b'\n_START_ARTICLE_\nForbundsf\xc3\xa6llekrigen\n_START_PARAGRAPH_\nForbundsf\xc3\xa6llekrigen (91 f.Kr. \xe2\x80\x93 88 f.Kr.) var en krig mellem Rom og dens overvejende latinske allierede byer mod et forbund af overvejende italiske byer, der har opsagt deres forbundspagt med Rom og i stedet har dannet en ny stat med navnet Italia (oskisk: Vitellu). Krigen br\xc3\xb8d ud, da folketribunen Marcus Livius Drusus blev myrdet, efter at han har fremsat et forslag om fuld romersk borgerret til alle de italiske forbundsf\xc3\xa6ller. Rom vandt sammen med sine allierede den milit\xc3\xa6re konflikt, men gav alligevel efter for opr\xc3\xb8rernes krav, idet alle, der nedlagde v\xc3\xa5bene frivilligt blev tilbudt romersk borgerskab.\n_START_SECTION_\nKrigens forl\xc3\xb8b\n_START_PARAGRAPH_\nDet italiske forbund valgte Corfinum som deres hovedstad og omd\xc3\xb8bte den til Italia, hvilket havde, om ikke andet stor symbolv\xc3\xa6rdi, da de dermed kunne understrege deres \xc3\xb8nske om en ny politisk orden i Italien. H\xc3\xa6ren bestod af legion\xc3\xa6rer, som havde tjent i den romerske h\xc3\xa6r, og udgjorde alene derfor en stor trussel mod romerne og deres allierede._NEWLINE_To krigskuepladser blev dannet, da italikerne delte deres h\xc3\xa6r i to, en marsisk gruppe under Quintus Poppaedius Silos kommando nord for Rom, og en gruppe mod syd under ledelsen af samniteren Papius Mutilius. Romerne dannede ligeledes to h\xc3\xa6rgrupper, hver under ledelse af \xc3\xa5rets konsuler Publius Rutilius Lupus, som blev vejledt af Gaius Marius og Pompeius Strabo, samt Lucius Julius Caesar, som havde Lucius Cornelius Sulla og Titus Didius med som r\xc3\xa5dgivere. For romerne var det vigtigt at vinde tidlige sejre, da det kunne afholde andre fra at komme italikerne til hj\xc3\xa6lp.'