b'\n_START_ARTICLE_\nFrankerriget\n_START_SECTION_\nMerovingertiden\n_START_PARAGRAPH_\nDe saliske frankere under ledelse af Chlodio og Merovech skilte sig snart ud fra andre germanske folkeslag ved deres kontakter til Romerriget, og med Childerik 1., som k\xc3\xa6mpede sammen med den romerske h\xc3\xa6rf\xc3\xb8rer, Aegidius, mod b\xc3\xa5de vestgoter og Odoaker, blev den romerske indflydelse endnu st\xc3\xa6rkere. Det blev oprindelsen til det konged\xc3\xb8mme, som sl\xc3\xa6gten merovingerne sad p\xc3\xa5 i n\xc3\xa6sten 300 \xc3\xa5r. _NEWLINE_355-358 greb den romerske kejser, Julianus, ind mod frankerne, efter at de igen havde skaffet sig kontrol over flodtrafikken p\xc3\xa5 Rhinen, men senere overlod han dem en betydelig del af provinsen Gallia Belgica. Derefter var frankerne foederati dvs. Roms allierede, og de blev de f\xc3\xb8rste germanere, som fik tilladelse til at bos\xc3\xa6tte sig inden for rigets gr\xc3\xa6nser. Deres omr\xc3\xa5de svarede til nutidens Flandern og den sydlige del af Nederlandene, hvor man for \xc3\xb8vrigt endnu i dag taler det nederfrankiske sprog, nederlandsk (i daglig tale: hollandsk)._NEWLINE_Da germanske stammer krydsede Rhinen i 406, slog frankerne dem tilbage, og st\xc3\xb8rsteparten af de f\xc3\xb8lgende invasioner gik derfor mod syd over Loire, hvad der til en vis grad kan forklare, hvorfor egnen omkring Paris  forblev under romersk kontrol l\xc3\xa6nge efter, at det vestromerske kejserd\xc3\xb8mme var brudt sammen.\n_START_SECTION_\nChlodowech (Klodevig)\n_START_PARAGRAPH_\nFrankernes indflydelse i Vesteuropa \xc3\xb8gedes markant under Childerik 1.s s\xc3\xb8n,  Chlodowech 1., som besejrede den sidste romerske statholder i Gallien, Syagriu, i 486. Dermed erobrede frankerne de romerske omr\xc3\xa5der mellem floderne Loire og Somme, stort set svarende til nutidens \xc3\x8ele de France. Ved slaget i Vouill\xc3\xa9 i 507 besejrede Chlodowech vestgoterne sammen med burgunderne, og ved hans d\xc3\xb8d i 511 var alle frankere forenet i et rige, som strakte sig helt til Pyren\xc3\xa6erne. Chlodowechs fire s\xc3\xb8nner delte riget efter germansk skik, ligesom deres s\xc3\xb8nner gjorde det senere. De merovingiske h\xc3\xb8vdinger fulgte den normale germanske skik med at dele riget ligeligt mellem s\xc3\xb8nnerne, og de mange opdelinger, samlinger og nyopdelinger af landomr\xc3\xa5derne f\xc3\xb8rte ofte til mord og krig i de regerende familier. De vedvarende stridigheder inden for merovingerdynastiet medf\xc3\xb8rte, at reel kontrol med riget efterh\xc3\xa5nden blev overtaget af Pipiniderne, som endelig overtog den formelle magt i 751, da Pipin den Lille blev frankernes konge med pavens st\xc3\xb8tte._NEWLINE_Selv om merovingerne fik skabt en statsdannelse, som viste sig at v\xc3\xa6re blandt de mest holdbare i datidens Vesteuropa, var den indre sammenh\xc3\xa6ngskraft ikke stor, n\xc3\xa5r det drejede sig om hverdagens forhold. Allerede i den senromerske periode havde der v\xc3\xa6ret en hel del vold, men indf\xc3\xb8relsen af den germanske blodh\xc3\xa6vn som en metode til at skaffe sig retf\xc3\xa6rdighed \xc3\xa6ndrede retsforholdene til ren lovl\xc3\xb8shed. Der opstod afbrydelser i handelen, og det blev mere og mere besv\xc3\xa6rligt at leve en borgerlig tilv\xc3\xa6relse. Derfor blev samfundet i stigende grad opsplittet i selvforsynende lokalomr\xc3\xa5der (ofte de gamle romerske villaer). Samtidig blev analfabetismen mere og mere udbredt, og l\xc3\xa6se- og skrivef\xc3\xa6rdigheder fandtes efterh\xc3\xa5nden kun i kirker og klostre._NEWLINE_Det frankiske omr\xc3\xa5de blev udvidet endnu mere under Chlodowechs s\xc3\xb8nner, s\xc3\xa5 det omfattede det meste af nutidens Frankrig, begge Rhinbredder, det nuv\xc3\xa6rende Baden-W\xc3\xbcrttemberg og Th\xc3\xbcringen. Saksernes omr\xc3\xa5de var derimod uden for Frankerriget, og det blev f\xc3\xb8rst erobret under Karl den Store flere hundrede \xc3\xa5r senere._NEWLINE_Efter en midlertidig samling af de adskilte konged\xc3\xb8mmer under Chlotar 1., blev riget atter i 561 delt i Neustrien, Austrasien og Burgund, som var blevet opsuget i Frankerriget gennem politiske \xc3\xa6gteskaber og v\xc3\xa5benmagt.\n_START_SECTION_\nPipinidernes magtovertagelse\n_START_PARAGRAPH_\nI hvert af disse frankiske kongeriger tjente en Major domus (hushovmester) som landets f\xc3\xb8rste leder efter kongen. En r\xc3\xa6kke tidlige d\xc3\xb8dsfald f\xc3\xb8rte til, at landene fik mindre\xc3\xa5rige konger som Dagobert 1. i 639. Han efterlod sin mindre\xc3\xa5rige s\xc3\xb8n et rige, som atter var samlet. Den virkelige magt l\xc3\xa5 dog hos major domus, Aega, og Dagoberts enke. _NEWLINE_Da hushovmestrene p\xc3\xa5 den m\xc3\xa5de havde f\xc3\xa5et smag for magten, str\xc3\xa6bte de efter at samle al magt i riget. 657 \xe2\x80\x93 662 sad s\xc3\xb8nnen af major domus Grimoald p\xc3\xa5 den frankiske trone under navnet Childebertus adoptivus. Han havde ladet sig adoptere af merovingerkongen Sigibert 3. og kom p\xc3\xa5 den m\xc3\xa5de lovm\xc3\xa6ssigt til magten. I Slaget ved Tertry i (687) besejrede major domus i Austrasien, Pipin 2. den retm\xc3\xa6ssige hersker over det frankiske rige og skabte foruds\xc3\xa6tningerne for sl\xc3\xa6gtens videre opstigning. Pipin vovede ikke at gribe til statskup og lade sig udn\xc3\xa6vne til frankernes konge, men forl\xc3\xb8bet gav indehaverne af embedet som major domus i Austrasien mulighed for at bef\xc3\xa6ste deres regentskab s\xc3\xa5 meget, at embedet blev arveligt inden for sl\xc3\xa6gten. De fik  skabt et dynasti, som kaldes Pipiniderne, og som blev forf\xc3\xa6dre til det regerende dynasti, karolingerne._NEWLINE_Efter Pipins d\xc3\xb8d i 714 kom det til magtkampe, som endte med, at hans u\xc3\xa6gte s\xc3\xb8n, Karl Martell (Karl "Hammeren"), i 719 arvede embedet. Han var kendt for sin h\xc3\xa5rdhed og gennemslagskraft, men stod over for sv\xc3\xa6re inden- og udenrigspolitiske problemer. Der var stadig stammer inden for Frankerriget, som modsatte sig hans styre, men 732 blev et vendepunkt. I Slaget ved Tours og Poitiers besejrede Karl og hans tidligere fjende, Eudo af Aquitanien, araberne med st\xc3\xb8tte fra Langobarderne. Det gav ham ry som Vesteuropas redningsmand, og de senere kampe mod friserne, sakserne, bajuvarerne og allemannerne bef\xc3\xa6stede yderligere hans position. Desuden st\xc3\xb8ttede han biskop Bonifatius\' missionsarbejde blandt de samme folkeslag._NEWLINE_Efter merovingerkongen Teuderik 4.s d\xc3\xb8d i 737 herskede han alene over Frankerriget, men som sin far uden kongetitel. Efter germansk tradition delte Karl Martell riget mellem sine s\xc3\xb8nner, Karlomann og Pipin 3. (den Lille), kort f\xc3\xb8r sin d\xc3\xb8d.\n_START_SECTION_\nFrankerriget under Karolingerne\n_START_PARAGRAPH_\nDet karolingiske dynasti begynder traditionelt med afs\xc3\xa6ttelsen af den sidste merovinger og med Pipin den Lilles tronbestigelse i 751 \xe2\x80\x93 alt med pavens fulde billigelse. Pipin havde fulgt sin far, Karl Martell, som major domus i et genforenet frankisk konged\xc3\xb8mme, der bestod af de tidligere uafh\xc3\xa6ngige dele. Pipin blev enehersker, efter at hans broder var g\xc3\xa5et i kloster, og efter at han havde f\xc3\xa5et sendt den sidste merovingiske konge samme vej. I 751 lod han sig salve til konge efter gammeltestamenteligt forbillede. _NEWLINE_Pipin regerede som valgkonge. Selv om den slags valg sj\xc3\xa6ldent fandt sted, var der dog en almindelig regel i germansk ret, som fastslog, at kongemagten st\xc3\xb8tter sig til de ledende i samfundet. De havde til geng\xc3\xa6ld retten til at v\xc3\xa6lge en ny v\xc3\xa6rdig leder fra den regerende klan, hvis de mente, at den gamle ikke kunne f\xc3\xb8re dem i kamp. Mens konged\xc3\xb8mmet senere blev arveligt i Frankrig, viste det sig umuligt for kongerne i det senere tysk-romerske rige at slippe af med valgkonged\xc3\xb8mmet, og de fortsatte som valgte konger indtil rigets formelle oph\xc3\xb8r i 1806._NEWLINE_Pipin bef\xc3\xa6stede sin position i 754, da han indgik et forbund med pave Stephen 3., som for\xc3\xa6rede frankerne en kopi af bedrageriet "det konstantinske gavebrev". I Quierzytraktaten af 754 lover Pipin at give det tidligere eksarkat i Ravenna tilbage til paved\xc3\xb8mmet (den pipinske gave). Til geng\xc3\xa6ld lovligg\xc3\xb8r paven karolingerne som konger af Frankerriget. Ved en storsl\xc3\xa5et ceremoni i Saint-Denis domkirken salvede paven kongen og hans familie og erkl\xc3\xa6rede ham for at v\xc3\xa6re patricius Romanorum (= \xe2\x80\x9c"romernes beskytter"). Det n\xc3\xa6ste \xc3\xa5r erobrede Pipins styrker Eksarkatet i Ravenna, som kort forinden var faldet til langobarderne, og han overdrog det ikke til den byzantinske kejser (som det rettelig var underlagt), men til paved\xc3\xb8mmet. I de f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5r f\xc3\xb8rte Pipin yderligere to succesrige krige mod langobarderne og overlod paven de nyligt erobrede omr\xc3\xa5der omkring Rom. Det bekr\xc3\xa6ftede han ved det "pipinske gavebrev", som han lagde p\xc3\xa5 apostlen Peters grav. P\xc3\xa5 den m\xc3\xa5de kan Pipin betragtes som grundl\xc3\xa6gger af pavestaten. Pavemagten havde gode grunde til at forvente, at den nyskabte, frankiske kongemagt ville blive en magtbasis ved skabelsen af en ny verdensorden, centreret omkring paven. Omvendt kunne Pipin ved sin d\xc3\xb8d i 768 efterlade sine s\xc3\xb8nner en betrygget kongemagt og et rige, som var i politisk og \xc3\xb8konomisk udvikling.\n_START_SECTION_\nKarl den Store\n_START_PARAGRAPH_\nVed Pipins d\xc3\xb8d i 768 delte hans to s\xc3\xb8nner, Karl og Karloman, atter engang riget mellem sig. Karloman gik dog i kloster og d\xc3\xb8de snart efter, og p\xc3\xa5 den m\xc3\xa5de overlod han eneherred\xc3\xb8mmet til sin bror, som senere blev kendt som Karl den Store. Han var en st\xc3\xa6rk og begavet person, og selv om han kun havde ringe evner til at skrive og l\xc3\xa6se, blev han en sagnfigur i b\xc3\xa5de Frankrigs og Tysklands historie. Med Karl blev karolingernes magt udstrakt til store dele af Vesteuropa: I 771 kom hele det frankiske rige under hans krone. Lombardiet blev indlemmet i riget i 774 og Bayern 788. I 796 besejrede hans styrker avarerne p\xc3\xa5 Donausletten, og det lykkedes at tr\xc3\xa6nge maurerne ned p\xc3\xa5 den sydlige side af Pyren\xc3\xa6erne i 801. Sluttelig blev sakserne underkuet i 804. _NEWLINE_S\xc3\xa5dan fik frankerriget nordgr\xc3\xa6nse ved Elben, men her blev den videre fremtr\xc3\xa6ngen standset af forsvarsanl\xc3\xa6ggene ved Danevirke og p\xc3\xa5 grund af den danske kong Gudfreds energiske indsats. For at kunne kristne sakserne grundlagde Karl adskillige bisped\xc3\xb8mmer, som f.eks. Bremen, M\xc3\xbcnster, Paderborn og Osnabr\xc3\xbcck. _NEWLINE_I Italien besejrede Karl langobarderne i 773\xe2\x80\x93774, og p\xc3\xa5 den m\xc3\xa5de kunne han rykke rigets gr\xc3\xa6nser frem til det mellemste Italien. Han fornyede Pipins gavebrev til pavestaten, og garanterede paverne frankernes fortsatte beskyttelse. Som geng\xc3\xa6ldelse for Karl den Stores st\xc3\xb8tte til pavemagten, kronede Pave Leo 3. i \xc3\xa5ret 800 Karl som romersk kejser. _NEWLINE_I 788 gjorde Tassilo, bajrernes hertug, opr\xc3\xb8r mod Karl, og da dette opr\xc3\xb8r var knust, blev Bayern indlemmet i riget. Derved blev kongemagtens indt\xc3\xa6gt ved beslagl\xc3\xa6ggelser for\xc3\xb8get betydeligt, og Tassilos familie, Ingolfingerne, tabte magt og indflydelse hos de andre ledende, frankiske familier. Ved fortsatte kamphandlinger lykkedes det Karl at forts\xc3\xa6tte udvidelsen af riget mod syd\xc3\xb8st, og i 796 var gr\xc3\xa6nsen skudt frem til \xc3\x98strig og dele af det nuv\xc3\xa6rende Kroatien. _NEWLINE_P\xc3\xa5 den m\xc3\xa5de havde Karl skabt et rige, som n\xc3\xa5ede fra Pyren\xc3\xa6erne i sydvest (faktisk omfattede riget et omr\xc3\xa5de af Nordspanien, Marca Hispanica, efter 795) over det meste af det nuv\xc3\xa6rende Frankrig (dog uden Bretagne, som frankerne aldrig erobrede) og \xc3\xb8stp\xc3\xa5 til st\xc3\xb8rstedelen af det nuv\xc3\xa6rende Tyskland sammen med \xc3\x98strig og Norditalien. Inden for kirkens hierarki s\xc3\xa5 biskopper og abbeder hen til beskyttelsen fra kejsers\xc3\xa6det i Aachen, som repr\xc3\xa6senterede rigets sikkerhed og gunst. Karl fremstod som den nye leder af den katolske kristendom, og hans begunstigelse af klostrenes l\xc3\xa6rdom blev grundlaget for den karolingiske ren\xc3\xa6ssance inden for filosofisk og boglig l\xc3\xa6rdom._NEWLINE_I december 800 var Karl  i Rom, og juledag kronede pave Leo 3. ham som Romernes kejser ved en ceremoni, der skulle se ud som en overraskelse. Dermed tog pavemagten endnu et symbolsk skridt i retning af at fastl\xc3\xa6gge de gensidige roller med pavens \xc3\xa5ndelige auctoritas p\xc3\xa5 den ene side og kejserens verdslige potestas p\xc3\xa5 den anden. Selv om Karl p\xc3\xa5 trods af den byzantinske kejsers vrede foretrak titlen kejser, frankernes og langobardernes konge, var ceremonien en formel godkendelse af frankerriget som efterf\xc3\xb8lger til det vestromerske rige. (Kun det forfalskede "gavebrev" fra Konstantin den Store gav paven myndighed til at godkende kejserne.) _NEWLINE_Efter nogle indledende protester anerkendte den byzantinske kejser, Michael 1., Karl som medkejser. Fra abbasidernes kalifat modtog Karl sendebud og gaver, som ligeledes anerkendte frankerriget som en stormagt. Kroningen og anerkendelsen gav vedvarende grundlag for karolingernes lederrolle blandt frankerne. Senere skulle en ny tysk kejsersl\xc3\xa6gt, ottonerne, gentage dette kunststykke for det tysk-romerske rige i 962._NEWLINE_Da Karl d\xc3\xb8de den 28. januar 814 i Aachen, blev han begravet i gravkapellet i sin egen Aachen Domkirke. _NEWLINE_De mange krige medvirkede til en udvikling af feudalismen, en styrkelse af de rige og en for\xc3\xb8gelse af antallet af feudalt underlagte b\xc3\xb8nder. Som f\xc3\xb8lge deraf voksede feudalherrernes ejendom og magt, s\xc3\xa6rligt hos de aller\xc3\xb8verste, kejseren og hans hertuger, og ogs\xc3\xa5 kirken bef\xc3\xa6stede sin magt. Karl sikrede statsmagten udadtil ved oprettelse af s\xc3\xa6rlige markgrevskaber. De var bolv\xc3\xa6rker mod angreb, og de tjente som opmarchomr\xc3\xa5der f\xc3\xb8r en angrebskrig. En "mark" blev forvaltet af en markgreve, som havde s\xc3\xa6rlige rettigheder, da \'markerne\' formelt stod uden for riget og dets forfatning. Man byggede borge og flyttede b\xc3\xb8nder ind i markgrevskaberne, hvor begge dele tjente forsvaret. De vigtigste omr\xc3\xa5der var K\xc3\xa4rnten (Karantanien), Avarermaken (Marcha orientalis) og den spanske mark (Marca Hispanica)._NEWLINE_Indadtil sikrede Karl riget ved at centralisere kongemagten gennem en forvaltningsreform (ca. 793). Herefter hvilede kongens magt p\xc3\xa5 hoffet, rollen som \xc3\xb8verste domsmagt og kancelliet. Ude i riget var det grever, der forvaltede magten i kongens ejendomme (Palatium, senere "Pfalz"). B\xc3\xa5de grever og markgrever blev kontrolleret af kongelige sendebud, (missi dominici), men havde myndighed til at d\xc3\xb8mme i retssager p\xc3\xa5 kejserens vegne. Aachen blev i l\xc3\xb8bet af Karls regeringstid til den centrale kejserlige ejendom og dermed centrum for frankerriget.\n_START_SECTION_\nFrankerrigets tilbagegang\n_START_PARAGRAPH_\nEfter at have regeret i 46 \xc3\xa5r d\xc3\xb8de Karl den Store i Aachen. Han havde flere s\xc3\xb8nner, men kun \xc3\xa9n overlevede ham, Ludvig den Fromme. Derfor fulgte han sin far som enehersker over et forenet rige, men det skyldtes mere held end bevidst politik, at man undgik en deling af riget. _NEWLINE_Ludvig fors\xc3\xb8gte at sikre rigets enhed p\xc3\xa5 trods af den germanske tradition og Karl den Stores eget \xc3\xb8nske, udtrykt i forordningen "Divisio regnorum" af 806, hvor han lagde op til en ligelig deling af riget mellem alle s\xc3\xb8nner. I 817 udstedte Ludvig en lov om rigets ordning, "Ordinatio imperii", hvori han udn\xc3\xa6vnte sin s\xc3\xb8n, Lothar 1., til medkejser. Loven foruds\xc3\xa5, at det altid skulle v\xc3\xa6re den \xc3\xa6ldste s\xc3\xb8n, der arvede titlen som romerske kejser. Ludvig gik ind for tanken om rigets enhed under gejstlig indflydelse, hvor  han \xc3\xb8nskede en parallel til kirkens enhed. I den forbindelse spillede biskopperne en s\xc3\xa6rlig politisk rolle og stillede sig op mod kejserens s\xc3\xb8nner, der var tilh\xc3\xa6ngere af en arvedeling. Efter 829 f\xc3\xb8rte disse sp\xc3\xa6ndinger til kamp mellem kejseren og hans s\xc3\xb8nner._NEWLINE_Da Ludvig d\xc3\xb8de i 840, blev Lothar 1. ganske vist enehersker, men sammen med sine br\xc3\xb8dre indgik han i 843 Traktaten i Verdun, som opdelte Frankerriget. Senere blev riget atter opdelt ved Pr\xc3\xbcmerdelingen i 855 og igen ved henholdsvis Traktaten i Mersen (870) og Traktaten i Ribemont (880). Rigets enhed blev aldrig siden genoprettet, og de enkelte omr\xc3\xa5der fik efterh\xc3\xa5nden egne skikke, s\xc3\xa6dvaner og sprog og udviklede sig p\xc3\xa5 den m\xc3\xa5de til selvst\xc3\xa6ndige stater. Noget senere talte man om et Vest- og et \xc3\x98stfrankisk rige, indtil ogs\xc3\xa5 dette minde om en f\xc3\xa6lles fortid gik af brug ca. hundrede \xc3\xa5r senere. _NEWLINE_Ud af det oprindelige Frankerrige opstod en vestlig del Vestfranken, der senere blev til  det nuv\xc3\xa6rende Frankrig, en midterste del, som blev kaldt \xe2\x80\x9eMellemriget\xe2\x80\x9c (Mellemfranken, senere Burgund) og en \xc3\xb8stlig del \xc3\x98stfranken, som blev til Tyskland \xe2\x80\x93 eller rettere: Det Det Hellige Romerske Rige af Tysk Nation\n_START_SECTION_\nVareproduktion\n_START_PARAGRAPH_\nSelv om det vestromerske rige br\xc3\xb8d formelt sammen i l\xc3\xb8bet af det 5. \xc3\xa5rhundrede, overtog frankerne ganske meget af den senklassiske kultur, som romerne efterlod sig. Deriblandt var en blomstrende produktion af varer i og omkring rhinegnene. Kvalitet og elegance gik m\xc3\xa5ske noget tilbage, men det lykkedes at opretholde f\xc3\xa6rdigheder og produktionssteder inden for smedeh\xc3\xa5ndv\xc3\xa6rk, glasmageri, keramikfremstilling og metallurgi s\xc3\xa5 Frankerriget blev storeksport\xc3\xb8r af v\xc3\xa5ben, drikkeglas, k\xc3\xb8kkengrej og broncesager.\n_START_SECTION_\nNaturalie\xc3\xb8konomi\n_START_PARAGRAPH_\nDerimod gik penge\xc3\xb8konomien stort set tabt, og man benyttede sig af byttehandel, hvor den forholdsvise pris p\xc3\xa5 f.eks. en keramikgryde og en levende g\xc3\xa5s m\xc3\xa5tte aftales direkte mellem de to handlende. Det blev vanskeligt at inddrive skatter, og n\xc3\xa5r det lykkedes, skete betalingen i form af naturalier: korn, saltede fisk, r\xc3\xb8gvarer, t\xc3\xb8mmer osv. P\xc3\xa5 landet opstod der en selvforsynings\xc3\xb8konomi, hvor de sm\xc3\xa5 lokalsamfund selv fremstillede de levnedsmidler og genstande, der var brug for. Det h\xc3\xa6mmede handlen, og det bet\xc3\xb8d et fald i befolkningstallet i byerne og et langsomt tab af bykultur.\n_START_SECTION_\nBygningskunst\n_START_PARAGRAPH_\nRomernes h\xc3\xb8jt udviklede ingeni\xc3\xb8rkunst gik tabt med det formelle sammenbrud. Der var ikke l\xc3\xa6ngere en statsmagt, som havde brug for veje, broer, akv\xc3\xa6dukter, badeanstalter, cirkusbygninger osv. og i de urolige tider vovede de private ikke at satse for kraftigt p\xc3\xa5 bygningsv\xc3\xa6rker. Kendskabet til fremstilling af beton gik i glemmebogen, og de romerske veje og broer blev ikke l\xc3\xa6ngere vedligeholdt . Til geng\xc3\xa6ld skabte den kristne kirke et behov for byggeri. Der blev opf\xc3\xb8rt mange kirker og klostre i Frankerriget, og med de nye erobringer blev der konstant brug for bygmestre og byggematerialer.\n_START_SECTION_\nL\xc3\xa6se- og skrivekunst\n_START_PARAGRAPH_\nDe seneste \xc3\xa5rs forskning, s\xc3\xa6rligt af Rosamond McKitterick, har vist, at f\xc3\xa6rdighederne i at l\xc3\xa6se og skrive m\xc3\xa5 have v\xc3\xa6ret meget udbredte b\xc3\xa5de blandt den oprindelige gallo-romanske befolkning og blandt frankerne. Hun har talt for, at de mange eksempler p\xc3\xa5 historieskrivning, som er bevaret fra perioden, m\xc3\xa5 indeb\xc3\xa6re, at der har v\xc3\xa6ret en betydelig l\xc3\xa6serskare. Teksternes karakter antyder videre, at l\xc3\xa6sef\xc3\xa6rdighederne ikke kun fandtes hos kirkens folk, men ogs\xc3\xa5 hos embedsm\xc3\xa6nd og adelige._NEWLINE_Den overordnede konklusion af denne forskning er, at skrivef\xc3\xa6rdighed var af central betydning for den karolingiske kultur. Samlingen af de frankiske riger under karolingerne lykkedes kun, fordi riget blev afh\xc3\xa6ngigt af l\xc3\xa6se- og skrivef\xc3\xa6rdighed inden for omr\xc3\xa5der som religion, jura, administration og undervisning.\n_START_SECTION_\nKarolingisk ren\xc3\xa6ssance\n_START_PARAGRAPH_\nDen s\xc3\xa5kaldte Karolingiske ren\xc3\xa6ssance var en intellektuel og kulturel blomstringstid, som opstod i slutningen af det 8. og begyndelsen af det 9. \xc3\xa5rhundrede. Toppunktet blev n\xc3\xa5et under de to karolingiske herskere, Karl den Store og Ludvig den Hellige med en kulmination inden for med litteratur, kunst, arkitektur, jura, liturgi og teologi. Samtidigt udvikledes ogs\xc3\xa5 middelalderlatin og den karolingiske minuskel, hvad der skabte et f\xc3\xa6llesskab inden for sprog og skrivestil, som gjorde det muligt at vedligeholde forbindelser p\xc3\xa5 tv\xc3\xa6rs af Europa._NEWLINE_N\xc3\xa5r man bruger udtrykket ren\xc3\xa6ssance om denne periode, s\xc3\xa5 b\xc3\xb8r det tages med det forbehold, at opblomstringen n\xc3\xa6sten udelukkende foregik  i kirkens og centraladministrationen. Derimod manglede den karolingiske ren\xc3\xa6ssance det samspil med sociale og tekniske forandringer, som var med til at s\xc3\xa6tte pr\xc3\xa6g p\xc3\xa5 den senere italienske ren\xc3\xa6ssance. Den karolingiske ren\xc3\xa6ssance var ikke nogen kreativ genf\xc3\xb8dsel af antikkens kultur, men et fors\xc3\xb8g p\xc3\xa5 at geninds\xc3\xa6tte Romerrigets kultur i det nye frankerrige.\n_START_SECTION_\nFilosofi\n_START_PARAGRAPH_\nDa Alcuin fik indflydelse ved hoffet i Aachen, trak han p\xc3\xa5 inspiration fra York-skolen, hvor han selv var uddannet. I York havde man satset p\xc3\xa5 at bevare den klassiske dannelse med st\xc3\xb8tte fra de angelsaksiske konger. Det var fra den tradition, han hentede sin nye uddannelsesm\xc3\xa6ssige opdeling i trivium og quadrivium. Han forfattede selv en l\xc3\xa6rebog i trivium, mens hans elev, Hraban, skrev den tilsvarende om quadrivium._NEWLINE_Trivium betyder "de tre veje", og den bestod af de emner, som skulle l\xc3\xa6res f\xc3\xb8rst: Grammatik, logik (eller som det hed dengang: "dialektik") og retorik. Quadrivium betyder "de fire veje", og de omfattede de fire emner, der skulle l\xc3\xa6res bagefter: Aritmetik, geometri, musik og astronomi. Disse syv emner blev anset for at v\xc3\xa6re n\xc3\xb8dvendige foruds\xc3\xa6tninger for at kunne studere filosofi og teologi.'