b'\n_START_ARTICLE_\nAmerikanske uafh\xc3\xa6ngighedskrig\n_START_SECTION_\nArm\xc3\xa9er, militser og lejesoldater\n_START_PARAGRAPH_\nKolonisterne var delt i, hvilken side de skulle st\xc3\xb8tte i krigen. I nogle omr\xc3\xa5der var kampen en borgerkrig. Revolution\xc3\xa6re, ogs\xc3\xa5 kendt som "amerikanere" eller "patrioter", havde den aktive st\xc3\xb8tte fra omkring 40-45\xc2\xa0% af befolkningen i kolonierne. Omkring 15-20\xc2\xa0% af befolkningen st\xc3\xb8ttede den britiske krone under krigen og var kendt som loyalister (eller toryer). Loyalisterne stillede med omkring 50.000 mand i l\xc3\xb8bet af krigen til st\xc3\xb8tte for det britiske imperium. Efter krigen forlod omkring 70.000 loyalister USA; de fleste drog til Canada, Storbritannien eller til britiske kolonier i Caribien ._NEWLINE_Da krigen begyndte, havde amerikanerne ikke en regul\xc3\xa6r arm\xc3\xa9. Hver koloni havde traditionelt st\xc3\xa5et for sit eget forsvar gennem brugen af lokale militser. Militsm\xc3\xa6nd tjente kun i nogle uger eller m\xc3\xa5neder ad gangen, var n\xc3\xb8dt til at rejse meget langt fra hjemmet og var dermed normalt ikke tilg\xc3\xa6ngelige for store operationer. Militserne manglede tr\xc3\xa6ning og disciplin i forhold til regul\xc3\xa6re soldater, men var af og til effektive mod regul\xc3\xa6re styrker. Amerikanske militser var nogle gange dygtige til partisan-krigsf\xc3\xb8relse og var s\xc3\xa6rlig effektive i at sl\xc3\xa5 loyalisternes aktiviteter ned, n\xc3\xa5r britiske regul\xc3\xa6re ikke var i n\xc3\xa6rheden . _NEWLINE_I et fors\xc3\xb8g p\xc3\xa5 at koordinere den milit\xc3\xa6re indsats etablerede den kontinentale kongres (p\xc3\xa5 papiret) en regul\xc3\xa6r kontinental h\xc3\xa6r i juni 1775 og udn\xc3\xa6vnte George Washington til \xc3\xb8verstkommanderende. Udviklingen af den kontinentale h\xc3\xa6r var et p\xc3\xa5g\xc3\xa5ende arbejde, og Washington tog n\xc3\xb8lende militser ind i de regul\xc3\xa6re styrker under krigen. Selv om s\xc3\xa5 mange som 250.000 mand kunne have tjent som regul\xc3\xa6re eller som militsm\xc3\xa6nd for den revolution\xc3\xa6re sag i de otte krigs\xc3\xa5r, var der aldrig mere end 90.000 v\xc3\xa6bnede m\xc3\xa6nd totalt for amerikanerne i l\xc3\xb8bet af et \xc3\xa5r. H\xc3\xa6rene i Nordamerika var sm\xc3\xa5 m\xc3\xa5lt med datidens europ\xc3\xa6iske m\xc3\xa5lestok. Det st\xc3\xb8rste antal m\xc3\xa6nd, som Washington personlig kommanderede p\xc3\xa5 slagmarken p\xc3\xa5 en gang, var mindre end 17.000 ._NEWLINE_Den britiske h\xc3\xa6r bestod i starten af 1775 af omkring 36.000 m\xc3\xa6nd p\xc3\xa5 verdensbasis, men rekruttering i krigstid \xc3\xb8gede j\xc3\xa6vnt dette antal. Derudover lejede briterne 30.000 etniske tyske lejesoldater i l\xc3\xb8bet af krigen, popul\xc3\xa6rt kendt i kolonierne som "hessere", fordi mange af dem kom fra Hessen-Kassel. Tyskerne udgjorde omkring en tredjedel af de britiske troppers styrke i Nordamerika. Antallet af britiske og tyske tropper stationeret i Nordamerika var inden 1779 p\xc3\xa5 over 60.000, men disse var spredt fra Canada til Florida .\n_START_SECTION_\nSorte og indianere\n_START_PARAGRAPH_\nAfroamerikanere, slaver og frie sorte deltog p\xc3\xa5 begge sider i krigen. Sorte soldater deltog i de nordlige milister fra udbruddet, men dette var forbudt i syd, hvor slavejere frygtede bev\xc3\xa6bnede slaver. I november 1775 udstedte Lord Dunmore, den kongelige guvern\xc3\xb8r i Virginia, en proklamation, som lovede frihed til slaver, som k\xc3\xa6mpede for briterne. Henry Clinton udstedte et lignende edikt i New York i 1779. Titusindvis af slaver str\xc3\xb8mmede til de britiske linjer, selvom kun 1.000 blev bev\xc3\xa6bnet. Mange deltog som budbringere, mekanikere, arbejdere, tjenere, spejdere og guider, selvom mere end halvdelen d\xc3\xb8de af koppe-epidemier, som h\xc3\xa6rgede de britiske styrker, andre blev drevet ud af de britiske linjer, da der ikke var mad nok. Til trods for Dunmores l\xc3\xb8fter fik majoriteten af slaverne ikke deres frihed._NEWLINE_P\xc3\xa5 grund af mangel p\xc3\xa5 mandskab trak Washington forbuddet mod sorte i den kontinentale h\xc3\xa6r tilbage i januar 1776. Sorte enheder blev dannet i Rhode Island og Massachusetts, mange var slaver, som blev lovet frihed, hvis de deltog sammen med deres ejere. En anden enhed med sorte kom fra Haiti med de franske styrker. Mindst 5.000 sorte soldater k\xc3\xa6mpede for revolutionens sag._NEWLINE_De fleste indianere \xc3\xb8st for Mississippi blev p\xc3\xa5virket af krigen. Mange samfund var delt i sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5let om, hvordan de skulle forholde sig til konflikten. De fleste indianerne, som sluttede sig til krigen, k\xc3\xa6mpede mod USA, da de indf\xc3\xb8dtes land var truet af ekspanderende amerikansk bos\xc3\xa6tning. Det er ansl\xc3\xa5et, at 13.000 indianere k\xc3\xa6mpede p\xc3\xa5 britisk side. Den st\xc3\xb8rste gruppe, Irokeserf\xc3\xb8derationen, k\xc3\xa6mpede med 1.500 m\xc3\xa6nd.\n_START_SECTION_\nMassachusetts\n_START_PARAGRAPH_\nF\xc3\xb8r krigen havde Boston v\xc3\xa6ret hjemsted for meget af revolutionsaktiviteten, som f\xc3\xb8rte til, at  lokalregeringen i Massachusetts blev afsat af Storbritanniens parlament i 1774. Folkelig modstand mod disse tiltag gjorde, at de nylig udn\xc3\xa6vnte kongelige embedsm\xc3\xa6nd i Massachusetts m\xc3\xa5tte g\xc3\xa5 af eller s\xc3\xb8ge tilflugt i Boston. Generall\xc3\xb8jtnant Thomas Gage, som var den britiske \xc3\xb8verstkommanderende i Nordamerika, havde kommando over fire britiske regul\xc3\xa6re regimenter (omkring 4.000 mand) fra sit hovedkvarter i Boston, men landomr\xc3\xa5derne havde de revolution\xc3\xa6re kontrol over._NEWLINE_Natten til den 18. april 1775 sendte general Gage 900 mand for at tage v\xc3\xa5benudstyr fra militsen ved Concord i Massachusetts. Ryttere advarede landsbyen, og da de britiske tropper ankom til Lexington om morgenen 19. april, m\xc3\xb8dte de 75 minutemen ved landsbyens f\xc3\xa6llesareal. En skududveksling fulgte, og briterne flygtede til Concord, hvor det blev til flere sammenst\xc3\xb8d. Inden briterne begyndte at tr\xc3\xa6kke sig tilbage til Boston, var tusindvis af minutemen ankommet til sammenst\xc3\xb8dsomr\xc3\xa5det og p\xc3\xa5f\xc3\xb8rte briterne sv\xc3\xa6re skader. Slagene ved Lexington og Concord var starten p\xc3\xa5 krigen._NEWLINE_Militsen rykkede derefter frem mod Boston og belejrede Boston, de britiske styrker fik forst\xc3\xa6rkning p\xc3\xa5 omkring 4.500 soldater ad s\xc3\xb8vejen. 17. juni 1775 erobrede britiske styrker under general William Howe Charlestown-halv\xc3\xb8en i slaget ved Bunker Hill. Amerikanerne trak sig tilbage, men de britiske tab var s\xc3\xa5 alvorlige, at angrebet ikke blev fulgt op. Belejringen var ikke brudt, og Gage blev snart erstattet af Howe som  britisk \xc3\xb8verstkommanderende._NEWLINE_Den nylig udn\xc3\xa6vnte general Washington ankom udenfor Boston i juli 1775 for at overtage ledelsen af kolonistyrkerne og for at organisere den kontinentale arm\xc3\xa9. Stilstanden fortsatte gennem efter\xc3\xa5ret og vinteren. Tidligt i marts 1776 blev tunge kanoner, som patrioterne havde taget ved Fort Ticonderoga placeret p\xc3\xa5 Dorchester Heights, et h\xc3\xb8jdedrag, hvorfra der var udsigt over de britiske stillinger. Howes situation var nu umulig, og briterne evakuerede byen den 17. marts 1776 og s\xc3\xb8gte midlertidig tilflugt i Halifax, Nova Scotia. Washington overtog det meste af den kontinentale h\xc3\xa6r for at bef\xc3\xa6ste New York City.\n_START_SECTION_\nCanada\n_START_PARAGRAPH_\nUnder den lange stilstand ved Boston, ledte den kontinentale kongres efter en m\xc3\xa5de at tage initiativet p\xc3\xa5 andre steder. Kongressen havde indledningsvis inviteret fransk-canadierne til at slutte sig til dem som den fjortende koloni, men da det ikke lykkedes, autoriserede kongressen en invasion af Canada. M\xc3\xa5let var at fjerne det britiske styre i den prim\xc3\xa6rt franskbefolkede provins Quebec (som i dag udg\xc3\xb8r Quebec og Ontario)._NEWLINE_To ekspeditioner med kurs mod Canada blev udrustet. 16. september 1775 marcherede brigadegeneral Richard Montgomery nordp\xc3\xa5 fra Fort Ticonderoga med omkring 1.700 militsm\xc3\xa6nd; de erobrede Montreal den 13. november. General Guy Carleton, guvern\xc3\xb8r i Canada, undslap til Quebec. Den anden ekspedition blev ledet af oberst Benedict Arnold; den var et logistisk mareridt, og mange m\xc3\xa6nd d\xc3\xb8de af kopper. Inden Arnold n\xc3\xa5ede Quebec i begyndelsen af november, havde han kun 600 af sine oprindeligt 1.100 mand. Montgomerys styrke sluttede sig til Arnold og sammen angreb de Quebec by den 31. december, men de blev sl\xc3\xa5et h\xc3\xa5rdt af Carleton. De resterende amerikanerne blev omkring Quebec indtil for\xc3\xa5ret 1776 og trak sig s\xc3\xa5 tilbage._NEWLINE_Amerikanerne gjorde endnu et fors\xc3\xb8g p\xc3\xa5 at angribe Quebec, men de led nederlag i slaget ved Trois-Rivi\xc3\xa9res den 8. juni 1776. Carleton igangsatte da sin egen invasion og besejrede Arnold i slaget ved Valcour Island i oktober. Arnold trak sig tilbage til Fort Ticonderoga, hvor invasionen af Canada var begyndt. Invasionen af Canada endte som en katastrofe for amerikanerne, men Arnolds fors\xc3\xb8g i 1776 forsinkede en britisk modoffensiv i fuld styrke indtil Saratogafelttoget i 1777.\n_START_SECTION_\nNew York og New Jersey\n_START_PARAGRAPH_\nGeneral Howe havde trukket sin h\xc3\xa6r tilbage fra Boston og fokuserede nu p\xc3\xa5 at erobre New York City. For at forsvare byen fordelte general Washington sine 20.000 soldater mellem Long Island og Manhattan. Mens britiske styrker samledes p\xc3\xa5 Staten Island til denne kampagne, opl\xc3\xa6ste Washington uafh\xc3\xa6ngighedserkl\xc3\xa6ringen for sine m\xc3\xa6nd. 27. august 1776 drev briterne amerikanerne tilbage til Brooklyn Heights efter at v\xc3\xa6re landet med ca. 22.000 soldater p\xc3\xa5 Long Island. Howe belejrede derefter bef\xc3\xa6stningen der, men Washington form\xc3\xa5ede at evakuere sin h\xc3\xa6r til Manhattan._NEWLINE_Howe landede med omkring 12.000 mand p\xc3\xa5 nedre Manhattan den 15. september og tog hurtigt kontrollen over New York City. Amerikanerne trak sig tilbage til Harlem Heights, hvor de to h\xc3\xa6rstyrker st\xc3\xb8dte sammen dagen efter, men de amerikanske styrker holdt stand. Da Howe omringede Washingtons h\xc3\xa6r i oktober, trak amerikanerne sig igen tilbage og et slag ved White Plains blev udk\xc3\xa6mpet den 28. oktober 1776. Igen trak Washington sig tilbage, og Howe returnerede til Manhattan og tog Fort Washington i midten af november med n\xc3\xa6sten 3.000 fanger._NEWLINE_General lord Cornwallis fortsatte med at jage Washingtons h\xc3\xa6r gennem New Jersey, til amerikanerne trak sig tilbage over Delaware floden til Pennsylvania i begyndelsen af december. Da kampagnen tydeligvis var slut for dette \xc3\xa5r, gik briterne i vinterkvarter. Selv om Howe havde mistet flere muligheder for at knuse den reducerede opr\xc3\xb8rsh\xc3\xa6r, havde han dr\xc3\xa6bt eller fanget over 5.000 amerikanere. Briterne gjorde New York City til deres politiske og milit\xc3\xa6re operationsbase gennem resten af krigen. Regionen blev derfor fokuspunkt for Washingtons s\xc3\xa6rdeles vellykkede efterretningsnetv\xc3\xa6rk, til trods for den ber\xc3\xb8mte arrestation af Nathan Hale. Som en videre konsekvens af briternes okkupation blev amerikanske fanger holdt p\xc3\xa5 fangeskibe udenfor byen, hvor mere end 11.000 d\xc3\xb8de af bevidst fors\xc3\xb8mmelse i Wallabout Bay. Dette var flere d\xc3\xb8de end i samtlige slag i krigen. Briterne endte i 1776 med at have kontrol over store dele af New York og New Jersey og var i en god position til at genoptage operationerne til for\xc3\xa5ret med opr\xc3\xb8rshovedstaden Philadelphia indenfor r\xc3\xa6kkevidde._NEWLINE_Udsigterne for den kontinentale arm\xc3\xa9 var dystre. "Dette er tider som pr\xc3\xb8ver m\xc3\xa6ndenes sj\xc3\xa6le," skrev Thomas Paine som var med h\xc3\xa6ren ved tilbagetr\xc3\xa6kningen. H\xc3\xa6ren var skrumpet ind til f\xc3\xa6rre end 5.000 kampklare m\xc3\xa6nd og ville blive reduceret til 1.400 efter at hvervningsperioden  endte ved slutningen af \xc3\xa5ret. Kongressen forlod Philadelphia i fortvivlelse, selv om den folkelige modstand mod briternes okkupation var voksende._NEWLINE_Washington valgte at g\xc3\xa5 i offensiven og krydsede i stilhed Delaware juleaften og tog n\xc3\xa6sten 1.000 hessere til fange i slaget ved Trenton 26. december 1776. Cornwallis marcherede af sted for at tage Trenton tilbage, men blev udman\xc3\xb8vreret af Washington, som det lykkedes at angribe briterne i ryggen i slaget ved Princeton 3. januar 1777. Washington gik derefter i vinterkvarter ved Morristown i New Jersey efter at have givet den amerikanske sag et moralsk l\xc3\xb8ft. Militsen i New Jersey fortsatte med at genere briterne og hesserne vinteren igennem.\n_START_SECTION_\nSaratoga og Philadelphia\n_START_PARAGRAPH_\nDa briterne begyndte at planl\xc3\xa6gge operationerne for 1777, havde de to hovedarm\xc3\xa9er i Nordamerika: Carletons arm\xc3\xa9 i Canada og Howes arm\xc3\xa9 i New York. I London godkendte George Germain felttogene for disse arm\xc3\xa9er, som p\xc3\xa5 grund af misforst\xc3\xa5elser, d\xc3\xa5rlig planl\xc3\xa6gning og rivalisering mellem kommand\xc3\xb8rerne ikke samarbejdede. Selv om det lykkedes Howe at erobre Philadelphia, mistede briterne den nordlige arm\xc3\xa9 i en katastrofal overgivelse ved Saratoga. B\xc3\xa5de Carleton og Howe trak sig tilbage efter kampagnerne i 1777.\n_START_SECTION_\nSaratogafelttoget\n_START_PARAGRAPH_\nDen f\xc3\xb8rste af kampagnerne i 1777 var en ekspedition fra Canada under ledelse af general John Burgoyne. M\xc3\xa5let var at tage Champlains\xc3\xb8en og Hudson-korridoren. Han ville dermed i praksis afsk\xc3\xa6re New England fra resten af de amerikanske kolonier. Burgoynes invasion havde to dele: Han ville lede omkring 10.000 m\xc3\xa6nd langs Champlains\xc3\xb8en mod Albany, New York, mens en andre kolonne med omkring 2.000 m\xc3\xa6nd, ledet af Barry St. Leger, skulle bev\xc3\xa6ge sig ned langs Mohawk-floden og slutte sig til Burgoyne i Albany._NEWLINE_Burgoyne begyndte fremrykningen i juni og generobrede Fort Ticonderoga tidligt i juli. Hans fremmarch blev forsinket af, at amerikanerne \xc3\xb8delagde broer og sp\xc3\xa6rrede veje med f\xc3\xa6ldede tr\xc3\xa6er. En styrke blev sendt ud for at skaffe forsyninger, men blev i slaget ved Bennington knust af amerikanske milits styrker i august. Burgoyne mistede dermed n\xc3\xa6sten 1.000 mand._NEWLINE_Imens havde St. Leger belejret Fort Stanwix hvor det halve af hans styrke var indianere under ledelse af Joseph Brant. Amerikanske militsm\xc3\xa6nd og deres indianske allierede rykkede frem for at komme de belejrede til unds\xc3\xa6tning, men faldt i baghold og blev spredt i slaget ved Oriskany den 6. august. Da en ny unds\xc3\xa6tningsekspedition, denne gang ledet af Benedict Arnold, ankom, afbr\xc3\xb8d St. Leger belejringen og returnerede til Canada._NEWLINE_Burgoynes arm\xc3\xa9 var nu reduceret til omkring 6.000 mand. Til trods for tilbageslagene valgte han at rykke frem mod Albany, en sk\xc3\xa6bnesvanger beslutning, som senere gav anledning til mange kontroverser. En amerikansk h\xc3\xa6r p\xc3\xa5 8.000 mand under ledelse af general Horatio Gates havde sl\xc3\xa5et lejr ca. 16\xc2\xa0km syd for Saratoga i New York. Burgoyne fors\xc3\xb8gte at angribe amerikanerne i flankerne, men blev stoppet i det f\xc3\xb8rste slag ved Saratoga i september. Burgoynes situation var desperat, men han h\xc3\xa5bede nu, at hj\xc3\xa6lp fra Howes h\xc3\xa6r i New York City kunne v\xc3\xa6re p\xc3\xa5 vej. Det var dog ikke tilf\xc3\xa6ldet. Howe havde i stedet sejlet af sted p\xc3\xa5 en ekspedition for at tage Philadelphia. Amerikanske militsm\xc3\xa6nd str\xc3\xb8mmede til Gates arm\xc3\xa9, og den voksede til 11.000 i begyndelsen af oktober. Efter at v\xc3\xa6re blevet alvorligt sl\xc3\xa5et i det andet slag ved Saratoga overgav Burgoyne sig den 17. oktober._NEWLINE_Saratoga bliver ofte regnet for vendepunktet i krigen. De revolution\xc3\xa6res selvtillid og m\xc3\xa5lrettethed, som havde f\xc3\xa5et et kn\xc3\xa6k ved Howes vellykkede okkupation af Philadelphia, blev fornyet. Vigtigere var det, at sejren opmuntrede Frankrig til at g\xc3\xa5 ind i krigen mod Storbritannien. For briterne var krigen blevet meget mere kompliceret.\n_START_SECTION_\nPhiladelphiafelttoget\n_START_PARAGRAPH_\nI 1777 koncentrerede general Howe sig om at erobre Philadelphia, der var s\xc3\xa6de for den revolution\xc3\xa6re regering, efter at han havde sikret sig New York City i 1776. Han flyttede sin h\xc3\xa6r uden megen postyr og gik i land med 15.000 mand sent i august ved den nordlige ende af Chesapeake Bay. Washington placerede sine 11.000 mand mellem Howe og Philadelphia, men blev sl\xc3\xa5et tilbage i slaget ved Brandywine den 11. september. Den kontinentale kongres opgav igen Philadelphia, og den 26. september udman\xc3\xb8vrerede Howe endelig Washington og marcherede ind i byen uden at m\xc3\xb8de modstand. I Slaget ved Germantown mislykkedes det i starten af oktober for Washington at angribe briternes lejr i det n\xc3\xa6rliggende Germantown, og han trak sig afventende tilbage. _NEWLINE_Washington og hans arm\xc3\xa9 slog lejr ved Valley Forge i december, ca. 32\xc2\xa0km fra Philadelphia, og her blev de liggende i de n\xc3\xa6ste 6 m\xc3\xa5neder. I l\xc3\xb8bet af vinteren d\xc3\xb8de 2.500 mand (ud af 10.000) af sygdom og kulde. Men om for\xc3\xa5ret br\xc3\xb8d h\xc3\xa6ren op fra Valley Forge i god stand, delvis takket v\xc3\xa6re et tr\xc3\xa6ningsprogram som blev iverksat og ledet af baron von Steuben._NEWLINE_I mellemtiden blev der renset ud i den britiske ledelse, og general Clinton erstattede Howe som \xc3\xb8verstkommanderende. Den franske ankomst forandrede briternes strategi, og Clinton opgav Philadelphia for at forst\xc3\xa6rke New York City, som nu var s\xc3\xa5rbar overfor den franske marine. Washington skyggede Clinton under hans retr\xc3\xa6te og fremtvang slaget ved Monmouth den 28. juni. Dette var det sidste betydelige slaget i nord. Clintons h\xc3\xa6r undslap til New York City i juli, lige f\xc3\xb8r en fransk fl\xc3\xa5de under Admiral d\'Estaing ankom til den amerikanske kyst. Selv om begge arm\xc3\xa9er var tilbage d\xc3\xa9r, hvor de havde v\xc3\xa6ret to \xc3\xa5r tidligere, havde krigens gang \xc3\xa6ndret sig radikalt.\n_START_SECTION_\nInternational krig 1778-1783\n_START_PARAGRAPH_\nOpr\xc3\xb8ret i Nordamerika blev i 1778 en international krig. Frankrig underskrev alliancetraktaten med USA den 6. februar 1778, efter at de h\xc3\xb8rte om den amerikanske sejr ved Saratoga. Spanien gik ind i krigen som allieret med Frankrig i juni 1779. Men i mods\xc3\xa6tning til Frankrig n\xc3\xa6gtede Spanien at anerkende USA\'s uafh\xc3\xa6ngighed. Spanien \xc3\xb8nskede ikke at opfordre til lignende antikoloniale opr\xc3\xb8r i det spanske imperium. Nederlandene blev ogs\xc3\xa5 en stridende part i 1780. Alle de tre lande havde i stilhed givet finansiel st\xc3\xb8tte til de amerikanske opr\xc3\xb8rerne siden begyndelsen af krigen i h\xc3\xa5b om at d\xc3\xa6mpe briternes gryende supermagtsstatus.\n_START_SECTION_\nUdvidelse af krigen til s\xc3\xb8s\n_START_PARAGRAPH_\nDa krigen begyndte, havde briterne en overv\xc3\xa6ldende overlegenhed til s\xc3\xb8s over de amerikanske kolonister. Royal Navy havde over 100 linjeskibe. Men denne fl\xc3\xa5de var gammel og i d\xc3\xa5rlig forfatning, en situation som lord Sandwich fik skylden for. I l\xc3\xb8bet af de tre f\xc3\xb8rste \xc3\xa5r af krigen blev marinen hovedsagelig brugt til at transportere tropper til landoperationer og til at beskytte kommerciel skibsfart. De amerikanske kolonister havde ingen linjeskibe og holdt sig i h\xc3\xb8j grad til at genere britisk skibsfart med kapere. Den kontinentale kongres autoriserede oprettelsen af en lille kontinental marine 13. oktober 1775, som hovedsagelig blev brugt til at raide handelsskibe. John Paul Jones blev den f\xc3\xb8rste ber\xc3\xb8mte amerikanske s\xc3\xb8helt, da han erobrede HMS "Drake" den 24. april 1778, den f\xc3\xb8rste sejr til et amerikansk milit\xc3\xa6rfart\xc3\xb8j i britisk farvand._NEWLINE_Franskm\xc3\xa6ndenes indgriben i krigen bet\xc3\xb8d, at den britiske marines overmagt blev udfordret. Den fransk-amerikanske alliance begyndte ganske vist d\xc3\xa5rligt med mislykkede operationer i Rhode Island i 1778 og Savannah i Georgia i 1779. En \xc3\xa5rsag til problemerne var, at prioriteterne for franskm\xc3\xa6ndene og amerikanerne ikke var identiske. Frankrig h\xc3\xa5bede p\xc3\xa5 at erobre britiske omr\xc3\xa5der i Caribien ,inden de hjalp amerikanerne med at sikre uafh\xc3\xa6ngigheden. Mens franskm\xc3\xa6ndenes finansielle hj\xc3\xa6lp til amerikanernes krigf\xc3\xb8relse allerede var af kritisk vigtighed, ville fransk milit\xc3\xa6rhj\xc3\xa6lp ikke vise positive resultater, f\xc3\xb8r en ekspeditionsstyrke ankom i juli 1780 ledet af Jean-Baptiste Donatien de Vimeur._NEWLINE_Spanien gik ind i krigen p\xc3\xa5 amerikanernes side med det m\xc3\xa5l generobre Gibraltar og Menorca, som blev tabt til briterne i 1704 under Den spanske Arvef\xc3\xb8lgekrig. Den fransk-spanske invasion af England blev aldrig til noget. Gibraltar blev belejret i mere end tre \xc3\xa5r, men den britiske garnison  fik forsyninger efter admiral sir George Rodneys sejr i slaget ved Cape St Vincent den 16. januar 1780. Andre fransk-spanske fors\xc3\xb8g p\xc3\xa5 at erobre Gibraltar mislykkedes. 5. februar 1782 erobrede franske og spanske styrker Menorca, som Spanien beholdt efter krigen.\n_START_SECTION_\nDe vestindiske \xc3\xb8er og golfkysten\n_START_PARAGRAPH_\nCaribien oplevede mange h\xc3\xa6ndelser og et antal \xc3\xb8er skiftede h\xc3\xa6nder, s\xc3\xa6rlig i De sm\xc3\xa5 Antiller. Til slut knuste en sejr til Rodneys fl\xc3\xa5de over den franske admiral de Grasse i slaget ved Saintes i april 1782 h\xc3\xa5bet for Frankrig og Spanien om at tage Jamaica og andre kolonier fra briterne. 8. maj 1782 erobrede grev Bernardo de G\xc3\xa1lvez, den spanske guvern\xc3\xb8r i Louisiana, den britiske fl\xc3\xa5debase ved New Providence i Bahamas. Men med undtagelse af, at franskm\xc3\xa6ndene beholdt den lille \xc3\xb8 Tobago, vendte herred\xc3\xb8mmet over Caribien tilbage til status quo ante bellum i fredsaftalen i 1783._NEWLINE_P\xc3\xa5 golfkysten tog G\xc3\xa1lvez tre britiske udposter ved Mississippifloden i 1779: Manchac, Baton Rouge og Natchez. G\xc3\xa1lvez erobrede derefter Mobile i 1780 og fremtvang overgivelsen af den britiske udpost ved Pensacola i 1781. Hans handlinger f\xc3\xb8rte til, at Spanien fik \xc3\x98st og Vestflorida i fredsaftalen udover at kontrollere udmundingen af Mississippi, noget som skulle vise sig at blive en alvorlig kilde til sp\xc3\xa6nding mellem Spanien og USA i de kommende \xc3\xa5r.\n_START_SECTION_\nIndien og Holland\n_START_PARAGRAPH_\nDen fransk-britiske krig blev f\xc3\xb8rt i Indien i 1780 i form af den anden engelsk-mysoriske krig. De to vigtigste parter var Tippu Sultan, hersker over konged\xc3\xb8mmet Mysore og en vigtig fransk allieret, og det britiske styre i Madras. Konflikten var blodig, men uden resultat og endte i 1784._NEWLINE_Briterne slog til mod De Forenede Nederlande for at forhindre nederlandsk indblanding i forbundet af bev\xc3\xa6bnet neutralitet, en deklaration fra flere europ\xc3\xa6iske magter, som sagde, at de ville foretage neutral handel under krigen. Storbritannien var ikke villig til at lade Nederlandene \xc3\xa5bent give st\xc3\xb8tte til de amerikanske opr\xc3\xb8rere. Agitering fra nederlandske radikale og en venlig holdning mod USA fra den nederlandske regering, begge p\xc3\xa5virkede af den amerikanske revolution, opmuntrede ogs\xc3\xa5 briterne til at angribe i 1780. Den fjerde engelsk-nederlandske krig varede til 1784 og var katastrofal for den nederlandske \xc3\xb8konomi.\n_START_SECTION_\nSydfronten\n_START_PARAGRAPH_\nI de f\xc3\xb8rste tre \xc3\xa5r af Uafh\xc3\xa6ngighedskrigen forekom milit\xc3\xa6rsammenst\xc3\xb8dene prim\xc3\xa6rt i nord. Efter at franskm\xc3\xa6ndene var g\xc3\xa5et ind i krigen, vendte briterne deres opm\xc3\xa6rksomhed mod de sydlige kolonier, hvor de h\xc3\xa5bede p\xc3\xa5 at f\xc3\xa5 kontrollen tilbage ved at rekruttere loyalister. Denne sydlige strategi havde ogs\xc3\xa5 den fordel, at den holdt Royal Navy n\xc3\xa6rmere Caribien, hvor briterne havde behov for at beskytte deres territorier mod Frankrig og Spanien._NEWLINE_Et ekspeditionskorps fra Clintons arm\xc3\xa9 i New York erobrede Savannah i Georgia den 29. december 1778. Et fors\xc3\xb8g fra franskm\xc3\xa6ndene og amerikanske styrker p\xc3\xa5 at generobre Savannah slog fejl den 9. oktober 1779. Clinton belejrede herefter Charleston og tog byen 12. maj 1780. Med sm\xc3\xa5 tab havde Clinton taget det sydlige omr\xc3\xa5des st\xc3\xb8rste by og havn og lagt grundlaget for det, som s\xc3\xa5 ud som en sikker erobring af syden._NEWLINE_Resterne af den sydlige kontinentale arm\xc3\xa9 begyndte at tr\xc3\xa6kke sig tilbage til North Carolina, men blev forfulgt af oberst Banastre Tarleton, som besejrede dem i Slaget ved Waxhaw den 29. maj. Med disse h\xc3\xa6ndelser kollapsede de organiserede amerikanske milit\xc3\xa6raktiviteter i regionen, selv om krigen blev f\xc3\xb8rt videre af partisaner som Francis Marion. Cornwallis overtog de britiske operationer, mens Horatio Gates ankom for at lede det amerikanske fors\xc3\xb8g. 16. august led Gates et af de v\xc3\xa6rste nederlag i amerikansk krigshistorie i slaget ved Camden, og lagde grundlaget for at Cornwallis kunne invadere North Carolina._NEWLINE_Men situationen \xc3\xa6ndrede sig hurtigt for Cornwallis. En fl\xc3\xb8j af hans arm\xc3\xa9 blev knust i slaget ved Kings Mountain den 7. oktober. Kings Mountain blev af betydning, fordi det ikke var et slag mellem britiske r\xc3\xb8djakker og kolonitropper. Det var et slag mellom loyalister og patrioter. Tarletons tropper blev herefter besejret i slaget ved Cowpens den 17. januar 1781 af den amerikanske general Daniel Morgan._NEWLINE_General Nathanael Greene, Gates efterf\xc3\xb8lger, fortsatte med at udmatte briterne i en r\xc3\xa6kke slag, hvert af dem var en taktisk sejr for briterne, men de gav ingen strategisk fordel til sejrherren. Greene opsummerede sin ankomst i et motto, som skulle blive kendt: "Vi k\xc3\xa6mper, bliver sl\xc3\xa5et, rejser os og k\xc3\xa6mper igen." Ude af stand til at fange eller \xc3\xb8del\xc3\xa6gge Greenes h\xc3\xa6r bev\xc3\xa6gede Cornwallis sig nordp\xc3\xa5 til Virginia._NEWLINE_General Washington sendte i marts 1781 General Lafayette af sted for at forsvare Virginia. Den unge franskmand havde en tr\xc3\xa6fning med Cornwallis og undgik et afg\xc3\xb8rende slag, mens han samlede forst\xc3\xa6rkninger. "Kn\xc3\xa6gten kan ikke flygte fra mig," skal Cornwallis have sagt. Men Cornwallis evnede ikke at s\xc3\xa6tte Lafayette i en f\xc3\xa6lde, derfor flyttede han sine styrker til Yorktown i Virginia i juli for at slutte sig til den britiske fl\xc3\xa5de.\n_START_SECTION_\nNord\xe2\x80\x93 og vestfronten\n_START_PARAGRAPH_\nVest for Appalacherne og langs den canadiske gr\xc3\xa6nse, var den amerikanske uafh\xc3\xa6ngighedskrig en "indianerkrig". Briterne og den kontinentale kongres \xc3\xb8nskede begge indianere som allierede (eller bad dem om at forblive neutrale), og mange indianerstammer blev delt i sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5let om, hvilken vej de skulle f\xc3\xb8lge. Som irokeserf\xc3\xb8derationen blev stammer som cherokeerne og shawneerne splittet i fraktioner. Nogen delawarere underskrev den f\xc3\xb8rste indianeraftale med USA, mens andre sluttede sig til briterne._NEWLINE_Briterne havde mangel p\xc3\xa5 regul\xc3\xa6re tropper, efter at Burgoyne overgav sig ved Saratoga i 1777. Derfor blev der gjort store anstrengelser for at rekruttere indianere. Briterne forsynede deres indf\xc3\xb8dte allierede fra forter langs de store s\xc3\xb8er, og stammerne gennemf\xc3\xb8rte raids i New York, Kentucky, Pennsylvania og andre steder. Som det ofte havde vist sig i tidligere konflikter, resulterede krigf\xc3\xb8relse mellom europeere og indianere i, at begge sider angreb modparten d\xc3\xa9r, hvor de var mest s\xc3\xa5rbare; i deres hjem og landsbyer. F\xc3\xa6lles angreb fra irokesere og loyalister i Wyoming Valley og Cherry Valley i 1778 fremprovokerede den br\xc3\xa6ndte jords taktik under Sullivan-ekspeditionen i det vestlige New York i sommeren 1779. I denne gr\xc3\xa6nsekrig var alle personer, m\xc3\xa6nd, kvinder og b\xc3\xb8rn potentiel m\xc3\xa5l._NEWLINE_I Ohio Country og Illinois Country fors\xc3\xb8gte pioneren George Rogers Clark fra Virginia at neutralisere britisk indflydelse blandt Ohio-stammerne ved at erobre udposterne Kaskaskia og ved Vincennes i sommeren 1778. Da general Henry Hamilton, den britiske kommandant i Detroit, generobrede Vincennes, vendte Clark tilbage med en overraskende march i februar 1779 og tog Hamilton til fange._NEWLINE_Men USA klarede ikke at skaffe sig en afg\xc3\xb8rende sejr i vest, selv da deres krigslykke voksede i \xc3\xb8st. Lavpunktet blev n\xc3\xa5et ved gr\xc3\xa6nsen i 1782 med Gnadenh\xc3\xbctten-massakren, da militsm\xc3\xa6nd fra Pennsylvania, som ikke evnede at fange fjendtlige krigere, i stedet henrettede n\xc3\xa6sten 100 kristne civile delawarer, mest kvinder og b\xc3\xb8rn. Senere samme \xc3\xa5r, i den sidste betydelige tr\xc3\xa6fning i krigen, blev en gruppe kentuckiere besejret i slaget ved Blue Licks af en overlegen styrke af britiske regul\xc3\xa6re og indianere.\n_START_SECTION_\nYorktown og krigens slutning\n_START_PARAGRAPH_\nDe nordlige, sydlige og maritime krigsskuepladser i krigen smeltede sammen i 1781 ved Yorktown i Virginia. Tidligt i september besejrede franske marinestyrker en britisk fl\xc3\xa5de i slaget ved Chesapeake og afskar Cornwallis\' forsyninger og transport. Washington flyttede hurtigt sine tropper fra New York, og en samlet fransk-amerikansk styrke p\xc3\xa5 17.000 mand indledte belejringen af Yorktown i begyndelsen af oktober. Cornwallis\' position blev hurtigt uholdbar, og han overgav sin arm\xc3\xa9 19. oktober 1781. _NEWLINE_Overgivelsen ved Yorktown var imidlertid ikke slutningen p\xc3\xa5 krigen. Briterne havde fortsat 30.000 mand i Nordamerika og okkuperede stadig New York, Charleston og Savannah. Begge sider fortsatte med at planl\xc3\xa6gge kommende operationer, og kampene fortsatte p\xc3\xa5 den vestlige front, i syd og til s\xc3\xb8s._NEWLINE_Men i London sank den politiske st\xc3\xb8tte til krigen som en sten efter Yorktown, noget som f\xc3\xb8rte til at premierminister Frederick North gik af kort tid efter. Underhuset stemte i april 1782 for at f\xc3\xa5 afsluttet krigen i Amerika. Indledende fredsartikler blev signeret i Paris i november 1782, selv om den formelle afslutning p\xc3\xa5 krigen ikke skete f\xc3\xb8r fredsaftalen i Paris blev signeret den 3. september 1783, og USAs kongres ratificerede aftalen 14. januar 1784. De sidste britiske tropper forlod New York City den 25. november 1783._NEWLINE_Storbritannien forhandlede Paris\xe2\x80\x93aftalen uden at konsultere sine indianske allierede og overdrog alt indiansk territorium mellem Appalacherne og Mississippi til USA. Med stor modvilje bekr\xc3\xa6ftede indianerne n\xc3\xb8lende disse afst\xc3\xa5elser af land til USA i en r\xc3\xa6kke aftaler, men kampene blev fornyet langs gr\xc3\xa6nserne i de kommende \xc3\xa5r, hvor den st\xc3\xb8rste konflikt var den nordvestlige indianerkrig.\n_START_SECTION_\nTab\n_START_PARAGRAPH_\nDet totale antal d\xc3\xb8de i den amerikanske uafh\xc3\xa6ngighedskrig er ukendt. Som det var almindeligt i krige p\xc3\xa5 det tidspunkt, kr\xc3\xa6vede sygdom flere liv, end der blev dr\xc3\xa6bt p\xc3\xa5 slagmarken. Krigen fandt sted under en massiv koppeepidemi som antagelig dr\xc3\xa6bte flere end 130.000 mennesker. Historikeren Joseph Ellis h\xc3\xa6vder, at Washingtons afg\xc3\xb8relse om, at inokulere sine tropper mod kopper, kan have v\xc3\xa6ret hans vigtigste strategiske afg\xc3\xb8relse._NEWLINE_Estimeret 25.000 amerikanske revolution\xc3\xa6re d\xc3\xb8de under aktiv milit\xc3\xa6rtjeneste. Ca. 8.000 af disse d\xc3\xb8dsfald var i kamp, mens de andre 17.000 d\xc3\xb8de af sygdom, hvoraf 8.000 \xe2\x80\x93 12.000 d\xc3\xb8de som krigsfanger, de fleste i r\xc3\xa5dne skibe i New York. Antallet af revolution\xc3\xa6re, som blev alvorligt s\xc3\xa5ret eller leml\xc3\xa6stet af krigen, er blevet ansl\xc3\xa5et til at v\xc3\xa6re mellem 8.500 og 25.000. Det totale antal amerikanske tab var derfor s\xc3\xa5 h\xc3\xb8jt som 50.000 ._NEWLINE_Omkring 171.000 s\xc3\xb8folk gjorde tjeneste for briterne under krigen. Ca. 25 til 50\xc2\xa0% af dem blev presset til tjeneste. Ca. 1.240 blev dr\xc3\xa6bt i slag, mens 18.500 d\xc3\xb8de af sygdom. Den st\xc3\xb8rste d\xc3\xb8ds\xc3\xa5rsag var sk\xc3\xb8rbug, en sygdom som p\xc3\xa5 det tidspunkt let kunne forebygges ved at give s\xc3\xb8folkene citronsaft, et tiltag som admiralitetet ikke tog i anvendelse i det, som historikeren Piers Mackesy karakteriserede som "administrativ apati". Ca. 42.000 britiske s\xc3\xb8folk deserterede i l\xc3\xb8bet af krigen ._NEWLINE_Omkring 1.200 tyskere blev dr\xc3\xa6bt i kampene, og 6.354 d\xc3\xb8de som f\xc3\xb8lge af sygdom eller ulykker. Omkring 16.000 af de tilbagev\xc3\xa6rende tyske tropper vendte hjem, mens omkring 5.500 blev i USA efter krigen af forskellige grunde, mange blev efterf\xc3\xb8lgende amerikanske statsborgere. Der er ingen pr\xc3\xa6cis statistik over antallet af d\xc3\xb8de og s\xc3\xa5rede blandt de mange andre grupper, s\xc3\xa5som loyalister, britiske regul\xc3\xa6re, indianere, franskm\xc3\xa6nd, spaniere og civile.\n_START_SECTION_\nHistorisk vurdering\n_START_PARAGRAPH_\nHistorikere har ofte fors\xc3\xb8gt at forklare, hvorfor Storbritannien tabte en krig, som f\xc3\xa5 p\xc3\xa5 den tid forventede, at de ville tabe. Storbritannien havde en r\xc3\xa6kke milit\xc3\xa6re fordele ved krigens udbrud; en totalt overlegen fl\xc3\xa5de, en professionel arm\xc3\xa9 efter datidens standard og langt st\xc3\xb8rre finansielle ressourcer. Hertil kom, at amerikanerne ofte manglede milit\xc3\xa6rforsyninger og traditionelt n\xc3\xa6rede mistro til centralregering og st\xc3\xa5ende arm\xc3\xa9er, hvilket gjorde opretholdelsen af en national milit\xc3\xa6rstyrke ekstremt vanskelig._NEWLINE_P\xc3\xa5 den anden side havde briterne betydelige milit\xc3\xa6re ulemper. Afstand var et stort problem; de fleste tropper og forsyninger m\xc3\xa5tte sendes med skib 4.800\xc2\xa0km over Atlanterhavet. Briterne havde logistiske problemer hver gang de opererede i st\xc3\xb8rre afstand fra havnebyer, mens amerikanerne havde lokale kilder af mandskab og mad og var mere kendt med (og akklimatiseret) omr\xc3\xa5derne. Desuden bet\xc3\xb8d rejsen over havet, at briternes kommunikation altid var to m\xc3\xa5neder forsinket, for inden de britiske generaler i Amerika fik ordrer fra London, havde den milit\xc3\xa6re situation \xc3\xa6ndret sig fuldst\xc3\xa6ndigt._NEWLINE_Det, at sl\xc3\xa5 et opr\xc3\xb8r ned i Amerika, f\xc3\xb8rte ogs\xc3\xa5 til andre problemer. Da kolonierne d\xc3\xa6kkede et stort omr\xc3\xa5de og ikke havde v\xc3\xa6ret forenede f\xc3\xb8r krigen, var der ikke noget centralt omr\xc3\xa5de, som var strategisk vigtigt. I Europa bet\xc3\xb8d erobringen af en hovedstad som regel, at krigen var slut. I Amerika fortsatte krigen med fuld styrke, selv om briterne tog byer som New York og Philadelphia. Endvidere bet\xc3\xb8d st\xc3\xb8rrelsen af kolonierne, at briterne manglede det forn\xc3\xb8dne mandskab til at kontrollere dem med magt. N\xc3\xa5r et omr\xc3\xa5de var blevet okkuperet, m\xc3\xa5tte der holdes styrker der, ellers ville de revolution\xc3\xa6re tage kontrollen tilbage, og disse styrker var derfor ikke til r\xc3\xa5dighed for offensive operationer. Briterne havde nok tropper til at besejre amerikanerne p\xc3\xa5 slagmarken, men ikke nok til samtidig at kontrollere kolonierne. Denne mangel p\xc3\xa5 mandskab blev kritisk, efter at Frankrig og Spanien gik ind i krigen, fordi britiske tropper m\xc3\xa5tte spredes i flere felttog, som tidligere havde v\xc3\xa6ret koncentreret i Amerika ._NEWLINE_Briterne havde ogs\xc3\xa5 den vanskelige opgave at udk\xc3\xa6mpe krigen, samtidig med, at de skulle fastholde st\xc3\xb8tten fra loyalisterne. Loyalistisk st\xc3\xb8tte var vigtig, da m\xc3\xa5let for krigen var at beholde kolonierne i det britiske imperium, men dette f\xc3\xb8rte til et antal milit\xc3\xa6re begr\xc3\xa6nsninger. Tidligt i krigen tjente br\xc3\xb8drene Howe som fredskommiss\xc3\xa6rer, samtidig med at de ledede briterne i krigen, en dobbeltrolle, som kan have begr\xc3\xa6nset deres effektivitet. Desuden kunne briterne have rekrutteret flere slaver og indianere i krigen, men dette ville have fremmedgjort mange loyalister endnu mere, end briterne gjorde ved kontroversielt at leje tyske soldater. Behovet for at beholde loyalistenes st\xc3\xb8tte bet\xc3\xb8d ogs\xc3\xa5, at briterne ikke kunne bruge h\xc3\xa5rde metoder til at sl\xc3\xa5 opr\xc3\xb8ret ned med p\xc3\xa5 samme m\xc3\xa5de, som de havde gjort i Irland og Skotland. Selv med disse begr\xc3\xa6nsninger blev mange potentielt neutrale kolonister drevet ind i de revolution\xc3\xa6res r\xc3\xa6kker p\xc3\xa5 grund af krigen .'