b'\n_START_ARTICLE_\nRadon\n_START_SECTION_\nHistorie og etymologi\n_START_PARAGRAPH_\nRadon var, efter radium og polonium, det tredje radioaktive grundstof der blev opdaget. Det blev opdaget i 1898 af Friedrich Ernst Dorn._NEWLINE_I 1900 beskrev han nogle eksperimenter, hvor han observerede, at radium udstr\xc3\xa5lede en radioaktiv gas, som han kaldte Radium Emanation (Ra Em)._NEWLINE_Tidligere, i 1899, observerede Pierre og Marie Curie at den "gas", som blev emitteret fra radium, forblev radioaktiv i en m\xc3\xa5ned.  Senere samme \xc3\xa5r bem\xc3\xa6rkede Robert B. Owens og Ernest Rutherford variationer, n\xc3\xa5r de fors\xc3\xb8gte at m\xc3\xa5le str\xc3\xa5lingen fra thoriumoxid. Rutherford  bem\xc3\xa6rkede at thoriumforbindelserne konstant udsendte en radioaktiv gas,  som vedblev at v\xc3\xa6re radioaktiv i flere minutter, han kaldte denne gas "emanation" (udstr\xc3\xa5ling), og senere Thorium Emanation (Th Em). I 1901 demonstrerede han at udstr\xc3\xa5lingen var radioaktiv, men gav Curie\'erne \xc3\xa6ren for opdagelsen af grundstoffet. I 1903 blev lignende udstr\xc3\xa5linger observeret fra actinium af Andr\xc3\xa9-Louis Debierne og blev kaldt Actinium Emanation (Ac Em)._NEWLINE_Der blev foresl\xc3\xa5et flere navne for disse tre gasser: exradio, exthorio, og exactinio i 1904; radon, thoron, og akton i 1918; radeon, thoreon, og actineon i 1919, og radon, thoron og actinon i 1920. Pga. lighederne mellem spektre af disse tre gasser, og spektre af argon, krypton og xenon foreslog Sir William Ramsay i 1904, at "udstr\xc3\xa5lingerne" indeholdt et nyt grundstof af \xc3\xa6delgasfamilien._NEWLINE_I 1910 isolerede Sir William Ramsay og Robert Whytlaw-Gray radon, bestemte dets massefylde og fandt, at det var den tungeste kendte gas. De foreslog det nye navn niton (Nt) (fra latin nitens, som betyder skinnende) for at understrege den af gassers egenskaber, der er ansvarlig for nogle substansers fosforescens,   og i 1912 blev navnet accepteret af the International Commission for  Atomic Weights. I 1923 valgte International Committee for Chemical  Elements og International Union of Pure and Applied Chemistry  (IUPAC) navnene radon (Rn), thoron (Tn), og actinon (An). Senere, da  isotoper ikke l\xc3\xa6ngere blev navngivet, men i stedet nummereret, fik  grundstoffet navn efter den mest stabile isotop, radon, og Tn blev til \xc2\xb2\xc2\xb2\xe2\x81\xb0Rn og An til \xc2\xb2\xc2\xb9\xe2\x81\xb9Rn. S\xc3\xa5 sent som i 1960\'erne blev grundstoffet stadig omtalt som "udstr\xc3\xa5lingen". Den f\xc3\xb8rste syntetiske radonforbindelse, radonfluorid, blev fremstillet i 1962._NEWLINE_Radon bruges medicinsk ved kurbade blandt andet i Bad Gastein og Ukraine, da radon opl\xc3\xb8st i vand udvider blod\xc3\xa5rerne og modvirker bet\xc3\xa6ndelse og allergi.\n_START_SECTION_\nKemi\n_START_PARAGRAPH_\nRadon er en \xc3\xa6delgas eller inert gas. Den er inert overfor de fleste kemiske reaktioner, fordi den har otte elektroner i den yderste skal. Dette resulterer i en stabil lavenergikonfiguration, hvor de yderste elektroner sidder godt fast. Radon har dog en lavere elektronegativitet end grundstoffet i perioden f\xc3\xb8r, Xenon, og er derfor mere reaktiv._NEWLINE_Pga. radioaktiviteten, og fordi det er meget dyrt, udf\xc3\xb8res der sj\xc3\xa6ldent eksperimentel kemisk forskning med radon, og der er ogs\xc3\xa5 kun rapporteret om ganske f\xc3\xa5 radonforbindelser, som alle er fluorider eller oxider. Radon kan oxideres af nogle f\xc3\xa5 kraftige oxidationsmidler som f.eks. F\xe2\x82\x82 og danne radonfluorid. Radonoxider er blandt de f\xc3\xa5 andre kendte radonforbindelser.'