b'\n_START_ARTICLE_\nAl-Andalus\n_START_PARAGRAPH_\nAl-Andalus er det arabiske navn for de dele af den Iberiske halv\xc3\xb8 som var under muslimsk styre fra 711 til 1492. Den geografiske udstr\xc3\xa6kning af al-Andalus kom derfor til at variere gennem dets historie. Al-Andalus refererer s\xc3\xa5ledes b\xc3\xa5de til ummayyade-styret, emiratet 750-926 og kalifatet 929-1031, samt til deres efterf\xc3\xb8lgerstater, taifa-konged\xc3\xb8mmerne._NEWLINE_Da det muslimsk kontrollerede omr\xc3\xa5de blev erobret af kristne nabokonged\xc3\xb8mmer i den proces der siden er blevet kaldt La reconquista, blev al-Andalus brugt til at betegne de resterende muslimske territorier. Det blev siden ophav til navnet p\xc3\xa5 den senere spanske region Andalusien, hvor det muslimske styre varede l\xc3\xa6ngst. P\xc3\xa5 dansk er betegnelsen maurisk ofte blevet brugt til at beskrive den ibero-muslimske kultur og muslimerne kaldes da maurerne.\n_START_SECTION_\nOversigt\n_START_PARAGRAPH_\nArabiske og berberiske styrker krydsede Gibraltarstr\xc3\xa6det og invaderede den Iberiske halv\xc3\xb8 i 711, og det lykkedes at erobre st\xc3\xb8rsteparten af den inden for kort tid. Undtagelsen var de fattige bjergomr\xc3\xa5der i nord, hvor selvst\xc3\xa6ndige kristne konged\xc3\xb8mmer var etableret. I 756 nedsatte Abd al-Rahman 1., en prins af Ummayyade-dynastiet, sig som emir med hovedstad i Cordoba. Under Abd al-Rahman 1. og hans efterkommere havde al-Andalus sin politiske og kulturelle storhedstid, og i 929 tog Abd al-Rahman 3. titlen kalif. _NEWLINE_Hundrede \xc3\xa5r senere br\xc3\xb8d C\xc3\xb3rdoba-kalifatet sammen, og al-Andalus blev fragmenteret i en r\xc3\xa6kke s\xc3\xa5kaldte Taifa-konged\xc3\xb8mmer. Disse var i stadig konflikt med hinanden og blev derfor et let bytte for de kristne konged\xc3\xb8mmer, der nu s\xc3\xa5 muligheden for at udvide deres territorier mod syd. Disse erobringer blev kendt som begyndelsen p\xc3\xa5 den kristne Reconquista (= "generobring"). Udviklingen blev dog bremset af to invasioner fra Marokko, f\xc3\xb8rst under almoravidene og siden under almohadene, men ingen af disse dynastier form\xc3\xa5ede at generobre tabt land i n\xc3\xa6vnev\xc3\xa6rdig grad. Da Almohade-kalifatet br\xc3\xb8d sammen i 1200-tallet, kollapsede samtidig det muslimske styre i st\xc3\xb8rstedelen af al-Andalus, hvoraf hovedparten kort efter blev erobret af de kristne konger. Kun konged\xc3\xb8mmet Granada stod tilbage som en sidste muslimsk bastion, som dog ofte m\xc3\xa5tte betale tribut til det kristne rige Castilien. Med tiden blev presset ogs\xc3\xa5 her for st\xc3\xa6rkt, og Granada faldt i 1492.\n_START_SECTION_\nInvasionen\n_START_PARAGRAPH_\nVandalerne grundlagde Andalusien omkring \xc3\xa5r 409 e.Kr., og tr\xc3\xa6ngte herfra videre ned i Nordafrika. De blev dog fortr\xc3\xa6ngt fra Andalusien af Visigoterne._NEWLINE_Visigoterne havde styret den Iberiske halv\xc3\xb8 siden det 6. \xc3\xa5rhundrede med Toledo som hovedstad. Dette rige var et valgkonged\xc3\xb8mme, hvilket ofte gav anledning til stridigheder mellem rigets storm\xc3\xa6nd indbyrdes og med kongens sl\xc3\xa6gt. Da kong Egika d\xc3\xb8de i 702 blev han efterfulgt af sin s\xc3\xb8n Witiza, men ved Witizas d\xc3\xb8d i 710 placerede adelen Roderik p\xc3\xa5 tronen, selvom Witiza havde udpeget sin s\xc3\xb8n Akhila som arving. Akhila gjorde et fors\xc3\xb8g p\xc3\xa5 at vinde tronen med magt, men blev besejret. Selv om Roderik nu havde sikret sig magten, gjorde omst\xc3\xa6ndighederne omkring tronf\xc3\xb8lgen, at flere af rigets m\xc3\xa6gtigste m\xc3\xa6nd var misforn\xc3\xb8jede med situationen. Det gjorde riget s\xc3\xa5rbart._NEWLINE_I l\xc3\xb8bet af sidste halvdel af det 7. \xc3\xa5rhundrede havde araberne erobret store landomr\xc3\xa5der, herunder hele Nordafrika. De fleste af berberstammerne i omr\xc3\xa5det var blevet omvendt til islam, og mange berberkrigere blev rekrutteret. S\xc3\xa5 da den muslimske h\xc3\xa6r n\xc3\xa5ede frem til Marokko, bestod den sandsynligvis overvejende af berbere, og da Tanger faldt i 708 blev berberh\xc3\xb8vdingen Tariq ibn Ziyad udpeget som guvern\xc3\xb8r. Den muslimske h\xc3\xa6r var p\xc3\xa5 dette tidspunkt i h\xc3\xb8jeste grad en erobringsh\xc3\xa6r, og soldaterne var hovedsagelig rekrutteret mod l\xc3\xb8fte om bytte, og erobringen af Tanger bet\xc3\xb8d at det ikke l\xc3\xa6ngere var muligt at forts\xc3\xa6tte ekspansionen vestover, hvorfor blikket nu blev vendt mod nord. _NEWLINE_Det ser ud til, at det var p\xc3\xa5 eget initiativ at Tariq ibn Ziyad i april 711 krydsede str\xc3\xa6det over til Europa for at g\xc3\xa5 i land ved klippen, der fortsat b\xc3\xa6rer hans navn, Gibraltar. H\xc3\xa6ndelserne, som fulgte, m\xc3\xa5 v\xc3\xa6re kommet som en overraskelse p\xc3\xa5 begge sider, og de har siden v\xc3\xa6ret omg\xc3\xa6rdet af myter. Kilderne er uklare, og det er i dag vanskeligt at sige med sikkerhed, hvad der faktisk h\xc3\xa6ndte. Muligvis har kr\xc3\xa6fter blandt visigoterne saboteret modstanden eller m\xc3\xa5ske ligefrem inviteret Tariq i et fors\xc3\xb8g p\xc3\xa5 at ydmyge kong Roderik. I et slag den 20. juli besejrede Tariq visigoternes talm\xc3\xa6ssigt langt overlegne h\xc3\xa6r, og Roderik selv blev dr\xc3\xa6bt. Tariq udnyttede succesen og med kun sm\xc3\xa5 styrker indtog han snart Cordoba og Toledo, hvor han overvintrede._NEWLINE_Musa ibn Nasayr, Tariqs overordnede og guvern\xc3\xb8r i Tunesien, var ivrig efter at tage del i den nye erobring. I 712 gik han i land ved Algeciras med en stor styrke, som i mods\xc3\xa6tning til Tariqs h\xc3\xa6r ogs\xc3\xa5 inkluderede mange arabere. Han erobrede f\xc3\xb8rst Sevilla og i 713 M\xc3\xa9rida. N\xc3\xa6ste \xc3\xa5r ledede Musa og Tariq sammen erobringen af Galicien og Ebro-dalen. Med dette n\xc3\xa5ede den muslimske erobring sit klimaks. Disse spektakul\xc3\xa6re succeser var heller ikke g\xc3\xa5et ubem\xc3\xa6rket hen hos kaliffen, og Musa og Tariq blev begge indkaldt til audiens i Damaskus. Ingen af dem vendte siden tilbage til al-Andalus.\n_START_SECTION_\nC\xc3\xb3rdoba-kalifatet\n_START_PARAGRAPH_\nUmayyade-dynastiet styrede omr\xc3\xa5det fra 661 til det blev styrtet i 750 af Abbasiderne. Da abbasiderne kom til magten, blev de fleste af umayyadene dr\xc3\xa6bt, men en prins, Abd al-Rahman, flygtede s\xc3\xa5 langt som muligt mod vest og etablerede sig i al-Andalus med C\xc3\xb3rdoba som sin hovedstad. Riget n\xc3\xa5ede sit h\xc3\xb8jdepunkt under Abd al-Rahman 3., der oph\xc3\xb8jede sig til kalif i 929. Hans s\xc3\xb8nnes\xc3\xb8n, Hisham 2., var dog kun en marionet under generalen al-Mansur ibn Abi Amir og hans s\xc3\xb8n Abd al-Malik al-Muzaffar. Efter al-Muzaffars d\xc3\xb8d i 1008 kollapsede kalifatet hurtigt, og al-Andalus blev splittet op i en r\xc3\xa6kke sm\xc3\xa5stater, de s\xc3\xa5kaldte taifaer.\n_START_SECTION_\nTaifa-rigerne\n_START_PARAGRAPH_\nTaifaerne opretholdt et kulturelt niveau, som mindede om det, C\xc3\xb3rdoba-kalifatet havde haft, men de var milit\xc3\xa6rt meget svagere. De var ofte i indbyrdes konflikt, og nogle m\xc3\xa5tte endda betale tribut til de kristne konger mod nord eller betale dem for at angribe deres rivaler. Splittelse og kaos gennem hele perioden gav den muslimske dominans p\xc3\xa5 halv\xc3\xb8en et varigt kn\xc3\xa6k, og det var en af hoved\xc3\xa5rsagerne til, at den kristne generobring, (reconquista), blev mulig. Mod slutningen af 11. \xc3\xa5rhundrede blev de resterende dele af al-Andalus dog erobret af de nordafrikanske almoravider.\n_START_SECTION_\nAlmoraviderne og Almohaderne\n_START_PARAGRAPH_\nAlmoraviderne var et berbisk dynasti, som p\xc3\xa5 sit h\xc3\xb8jdepunkt omkring \xc3\xa5r 1100 herskede over hele Maghreb og al-Andalus. Dynastiet begyndte i en muslimsk asketisk bev\xc3\xa6gelse omkring 1040, men udviklede sig snart i militaristisk retning. I l\xc3\xb8bet af 1050\'erne fik almoraviderne kontrol over et omr\xc3\xa5de, der svarer til det moderne Marokko. Marrakech blev grundlagt som rigets hovedstad i 1062. I 1086 blev almoravidernes hersker, Yusuf ibn Tashfin, inviteret af muslimske taifafyrster til at forsvare dem mod angreb fra Alfonso 6. af Castilien og Leon. Han vandt en r\xc3\xa6kke sejre over de kristne angribere, men samtidigt lykkedes det ham i l\xc3\xb8bet af 1090\'erne at fjerne de lokale muslimske fyrster og overtage hele al-Andalus. Almoraviderne blev budt velkommen som redningsm\xc3\xa6nd af befolkningen, der havde oplevet \xc3\xa5rtiers strid og splittelse under taifa-konged\xc3\xb8mmerne._NEWLINE_Men allerede i 1130\'erne begyndte riget at falde sammen efter en r\xc3\xa6kke nederlag til de kristne. Da Almohaderne erobrede Marrakech i 1147 var almoravidenes herred\xc3\xb8mme forbi, men de blev dog hurtigt erstattet af det nye berberdynasti: Almohaderne. I 1212 tilf\xc3\xb8jede en koalition af kristne konger under ledelse af Alfonso 8. af Castilien og Leon de muslimske almohader et afg\xc3\xb8rende nederlag, der bet\xc3\xb8d at deres sultan m\xc3\xa5tte forlade den Iberiske halv\xc3\xb8. De sm\xc3\xa5 taifaer, der atter var blevet selvst\xc3\xa6ndige, var nu et let offer for de kristne kongers erobringslyst. I 1249 var Gharnatah (Emiratet Granada) det eneste tilbagev\xc3\xa6rende muslimske land i al-Andalus, og det fik lov til at overleve de n\xc3\xa6ste 250 \xc3\xa5r som Castiliens vasal._NEWLINE_Den sidste alvorlige muslimske trussel mod de kristne var Mariniderne, der havde taget magten i Marokko i det 14. \xc3\xa5rhundrede. De inddrog Granada i deres indflydelsessf\xc3\xa6re og fors\xc3\xb8gte i flere omgange at bes\xc3\xa6tte kristne byer. Det lykkedes i Algeciras, men belejringen af Tarifa blev brudt af en h\xc3\xa6r fra Castilien, Portugal og Aragonien. Mariniderne led det afg\xc3\xb8rende nederlag i 1340, og Algeciras blev generobret i 1344. I 1349-1350 blev Gibraltar belejret af Alfonso 11. af Castilien, men han d\xc3\xb8de af pest sammen med store dele af h\xc3\xa6ren. Hans efterf\xc3\xb8lger, Pedro af Castilien, sluttede derefter fred med Granada og vendte nu blikket mod de \xc3\xb8vrige kristne stater p\xc3\xa5 den Iberiske halv\xc3\xb8. Det bet\xc3\xb8d at Granada kunne overleve i endnu 150 \xc3\xa5r, mens de nu langt st\xc3\xa6rkere kristne stater udk\xc3\xa6mpede en r\xc3\xa6kke indbyrdes krige og konflikter, der endte med dannelsen af kongeriget Spanien i 1469.\n_START_SECTION_\nEmiratet Granada\n_START_PARAGRAPH_\nTraktaten mellem Pedro af Castilien og Granadas emir bet\xc3\xb8d, at muslimerne blev garanteret et udstrakt selvstyre og indbyggerne bev\xc3\xa6gelsesfrihed, religionsfrihed og en tre\xc3\xa5rig fritagelse for skat. _NEWLINE_I 1469 blev Ferdinand af Aragonien gift med Isabella af Kastilien, hvilket forenede de to st\xc3\xa6rkeste iberiske stater. Det bet\xc3\xb8d ogs\xc3\xa5 indledningen til det endelige felttog mod Granada. Det blev omhyggeligt planlagt, og paven blev overtalt til at erkl\xc3\xa6re det for et korstog. De kristne knuste et efter et de muslimske st\xc3\xb8ttepunkter, og til sidst, den 2. januar 1492, m\xc3\xa5tte den sidste emir, Boabdil, overlade byen Granada til det kristne kongepar efter en lang belejring. Dette er siden blevet markeret som afslutningen p\xc3\xa5 den s\xc3\xa5kaldte reconquista.\n_START_SECTION_\nArven fra al-Andalus\n_START_PARAGRAPH_\nI 1502 endte den toleranceperiode, der havde fulgt kapitulationen af den sidste muslimske stat p\xc3\xa5 den Iberiske halv\xc3\xb8. De tilbagev\xc3\xa6rende muslimer fik fra nu af valget mellem at forlade landet eller omvende sig til kristendommen under navnet moriscoer. I visse dele af landet udgjorde de en stor del af landbefolkningen, is\xc3\xa6r i Aragonien, Valencia og Andalusien, og antallet var omkring 1600 i f\xc3\xb8lge Henri Lapeyre p\xc3\xa5 omtrent 300\xc2\xa0000 mennesker ud af en samlet befolkning p\xc3\xa5 8 mill. I \xc3\xa5rene 1609-1614 blev de systematisk drevet ud af Spanien, og de bosatte sig siden is\xc3\xa6r i Maghreb._NEWLINE_Den muslimske periode efterlod betydelige spor inden for videnskab, sprog, kunst og kultur. Denne indflydelse er stadig s\xc3\xa6rligt m\xc3\xa6rkbar i de sydligste egne af Spanien, s\xc3\xa5som Andalusien, hvor den muslimske dominans varede l\xc3\xa6ngst. Her bruges arabiske l\xc3\xa5neord stadig i de lokale dialekter. De vandingssystemer, som romerne havde bygget i form af kanaler og akv\xc3\xa6dukter, blev repareret og udbygget, bl.a. ved at bygge vandm\xc3\xb8ller til dem. Et vigtigt bidrag til den lokale kunst var de farverige kakler i smukke, bl\xc3\xa5 m\xc3\xb8nstre azulejos, der siden er blevet et symbol for b\xc3\xa5de Spanien og Portugal._NEWLINE_De store fremskridt, der blev gjort inden for matematik, geografi, poesi og medicin fik stor betydning, ikke kun for den muslimske verden, men ogs\xc3\xa5 for skolastikken i middelalderens Europa. Ogs\xc3\xa5 kunst og arkitektur udenfor Spanien blev p\xc3\xa5virket af den mauriske arkitektur, og den romanske kirke i V\xc3\xa9zelay b\xc3\xa6rer f.eks. tydeligt pr\xc3\xa6g af inspiration fra de iberiske kirker. I moderne tid har kunstnere ogs\xc3\xa5 ladet sig inspirere af den mauriske kunst, den hollandske kunstner M.C. Escher brugte fx Alhambra i Granada som inspirationskilde til sine geometriske v\xc3\xa6rker.\n_START_SECTION_\nSamfund\n_START_PARAGRAPH_\nAl-Andalus\xe2\x80\x99 historie str\xc3\xa6kker sig over mere end 750 \xc3\xa5r og samfundsforholdene \xc3\xa6ndrede sig meget i l\xc3\xb8bet af dette tidsrum. Visse forhold forblev dog relativt u\xc3\xa6ndrede. Samfundet bestod f\xc3\xb8rst og fremmest af tre dominerende befolkningsgrupper: Muslimer, kristne og j\xc3\xb8der, som blev bundet sammen indbyrdes af f\xc3\xa6lles religi\xc3\xb8se b\xc3\xa5nd, mens de dog samtidig var opdelt etnisk. Den muslimske grupper bestod f.eks. af b\xc3\xa5de arabere, berbere og lokale, der var konverteret. En anden gruppe var mozaraberne, kristne, som l\xc3\xa6nge havde levet under muslimsk styre, og som med tiden havde overtaget mange arabiske skikke, samtidigt med at de holdt fast i deres romanske sprog og kristne tro._NEWLINE_Byerne i al-Andalus havde alle kvarterer, der var beboet af hver af de tre grupper, men p\xc3\xa5 landet fandtes der landsbyer og landomr\xc3\xa5der, der helt var domineret af \xc3\xa9n gruppe. Araberne bosatte sig is\xc3\xa6r i Ebrodalen mod nord\xc3\xb8st, mens mange af berberne, som udgjorde st\xc3\xb8rstedelen af de invaderende, slog sig ned i de bjergrige egne af det, der nu er Portugal og i Meseta regionen. J\xc3\xb8derne ern\xc3\xa6rede sig mest som skatteopkr\xc3\xa6vere, som handelsfolk, l\xc3\xa6ger eller ambassad\xc3\xb8rer. I slutningen af det 15. \xc3\xa5rhundrede levede der omtrent 50.000 tusind j\xc3\xb8der i byen Granada og 100.000 i alt i hele al-Andalus.\n_START_SECTION_\nDhimmi under kalifatet\n_START_PARAGRAPH_\nIkke-muslimer i de muslimsk dominerede samfund blev kaldt dhimmi, der blev tolereret og havde lov til frit at dyrke deres religion, men blev p\xc3\xa5lagt visse restriktioner i forhold til den muslimske befolkning. Behandlingen af den ikke-muslimske befolkning i Cordoba-kalifatet har v\xc3\xa6ret genstand for megen forskning og debat fra historikere og andre kommentatorer. Interessen har is\xc3\xa6r drejet sig om parallellerne mellem p\xc3\xa5 den ene side sameksistens mellem muslimer og ikke-muslimer i den moderne verden og p\xc3\xa5 den anden side den m\xc3\xa5de kristne i samme periode behandlede andre religi\xc3\xb8se grupper._NEWLINE_Det er ofte blevet p\xc3\xa5peget, at j\xc3\xb8derne i lange forl\xc3\xb8b af al-Andalus\xe2\x80\x99 historie blev behandlet meget bedre i det ibero-muslimske omr\xc3\xa5de end noget sted i hele det kristne Europa. Hvor udstrakt den var, og hvilken karakter denne tolerance havde i det, der nogen gange er blevet kaldt en guldalder, har v\xc3\xa6ret genstand for megen debat, og synspunkterne har ofte haft rod i personlige eller politiske agendaer._NEWLINE_Bernard Lewis beskriver et af synspunkterne, som et argument om en iboende muslimsk tolerance, fremsat af moderne muslimske apologeter. Dette synspunkt er imidlertid af meget moderne dato, og kravet om ligestilling mellem religionerne har aldrig v\xc3\xa6ret aktuelt p\xc3\xa5 dette tidspunkt i islams historie. Det betyder if\xc3\xb8lge Lewis dog ikke, at j\xc3\xb8der og kristne ikke n\xc3\xb8d en udstrakt grad af tolerance fra officiel side, de kunne bare ikke v\xc3\xa6re fuldst\xc3\xa6ndigt ligestillede med ud\xc3\xb8verne af den sande tro._NEWLINE_Professor Mark Cohen har p\xc3\xa5vist, at id\xc3\xa9en om den fredelige sameksistens i en s\xc3\xa5kaldt guldalder for religi\xc3\xb8s tolerance i store tr\xc3\xa6k stammer fra to kilder fra det 19. og 20. \xc3\xa5rhundrede. Det ene ophav er j\xc3\xb8diske forskere, der brugte historien om det tolerante al-Andalus til at skabe en kontrast og vise et alternativ til den stigende undertrykkelsen af j\xc3\xb8der i Europa. Det andet ophav er arabiske forskere, der \xc3\xb8nskede at dokumentere at israelerne, med deres bes\xc3\xa6ttelse af Pal\xc3\xa6stina, i realiteten \xc3\xb8delagde en gammel og harmonisk sameksistens mellem j\xc3\xb8der og muslimer. Cohen argumenterer for, at dette billede af harmoni er overdrevet, men p\xc3\xa5peger samtidig, at den "modmyte" om forf\xc3\xb8lgelser, der opstod som reaktion, er baseret p\xc3\xa5 en simplificering af forholdene i fortiden._NEWLINE_Debatten om forholdene for ikke-muslimer i al-Andalus er dog ikke afsluttet, og f.eks. har Mar\xc3\xada Rosa Menocal fra Yale, der er specialist i iberisk litteratur, bl.a. fremf\xc3\xb8rt f\xc3\xb8lgende p\xc3\xa5stand: at tolerance var et nedarvet aspekt af det andalusiske samfund. Hun har endvidere skrevet at j\xc3\xb8derne i Cordoba-kalifatet, selvom de havde f\xc3\xa6rre rettigheder end muslimerne, var langt bedre stillet der end i noget kristent land. J\xc3\xb8der forlod andre dele af Europa for at sl\xc3\xa5 sig ned i al-Andalus, fordi de der oplevede en langt h\xc3\xb8jere grad af tolerance. Det samme g\xc3\xa6lder kristne grupper, der blev opfattede som k\xc3\xa6ttere i en r\xc3\xa6kke europ\xc3\xa6iske stater._NEWLINE_De synspunkter, forskere som Menocal og andre har fremf\xc3\xb8rt, er blevet st\xc3\xa6rkt kritiseret fra anden side. F.eks. har amerikanerne Robert Spencer og Andrew Bostom kaldt guldalderen en myte, der totalt har ignoreret realiterne i ikke-muslimers (dhimmis) liv i muslimske samfund. De fremh\xc3\xa6ver en r\xc3\xa6kke af de restriktioner, dhimmi var p\xc3\xa5lagt: de m\xc3\xa5tte ikke bygge eller reparere kirker og synagoger, de skulle praktisere deres religion i stilhed og privat, og det var strengt forbudt at hverve nye tilh\xc3\xa6ngere. Dhimmi var tilmed p\xc3\xa5lagt at b\xc3\xa6re et b\xc3\xa6lte (zunnar), der gjorde det let at identificere kristne og j\xc3\xb8der, de kristne skulle b\xc3\xa6re et bl\xc3\xa5t b\xc3\xa6lte, mens j\xc3\xb8derne skulle b\xc3\xa6re et gult. De m\xc3\xa5tte heller ikke ans\xc3\xa6tte muslimer eller bestride offentlige embeder, og de skulle betale en s\xc3\xa6rlig skat._NEWLINE_I f\xc3\xb8lge israeleren David Wasserstein var der dog i det \xc3\xb8konomiske liv knapt nogen reelle restriktioner for j\xc3\xb8der, og de religi\xc3\xb8se p\xc3\xa5bud havde ikke den store betydning. I litteraturen findes der heller ikke spor af en diskrimination af j\xc3\xb8der. Andre f\xc3\xb8lger i samme spor og peger p\xc3\xa5 de eksempler p\xc3\xa5 dhimmi, der trods p\xc3\xa5buddet alligevel bestred offentlige embeder. Et prominent eksempel var j\xc3\xb8den Hasdai ibn Shaprut (915-990), der administrede tolden i Cordoba, mens andre j\xc3\xb8der tjente som vizirer eller hofl\xc3\xa6ger._NEWLINE_Det er dog alment accepteret, at ikke-muslimer i det ibero-muslimske omr\xc3\xa5de besad en st\xc3\xb8rre grad af religi\xc3\xb8s autonomi, frihed og tolerance end noget andet sted i Europa. I alt, der drejede sig om familieforhold og religion, blev de styret af deres egne autoriteter. De var ansvarlige for indsamlingen af den s\xc3\xa6rlige dhimmi-skat og virkede som formidlere mellem dhimmisamfundet og staten. Inden for de fastsatte rammer n\xc3\xb8d dhimmi en h\xc3\xb8j grad af frihed, men de forblev andenklasses borgere sammenlignet med muslimerne.\n_START_SECTION_\nSameksistens og forf\xc3\xb8lgelse\n_START_PARAGRAPH_\nDet muslimske styre behandlede ikke-muslimer forskelligt til forskellige tider. Den l\xc3\xa6ngst varende periode med udstrakt tolerance begyndte efter 912, under Abd-ar-Rahman III\'s og hans s\xc3\xb8n Al-Hakam II\'s regeringstid. Mange j\xc3\xb8der fik h\xc3\xb8je stillinger ved herskernes hof og varetog opgaver inden for videnskab, handel og industri. S\xc3\xa6rligt silke- og slavehandelen besk\xc3\xa6ftigede mange j\xc3\xb8der. Det sydlige Spanien blev p\xc3\xa5 denne m\xc3\xa5de b\xc3\xa5de et asyl for j\xc3\xb8der og en mulighed for at opn\xc3\xa5 stor velstand._NEWLINE_Kristne, der blev inspireret af den evigt latente strid med de kristne kongeriger mod nord, s\xc3\xb8gte i flere tilf\xc3\xa6lde bevidst deres eget martyrium; 48 kristne blev fx halshugget i Cordoba, d\xc3\xb8mt for blasfemi mod islam. Andre gik ind i moskeer, hvor de nedgjorde islam, forn\xc3\xa6rmede Muhammed og forkyndte kristne trosbekendelser, alt sammen noget, der betragtes som blasfemisk inden for islam. Disse tilf\xc3\xa6lde af religi\xc3\xb8s trods var ikke isolerede tilf\xc3\xa6lde af uroligheder, men forekom over en lang periode._NEWLINE_Situationen for de ikke-muslimske indbyggere blev langsomt forv\xc3\xa6rret efter al-Hakams d\xc3\xb8d i 976, og i 1066 skete de f\xc3\xb8rste alvorlige forf\xc3\xb8lgelser, hvor de j\xc3\xb8diske indbyggere blev fordrevet fra Granada, og hvor de familier, der n\xc3\xa6gtede at flytte, blev dr\xc3\xa6bt. Men p\xc3\xa5 trods af, at de ikke-muslimske grupper oplevede mere undertrykkelse end tidligere under almoravidernes herred\xc3\xb8mme, oplevede st\xc3\xb8rstedelen af det j\xc3\xb8diske samfund alligevel en opblomstring. Den fik en ende, da almohaderne tog over i 1148, og de nye herskere tvang j\xc3\xb8der og kristne til at omvende sig til islam. De, som gjorde modstand, fik deres ejendom konfiskeret og blev solgt som slaver. Flere j\xc3\xb8diske skoler og synagoger blev \xc3\xb8delagt. _NEWLINE_Under disse tilbagevedende b\xc3\xb8lger af vold mod ikke-muslimer flygtede mange j\xc3\xb8diske og endda muslimske filosoffer til Toledo, der var blevet erobret af Kastilien i 1085, men som dog var pr\xc3\xa6get af en meget tolerant atmosf\xc3\xa6re. Nogle j\xc3\xb8der sluttede sig endog til de kristne h\xc3\xa6re for at k\xc3\xa6mpe mod muslimerne, mens andre bek\xc3\xa6mpede Alfonso 6. af Kastilien sammen med almoraviderne.\n_START_SECTION_\nKultur\n_START_PARAGRAPH_\nAl-Andalus\xe2\x80\x99 intellektuelle historie er is\xc3\xa6r kendetegnet ved omr\xc3\xa5dets ber\xc3\xb8mte filosofiske og teologiske skoler. Da umayyaderne blev fordrevet til Spanien af abbasiderne, \xc3\xb8nskede de bl.a. at Cordobas biblioteker og skoler skulle v\xc3\xa6re fuldt p\xc3\xa5 h\xc3\xb8jde med Bagdads, og at det intellektuelle milj\xc3\xb8 skulle matche det, der fandtes hos abbasiderne. Historikeren Said Al-Andalusi berettede, at kaliffen Abd-ar-Rahman III indsamlede b\xc3\xb8ger til store biblioteker, og at han st\xc3\xb8ttede videnskabsm\xc3\xa6nd, der arbejdede inden for medicin og de \xe2\x80\x9dgamle videnskaber\xe2\x80\x9d, dvs. gr\xc3\xa6ske._NEWLINE_Senere videref\xc3\xb8rte hans s\xc3\xb8n Al-Hakam II dette arbejde og oprettede et universitet i Cordoba, der blev en af verdens f\xc3\xb8rende institutioner inden for medicin og filosofi. Trods den indbyrdes rivalisering mellem de to kalifater var det stadig muligt at rejse mellem dem, og nye id\xc3\xa9er og opfindelser blev udvekslet og spredt fra dem gennem hele perioden._NEWLINE_Da Al-Hakam d\xc3\xb8de blev hans s\xc3\xb8n, Hisham III, indsat p\xc3\xa5 tronen som kalif, men den reelle magt overgik til hajib, al-Mansur Ibn Abi Aamir. Han var en dybt religi\xc3\xb8s mand, der tog afstand fra studier af astronomi, logik og is\xc3\xa6r astrologi. Han gik s\xc3\xa5 vidt, at han beordrede b\xc3\xb8ger, der omhandlede disse videnskaber, br\xc3\xa6ndt offentligt p\xc3\xa5 et b\xc3\xa5l. Med Al-Mansurs d\xc3\xb8d i 1002 oplevede videnskaben og filosofien dog en genopblomstring. Nye filosoffer kom til, heriblandt Abu Uthman Ibn Fathun, astronomen Maslamah Ibn Ahmad al-Majriti, Abu al-Hakam al-Kirmani og Ibn Bajjah._NEWLINE_De relativt frie forhold for j\xc3\xb8derne i al-Andalus bet\xc3\xb8d, at omr\xc3\xa5det blev et nyt centrum for j\xc3\xb8disk l\xc3\xa6rdom. Digtere som Judah Halevi og Dunash ben Labrat bet\xc3\xb8d en vigtig inspiration, ikke kun for j\xc3\xb8derne, men for hele det kulturelle milj\xc3\xb8 i al-Andalus. J\xc3\xb8disk filosofi fik mindst lige s\xc3\xa5 stor betydning, og en str\xc3\xb8m af j\xc3\xb8diske filosoffer udvekslede id\xc3\xa9er med deres muslimske kolleger. Blandt de mest ber\xc3\xb8mte var Maimonides, der dog m\xc3\xa5tte flygte fra al-Andalus, da han var 13 \xc3\xa5r gammel pga. forf\xc3\xb8lgelser af j\xc3\xb8der under almohadernes dynasti.\n_START_SECTION_\nForholdet mellem de kristne riger og al-Andalus\n_START_PARAGRAPH_\nDe skriftlige kilder, der beretter om forholdet mellem de kristne kongeriger mod nord og de muslimske omr\xc3\xa5der i al-Andalus, l\xc3\xa6gger stor v\xc3\xa6gt p\xc3\xa5 den ideologiske gr\xc3\xa6nse mellem de to trosretninger. Dette g\xc3\xa6lder b\xc3\xa5de de kristne og muslimske kilder. Forfatterne til disse kilder havde alle t\xc3\xa6tte b\xc3\xa5nd til herskerhusene og gengiver derfor ideologiske tendenser i hoffet omkring herskerne. Fokus i kildernes beretning om samlivet mellem de kristne og de muslimske riger ligger p\xc3\xa5 konflikten og p\xc3\xa5 forsvaret eller erobringen af territorium._NEWLINE_Skellet mellem de oprindelige herskere og erobrerne var reelt ikke s\xc3\xa5 skarpt, som kilderne og senere tiders historikere ellers har beskrevet det. Et tydeligt eksempel er den magtfulde familie Banu Qasi, der i perioden 714 \xe2\x80\x93 924 havde herred\xc3\xb8mmet over et stort omr\xc3\xa5de i den \xc3\xb8vre del af Ebrodalen. Dens grundl\xc3\xa6gger hed Casius, og han var, da muslimerne invaderede Spanien, visigotisk dux. Han konverterede kort efter til islam og beholdt kontrollen over sine landomr\xc3\xa5der._NEWLINE_Siden hen allierede Banu Qasi sig bl.a. gennem \xc3\xa6gteskaber med den familie, der grundlagde det kristne kongerige Navarra. Denne alliance bet\xc3\xb8d, at herskerne i Cordoba ofte m\xc3\xa5tte st\xc3\xa5 overfor opstande og opr\xc3\xb8r startet af Banu Qasi eller deres allierede, og at familien reelt kunne optr\xc3\xa6de som n\xc3\xa6rmest selvst\xc3\xa6ndige fyrster._NEWLINE_Andre levn viser ligeledes, at kontakten mellem de mauriske og de kristne omr\xc3\xa5der forblev intakt gennem hele den periode, hvor al-Andalus eksisterede p\xc3\xa5 den Iberiske halv\xc3\xb8, og at en klar og tydelig gr\xc3\xa6nse mellem de to trosretninger aldrig fandtes. I stedet var der store gr\xc3\xa6nseregioner, hvis tilh\xc3\xb8rsforhold ikke var helt klarlagte. P\xc3\xa5 denne m\xc3\xa5de opstod der hele tiden samarbejder og alliancer p\xc3\xa5 tv\xc3\xa6rs af ideologiske skel, men det blev id\xc3\xa9en om en generobring af det tabte land, der med tiden blev den dominerende.\n_START_SECTION_\nAl-Andalus\xe2\x80\x99 etymologi\n_START_PARAGRAPH_\nEtymologien af ordet al-Andalus er usikker, da ingen samtidige kilder giver en forklaring. Her f\xc3\xb8lger tre hypoteser fremsat af senere historikere, der er i dog \xc3\xb8jeblikket ingen konsensus om svaret p\xc3\xa5 dette sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5l i forskningen.\n_START_SECTION_\nVandaluc\xc3\xada\n_START_PARAGRAPH_\nEn popul\xc3\xa6r forklaring p\xc3\xa5 navnet er at det stammer fra den germanske stamme vandalerne, der overtog kontrollen af de tidligere romerske provinser i den sydlige del af den Iberiske halv\xc3\xb8 og Nordafrika mellem 407 og 429. Dette synspunkt har dog ikke opn\xc3\xa5et udbredt st\xc3\xb8tte i blandt forskerne, og ingen kilde bekr\xc3\xa6fter, at navnet var i brug f\xc3\xb8r den muslimske erobring i 711._NEWLINE_Hypotesen er bl.a. blevet fremf\xc3\xb8rt af den hollandske historiker Reinhart Dozy, som skrev det f\xc3\xb8rste standardv\xc3\xa6rk om det muslimske Spanien. Han mente, at al-Andalus er en arabisering af et hypotetisk romansk navn for regionen; Vandalicia eller Vandaluc\xc3\xada. Den bagved liggende formodning var, at befolkningen i Maghreb brugte denne betegnelse for vandalernes kongerige i Sydspanien, som visigoterne siden indlemmede i deres rige. Den vandalske elite m\xc3\xa5tte flygte og etablerede derefter et nordafrikansk rige med Kartago som hovedstad, og lokalbefolkningen i dette nye rige skulle herefter have beholdt en erindring om det tidligere iberiske rige._NEWLINE_Traditionen om den vandalske betydning r\xc3\xa6kker dog l\xc3\xa6ngere tilbage, for l\xc3\xa6nge efter de sidste muslimske herskere havde forladt Spanien bruges den af Miguel de Cervantes. I sit ber\xc3\xb8mte v\xc3\xa6rk Don Quixote lader han sin helt bruge ordet Vandalia som et l\xc3\xa6rd og kultiveret synonym for sin dame Casildas oprindelse: hun stammede netop fra Andalusien og fik af ham navnet Casildea de Vandalia.\n_START_SECTION_\nAtl\xc3\xa1ntida\n_START_PARAGRAPH_\nDen spanske filolog Joaqu\xc3\xadn Vallv\xc3\xa9 Bermejo har fremf\xc3\xb8rt den alternative hypotese, at al-Andalus, som det bruges i Jazirat al-Andalus (Den andalusiske \xc3\x98), betyder Den atlantiske \xc3\x98 (Atl\xc3\xa1ntida)._NEWLINE_Beskrivelserne i de \xc3\xa6ldste arabiske tekster, der n\xc3\xa6vner Jazirat al-Andalus og al-Andalus-havet, bliver if\xc3\xb8lge Bermejo mere forst\xc3\xa5elige, hvis al-Andalus substitueres med Atlanterhavet. Dette underst\xc3\xb8ttes af referencer til de gamle gr\xc3\xa6ske myter om Herkules og amazonerne i andre arabiske tekster. Og if\xc3\xb8lge de arabiske kommentarer l\xc3\xa5 amazonernes \xc3\xb8er i jauf al-Andalus, som er den nordlige eller centrale del af Atlanterhavet.\n_START_SECTION_\nLandahlauts\n_START_PARAGRAPH_\nEn tredje etymologi er blevet fremf\xc3\xb8rt af historikeren Heinz Halm, og han afviser ogs\xc3\xa5 alle forbindelser mellem al-Andalus og vandalerne. I stedet mener han, at oprindelsen til navnet skal findes hos deres efterf\xc3\xb8lgere, visigoterne. Al-Andalus er if\xc3\xb8lge denne hypotese en arabisering af den betegnelse, visigoterne gav deres nye besiddelser i den gamle romerske provins, Baetica. Visigoterne havde fulgt samme procedure som deres germanske forg\xc3\xa6ngere og havde fordelt det erobrede land mellem sig ved lodtr\xc3\xa6kning. Disse lodder blev p\xc3\xa5 latin kaldt Sortes Gothicae, og samtidige kilder kaldte under \xc3\xa9t goternes kongerige for Gothica sors (den Gotiske part). Halm finder det derfor sandsynligt, at araberne l\xc3\xa5nte den germanske udgave af navnet; Landahlauts ("lande-lod", der kan overs\xc3\xa6ttes til moderne dansk med uddelt/arvet/udloddet land), og skabte den fonetiske overs\xc3\xa6ttelse al-Andalus.'