. Garsas įsidiegė Stereo kiną.
Sistema buvo specialiai suprojektuota Maskvos kino instituto, o pati idėja atėjo iš pačios „Garso” kino teatro darbuotojų komandos ir vietinių kultūros bendruomenės narių, pasiryžusių išgelbėti rimtai ant kelių parkritusį kiną (kino ateitis sklendė nežinioje).
Tuo metu kino teatro iššūkis buvo piratiniai vaizdo įrašai – aukso kasykla pradedantiesiems verslininkams. Piratinių vaizdo įrašų bumas, leido žmonėms žiūrėti naujausius amerikiečių filmus namuose.
Sovietų centrinės sistemos žlugimo poveikis truko keletą metų, kol pasiekė visus vietinius kampelius. Kino teatrai buvo privatizuojami, keičiama jų paskirtis. Iš keturių mieste veikusių kino teatrų buvo palikti tik du (šiuo metu iš jų likęs tik Garsas).
„Garsui” buvo užkrauta visų kino teatrų skola. Stereo kino sistemos įsigijimas buvo bandymas sutrukdyti kino teatro sunykimui ir bandymas susigrąžinti žiūrovus atgal į kino teatrą.
Šiandien paklausus vietinių, kuris pastatas sulaukia didžiausio visuomenės dėmesio Panevėžyje, jie iškart supras, kad jūs turite omenyje Garso kino teatrą.
Tai tapo žmonių, kuriems rūpi miesto kultūrinis paveldas ir istoriškai svarbių pastatų išsaugojimas, dėmesio centru, tačiau šiuo metu atrodo, kad jie nebepajėgia sustabdyti gręsiančio nugriovimo.
Todėl galima juos tik užjausti, dėl tokios bejėgės situacijos kurioje jie atsidūrę.
Taip jau nutiko su kino teatru „Garsas“ – nauji kūrėjai atėjo su naujomis idėjomis, kurios kai kuriems miestiečiams labai patiko, tačiau daugeliui vietinių gerbėjų, kurie nuoširdžiai vertina Garso kultūrą ir jo architektūrą – tokį retą, šios paskirties pastatą Lietuvoje, sulyginti su žeme jiems yra nepakeliama.
Pasaulyje vis labiau yra pradedama vertinti istorinių filmų, įrašų, ir pastatų išsaugojimo svarba ir Garso rėmėjai sako, kad šis pastatas yra didelė dalis šio paveldo.
Jie agituoja ir pabrėžia šio pastato architektūrinę ir kultūrinę svarbą, tačiau panašu, kad jų niekas negirdi. Dabar 2021 metai, Kovo mėnuo, ir netrukus pastatą ketinama nugriauti.
p. Jurgis, paveldosaugininkas ir Garso rėmėjas dalinasi mintimis:
Vietinė rėmėjų grupė bando sustabdyti „Garso“ pastato griovimą. Peticija Garso išsaugojimui surinko kelis tūkstančius parašų. Kino ir kitų sričių menininkai bei „Europa Cinema” kino grupė išplatino vaizdo įrašus, palaikančius mūsų kampaniją. Šis pastatas mums turi labai svarbią istorinę ir kultūrinę vertę.
Deja šio pastato vietoje, yra suplanuota pastatyti didžiulę naują galeriją. Viena iš daugelio šio plano kritikų yra dar ir ta, kad naujas pastatas atrodo per didelis siūlomai erdvei, ir jis sugadins esamą harmoniją su aplinkiniais žemesniais pastatais, bei užstos žmonėms vaizdą, ir netgi dienos šviesą. Abejotina, ar toks planas galėtų būti patvirtintas kituose miestuose.
Kaip Jūs galite prisidėti prie „Garso“ išsaugojimo?
Prisijunkite prie Garso rėmėjų Feisbuko grupės, kad gautumėte naujausių pranešimų apie tai, kaip palaikyti Garso gelbėtojus.
Architektas ir jo darbai:
Vykis Juršys
Projektai:
Kino teatras / Kino centras: Garsas, Panevėžys, Lietuva
Metai: 1968
Kiti architekto darbai:
Poilsio namai Pilėnai, Palanga
Kino teatrai:
Aidas, Druskininkai (transformuotas į prekybos centrą)
Vaidila, Klaipėda (buvusi parduotuvė, nenaudojamas ir labai prastos būklės)
Vitebskas (buvęs) prekybos centras, Kaunas (su architektu V. Paipalu).
www.greyscape.com
Negriauti,yra miesto centre muziejus,dailės galerijos, o lankytojų reta.tai tik bukas noras neaiškios kilmės valdžios žmonių puikybės išraiška, ir pinigų pasidalijimas.
Ko tik nesigriebė, kai užėjo bzdzikas” būtent tą pastatą nugriauti, būtent jo vietoje aukščiausią Milane dangoraižį pastatyti ir kitiems verslo mafijos ,,autoritetams” parodyti, kas čia valdo… Krito žmonės policijai ,,neaiškiomis” aplinkybėmis, ir kitų priemonių su policijos bei kalėjimo viršininko pagalba griebtasi, kad užsiožiavęs ryklys visas teises į tą miesto tašką pasisavintų…
O šio K/T vietoje gal jau prireikė aukščiausio Lietuvoje dangoraižio, ar pan.? Ar gal kažkas už užduoties įvykdymą gavo tokią sumą, kad neįvykdyti labai pavojinga? Gal išgelbėti projektą = išgelbėti save? – Kitaip tokio apgailėtino suaugusių žmonių spyriojimosi, tokio demonstratyvaus savo galios demonstravimo, tokio neišmintingo miestiečių ir kultūrai neabejingosios visuomenės dalies nuomonės ignoravimo suprasti neįmanoma. Sakykim, ,,runkeliai nežino, ką daro”, tai juolab, ko tu santykius su jais gadini – leisk laikui parodyti, jog jie neteisūs! Ko čia ,,krenti ant ambrazūros”, ,,dėl jų aukodamasis”?
Jei ciniškai, tik pinigai pasaulį valdo. Jei pilietiškai, tik tada pilietinė visuomenė pasiek savo, kai ji bus stipresnė už pinigus. Ne šiandien, bet gal poryt?
Tapino pagalbos Seimui pavyzdys užkrečiamas –
Prieš metus paskelbta išvada nieko nebereiškia? –
,,Legendinis sovietmečio kino teatras „Garsas“ Panevėžyje griaunamas nebus. Valstybinė teritorijų planavimo ir statybų inspekcija konstatavo, kad Panevėžio savivaldybė NETEISĖTAI išdavė leidimą kino teatro vietoje pastatyti Stasio Eidrigevičiaus menų centrą. ”
Bet kažkas Panevėžyje nenusileidžia, nusprendė Tapino pėdomis sekti: surinkta ,,grupė visuomenininkų, reikalaujančių griauti”.
Vėl per LRyto žinias kas UŽ, kas PRIEŠ, fin. viceministrė ir s-valdybės admin. direktorius apie tai, jog kažkas kiršina, kad neieškoma kompromiso. Kokie kompromisai, jei išvada yra: Panevėžio s-valdybės leidimas NETEISĖTAS. Kažkoks kurtumas užgula valdininkų ausis, kai pasigirsta sakinys apie neteisėtus veiksmus?
LRT TV: Prieš porą dienų Eidrigevičius ATSIĖMĖ iš KM nesutikimą įrengti jo vardo centrą KC ,,Garsas” griuvėsiuose. Ir tuoj pat pulta griauti. Iš pasalų prieš savo miestą veikiama?
Įdomu, kas pakeitė šio kultūros veikėjo, menininko nuomonę?
URA Šv.onderių ar Landsbergių apspiestai Lietuvai!
Sovietai, komunistai ir jų banditai pakalikai statė,
o Lietuva po Kovo 11 …ne valdoma, o
G R I A U N A M A.
Niekuomet nemaniau, kad tokį šlykštų absurdą teks rašyt, bet Anarchijos užkratas, nuo Vilniaus ir Kauno bokštų
dėka gėdingų pasipinigautoju Austėjos su Gabrieliui šeimynėlės visiško Šalies nevaldomo, jau
UŽGRIUVO ant Panevėžio.
Turės dabar tautybiškai teisėtai idiotiško dydžio būdą (gal tai ženklas – Eidrigevičiaus meno įvardui gryn).


Panevėžio architektūra

thumb|Sovietmečiu užstatyta Vilniaus gatvės atkarpa miesto centre. Tolumoje – Panevėžio „Trylikaaukštis“
Pokario metais ir vėliau sovietmečiu žymiai pasikeitė miesto centro vaizdas. Pagal 1961 ir 1973 m. miesto generalinius planus numatyta centro rekonstrukcija, Laisvės aikštėje, Respublikos, Kranto ir kitose gatvėse istoriškai susiklosčiusioje teritorijoje pradėti statyti sovietinės modernistinės architektūros pastatai, dažnai nesilaikant sklypų užstatymo linijos ar vyraujančio mastelio.Evaldas Vilkončius, Sovietinis modernizmas Panevėžio centre, Senvagė, 2017 m., Nr. 1, p. 70–75. Laisvės (tada Lenino) aikštės vakaruose nugriauti istoriniai namai, pastatyti nauji daugiaaukščiai, tarp jų ir vienas aukščiausių Panevėžio pastatų, vienu iš miesto simbolių tapęs minimalistinės architektūros „Nevėžio“ viešbutis (1972 m., arch. A. Paulauskas).Panevėžys. Sovietmetis, Architektūros ekskursijų fondas. Archyvuota 2013-10-29. Nuoroda tikrinta 2021-02-15. Kiti, rytinės aikštės pusės namai – paaukštinti, pristačius trečiąjį aukštą. Nemažai senųjų pastatų nugriauta tiesiant ir platinant gatves. Sovietmečiu suformuotos pagrindinės miesto gatvės: Kęstučio gatvė miesto centre  prailginta iki Klaipėdos gatvės ir pervadinta Vilniaus gatve; J. Basanavičiaus gatvė prailginta iki N. Gogolio (dabar Smėlynės) gatvės.


Panevėžio architektūra

thumb|Sovietmečiu užstatyta Vilniaus gatvės atkarpa miesto centre. Tolumoje – Panevėžio „Trylikaaukštis“
Pokario metais ir vėliau sovietmečiu žymiai pasikeitė miesto centro vaizdas. Pagal 1961 ir 1973 m. miesto generalinius planus numatyta centro rekonstrukcija, Laisvės aikštėje, Respublikos, Kranto ir kitose gatvėse istoriškai susiklosčiusioje teritorijoje pradėti statyti sovietinės modernistinės architektūros pastatai, dažnai nesilaikant sklypų užstatymo linijos ar vyraujančio mastelio.Evaldas Vilkončius, Sovietinis modernizmas Panevėžio centre, Senvagė, 2017 m., Nr. 1, p. 70–75. Laisvės (tada Lenino) aikštės vakaruose nugriauti istoriniai namai, pastatyti nauji daugiaaukščiai, tarp jų ir vienas aukščiausių Panevėžio pastatų, vienu iš miesto simbolių tapęs minimalistinės architektūros „Nevėžio“ viešbutis (1972 m., arch. A. Paulauskas).Panevėžys. Sovietmetis, Architektūros ekskursijų fondas. Archyvuota 2013-10-29. Nuoroda tikrinta 2021-02-15. Kiti, rytinės aikštės pusės namai – paaukštinti, pristačius trečiąjį aukštą. Nemažai senųjų pastatų nugriauta tiesiant ir platinant gatves. Sovietmečiu suformuotos pagrindinės miesto gatvės: Kęstučio gatvė miesto centre  prailginta iki Klaipėdos gatvės ir pervadinta Vilniaus gatve; J. Basanavičiaus gatvė prailginta iki N. Gogolio (dabar Smėlynės) gatvės. Sovietmečio pabaigoje buvo numatyta per miesto istorinę dalį nutiesti naują gatvę (dabartinė J. Urbšio g.), jungiančią Respublikos ir Klaipėdos gatves. Kvartale tarp Respublikos ir A. Domaševičiaus (dabar A. Smetonos) gatvių spėta išgriauti dalį pastatų ir nutiesti atkarpą iki dabartinės Vasario 16-osios gatvės, tačiau visuomenės pastangomis tolesnį gatvės tiesimą pavyko sustabdyti.Leonas Kaziukonis, Dar prieš susikuriant Sąjūdžiui, Panevėžio istorijos puslapiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka, 2017-03-27. Nuoroda tikrinta 2020-08-28.

thumb|left|Socialistinio modernizmo stilistikos „Garso“ kino teatras 2015 m. To paties projekto kino teatrai buvo ir Druskininkuose („Aidas“) bei Klaipėdoje („Vaidila“)Vaidas Petrulis, Tipinis kino teatro projektas , Architektūros ir urbanistikos tyrimų centras. Nuoroda tikrinta 2020-09-01.
Septintajame ir aštuntajame dešimtmečiuose statytų pastatų būdingi bruožai – architektūrinės aplinkos ignoravimas, griežtų, asketiškų formų naudojimas, estetinių architektūros tikslų atsisakymas, paverčiant juos „bestiliais“ pastatais. Miesto centre pagal kartotinius projektus statyti daugiabučiai namai sumenkino ir suniveliavo bendrą centro urbanistinį charakterį.


Panevėžio architektūra

thumb|„Romantic“ viešbutis, įrengtas buvusio malūno patalpose
Pasibaigus sovietmečiui, pirmaisiais nepriklausomybės metais miesto pakraščiuose ėmė dygti didžiuliai, kelių šimtų kvadratinių metrų ploto gyvenamieji namai, neturintys jokios architektūrinės vertės.

Panevėžio miesto darnaus judumo planas, t. 3, p. 7, UAB „Civitta“, MB „PUPA“, Vilniaus Gedimino technikos universitetas, Vilnius, 2018. Naujų daugiabučių pastatyta Ramygalos, Margių, Klaipėdos-Projektuotojų, Suvalkų, Pušaloto gatvėse.

Sumažėjus naujų būstų statybai didžiuosiuose Lietuvos miestuose, Panevėžyje naujų privačių ir daugiabučių namų statybos juda į priekį. Kuriami nauji gyvenamieji mikrorajonai, statomi daugiabučiai namai.
Pasak Panevėžio nekilnojamojo turto paslaugas teikiančios bendrovės „Viktauga“ direktoriaus Mindaugo Vidzėno net ir šiais metais, kada diskutuojama apie rinkos sąstingį, Panevėžyje statybos juda į priekį.
Plečiasi naujas gyvenamųjų namų kvartalas Gumbės gatvėje. Čia iš suformuotų 27 gyvenamosios paskirties sklypų jau pastatyta 20 namų, nutiestos visos komunikacijos, tvarkomi keliai. Visas kvartalas formuojamas šalia Žagienės upelio.
„Tai iš tikrųjų naujas mikrorajonas, skirtas visiems pasiilgusiems gamtos. Jame buvo tik keli namai, o dabar jis tampa gražiu gyvenamųjų namų kvartalu, esančiu šalia upelio, ir, manau, tokių mikrorajonų augimas mieste išliks,“ – sako M. Vidzėnas.
Nauji gyvenamieji kvartalai formuojami ir aplink Panevėžį. Sparčiai dygsta naujas gyvenamųjų namų kvartalas šalia J.Tilvyčio gatvės, prie naujai tiesiamos V.Alanto gatvės. Pastaruoju metu į šį kvartalą vedamos komunikacijos: dujos, elektra, vandentiekis, kanalizacija. Ateityje šalia naujo gyvenamojo kvartalo planuojama įkurti ir parką.
Naujos statybos namai statomi Molainių kaime, kelyje link Dembavos ir pačioje Dembavoje. Naujų daugiabučių namų statybos vykdomos Ramygalos, Margių, Klaipėdos–Projektuotojų, Suvalkų bei Pušaloto gatvėse.
„Verslo vartų“
inf.


Panevėžio architektūra

thumb|„Romantic“ viešbutis, įrengtas buvusio malūno patalpose
Pasibaigus sovietmečiui, pirmaisiais nepriklausomybės metais miesto pakraščiuose ėmė dygti didžiuliai, kelių šimtų kvadratinių metrų ploto gyvenamieji namai, neturintys jokios architektūrinės vertės. Nebevyko didelių statybų: sustojo Kniaudiškių daugiabučių mikrorajono plėtra, sumažėjo visuomeninių pastatų statyba. Nustojus veikti daugeliui pramonės įmonių, apleisti jų pastatai; miesto centre nugriauta dalis buvusio Spirito fabriko, nyksta į architektūros paveldą įtraukto Konservų fabriko pastatai.Gintautas Subačius, Apleistas fabrikas tampa pavojų keliančiu monstru, Panevėžio balsas, 2008-05-19. Nuoroda tikrinta 2021-06-12.

thumb|left|Nedidelio tūrio šiuolaikinis pastatas praturtina architektūriškai neišraiškingą Stoties ir Upės gatvių sankirtą (architektas V. Klimavičius)Evaldas Vilkončius, Apie naujausią Panevėžio architektūrą, Senvagė, 2018 m. Nr. 2, p. 14.
Pastatyta visuomeninių pastatų: „Sodros“


Panevėžio architektūra

thumb|„Romantic“ viešbutis, įrengtas buvusio malūno patalpose
Pasibaigus sovietmečiui, pirmaisiais nepriklausomybės metais miesto pakraščiuose ėmė dygti didžiuliai, kelių šimtų kvadratinių metrų ploto gyvenamieji namai, neturintys jokios architektūrinės vertės. Nebevyko didelių statybų: sustojo Kniaudiškių daugiabučių mikrorajono plėtra, sumažėjo visuomeninių pastatų statyba. Nustojus veikti daugeliui pramonės įmonių, apleisti jų pastatai; miesto centre nugriauta dalis buvusio Spirito fabriko, nyksta į architektūros paveldą įtraukto Konservų fabriko pastatai.Gintautas Subačius, Apleistas fabrikas tampa pavojų keliančiu monstru, Panevėžio balsas, 2008-05-19. Nuoroda tikrinta 2021-06-12.

thumb|left|Nedidelio tūrio šiuolaikinis pastatas praturtina architektūriškai neišraiškingą Stoties ir Upės gatvių sankirtą (architektas V. Klimavičius)Evaldas Vilkončius, Apie naujausią Panevėžio architektūrą, Senvagė, 2018 m. Nr. 2, p. 14.
Pastatyta visuomeninių pastatų: „Sodros“ Panevėžio skyriaus pastatas (1995 m., arch. E. Klimavičienė; Vasario 16-osios g. 60), lenkto fasado berėmės konstrukcijos, stiklo sienų SEB banko (1998 m., arch. V. Klimavičius)Inga Kontrimavičiūtė, „Sekundė“, Naują erą Panevėžyje žymėjęs pastatas nesulaukia pirkėjo, DELFI Miestai, 2018-12-20. Nuoroda tikrinta 2020-08-31. ir šalia esančio prekybos centro pastatai, Naujoji Apaštalų bažnyčia (2001 m., arch. R. Skamarauskas, V. Stankevičius; A. Mackevičiaus g. 3), daugiafunkcė „Cido arena“ (2008 m., arch. E. Miliūnas ir kt.; Parko g. 12). Rekonstruoti buvusio malūno Kranto gatvėje (2002 m., įkurtas „Romantic“ viešbutis) ir G. Petkevičaitės-Bitės bibliotekos Respublikos gatvėje (2003–2006 m., arch. S. Juškys) pastatai. Vakariniame miesto pakraštyje pastačius stambių prekybos centrų, susiformavo prekybos rajonas.

Gyvenamųjų namų statyboje vyravo individualūs namai. Daugiausia namų pastatyta artimiausiuose šiauriniuose ir pietiniuose Panevėžio priemiesčiuose bei sodų teritorijose.


Panevėžio architektūra

thumb|Paminklas Lietuvos didžiajam kunigaikščiui Aleksandrui pastatytas Panevėžio 500 metų jubiliejaus proga
Panevėžio viešosiose erdvėse pastatyta daugiau kaip 100 dekoratyvinių skulptūrų ir paminklų. Seniausi iš jų – XIX a. pab. – XX a. pr. statyti antkapiniai paminklai Senosiose miesto kapinėse. Tarpukariu ir Antrojo pasaulinio karo metais mieste pastatyta profesionalių skulptorių darbų: Juozo Zikaro paminklas 1918–1919 m. už Lietuvos laisvę žuvusiems kariams Ramygalos gatvės kapinėse (1930 m.), Bernardo Bučo antkapiniai paminklai pedagogei Veronikai Būtėnienei Senosiose miesto kapinėse (1935–1936 m., įtrauktas į Kultūros vertybių registrą)„Motinystės pareigos auka“, Verutės Būtėnienės antkapinis paminklas, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. ir rašytojai, visuomenininkei Gabrielei Petkevičaitei-Bitei Ramygalos gatvės kapinėse (1943 m.), B. Bučo skulptūra „Šv. Aloyzas“ Pavasarininkų kiemelyje prie Šv. Petro ir Povilo bažnyčios (1933 m., įtrauktas į Kultūros vertybių registrą).Skulptūros viešosiose Panevėžio erdvėse, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. 1943 m. ligoninės kieme atidengtas B. Bučo paminklas 1941 m. birželio 26 d. sovietų nužudytiems gydytojams. Karo pabaigoje, baiminantis galimų represijų, paminklas gydytojo Jono Statkevičiaus rūpinimusi užkastas toje vietoje, kur stovėjo, o 1988 m. atkastas, restauruotas ir iškilmingai atidengtas.Paminklas 1941 m. nužudytiems gydytojams, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. 1993 metais paminklas įtrauktas į Kultūros vertybių registrą.

thumb|left|180px|A. Dimžlio skulptūra „Laisvės daina“ buvo numatyta Jonavos miestui, bet ja susidomėjo Panevėžio miesto vadovai, kurie pasiūlė skulptoriui kūrinį pastatyti PanevėžyjeLeonas Kaziukonis, Paminklas „Laisvės daina“, Aukštaitijos internetinė naujienų agentūra, 2014-07-25. Nuoroda tikrinta 2021-03-28.
Sovietmečiu mieste pastatyta monumentaliosios skulptūros kūrinių: Antano Dimžlio dekoratyvinė skulptūra „Laisvės daina“ Vilniaus gatvės ir Velžio kelio sankryžoje (1974 m., granitas, arch. T. Miknevičius; įtraukta į Kultūros vertybių registrą), Kazio Kisielio virinto vario skulptūra „Žemė-motina-taika“, sukurta 1972 m. vasarą Panevėžyje vykusios skulptorių stovyklos metu, atidengta 1974 m. aikštėje tarp Liepų alėjos ir Maironio tako (arch. J. Skublickas, įtraukta į Kultūros vertybių registrą), Broniaus Vyšniausko bronzinė skulptūra „Pramonė“ – mergaitė su krumpliaračiu rankoje, sovietmečiu simbolizavusi Panevėžio pramonę (1979 m., Respublikos g. prie buvusio „Garso“ kino teatro). Vėliau krumpliaratis pavogtas metalo vagių; šiuo metu skulptūra stovi be jo.Leonas Kaziukonis, Dekoratyvinė skulptūra „Pramonė“, Aukštaitijos internetinė naujienų agentūra, 2015-07-18. Nuoroda tikrinta 2021-03-27.

Kiti svarbesni sovietmečiu sukurti monumentai – G. Petkevičaitės-Bitės paminklinis biustas Respublikos g. 47 (1971 m., B. Bučas, arch. Z. Dargis),Gabrielės Petkevičaitės-Bitės biustas, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. paminklas tarybiniams kariams (1975 m., smiltainis, V. Vildžiūnaitė; Krekenavos gatvės kapinės),Paminklas žuvusiems kariams, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. Staniūnų memorialas 1941 m. nužudytiems Lietuvos piliečiams, sukurtas 14 liaudies meistrų, vadovaujamų vyr. dailininko Vido Žigo pagal tautodailininko Kazio Nemanio eskizus (1979 m.; Velžio kelias);Staniūnų (Kaizerlingo) memorialas, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. dekoratyvinės skulptūros – „Svajonė“ (1971 m., granitas, B. Zalensas, arch. J. Brazys; Sausio 13-osios skveras),Svajonė, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. „Dūdorius“ (1974 m., akmuo, R. Antinis (vyresnysis); Sausio 13-osios skveras),Dūdorius, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. „Legenda“ (1975 m., metalas, R. Antinis (jaunesnysis); P. Plechavičiaus skveras),Legenda, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. „Paukščių takas“ (1980 m., P. Mazūras; Ramygalos g. 99); antkapiniai paminklai – Jokūbonių šeimai (1961 m., granitas, G. Jokūbonis; Senosios miesto kapinės),„Svajonė“, antkapinis paminklas tėvams, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-28. mokytojui J. Januloniui (1963 m., G. Jokūbonis; Ramygalos gatvės kapinės),Jono Janulionio antkapinis paminklas, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-28. aktoriui B. Babkauskui (1976 m., granitas, J. Lebednykas, arch. E. Reigirdas; Ramygalos gatvės kapinės).„Liūdinti mūza Melpomenė“, aktoriaus Broniaus Babkausko antkapinis paminklas, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-28. 1989 m. netoli Cukraus fabriko pagal architektų G. Diržio ir A. Širono projektą įrengta paminklinė vietovė 1941 m. birželio 25 d., stalinizmo represijų metais, nužudytiems Lietuvos piliečiams atminti. Tautodailininko V. Nemanio atkurtas karo metais stovėjęs kryžius, šalia pastatytas paminklinis akmuo ir atminimo sienelė su nužudytųjų pavardėmis.Paminklinė kompozicija stalinizmo represijų aukoms – 1941 m. sušaudytiems prie Panevėžio cukraus fabriko – atminti, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-28.LR nekilnojamųjų kultūros vertybių registras, Panevėžio miesto savivaldybė, 2019-05-02. Nuoroda tikrinta 2020-08-31.

thumb|left|180px|Juozo Miltinio paminklinė skulptūra prie Dramos teatro, atidengta minint režisieriaus 100-ąsias gimimo metines
XX a. devintajame dešimtmetyje miesto centre sutvarkius Nevėžio senąją vagą, įrengta Senvagės poilsio zona, kurią pradėta puošti skulptūromis. 1984 m. pastatyta pirmoji skulptūra – Aloyzo Smilingio „Besimaudanti“ arba „Torsas“. Kūrinys tuo metu sulaukė nemažai kritikos, kai kuriems atrodė nepadorus, bandyta skulptūrą uždegti ir kitaip niokoti. Šiuo metu „Torsas“ laikomas vienu iš vertingiausių kūrinių Panevėžio viešosiose erdvėse.Živilė Raškauskaitė, Skulptūros miestą daro jaukesnį, „Sekundė“, 2011-08-19. Nuoroda tikrinta 2021-03-28. 1988 m. pastatyta antra – Juozo Genevičiaus bronzinis „Dainius“,Dainius, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-28. o per ateinančius tris dešimtmečius Senvagėje iškilo ištisas skulptūrų parkas. Vienas pažįstamiausių kūrinių Senvagėje – miesto simboliu tapęs Alfrido Pajuodžio „Vėžys“ (1982 m., metalo plastika), perkeltas į Senvagę 1996 m. iš Sietyno skvero (buvusiųjų žydų kapinių).Vėžys, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-28. Nuo 2005 m. skulptoriaus Vytauto Tallat-Kelpšos iniciatyva Panevėžyje kas dvejus metus organizuojami tarptautiniai akmens skulptūros simpoziumai, dauguma jų metu sukurtų kūrinių lieka Senvagėje.

thumb|Dekoratyvinė skulptūra „Šachmatininkas“ Senvagėje. Skulptūros autoriaus teigimu – tai pirmas paminklas Lietuvoje, pastatytas afroamerikiečiui
1998 m. prie Šv. Petro ir Povilo bažnyčios atidengtas J. Lebednyko granitinis paminklas 1863 m. sukilėliams atminti.Paminklas 1863 m. sukilimo dalyviams atminti, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-28. Laisvės aikštė papuošta 1998 m. A. Pajuodžio organizuoto skulptūrų simpoziumo darbais: Audriaus Tamošaičio „Koralu“ (1999 m., Karelijos granitas, marmuras),Koralas, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-28. Algimanto Vytėno „Virsmu“ (1999 m., granitas),Virsmas, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-28. V. Tallat-Kelpšos „Lizdu“ (1999 m., Karelijos granitas),Lizdas, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-28. A. Pajuodžio „Langu“ (1999 m., Karelijos granitas)Langas, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-28. ir kitomis. XXI a. pr. Laisvės aikštėje pastatytos paminklinės skulptūros Lietuvos didžiajam kunigaikščiui Aleksandrui (2003 m., Stanislovas Kuzma, granitas) ir režisieriui Juozui Miltiniui (2007 m., Regimantas Midvikis, bronza). Iš netradicinių kūrinių paminėtina V. Tallat-Kelpšos 2005 m. sukurta skulptūra A. Jakšto gatvėje, skirta Panevėžio futbolininkams: beveik dviejų metrų ilgio marmurinė kolona su dideliu futbolo kamuoliu viršuje. Tai pirmoji futbolui skirta skulptūra Lietuvoje. Kita su sportu susijusi skulptūra – Redo Diržio „Šachmatininkas“ Senvagėje (2003 m., akmuo, bronza).Šachmatininkas, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-28. Šachmatininko prototipu autorius pasirinko amerikiečių boksininką Maiką Taisoną

Pereiti prie turinio
- Autoriai: Diržys Redas
- Sukūrimo (pastatymo) metai: 2003
- Medžiaga: Akmuo, Bronza
- Paskirtis: Dekoratyvinė skulptūra
- Vieta: Senvagė
- Nuotraukų autoriai: Aivaras Neimontas, Asta Rimkūnienė
Literatūra
- Januševičienė, Virginija. Šachmatininkui prilipdė boksininko veidą. Iliustr. Panevėžio rytas. 2003, spal. 2, p. 5.
- Kazakaitis, Jonas. Šachmatininkas vėl sugrįš į Senvagę. Iliustr. Panevėžio balsas. 2007, saus. 22, p. 3.
- Repšys, Andrius. Skulptūros Senvagėje: „Šachmatininkas“, „Prologas“, „Gražūs“ : [nuotraukos]. Repšys, Andrius. Panevėžys. [Vilnius], 2008, p. 28.
- Jakaitė, Karolina. Skulptūriniai ženklai Panevėžio miesto centrinėje dalyje: idėja ir plastika : bakalauro baigiamasis darbas. Vadovas Rasutė Žukienė ; Vytauto Didžiojo universitetas ; Menų fakultetas ; Menotyros katedra. Kaunas, 2013. 115 lap. : iliustr.


Panevėžio architektūra

thumb|Paminklas Lietuvos didžiajam kunigaikščiui Aleksandrui pastatytas Panevėžio 500 metų jubiliejaus proga
Panevėžio viešosiose erdvėse pastatyta daugiau kaip 100 dekoratyvinių skulptūrų ir paminklų. Seniausi iš jų – XIX a. pab. – XX a. pr. statyti antkapiniai paminklai Senosiose miesto kapinėse. Tarpukariu ir Antrojo pasaulinio karo metais mieste pastatyta profesionalių skulptorių darbų: Juozo Zikaro paminklas 1918–1919 m. už Lietuvos laisvę žuvusiems kariams Ramygalos gatvės kapinėse (1930 m.), Bernardo Bučo antkapiniai paminklai pedagogei Veronikai Būtėnienei Senosiose miesto kapinėse (1935–1936 m., įtrauktas į Kultūros vertybių registrą)„Motinystės pareigos auka“, Verutės Būtėnienės antkapinis paminklas, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. ir rašytojai, visuomenininkei Gabrielei Petkevičaitei-Bitei Ramygalos gatvės kapinėse (1943 m.), B. Bučo skulptūra „Šv. Aloyzas“ Pavasarininkų kiemelyje prie Šv. Petro ir Povilo bažnyčios (1933 m., įtrauktas į Kultūros vertybių registrą).Skulptūros viešosiose Panevėžio erdvėse, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. 1943 m. ligoninės kieme atidengtas B.


Panevėžio architektūra

thumb|Paminklas Lietuvos didžiajam kunigaikščiui Aleksandrui pastatytas Panevėžio 500 metų jubiliejaus proga
Panevėžio viešosiose erdvėse pastatyta daugiau kaip 100 dekoratyvinių skulptūrų ir paminklų. Seniausi iš jų – XIX a. pab. – XX a. pr. statyti antkapiniai paminklai Senosiose miesto kapinėse. Tarpukariu ir Antrojo pasaulinio karo metais mieste pastatyta profesionalių skulptorių darbų: Juozo Zikaro paminklas 1918–1919 m. už Lietuvos laisvę žuvusiems kariams Ramygalos gatvės kapinėse (1930 m.), Bernardo Bučo antkapiniai paminklai pedagogei Veronikai Būtėnienei Senosiose miesto kapinėse (1935–1936 m., įtrauktas į Kultūros vertybių registrą)„Motinystės pareigos auka“, Verutės Būtėnienės antkapinis paminklas, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. ir rašytojai, visuomenininkei Gabrielei Petkevičaitei-Bitei Ramygalos gatvės kapinėse (1943 m.), B. Bučo skulptūra „Šv. Aloyzas“ Pavasarininkų kiemelyje prie Šv. Petro ir Povilo bažnyčios (1933 m., įtrauktas į Kultūros vertybių registrą).Skulptūros viešosiose Panevėžio erdvėse, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. 1943 m. ligoninės kieme atidengtas B. Bučo paminklas 1941 m. birželio 26 d. sovietų nužudytiems gydytojams. Karo pabaigoje, baiminantis galimų represijų, paminklas gydytojo Jono Statkevičiaus rūpinimusi užkastas toje vietoje, kur stovėjo, o 1988 m. atkastas, restauruotas ir iškilmingai atidengtas.Paminklas 1941 m. nužudytiems gydytojams, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. 1993 metais paminklas įtrauktas į Kultūros vertybių registrą.

thumb|left|180px|A. Dimžlio skulptūra „Laisvės daina“ buvo numatyta Jonavos miestui, bet ja susidomėjo Panevėžio miesto vadovai, kurie pasiūlė skulptoriui kūrinį pastatyti PanevėžyjeLeonas Kaziukonis, Paminklas „Laisvės daina“, Aukštaitijos internetinė naujienų agentūra, 2014-07-25. Nuoroda tikrinta 2021-03-28.
Sovietmečiu mieste pastatyta monumentaliosios skulptūros kūrinių: Antano Dimžlio dekoratyvinė skulptūra „Laisvės daina“ Vilniaus gatvės ir Velžio kelio sankryžoje (1974 m., granitas, arch.


Panevėžio architektūra

thumb|Paminklas Lietuvos didžiajam kunigaikščiui Aleksandrui pastatytas Panevėžio 500 metų jubiliejaus proga
Panevėžio viešosiose erdvėse pastatyta daugiau kaip 100 dekoratyvinių skulptūrų ir paminklų. Seniausi iš jų – XIX a. pab. – XX a. pr. statyti antkapiniai paminklai Senosiose miesto kapinėse. Tarpukariu ir Antrojo pasaulinio karo metais mieste pastatyta profesionalių skulptorių darbų: Juozo Zikaro paminklas 1918–1919 m. už Lietuvos laisvę žuvusiems kariams Ramygalos gatvės kapinėse (1930 m.), Bernardo Bučo antkapiniai paminklai pedagogei Veronikai Būtėnienei Senosiose miesto kapinėse (1935–1936 m., įtrauktas į Kultūros vertybių registrą)„Motinystės pareigos auka“, Verutės Būtėnienės antkapinis paminklas, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. ir rašytojai, visuomenininkei Gabrielei Petkevičaitei-Bitei Ramygalos gatvės kapinėse (1943 m.), B. Bučo skulptūra „Šv. Aloyzas“ Pavasarininkų kiemelyje prie Šv. Petro ir Povilo bažnyčios (1933 m., įtrauktas į Kultūros vertybių registrą).Skulptūros viešosiose Panevėžio erdvėse, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. 1943 m. ligoninės kieme atidengtas B. Bučo paminklas 1941 m. birželio 26 d. sovietų nužudytiems gydytojams. Karo pabaigoje, baiminantis galimų represijų, paminklas gydytojo Jono Statkevičiaus rūpinimusi užkastas toje vietoje, kur stovėjo, o 1988 m. atkastas, restauruotas ir iškilmingai atidengtas.Paminklas 1941 m. nužudytiems gydytojams, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. 1993 metais paminklas įtrauktas į Kultūros vertybių registrą.

thumb|left|180px|A. Dimžlio skulptūra „Laisvės daina“ buvo numatyta Jonavos miestui, bet ja susidomėjo Panevėžio miesto vadovai, kurie pasiūlė skulptoriui kūrinį pastatyti PanevėžyjeLeonas Kaziukonis, Paminklas „Laisvės daina“, Aukštaitijos internetinė naujienų agentūra, 2014-07-25. Nuoroda tikrinta 2021-03-28.
Sovietmečiu mieste pastatyta monumentaliosios skulptūros kūrinių: Antano Dimžlio dekoratyvinė skulptūra „Laisvės daina“ Vilniaus gatvės ir Velžio kelio sankryžoje (1974 m., granitas, arch. T. Miknevičius; įtraukta į Kultūros vertybių registrą), Kazio Kisielio virinto vario skulptūra „Žemė-motina-taika“, sukurta 1972 m. vasarą Panevėžyje vykusios skulptorių stovyklos metu, atidengta 1974 m. aikštėje tarp Liepų alėjos ir Maironio tako (arch. J. Skublickas, įtraukta į Kultūros vertybių registrą), Broniaus Vyšniausko bronzinė skulptūra „Pramonė“ – mergaitė su krumpliaračiu rankoje, sovietmečiu simbolizavusi Panevėžio pramonę (1979 m., Respublikos g. prie buvusio „Garso“ kino teatro). Vėliau krumpliaratis pavogtas metalo vagių; šiuo metu skulptūra stovi be jo.Leonas Kaziukonis, Dekoratyvinė skulptūra „Pramonė“, Aukštaitijos internetinė naujienų agentūra, 2015-07-18. Nuoroda tikrinta 2021-03-27.


Panevėžio architektūra

thumb|Paminklas Lietuvos didžiajam kunigaikščiui Aleksandrui pastatytas Panevėžio 500 metų jubiliejaus proga
Panevėžio viešosiose erdvėse pastatyta daugiau kaip 100 dekoratyvinių skulptūrų ir paminklų. Seniausi iš jų – XIX a. pab. – XX a. pr. statyti antkapiniai paminklai Senosiose miesto kapinėse. Tarpukariu ir Antrojo pasaulinio karo metais mieste pastatyta profesionalių skulptorių darbų: Juozo Zikaro paminklas 1918–1919 m. už Lietuvos laisvę žuvusiems kariams Ramygalos gatvės kapinėse (1930 m.), Bernardo Bučo antkapiniai paminklai pedagogei Veronikai Būtėnienei Senosiose miesto kapinėse (1935–1936 m., įtrauktas į Kultūros vertybių registrą)„Motinystės pareigos auka“, Verutės Būtėnienės antkapinis paminklas, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. ir rašytojai, visuomenininkei Gabrielei Petkevičaitei-Bitei Ramygalos gatvės kapinėse (1943 m.), B. Bučo skulptūra „Šv. Aloyzas“ Pavasarininkų kiemelyje prie Šv. Petro ir Povilo bažnyčios (1933 m., įtrauktas į Kultūros vertybių registrą).Skulptūros viešosiose Panevėžio erdvėse, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. 1943 m. ligoninės kieme atidengtas B. Bučo paminklas 1941 m. birželio 26 d. sovietų nužudytiems gydytojams. Karo pabaigoje, baiminantis galimų represijų, paminklas gydytojo Jono Statkevičiaus rūpinimusi užkastas toje vietoje, kur stovėjo, o 1988 m. atkastas, restauruotas ir iškilmingai atidengtas.Paminklas 1941 m. nužudytiems gydytojams, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. 1993 metais paminklas įtrauktas į Kultūros vertybių registrą.

thumb|left|180px|A. Dimžlio skulptūra „Laisvės daina“ buvo numatyta Jonavos miestui, bet ja susidomėjo Panevėžio miesto vadovai, kurie pasiūlė skulptoriui kūrinį pastatyti PanevėžyjeLeonas Kaziukonis, Paminklas „Laisvės daina“, Aukštaitijos internetinė naujienų agentūra, 2014-07-25. Nuoroda tikrinta 2021-03-28.
Sovietmečiu mieste pastatyta monumentaliosios skulptūros kūrinių: Antano Dimžlio dekoratyvinė skulptūra „Laisvės daina“ Vilniaus gatvės ir Velžio kelio sankryžoje (1974 m., granitas, arch. T. Miknevičius; įtraukta į Kultūros vertybių registrą), Kazio Kisielio virinto vario skulptūra „Žemė-motina-taika“, sukurta 1972 m. vasarą Panevėžyje vykusios skulptorių stovyklos metu, atidengta 1974 m. aikštėje tarp Liepų alėjos ir Maironio tako (arch. J. Skublickas, įtraukta į Kultūros vertybių registrą), Broniaus Vyšniausko bronzinė skulptūra „Pramonė“ – mergaitė su krumpliaračiu rankoje, sovietmečiu simbolizavusi Panevėžio pramonę (1979 m., Respublikos g. prie buvusio „Garso“ kino teatro). Vėliau krumpliaratis pavogtas metalo vagių; šiuo metu skulptūra stovi be jo.Leonas Kaziukonis, Dekoratyvinė skulptūra „Pramonė“, Aukštaitijos internetinė naujienų agentūra, 2015-07-18. Nuoroda tikrinta 2021-03-27.

Kiti svarbesni sovietmečiu sukurti monumentai – G. Petkevičaitės-Bitės paminklinis biustas Respublikos g. 47 (1971 m., B. Bučas, arch. Z. Dargis),Gabrielės Petkevičaitės-Bitės biustas, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka.


Panevėžio architektūra

thumb|Paminklas Lietuvos didžiajam kunigaikščiui Aleksandrui pastatytas Panevėžio 500 metų jubiliejaus proga
Panevėžio viešosiose erdvėse pastatyta daugiau kaip 100 dekoratyvinių skulptūrų ir paminklų. Seniausi iš jų – XIX a. pab. – XX a. pr. statyti antkapiniai paminklai Senosiose miesto kapinėse. Tarpukariu ir Antrojo pasaulinio karo metais mieste pastatyta profesionalių skulptorių darbų: Juozo Zikaro paminklas 1918–1919 m. už Lietuvos laisvę žuvusiems kariams Ramygalos gatvės kapinėse (1930 m.), Bernardo Bučo antkapiniai paminklai pedagogei Veronikai Būtėnienei Senosiose miesto kapinėse (1935–1936 m., įtrauktas į Kultūros vertybių registrą)„Motinystės pareigos auka“, Verutės Būtėnienės antkapinis paminklas, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. ir rašytojai, visuomenininkei Gabrielei Petkevičaitei-Bitei Ramygalos gatvės kapinėse (1943 m.), B. Bučo skulptūra „Šv. Aloyzas“ Pavasarininkų kiemelyje prie Šv. Petro ir Povilo bažnyčios (1933 m., įtrauktas į Kultūros vertybių registrą).Skulptūros viešosiose Panevėžio erdvėse, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. 1943 m. ligoninės kieme atidengtas B. Bučo paminklas 1941 m. birželio 26 d. sovietų nužudytiems gydytojams. Karo pabaigoje, baiminantis galimų represijų, paminklas gydytojo Jono Statkevičiaus rūpinimusi užkastas toje vietoje, kur stovėjo, o 1988 m. atkastas, restauruotas ir iškilmingai atidengtas.Paminklas 1941 m. nužudytiems gydytojams, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. 1993 metais paminklas įtrauktas į Kultūros vertybių registrą.

thumb|left|180px|A. Dimžlio skulptūra „Laisvės daina“ buvo numatyta Jonavos miestui, bet ja susidomėjo Panevėžio miesto vadovai, kurie pasiūlė skulptoriui kūrinį pastatyti PanevėžyjeLeonas Kaziukonis, Paminklas „Laisvės daina“, Aukštaitijos internetinė naujienų agentūra, 2014-07-25. Nuoroda tikrinta 2021-03-28.
Sovietmečiu mieste pastatyta monumentaliosios skulptūros kūrinių: Antano Dimžlio dekoratyvinė skulptūra „Laisvės daina“ Vilniaus gatvės ir Velžio kelio sankryžoje (1974 m., granitas, arch. T. Miknevičius; įtraukta į Kultūros vertybių registrą), Kazio Kisielio virinto vario skulptūra „Žemė-motina-taika“, sukurta 1972 m. vasarą Panevėžyje vykusios skulptorių stovyklos metu, atidengta 1974 m. aikštėje tarp Liepų alėjos ir Maironio tako (arch. J. Skublickas, įtraukta į Kultūros vertybių registrą), Broniaus Vyšniausko bronzinė skulptūra „Pramonė“ – mergaitė su krumpliaračiu rankoje, sovietmečiu simbolizavusi Panevėžio pramonę (1979 m., Respublikos g. prie buvusio „Garso“ kino teatro). Vėliau krumpliaratis pavogtas metalo vagių; šiuo metu skulptūra stovi be jo.Leonas Kaziukonis, Dekoratyvinė skulptūra „Pramonė“, Aukštaitijos internetinė naujienų agentūra, 2015-07-18. Nuoroda tikrinta 2021-03-27.

Kiti svarbesni sovietmečiu sukurti monumentai – G. Petkevičaitės-Bitės paminklinis biustas Respublikos g. 47 (1971 m., B. Bučas, arch. Z. Dargis),Gabrielės Petkevičaitės-Bitės biustas, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. paminklas tarybiniams kariams (1975 m., smiltainis, V. Vildžiūnaitė; Krekenavos gatvės kapinės),Paminklas žuvusiems kariams, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka.


Panevėžio architektūra

thumb|Paminklas Lietuvos didžiajam kunigaikščiui Aleksandrui pastatytas Panevėžio 500 metų jubiliejaus proga
Panevėžio viešosiose erdvėse pastatyta daugiau kaip 100 dekoratyvinių skulptūrų ir paminklų. Seniausi iš jų – XIX a. pab. – XX a. pr. statyti antkapiniai paminklai Senosiose miesto kapinėse. Tarpukariu ir Antrojo pasaulinio karo metais mieste pastatyta profesionalių skulptorių darbų: Juozo Zikaro paminklas 1918–1919 m. už Lietuvos laisvę žuvusiems kariams Ramygalos gatvės kapinėse (1930 m.), Bernardo Bučo antkapiniai paminklai pedagogei Veronikai Būtėnienei Senosiose miesto kapinėse (1935–1936 m., įtrauktas į Kultūros vertybių registrą)„Motinystės pareigos auka“, Verutės Būtėnienės antkapinis paminklas, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. ir rašytojai, visuomenininkei Gabrielei Petkevičaitei-Bitei Ramygalos gatvės kapinėse (1943 m.), B. Bučo skulptūra „Šv. Aloyzas“ Pavasarininkų kiemelyje prie Šv. Petro ir Povilo bažnyčios (1933 m., įtrauktas į Kultūros vertybių registrą).Skulptūros viešosiose Panevėžio erdvėse, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. 1943 m. ligoninės kieme atidengtas B. Bučo paminklas 1941 m. birželio 26 d. sovietų nužudytiems gydytojams. Karo pabaigoje, baiminantis galimų represijų, paminklas gydytojo Jono Statkevičiaus rūpinimusi užkastas toje vietoje, kur stovėjo, o 1988 m. atkastas, restauruotas ir iškilmingai atidengtas.Paminklas 1941 m. nužudytiems gydytojams, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. 1993 metais paminklas įtrauktas į Kultūros vertybių registrą.

thumb|left|180px|A. Dimžlio skulptūra „Laisvės daina“ buvo numatyta Jonavos miestui, bet ja susidomėjo Panevėžio miesto vadovai, kurie pasiūlė skulptoriui kūrinį pastatyti PanevėžyjeLeonas Kaziukonis, Paminklas „Laisvės daina“, Aukštaitijos internetinė naujienų agentūra, 2014-07-25. Nuoroda tikrinta 2021-03-28.
Sovietmečiu mieste pastatyta monumentaliosios skulptūros kūrinių: Antano Dimžlio dekoratyvinė skulptūra „Laisvės daina“ Vilniaus gatvės ir Velžio kelio sankryžoje (1974 m., granitas, arch. T. Miknevičius; įtraukta į Kultūros vertybių registrą), Kazio Kisielio virinto vario skulptūra „Žemė-motina-taika“, sukurta 1972 m. vasarą Panevėžyje vykusios skulptorių stovyklos metu, atidengta 1974 m. aikštėje tarp Liepų alėjos ir Maironio tako (arch. J. Skublickas, įtraukta į Kultūros vertybių registrą), Broniaus Vyšniausko bronzinė skulptūra „Pramonė“ – mergaitė su krumpliaračiu rankoje, sovietmečiu simbolizavusi Panevėžio pramonę (1979 m., Respublikos g. prie buvusio „Garso“ kino teatro). Vėliau krumpliaratis pavogtas metalo vagių; šiuo metu skulptūra stovi be jo.Leonas Kaziukonis, Dekoratyvinė skulptūra „Pramonė“, Aukštaitijos internetinė naujienų agentūra, 2015-07-18. Nuoroda tikrinta 2021-03-27.

Kiti svarbesni sovietmečiu sukurti monumentai – G. Petkevičaitės-Bitės paminklinis biustas Respublikos g. 47 (1971 m., B. Bučas, arch. Z. Dargis),Gabrielės Petkevičaitės-Bitės biustas, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. paminklas tarybiniams kariams (1975 m., smiltainis, V. Vildžiūnaitė; Krekenavos gatvės kapinės),Paminklas žuvusiems kariams, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. Staniūnų memorialas 1941 m. nužudytiems Lietuvos piliečiams, sukurtas 14 liaudies meistrų, vadovaujamų vyr. dailininko Vido Žigo pagal tautodailininko Kazio Nemanio eskizus (1979 m.; Velžio kelias);Staniūnų (Kaizerlingo) memorialas, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. dekoratyvinės skulptūros – „Svajonė“ (1971 m., granitas, B. Zalensas, arch. J. Brazys; Sausio 13-osios skveras),Svajonė, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka.


Panevėžio architektūra

thumb|Paminklas Lietuvos didžiajam kunigaikščiui Aleksandrui pastatytas Panevėžio 500 metų jubiliejaus proga
Panevėžio viešosiose erdvėse pastatyta daugiau kaip 100 dekoratyvinių skulptūrų ir paminklų. Seniausi iš jų – XIX a. pab. – XX a. pr. statyti antkapiniai paminklai Senosiose miesto kapinėse. Tarpukariu ir Antrojo pasaulinio karo metais mieste pastatyta profesionalių skulptorių darbų: Juozo Zikaro paminklas 1918–1919 m. už Lietuvos laisvę žuvusiems kariams Ramygalos gatvės kapinėse (1930 m.), Bernardo Bučo antkapiniai paminklai pedagogei Veronikai Būtėnienei Senosiose miesto kapinėse (1935–1936 m., įtrauktas į Kultūros vertybių registrą)„Motinystės pareigos auka“, Verutės Būtėnienės antkapinis paminklas, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. ir rašytojai, visuomenininkei Gabrielei Petkevičaitei-Bitei Ramygalos gatvės kapinėse (1943 m.), B. Bučo skulptūra „Šv. Aloyzas“ Pavasarininkų kiemelyje prie Šv. Petro ir Povilo bažnyčios (1933 m., įtrauktas į Kultūros vertybių registrą).Skulptūros viešosiose Panevėžio erdvėse, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. 1943 m. ligoninės kieme atidengtas B. Bučo paminklas 1941 m. birželio 26 d. sovietų nužudytiems gydytojams. Karo pabaigoje, baiminantis galimų represijų, paminklas gydytojo Jono Statkevičiaus rūpinimusi užkastas toje vietoje, kur stovėjo, o 1988 m. atkastas, restauruotas ir iškilmingai atidengtas.Paminklas 1941 m. nužudytiems gydytojams, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. 1993 metais paminklas įtrauktas į Kultūros vertybių registrą.

thumb|left|180px|A. Dimžlio skulptūra „Laisvės daina“ buvo numatyta Jonavos miestui, bet ja susidomėjo Panevėžio miesto vadovai, kurie pasiūlė skulptoriui kūrinį pastatyti PanevėžyjeLeonas Kaziukonis, Paminklas „Laisvės daina“, Aukštaitijos internetinė naujienų agentūra, 2014-07-25. Nuoroda tikrinta 2021-03-28.
Sovietmečiu mieste pastatyta monumentaliosios skulptūros kūrinių: Antano Dimžlio dekoratyvinė skulptūra „Laisvės daina“ Vilniaus gatvės ir Velžio kelio sankryžoje (1974 m., granitas, arch. T. Miknevičius; įtraukta į Kultūros vertybių registrą), Kazio Kisielio virinto vario skulptūra „Žemė-motina-taika“, sukurta 1972 m. vasarą Panevėžyje vykusios skulptorių stovyklos metu, atidengta 1974 m. aikštėje tarp Liepų alėjos ir Maironio tako (arch. J. Skublickas, įtraukta į Kultūros vertybių registrą), Broniaus Vyšniausko bronzinė skulptūra „Pramonė“ – mergaitė su krumpliaračiu rankoje, sovietmečiu simbolizavusi Panevėžio pramonę (1979 m., Respublikos g. prie buvusio „Garso“ kino teatro). Vėliau krumpliaratis pavogtas metalo vagių; šiuo metu skulptūra stovi be jo.Leonas Kaziukonis, Dekoratyvinė skulptūra „Pramonė“, Aukštaitijos internetinė naujienų agentūra, 2015-07-18. Nuoroda tikrinta 2021-03-27.

Kiti svarbesni sovietmečiu sukurti monumentai – G. Petkevičaitės-Bitės paminklinis biustas Respublikos g. 47 (1971 m., B. Bučas, arch. Z. Dargis),Gabrielės Petkevičaitės-Bitės biustas, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. paminklas tarybiniams kariams (1975 m., smiltainis, V. Vildžiūnaitė; Krekenavos gatvės kapinės),Paminklas žuvusiems kariams, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. Staniūnų memorialas 1941 m. nužudytiems Lietuvos piliečiams, sukurtas 14 liaudies meistrų, vadovaujamų vyr. dailininko Vido Žigo pagal tautodailininko Kazio Nemanio eskizus (1979 m.; Velžio kelias);Staniūnų (Kaizerlingo) memorialas, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. dekoratyvinės skulptūros – „Svajonė“ (1971 m., granitas, B. Zalensas, arch. J. Brazys; Sausio 13-osios skveras),Svajonė, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. „Dūdorius“ (1974 m., akmuo, R. Antinis (vyresnysis); Sausio 13-osios skveras),Dūdorius, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. „Legenda“ (1975 m., metalas, R. Antinis (jaunesnysis); P. Plechavičiaus skveras),Legenda, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. „Paukščių takas“ (1980 m., P. Mazūras;


Panevėžio architektūra

thumb|Paminklas Lietuvos didžiajam kunigaikščiui Aleksandrui pastatytas Panevėžio 500 metų jubiliejaus proga
Panevėžio viešosiose erdvėse pastatyta daugiau kaip 100 dekoratyvinių skulptūrų ir paminklų. Seniausi iš jų – XIX a. pab. – XX a. pr. statyti antkapiniai paminklai Senosiose miesto kapinėse. Tarpukariu ir Antrojo pasaulinio karo metais mieste pastatyta profesionalių skulptorių darbų: Juozo Zikaro paminklas 1918–1919 m. už Lietuvos laisvę žuvusiems kariams Ramygalos gatvės kapinėse (1930 m.), Bernardo Bučo antkapiniai paminklai pedagogei Veronikai Būtėnienei Senosiose miesto kapinėse (1935–1936 m., įtrauktas į Kultūros vertybių registrą)„Motinystės pareigos auka“, Verutės Būtėnienės antkapinis paminklas, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. ir rašytojai, visuomenininkei Gabrielei Petkevičaitei-Bitei Ramygalos gatvės kapinėse (1943 m.), B. Bučo skulptūra „Šv. Aloyzas“ Pavasarininkų kiemelyje prie Šv. Petro ir Povilo bažnyčios (1933 m., įtrauktas į Kultūros vertybių registrą).Skulptūros viešosiose Panevėžio erdvėse, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. 1943 m. ligoninės kieme atidengtas B. Bučo paminklas 1941 m. birželio 26 d. sovietų nužudytiems gydytojams. Karo pabaigoje, baiminantis galimų represijų, paminklas gydytojo Jono Statkevičiaus rūpinimusi užkastas toje vietoje, kur stovėjo, o 1988 m. atkastas, restauruotas ir iškilmingai atidengtas.Paminklas 1941 m. nužudytiems gydytojams, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. 1993 metais paminklas įtrauktas į Kultūros vertybių registrą.

thumb|left|180px|A. Dimžlio skulptūra „Laisvės daina“ buvo numatyta Jonavos miestui, bet ja susidomėjo Panevėžio miesto vadovai, kurie pasiūlė skulptoriui kūrinį pastatyti PanevėžyjeLeonas Kaziukonis, Paminklas „Laisvės daina“, Aukštaitijos internetinė naujienų agentūra, 2014-07-25. Nuoroda tikrinta 2021-03-28.
Sovietmečiu mieste pastatyta monumentaliosios skulptūros kūrinių: Antano Dimžlio dekoratyvinė skulptūra „Laisvės daina“ Vilniaus gatvės ir Velžio kelio sankryžoje (1974 m., granitas, arch. T. Miknevičius; įtraukta į Kultūros vertybių registrą), Kazio Kisielio virinto vario skulptūra „Žemė-motina-taika“, sukurta 1972 m. vasarą Panevėžyje vykusios skulptorių stovyklos metu, atidengta 1974 m. aikštėje tarp Liepų alėjos ir Maironio tako (arch. J. Skublickas, įtraukta į Kultūros vertybių registrą), Broniaus Vyšniausko bronzinė skulptūra „Pramonė“ – mergaitė su krumpliaračiu rankoje, sovietmečiu simbolizavusi Panevėžio pramonę (1979 m., Respublikos g. prie buvusio „Garso“ kino teatro). Vėliau krumpliaratis pavogtas metalo vagių; šiuo metu skulptūra stovi be jo.Leonas Kaziukonis, Dekoratyvinė skulptūra „Pramonė“, Aukštaitijos internetinė naujienų agentūra, 2015-07-18. Nuoroda tikrinta 2021-03-27.

Kiti svarbesni sovietmečiu sukurti monumentai – G. Petkevičaitės-Bitės paminklinis biustas Respublikos g. 47 (1971 m., B. Bučas, arch. Z. Dargis),Gabrielės Petkevičaitės-Bitės biustas, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. paminklas tarybiniams kariams (1975 m., smiltainis, V. Vildžiūnaitė; Krekenavos gatvės kapinės),Paminklas žuvusiems kariams, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. Staniūnų memorialas 1941 m. nužudytiems Lietuvos piliečiams, sukurtas 14 liaudies meistrų, vadovaujamų vyr. dailininko Vido Žigo pagal tautodailininko Kazio Nemanio eskizus (1979 m.; Velžio kelias);Staniūnų (Kaizerlingo) memorialas, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. dekoratyvinės skulptūros – „Svajonė“ (1971 m., granitas, B. Zalensas, arch. J. Brazys; Sausio 13-osios skveras),Svajonė, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. „Dūdorius“ (1974 m., akmuo, R. Antinis (vyresnysis); Sausio 13-osios skveras),Dūdorius, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. „Legenda“ (1975 m., metalas, R. Antinis (jaunesnysis); P. Plechavičiaus skveras),Legenda, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. „Paukščių takas“ (1980 m., P. Mazūras; Ramygalos g. 99); antkapiniai paminklai – Jokūbonių šeimai (1961 m., granitas, G. Jokūbonis; Senosios miesto kapinės),„Svajonė“, antkapinis paminklas tėvams, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka.


Panevėžio architektūra

thumb|Paminklas Lietuvos didžiajam kunigaikščiui Aleksandrui pastatytas Panevėžio 500 metų jubiliejaus proga
Panevėžio viešosiose erdvėse pastatyta daugiau kaip 100 dekoratyvinių skulptūrų ir paminklų. Seniausi iš jų – XIX a. pab. – XX a. pr. statyti antkapiniai paminklai Senosiose miesto kapinėse. Tarpukariu ir Antrojo pasaulinio karo metais mieste pastatyta profesionalių skulptorių darbų: Juozo Zikaro paminklas 1918–1919 m. už Lietuvos laisvę žuvusiems kariams Ramygalos gatvės kapinėse (1930 m.), Bernardo Bučo antkapiniai paminklai pedagogei Veronikai Būtėnienei Senosiose miesto kapinėse (1935–1936 m., įtrauktas į Kultūros vertybių registrą)„Motinystės pareigos auka“, Verutės Būtėnienės antkapinis paminklas, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. ir rašytojai, visuomenininkei Gabrielei Petkevičaitei-Bitei Ramygalos gatvės kapinėse (1943 m.), B. Bučo skulptūra „Šv. Aloyzas“ Pavasarininkų kiemelyje prie Šv. Petro ir Povilo bažnyčios (1933 m., įtrauktas į Kultūros vertybių registrą).Skulptūros viešosiose Panevėžio erdvėse, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. 1943 m. ligoninės kieme atidengtas B. Bučo paminklas 1941 m. birželio 26 d. sovietų nužudytiems gydytojams. Karo pabaigoje, baiminantis galimų represijų, paminklas gydytojo Jono Statkevičiaus rūpinimusi užkastas toje vietoje, kur stovėjo, o 1988 m. atkastas, restauruotas ir iškilmingai atidengtas.Paminklas 1941 m. nužudytiems gydytojams, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. 1993 metais paminklas įtrauktas į Kultūros vertybių registrą.

thumb|left|180px|A. Dimžlio skulptūra „Laisvės daina“ buvo numatyta Jonavos miestui, bet ja susidomėjo Panevėžio miesto vadovai, kurie pasiūlė skulptoriui kūrinį pastatyti PanevėžyjeLeonas Kaziukonis, Paminklas „Laisvės daina“, Aukštaitijos internetinė naujienų agentūra, 2014-07-25. Nuoroda tikrinta 2021-03-28.
Sovietmečiu mieste pastatyta monumentaliosios skulptūros kūrinių: Antano Dimžlio dekoratyvinė skulptūra „Laisvės daina“ Vilniaus gatvės ir Velžio kelio sankryžoje (1974 m., granitas, arch. T. Miknevičius; įtraukta į Kultūros vertybių registrą), Kazio Kisielio virinto vario skulptūra „Žemė-motina-taika“, sukurta 1972 m. vasarą Panevėžyje vykusios skulptorių stovyklos metu, atidengta 1974 m. aikštėje tarp Liepų alėjos ir Maironio tako (arch. J. Skublickas, įtraukta į Kultūros vertybių registrą), Broniaus Vyšniausko bronzinė skulptūra „Pramonė“ – mergaitė su krumpliaračiu rankoje, sovietmečiu simbolizavusi Panevėžio pramonę (1979 m., Respublikos g. prie buvusio „Garso“ kino teatro). Vėliau krumpliaratis pavogtas metalo vagių; šiuo metu skulptūra stovi be jo.Leonas Kaziukonis, Dekoratyvinė skulptūra „Pramonė“, Aukštaitijos internetinė naujienų agentūra, 2015-07-18. Nuoroda tikrinta 2021-03-27.

Kiti svarbesni sovietmečiu sukurti monumentai – G. Petkevičaitės-Bitės paminklinis biustas Respublikos g. 47 (1971 m., B. Bučas, arch. Z. Dargis),Gabrielės Petkevičaitės-Bitės biustas, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. paminklas tarybiniams kariams (1975 m., smiltainis, V. Vildžiūnaitė; Krekenavos gatvės kapinės),Paminklas žuvusiems kariams, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. Staniūnų memorialas 1941 m. nužudytiems Lietuvos piliečiams, sukurtas 14 liaudies meistrų, vadovaujamų vyr. dailininko Vido Žigo pagal tautodailininko Kazio Nemanio eskizus (1979 m.; Velžio kelias);Staniūnų (Kaizerlingo) memorialas, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. dekoratyvinės skulptūros – „Svajonė“ (1971 m., granitas, B. Zalensas, arch. J. Brazys; Sausio 13-osios skveras),Svajonė, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. „Dūdorius“ (1974 m., akmuo, R. Antinis (vyresnysis); Sausio 13-osios skveras),Dūdorius, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. „Legenda“ (1975 m., metalas, R. Antinis (jaunesnysis); P. Plechavičiaus skveras),Legenda, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-27. „Paukščių takas“ (1980 m., P. Mazūras; Ramygalos g. 99); antkapiniai paminklai – Jokūbonių šeimai (1961 m., granitas, G. Jokūbonis; Senosios miesto kapinės),„Svajonė“, antkapinis paminklas tėvams, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka. Nuoroda tikrinta 2021-03-28. mokytojui J. Januloniui (1963 m., G. Jokūbonis; Ramygalos gatvės kapinės),Jono Janulionio antkapinis paminklas, Panevėžio kraštas virtualiai, Panevėžio apskrities Gabrielės Petkevičaitės-Bitės viešoji biblioteka.