b'\n_START_ARTICLE_\nP.E. Lange-M\xc3\xbcller\n_START_SECTION_\nVoksenlivet\n_START_PARAGRAPH_\nUdadtil kunne han f\xc3\xb8re et roligt og uafh\xc3\xa6ngigt liv, som hans svagelighed b\xc3\xb8d det og hans forholdsvise velstand heldigvis tillod det. Under s\xc3\xa5danne vilk\xc3\xa5r kunne man forvente, at hans kompositioner - som det overvejende gjaldt J.P.E. Hartmann - overvejende ville v\xc3\xa6re et produkt af hans egen fantasi og kompositoriske evne og ikke afspejlede hverken hans egne f\xc3\xb8lelser eller ydre oplevelser. S\xc3\xa5ledes forholder det sig imidlertid ikke. Lange-M\xc3\xbcller form\xc3\xa5ede som f\xc3\xa5 om overhovedet nogen anden i sin samtid at skildre et motiv gennem sin musik p\xc3\xa5 en intensiv m\xc3\xa5de. Det blev af hans samtidige, William Behrend, om ham sagt, at: "..der st\xc3\xa5r et helt vejr i "Efteraarssymfonien", der er v\xc3\xa6lde i b\xc3\xb8lgernes hedenske sang i "Agnete og Havmanden", havsus i "Vikingeblod", der er dr\xc3\xb8nende pathos i et v\xc3\xa6rk som "Niels Ebbesen" og - allermest i "Udstillingskantaten" fra 1888, er der ung fyrighed og k\xc3\xa6kt livsmod s\xc3\xa5ledes, at denne komponist, hvad man vel n\xc3\xa6ppe havde ventet, blev den, der frem for nogen dansk gav denne den moderne mekanikkens epoke et malende musikalsk udtryk. Han skildrer her i st\xc3\xa5lsatte toner arbejdet i fabrikken, gengiver v\xc3\xa6lden i det dirrende slid og synger hymner til arbejdskraftens og -lystens pris. Den tilbageholdende kunstner har her f\xc3\xb8lt tiden p\xc3\xa5 pulsen, den svage mand har lagt sp\xc3\xa6ndstig kraft i sine toner. Og man vil l\xc3\xa6gge m\xc3\xa6rke til, at i dette pr\xc3\xa6gtig inspirerede v\xc3\xa6rk - i hvilket i \xc3\xb8vrig ogs\xc3\xa5 de yndefulde udslag af Lange-M\xc3\xbcllers muse har f\xc3\xa5et plads - er visse sider af hans ejendommelige stil, som man ellers har kunnet fremdrage som dens svagheder, med sikker h\xc3\xa5nd omskabt til styrke, sejg, udholdende styrke (sekvenserne, ensformige rytmer, modulatorisk uro). Med faste rammende hammerslag har han opt\xc3\xb8mret et ypperligt tonebilled."\n_START_SECTION_\n\xc3\x86gteskab og familie\n_START_PARAGRAPH_\nF\xc3\xb8rst i 1892 stiftede han selv et hjem, idet han blev gift med Ruth Block, med hvem han fik tre d\xc3\xb8tre. Hun var adoptivdatter af konsul Frederik H. Block til Kokkedal og Sophienberg, og efter enkefru Blocks d\xc3\xb8d i 1897 arvede P.E. Lange-M\xc3\xbcller via sin hustru Sophienberg, som han ejede til 1922, og som familien anvendte som sommerbolig. Sophienberg gik dern\xc3\xa6st i arv til Lange-M\xc3\xbcllers d\xc3\xb8tre._NEWLINE_Ved sin d\xc3\xb8d boede Lange-M\xc3\xbcller \xc3\x85boulevard 4, N\xc3\xb8rrebro, sammen med datteren Vibeke som husbestyrerinde._NEWLINE_I 1874 var han medstifter af Koncertforeningen og i et par \xc3\xa5r meddirigent, den eneste faste stilling, han bekl\xc3\xa6dte.\n_START_SECTION_\nTidlige kompositioner\n_START_PARAGRAPH_\nDa han i 1874 valgte musikken som sin livsvirksomhed, udgav han sin f\xc3\xb8rste komposition, "Fem Sange af Salomon og Sulamith" (Op. 1). Dette arbejde, der gjorde megen lykke, har til dels karakter af en studie efter J.P.E. Hartmann, men allerede hans n\xc3\xa6ste kompositioner, navnlig orkestersuite "I Alhambra" (Op. 3), og enkelte af sangene til tekster af Bergs\xc3\xb8e og Ingemann, Op. 4 og 6, (fx den pomp\xc3\xb8se: "Hvo er hun, som kommer fra \xc3\x98rkenen") viser ham som den, om end noget grublende og undertiden for urolige og m\xc3\xb8rke, dog allerede nu tillige helt selvst\xc3\xa6ndige kunstner, hos hvem en understr\xc3\xb8m af dyb f\xc3\xb8lelse forener sig med en rigdom af ejendommelige og betagende motiver, hvis primitivitet ligesom varslede om en helt ny retning i dansk musik.\n_START_SECTION_\nOperaer\n_START_PARAGRAPH_\nI 1878 optr\xc3\xa5dte han som dramatisk komponist med operaen "Tove" (Op. 7), hvortil han tillige selv havde skrevet teksten. Uagtet dette debutarbejde led af mangler i scenisk henseende og med hensyn til historisk kolorit, indeholdt det dog ogs\xc3\xa5 store og ejendommelige musikalske sk\xc3\xb8nheder, hvorfor det senere er blevet udgivet i udtog af "Samfundet til Udgivelse af dansk Musik". Hos publikum kan det vel ikke siges at "Tove" slog igennem, men desuagtet fangede scenen komponistens k\xc3\xa6rlighed, og stadig er han under sin forskelligartede virksomhed vendt tilbage til den dramatiske musik, i hvilken han har fors\xc3\xb8gt sig i flere retninger. Efter den yndefulde og friske musik til det lille Lystspil "I Mester Sebalds Have" (Op. 13) samt for- og mellemaktsmusikken til Kaalunds "Fulvia" (Op. 15) fulgte i 1883 operaen "Spanske Studenter" (Op. 22), et fors\xc3\xb8g i opera comique, der straks vakte en del opm\xc3\xa6rksomhed, men dog tillige viste, at dette felt l\xc3\xa5 hans natur for fjernt, i det der trods mange heldige steder, hvor den spanske kolorit kom godt frem, f\xc3\xb8ltes en vis tunghed, som ikke passede til stilen._NEWLINE_Hans n\xc3\xa6ste arbejde, musikken til Holger Drachmanns "Der var en Gang" (Op. 25), opf\xc3\xb8rt 1886, er ubetinget det, der har bragt hans navn videst om, og har opn\xc3\xa5et et stort antal opf\xc3\xb8relser; navnlig er zigeunerviserne og serenaden fortr\xc3\xa6ffelige, hvorimod den bekendte "Midsommervise" n\xc3\xa6ppe kan siges at have l\xc3\xb8st den opgave, som tekstforfatteren synes at have sat sig: at skabe en folkesang. I 1887 indleverede han til Det Kongelige Teater operaen "Fru Jeanna" (Op. 30) til tekst af Ernst von der Recke, der straks blev antaget, men f\xc3\xb8rst efter flere \xc3\xa5rs henliggen og adskillig avisfejde blev opf\xc3\xb8rt i 1891; den gjorde ikke lykke og opn\xc3\xa5ede ikke ret mange opf\xc3\xb8relser. Endvidere skrev han musik til Drachmanns "Ved Bosporus" (Op. 41), E. Christiansens "Peter Plus" (Op. 42), Reckes "Hertuginden af Burgund" (Op. 44) og E. Christiansens "Letizia" (Op. 48).\n_START_SECTION_\nKormusik\n_START_PARAGRAPH_\nHar Lange-M\xc3\xbcllers dramatiske komposition ved siden af s\xc3\xa5 meget godt og smukt, som den uomtvistelig rummer, dog ikke kunnet f\xc3\xb8re til fuld tilfredsstillelse hverken for komponisten eller for hans publikum, er derimod den korm\xc3\xa6ssige musik med eller uden solo vistnok den, hvori han har vundet sine smukkeste sejre. Hertil h\xc3\xb8rer "Niels Ebbes\xc3\xb8n" (Op. 9) for barytonsolo, mandskor og orkester, kor- og kvartetsange for mandsstemmer (Op. 10), hvori den uforlignelige "Kornmodsglansen ved Midnatstid", 3 salmer for kor og orkester (Op. 21), opf\xc3\xb8rt ved p\xc3\xa5skekoncerten i Vor Frue Kirke 1883, den overordentlig sk\xc3\xb8nne kantate af Richardt ved den nordiske industriudstillings \xc3\xa5bningsfest 1888 og Drachmanns kantate ved Universitetets 100-\xc3\xa5rsfest for stavnsb\xc3\xa5ndets l\xc3\xb8sning samme \xc3\xa5r.\n_START_SECTION_\nOrkestermusik\n_START_PARAGRAPH_\nI den rene orkestermusik har han derimod haft ikke s\xc3\xa5 lidt at k\xc3\xa6mpe med, en vis uklarhed, der her m\xc3\xa5ske f\xc3\xb8les st\xc3\xa6rkere, i forbindelse med en del ubehj\xc3\xa6lpsomhed i instrumenteringen. Foruden den alt omtalte suite "I Alhambra", opf\xc3\xb8rt i 1876 i Koncertforeningen, kan her navnlig fremh\xc3\xa6ves hans symfoni "Efteraar" (Op. 17), opf\xc3\xb8rt ligeledes i Koncertforeningen i 1882, og symfoni nr. 2 i D-mol (Op. 33), opf\xc3\xb8rt ved de filharmoniske koncerter i 1889. Det m\xc3\xb8rke og tunge synes trods meget smukt, fx i symfonien "Efteraar", her ikke at ville forlade komponisten; men at han i \xc3\xa5renes l\xc3\xb8b har vundet herred\xc3\xb8mme over den tekniske behandling af instrumenterne, beviser navnlig hans sidste suite: "Weyerburg" (Op. 47)._NEWLINE_Ligesom "I Alhambra" er fremkommet under indtrykkene af et ophold i Spanien, s\xc3\xa5ledes skyldes "Weyerburg" et bes\xc3\xb8g i Tyrol.\n_START_SECTION_\nSange\n_START_PARAGRAPH_\nAf sange har Lange-M\xc3\xbcller komponeret en stor m\xc3\xa6ngde: foruden de f\xc3\xb8rn\xc3\xa6vnte Op. 4 og 6, 6 russiske sange (Op. 11), 6 danske sange (Op. 14), 5 norske sange (Op. 16), 6 folkeviser (Op. 18), "Naar Sol gaar ned" (Op. 19), "Skumring" (Op. 20), sange af Drachmann og Recke (Op. 23 og 24), 5 franske sange (Op. 28), digte af Richardt og andre (Op. 31), folkeviser af Thor Lange (Op. 34), romancer af Uhland (Op. 35), 3 sange, polske og russiske (Op. 39), sange af Gjellerup (Op. 40), 3 sange (Op. 54). Iblandt de mange smukke og ejendommelige kan her fremh\xc3\xa6ves "Frisk Vejr" af Op. 14, "En Rand af diset Hede" af Op. 20, "Og s\xc3\xb8rger du for den Foraarstid" af Op. 24 og s\xc3\xa6rlig "Bj\xc3\xb8rnen" og "Hinden" af Op. 23.\n_START_SECTION_\nKlavermusik\n_START_PARAGRAPH_\nAf klaverkompositioner har han skrevet forholdsvis lidt; det betydeligste er Op. 8, 12 klaverstykker, variationer over et originaltema.\n_START_SECTION_\nH\xc3\xa6der\n_START_PARAGRAPH_\nLange-M\xc3\xbcller blev Ridder af Dannebrogordenen 1887, Kommand\xc3\xb8r af 2. grad 1920 og modtog Fortjenstmedaljen i guld 1925. Lange-M\xc3\xbcller blev i 1904 optaget som utl\xc3\xa4ndsk ledamot (udlandsk medlem) nr 199 af Kungliga Musikaliska Akademien._NEWLINE_Han er begravet p\xc3\xa5 Vestre Kirkeg\xc3\xa5rd.'