b'\n_START_ARTICLE_\nMexicos historie\n_START_SECTION_\nForhistorie\n_START_PARAGRAPH_\nJ\xc3\xa6ger/samler-folk menes at have have boet i Mexico for mere end 20.000 \xc3\xa5r siden. Der er fundet beviser p\xc3\xa5 begyndende landbrug mellem 1500 og 900 f.Kr. Mellem 900 og 300 f.Kr., begyndte der at opst\xc3\xa5 mere komplekse kulturer. Fra 100 til 900 e.Kr. blev nogle af kulturerne til avancerede civilisationer som olmekerne, toltekerne, mayaerne og aztekerne. Aztekerne herskede over meget af Mexico omkring \xc3\xa5r 1200.\n_START_SECTION_\nPr\xc3\xa6-columbiansk Mexico\n_START_PARAGRAPH_\nDet nuv\xc3\xa6rende Mexico d\xc3\xa6kker et omr\xc3\xa5de hvor flere pr\xc3\xa6-columbianske Mesoamerikanske civilisationer s\xc3\xa5som mayaernes, olmekernes, toltekernes og aztekernes kulturer udviklede sig og trivedes i \xc3\xa5rhundreder f\xc3\xb8r den f\xc3\xb8rste kontakt med europ\xc3\xa6erne. Det moderne navn "Mexico" kommer enten fra en aztekisk gud kaldet Mextli eller fra navnet p\xc3\xa5 aztekernes herskende gruppe, "Meshika"\'erne.\n_START_SECTION_\nSpaniernes erobring\n_START_PARAGRAPH_\nDe indf\xc3\xb8dte kulturer blev invaderet og koloniseret af Spanien fra 1519. Francisco Hern\xc3\xa1ndez de C\xc3\xb3rdoba udforskede det sydlige Mexicos kyster i 1517 og Juan de Grijalva gjorde det samme i 1518. Den vigtigste af de f\xc3\xb8rste conquistadorer var Hern\xc3\xa1n Cort\xc3\xa9s, der ankom til landet i 1519 via en kystby som han omd\xc3\xb8bte til "Puerto de la Villa Rica de la Vera Cruz" (i dag Veracruz). Aztekerne, den dominerede indf\xc3\xb8dte befolkningsgruppe i landet p\xc3\xa5 den tid, troede (if\xc3\xb8lge gamle myter) at de spanske conquistadorer var folk sendt af guderne, s\xc3\xa5 de gjorde i begyndelsen kun ringe modstand mod conquistadorernes fremtr\xc3\xa6ngen, men da det blev klart at spanierne ikke var guder, begyndte aztekerne at g\xc3\xb8re modstand. Efter flere slag hvor de spanske styrker var t\xc3\xa6t p\xc3\xa5 at blive besejret, lykkedes det erobrerne at omringe og belejre indbyggerne i Tenochtitl\xc3\xa1n, hovedstaden i det aztekiske rige, der m\xc3\xa5tte se sig totalt besejret i 1521. Spanierne havde overlegen milit\xc3\xa6rteknologi, blandt andet skydev\xc3\xa5ben, armbr\xc3\xb8ster, v\xc3\xa5ben af jern- og st\xc3\xa5l, samt heste; desuden havde spanierne ogs\xc3\xa5 bragt sygdomme fra den gamle verden med sig, mod hvilke den indf\xc3\xb8dte befolkning ingen immunitet havde. Sygdommene blev pandemiske og udslettede store dele af den indf\xc3\xb8dte befolkning._NEWLINE_Med erobringen blev en ny etnisk gruppe dannet: Mestitserne, fordi erobrerne fik b\xc3\xb8rn med indf\xc3\xb8dte kvinder og p\xc3\xa5 den m\xc3\xa5de blandede begge kulturer._NEWLINE_Under kolonitiden, som varede fra 1521 til 1821, var Mexico kendt som "Nueva Espa\xc3\xb1a" eller "Nyspanien", hvis territorier omfattede det nuv\xc3\xa6rende Mexico og et omr\xc3\xa5de af samme st\xc3\xb8rrelse i det nuv\xc3\xa6rende sydvestlige USA.\n_START_SECTION_\nUafh\xc3\xa6ngighedskrig\n_START_PARAGRAPH_\nUafh\xc3\xa6ngighedskrigen begyndte den 16. september 1810 og blev f\xc3\xb8rt an af Miguel Hidalgo, en pr\xc3\xa6st af spansk afstamning med progressive ideer. Efter Napoleon I invaderede Spanien og satte sin bror p\xc3\xa5 den spanske trone, modsatte konservative mexicanere og rige godsejere, der st\xc3\xb8ttede Spaniens kongelige Bourbon-familie, sig den forholdsvis mere liberale napoleonske politik. Dermed blev en usandsynlig alliance dannet i Mexico: liberales, som st\xc3\xb8ttede et demokratisk Mexico, og conservadores, der st\xc3\xb8ttede et Mexico regeret af en monark fra Bourbon-familien, der kunne genindf\xc3\xb8re den gamle status quo. Det eneste disse to grupper var enige om, var at Mexico skulle v\xc3\xa6re uafh\xc3\xa6ngigt og afg\xc3\xb8re sin egen sk\xc3\xa6bne._NEWLINE_Vigtige personer i Mexicos uafh\xc3\xa6ngighedskrig var Fader Jos\xc3\xa9 Mar\xc3\xada Morelos, Vicente Guerrero, General Agust\xc3\xadn de Iturbide og General Antonio L\xc3\xb3pez de Santa Anna. Uafh\xc3\xa6ngighedskrigen varede i 11 \xc3\xa5r, f\xc3\xb8r befrielsestropper i 1821 indtog Mexico City. Selvom uafh\xc3\xa6ngigheden fra Spanien blev erkl\xc3\xa6ret i 1810, blev den alts\xc3\xa5 ikke opn\xc3\xa5et f\xc3\xb8r i 1821. _NEWLINE_I 1821 udn\xc3\xa6vnte Agust\xc3\xadn de Iturbide, en forhenv\xc3\xa6rende spansk general der skiftede side for at k\xc3\xa6mpe for Mexicos uafh\xc3\xa6ngighed, sig selv som kejser \xe2\x80\x93 officielt som en midlertidig foranstaltning indtil et medlem af en europ\xc3\xa6isk kongefamilie kunne blive overtalt til at blive mexicansk monark. Et opr\xc3\xb8r mod Iturbide i 1823 medf\xc3\xb8rte oprettelsen af Republikken Mexico. I 1824 blev Guadalupe Victoria det nye lands f\xc3\xb8rste pr\xc3\xa6sident; hans rigtige navn var F\xc3\xa9lix Fern\xc3\xa1ndez, men han valgte sit nye navn p\xc3\xa5 grund af symbolikken: Guadalupe som tak for Vor Frue af Guadalupes beskyttelse og Victoria som betyder Sejr.\n_START_SECTION_\nKreolsk konservatisme og kampen for liberale reformer\n_START_PARAGRAPH_\nMange pr\xc3\xa6sidenter kom og gik, hvilket medf\xc3\xb8rte en lang periode med ustabilitet, som varede det meste af det 19. \xc3\xa5rhundrede. Den dominerede person i \xc3\xa5rhundrets anden fjerdedel var diktatoren Antonio L\xc3\xb3pez de Santa Anna._NEWLINE_I den periode mistedes mange af de nordlige omr\xc3\xa5der til USA. Santa Anna var Mexicos leder under konflikten med Texas, der erkl\xc3\xa6rede sig uafh\xc3\xa6ngig fra Mexico i 1836, og under den mexicansk-amerikanske krig (1846-48). Et af de mindev\xc3\xa6rdige slag fra USA\'s invasion af Mexico i 1847, var da unge kadetter (der nu betragtet som nationalhelte) fra milit\xc3\xa6rakademiet k\xc3\xa6mpede til d\xc3\xb8den mod en stor h\xc3\xa6r best\xc3\xa5ende af erfarne soldater i slaget ved Chapultepec (13. september 1847). Lige siden den krig har mange mexicanere f\xc3\xb8lt sig kr\xc3\xa6nkede over tabet af s\xc3\xa5 meget mexicansk omr\xc3\xa5de, noget af omr\xc3\xa5det blev tabt ved tvangsforanstaltninger og andet frasolgt billigt af diktator Santa Anna for at berige sig selv._NEWLINE_I 1855 blev Ignacio Comonfort, leder af den selvbeskrevne moderate gruppe, valgt som pr\xc3\xa6sident. Moderado\'erne pr\xc3\xb8vede at finde den gyldne middelvej mellem nationens liberale og konservative. Mens Comonfort var pr\xc3\xa6sident lavede man et udkast til en ny forfatning. Den mexicanske forfatning af 1857 fastholdt mange af den romerske-katolske kirkes rettigheder og indt\xc3\xa6gter fra kolonitiden, men i mods\xc3\xa6tning til den tidligere forfatning, erkl\xc3\xa6rede den ikke at katolicismen var nationens eneste religion. S\xc3\xa5danne reformer kunne hverken accepteres af de kirkelige ledere eller de konservative, Comonfort og medlemmer af hans administration blev lyst i band, og et opr\xc3\xb8r begyndte._NEWLINE_Dette f\xc3\xb8rte til reformkrigen, fra januar 1858 til januar 1861. Denne borgerkrig blev mere og mere blodig og polariserede nationens politik. Mange af Moderado\'erne gik over til Liberales, overbeviste om at kirkens store politiske magt skulle begr\xc3\xa6nses. I nogen tid havde de liberale og konservative deres egne regeringer, de konservative i Mexico City og de liberale i Veracruz. Krigen sluttede med de liberale som sejrherrer, og den liberale pr\xc3\xa6sident Benito Ju\xc3\xa1rez \xe2\x80\x93 landets f\xc3\xb8rste indiansk f\xc3\xb8dte pr\xc3\xa6sident \xe2\x80\x93 flyttede sin administration til Mexico City.\n_START_SECTION_\nFransk intervention og en kejser\n_START_PARAGRAPH_\nBenito Ju\xc3\xa1rez\' (1858-72) pr\xc3\xa6sidentperiode blev afbrudt af Habsburg-monarkiets herred\xc3\xb8mme over Mexico (1864-67). De konservative pr\xc3\xb8vede at indf\xc3\xb8re et monarki ved at v\xc3\xa6re medvirkende til at f\xc3\xa5 en \xc3\xa6rkehertug fra \xc3\x98strigs kongehus til Mexico, kendt som Maximilian af Habsburg (hustru Carlota af Habsburg) med milit\xc3\xa6r st\xc3\xb8tte fra Frankrig, som var interesseret i et udnytte de righoldige miner i den nordvestlige del af landet._NEWLINE_Selvom Frankrig, som man p\xc3\xa5 det tidspunkt ans\xc3\xa5 for at have en af verdens mest effektive h\xc3\xa6re, i begyndelsen tabte slaget ved Puebla den 5. maj 1862 (nu fejret som helligdagen Cinco de Mayo) slog de til sidst den mexicanske regerings styrker anf\xc3\xb8rt af general Ignacio Zaragoza og satte Maximilian p\xc3\xa5 tronen som kejser af Mexico. Maximilian af Habsburg var fortaler for oprettelsen af et monarki som delte magten med en demokratisk valgt kongres. Det var for liberalt for Mexicos konservative, mens de liberale n\xc3\xa6gtede at acceptere en monark, hvilket medf\xc3\xb8rte at Maximilian kun havde f\xc3\xa5 entusiastiske tilh\xc3\xa6ngere i Mexico. Maximilian blev til sidst taget til fange og henrettet i Cerro de las Campanas, Quer\xc3\xa9taro, af styrker der var tro mod pr\xc3\xa6sident Benito Ju\xc3\xa1rez, som havde holdt den f\xc3\xb8derale regering i gang under den franske intervention, der fik Maximilian til magten. I 1867 blev republikken gendannet og en ny forfatning skrevet, som blandt andet konfiskerede den katolske kirkes store landomr\xc3\xa5der (kirken havde fungeret som godsejer for over halvdelen af landet), tillod borgerlige vielser og forb\xc3\xb8d pr\xc3\xa6sters deltagelse i politik (adskillelse af kirken og staten)._NEWLINE_Efter sejren var der konservativ bitterhed mod pr\xc3\xa6sident Ju\xc3\xa1rez (som de mente fik for megen magt, og som selv \xc3\xb8nskede genvalg), hvorfor en af h\xc3\xa6rens generaler, Porfirio D\xc3\xadaz, gjorde opr\xc3\xb8r mod regeringen med sin offentligg\xc3\xb8relse af Tuxtepec-planen i 1876.\n_START_SECTION_\nLov og orden, fremgang og D\xc3\xadaz\' diktatur\n_START_PARAGRAPH_\nPorfirio D\xc3\xadaz blev ny pr\xc3\xa6sident. I en periode p\xc3\xa5 mere end 30 \xc3\xa5r (1876-1911) mens han var den st\xc3\xa6rke mand i Mexico, blev landets infrastruktur kraftigt forbedret takket v\xc3\xa6re investeringer fra andre lande. Denne periode med relativ velstand og fred er kendt som Porfiriato\'en. Men befolkningen var ikke tilfreds med styret under Porfiriato\'en. Investorer blev tiltrukket fordi arbejdsl\xc3\xb8nnen var meget lav, hvilket medf\xc3\xb8rte dybe sociale kl\xc3\xb8fter; kun en lille gruppe investorer (inden- og undenlandske) blev rige, mens st\xc3\xb8rstedelen af befolkningen forblev i h\xc3\xa5bl\xc3\xb8s fattigdom. Demokratiet var fuldst\xc3\xa6ndig undertrykt og politisk uenighed blev h\xc3\xa5ndteret p\xc3\xa5 undertrykkende og ofte brutal vis (se eksempelvis Nogales, Veracruz).\n_START_SECTION_\nDen mexicanske revolution\n_START_PARAGRAPH_\nI 1910 besluttede den 80 \xc3\xa5r gamle D\xc3\xadaz sig for at afholde valg, s\xc3\xa5 han kunne f\xc3\xa5 endnu en pr\xc3\xa6sidentperiode. Han mente at han for l\xc3\xa6ngst havde udelukket alle seri\xc3\xb8se modstandere i Mexico; men Francisco I. Madero, en akademiker fra en velhavende familie, valgte at stille op som modkandidat og fik hurtigt udbredt st\xc3\xb8tte i befolkningen, selvom D\xc3\xadaz f\xc3\xa6ngslede ham. Da det officielle valgresultat blev offentliggjort, blev D\xc3\xadaz udr\xc3\xa5bt til at have f\xc3\xa5et n\xc3\xa6sten samtlige stemmer, mens Madero i alt kun havde f\xc3\xa5et nogle f\xc3\xa5 hundrede stemmer i hele landet. En s\xc3\xa5 \xc3\xa5benlys valgsvindel var mere end hvad befolkningen ville g\xc3\xa5 med til og der udbr\xc3\xb8d uroligheder. Madero forfattede et dokument kendt som Plan de San Luis, hvori han opfordrede det mexicanske folk til den 20. november 1910 at gribe til v\xc3\xa5ben og k\xc3\xa6mpe mod Porfirio D\xc3\xadaz regering. Dermed begyndte hvad der nu er kendt som den Mexicanske revolution (Revolucion Mexicana). Madero blev f\xc3\xa6ngslet i San Antonio, Texas, man hans plan fungerede p\xc3\xa5 trods af at han sad i f\xc3\xa6ngsel. Den f\xc3\xb8derale h\xc3\xa6r blev sl\xc3\xa5et af de revolution\xc3\xa6re styrker anf\xc3\xb8rt af, blandt andre, Emiliano Zapata i syd, Pancho Villa og Pascual Orozco i nord, samt Venustiano Carranza. Porfirio D\xc3\xadaz tog sin afsked i 1911 for "den offentlige ro og ordens skyld" og gik i eksil i Frankrig, hvor han d\xc3\xb8de i 1915._NEWLINE_De revolution\xc3\xa6re ledere havde mange forskellige m\xc3\xa5l; lederne sp\xc3\xa6ndte lige fra liberale som Madero til radikale som Emilano Zapata og Pancho Villa. Af den grund blev det meget sv\xc3\xa6rt at n\xc3\xa5 til enighed om hvordan de sejrende revolution\xc3\xa6re gruppers nyudkl\xc3\xa6kkede regering skulle organiseres. Resultatet blev en kamp om kontrollen over Mexicos regering, i en konflikt som varede i mere end tyve \xc3\xa5r. Dette tidsrum betrages almindeligvis som en del af den mexicanske revolution, selvom den ogs\xc3\xa5 kan betragtes som en borgerkrig. Pr\xc3\xa6sidenterne Francisco I. Madero (1911), Venustiano Carranza (1920) og de tidligere revolution\xc3\xa6re ledere Emiliano Zapata (1919) og Pancho Villa (1923) blev alle, blandt mange andre, snigmyrdet i dette tidsrum._NEWLINE_Efter D\xc3\xadaz\' tilbagetr\xc3\xa6den og en kort reaktion\xc3\xa6r overgangsperiode, blev Madero valgt som pr\xc3\xa6sident i 1911. Han blev fordrevet og dr\xc3\xa6bt i 1913 af den reaktion\xc3\xa6re general Victoriano Huerta, som atter styrtedes 1914 af en koalition af liberale og radikale. Venustiano Carranza, en tidligere revolution\xc3\xa6r general som blev en af flere pr\xc3\xa6sidenter i denne turbulente tid, offentliggjorde den 5. februar 1917 en ny forfatning. Den Mexicanske forfatning af 1917 er stadig g\xc3\xa6ldende._NEWLINE_I 1920 blev \xc3\x81lvaro Obreg\xc3\xb3n pr\xc3\xa6sident. Han opfyldte alle det mexicanske samfunds krav, bortset fra de mest reaktion\xc3\xa6re gejstliges og godsejeres, og gennemf\xc3\xb8rte med succes social liberalisering, s\xc3\xa6rligt indd\xc3\xa6mmelsen af den katolske kirkes rolle, forbedrede undervisningen og bev\xc3\xa6gede sig mod st\xc3\xb8rre ligestilling for kvinder._NEWLINE_Blandt borgerkrigens temaer i 1920\'erne og 1930\'erne var kampe mellem fortalerne for et verdsligt samfund hvor kirke og stat var adskilte, og dem der var fortalere for den romersk-katolske kirkes overh\xc3\xb8jhed. Denne kamp kaldes nogle gange "la Guerra Cristera".\n_START_SECTION_\nStabilisering og institutionaliseret revolution\n_START_PARAGRAPH_\nI 1929 blev det Nationale Mexicanske Parti, PNM, dannet af den siddende pr\xc3\xa6sident, general Plutarco El\xc3\xadas Calles. (Partiet kom senere til at hedde PRI eller Partido Revolucionario Institucional som regerede landet i resten af det 20. \xc3\xa5rhundrede.) Det lykkedes PNM at overtale de fleste tilbagev\xc3\xa6rende revolution\xc3\xa6re generaler til at opl\xc3\xb8se deres personlige h\xc3\xa6re og oprette den mexicanske h\xc3\xa6r, hvorfor denne oprettelse af nogle betragtes som den egentlige slutning p\xc3\xa5 den mexicanske revolution._NEWLINE_Pr\xc3\xa6sident L\xc3\xa1zaro C\xc3\xa1rdenas del R\xc3\xado kom til magten i 1934 og omdannede Mexico fra dets oprindelse: Han sendte den sidste general med diktatoriske ambitioner i eksil, fik forenet de forskellige kr\xc3\xa6fter i PRI og s\xc3\xb8rgede for at partiet kunne regere uden modstand i \xc3\xa5rtier fremover uden interne stridigheder. Han nationaliserede oileindustrien den 18. marts 1934, nationaliserede el-industrien, oprettede det Nationale Polytekniske Institut, gav asyl til landsforviste spaniere som flygtede fra Den Spanske Borgerkrig, p\xc3\xa5begyndte en jordreform, begyndte at uddele gratis undervisningsmateriale til b\xc3\xb8rn, samt fulgte en politik der, p\xc3\xa5 godt og ondt, har haft betydning for udviklingen af Mexico indtil til dags dato._NEWLINE_Manuel \xc3\x81vila Camacho, C\xc3\xa1rdenas\' efterf\xc3\xb8lger, ledede overgangen fra den revolution\xc3\xa6re tid til PRI\'s maskinelle politik der varende indtil \xc3\xa5r 2000. Camacho, der bev\xc3\xa6gede sig v\xc3\xa6k fra det nationalistiske \xc3\xb8nske om at v\xc3\xa6re selvforsynende, foreslog at g\xc3\xb8re landet attraktivt for internationale investeringer, som Madero n\xc3\xa6sten to generationer tidligere havde v\xc3\xa6ret fortaler for. Under Camachos ledelse blev l\xc3\xb8nstigninger sat i bero, strejkeretten undertrykt og politiske modstandere blev forfulgt med en lov der forb\xc3\xb8d "kriminel social afvikling". I denne periode forbr\xc3\xb8d PRIs ledelse sig ogs\xc3\xa5 mod den tidligere jordreform; Miguel Alem\xc3\xa1n, Camachos efterf\xc3\xb8lger, fik s\xc3\xa5gar paragraf 27 udvidet til at beskytte eliten blandt godsejerne._NEWLINE_Selvom PRIs ledelse opn\xc3\xa5ede \xc3\xb8konomisk v\xc3\xa6kst og relativ velstand i n\xc3\xa6sten tre \xc3\xa5rtier efter 2. verdenskrig, kollapsede den \xc3\xb8konomiske styring flere gange og den politisk uro voksede i slutningen af 1960\'erne, med Tlatelolco-massakren i 1968 som kulminationen. I 1970\'erne begyndte fremtiden at se knap s\xc3\xa5 lys ud og \xc3\xb8konomiske kriser p\xc3\xa5virkede landet i 1976 og 1982, hvorefter bankerne blev nationaliseret efter at have f\xc3\xa5et skylden for de \xc3\xb8konomiske problemer. I begge tilf\xc3\xa6lde blev den mexicanske m\xc3\xb8ntenhed, pesoen, devalueret, og siden den gang har det v\xc3\xa6ret almindeligeligt at forvente en stor devaluering og en lavkonjunkturperiode, efter en pr\xc3\xa6sidentembedsperiode er afsluttet (hvert sjette \xc3\xa5r). Krisen der fulgte i k\xc3\xb8lvandet p\xc3\xa5 en devaluering af pesoen sidst i 1994, kastede Mexico ud i et \xc3\xb8konomisk kaos der udl\xc3\xb8ste den v\xc3\xa6rste lavkonjunkturperiode i over et halvt \xc3\xa5rhundrede.'