Den blir også sunget på skjærtorsdag i løpet av den prosesjon fra kirken til det stedet hvor Det hellige sakramentet er oppbevart inntil langfredag. De to siste versene, kalt Tantum Ergo hver for seg, blir sunget ved velsignelsen av Det hellige sakramentet. Hymnen uttrykker forvandlingdoktrinen hvor det, i henhold til katolsk tro, brød og vin blir endret til Kristus’ blod og legeme.
De innledende ordene erindrer en annen berømt latinsk sekvens av Venantius Fortunatus. Den begynner med «Pange, lingua, gloriosi / Lauream certaminis», og benyttes ved matutin (den katolske morgenbønn) i løpet av tidebønn. Det er midtseksjonen av hymnen «Vexilla Regis prodeunt» hvor den første seksjonen blir sunget ved vesper (aftenbønn) og den tredje, «Lustra sex», blir sunget ved laudes. Alle de tre delene blir messet i løpet av tilbedelsen av korset på langfredag.
Latin text | An English translation |
Pange Lingua-hymnen har to fremstillinger og den mest kjente er den phrygianske melodien fra romersk liturgi og den andre er fra mozarabiske liturgien fra Spania. Den romerske melodien var opprinnelig en del av den gallikanske kirkeskikk.
Den romerske versjonen av hymnen var grunnlaget for en berømt komposisjon av renessansekomponisten Josquin des Prez, Missa Pange lingua. En utarbeidet fantasi av hymnen, messen er ett av komponistens siste verker og har blitt datert til perioden fra 1515 til 1521 ettersom den ikke var inkludert av Petrucci i hans 1514-samling av Josquins messer, og ble utgitt posthum. I den dens forenkling, motiviske enhet og tette oppmerksomhet på teksten har den blitt sammenlignet til de sene verkene til Beethoven, og mange kommentatorer mener at den er ett av høydepunktene fra renessansens flerstemte sanger.
Juan de Urrede, en flamisk komponist aktiv i Spania på slutten av 1400-tallet, komponerte tallrike fremstillinger av Pange Lingua, de fleste av dem basert på den opprinnelige mozarabiske melodien. En av hans versjoner for fire stemmer ble en av de mest populære stykkene på 1500-tallet, og var grunnlaget for flere dusin tangentverker til messene, mange av spanske komponister.
Ved å bygge på Josquins behandling av hymnens tredje linje i kyrie av Missa Pange Lingua ble temaet «Do-Re-Fa-Mi-Re-Do» en av de mest berømte i musikkhistorien. Simon Lohet, Michelangelo Rossi, François Roberday, Johann Caspar Ferdinand Fischer, Johann Jakob Froberger, Johann Sebastian Bach, Johann Joseph Fux skrev fuger på den og den sistnevntes omfattende utforming i Gradus ad Parnassum gjorde den kjent til for hver eneste fremadstrebende komponist, blant dem også Wolfgang Amadeus Mozart, hvis Jupiter-tema låner de første fire notene.
De siste fire versene av Pange Lingua blir ofte utelatt. De markerer slutten på prosesjonen i liturgien. Ulike atskilte fremstillinger har blitt skrevet for dette, blant annet en av Giovanni Pierluigi da Palestrina og en av Charles-Marie Widor.
Pange Lingua har blitt oversatt til mange språk til bruk i gudstjenesten over hele verden. Det er likevel den latinske utgaven som har forblitt mest populær. Den gammelsyriske oversettelsen av Pange Lingua ble brukt som en del av kirkeseremonien i Den syro-malabariske kirke av Kerala i India fram til 1970-tallet.
- ^ Hymnen er tradisjonelt blitt tilskrevet Aquinas, men Katolsk.no nevner at det har blitt ytret tvil om tilskrivelsen er riktig.
- ^ H.T. Henry, «Pange Lingua Gloriosi», Catholic Encyclopedia, Vol. XI
- ^ Siegbert Rampe: Forord til «Froberger, New Edition of the Complete Works I», Kassel etc. 2002, p. XX and XLI (FbWV 202).
- ^ William Klenz: Per Aspera ad Astra, or The Stairway to Jupiter; The Music Review Vol. 30 Nr. 3, August 1969, pp.169-210.