b'\n_START_ARTICLE_\nDe frisisk-frankiske krige\n_START_PARAGRAPH_\nDe frisisk-frankiske krige var en r\xc3\xa6kke konflikter mellem Frankerriget og det frisiske kongerige i det 7. og 8. \xc3\xa5rhundrede._NEWLINE_Krigene vedr\xc3\xb8rte prim\xc3\xa6rt kontrollen over Rhinens delta. Men efter den frisiske konge Radbods d\xc3\xb8d fik frankerne overh\xc3\xa5nd. I 734 i slaget ved den Boarn blev friserne besejret, og frankerne underlagde sig de frisiske lande mellem Vlie og Lauwers. Kun friserne \xc3\xb8st for Lauwers forblev uafh\xc3\xa6ngige. I 772 mistede ogs\xc3\xa5 de deres uafh\xc3\xa6ngighed og. Krigene sluttede med en sidste opstand af friserne i 793 og pacificering af friserne ved Karl den Store.\n_START_SECTION_\nBaggrund\n_START_PARAGRAPH_\nFolkevandringerne under folkevandringstiden resulterede i de frisiske bos\xc3\xa6ttelser nord og vest for Nederlandene, sakserne i \xc3\xb8st, varnerne ved mundingen af Rhinen og frankerne l\xc3\xa6ngere sydp\xc3\xa5 omkring Schelde. Der, under ledelse af deres merovingiske konger, havde de en vigtig rolle i politikken i det nordlige Gallien._NEWLINE_Friserne bestod af l\xc3\xb8st bundne stammer centrerede om krigerbander, men uden stor magt. I anden halvdel af det 7. \xc3\xa5rhundrede n\xc3\xa5ede det frisiske kongerige sin st\xc3\xb8rste geografiske udbredelse. De frisiske konger blev interesserede i tidligere frankiske lande; under ledelse af forg\xc3\xa6ngerne for Aldgisl udvidede de deres magt til hjertet af Nederlandene. Tilstedev\xc3\xa6relsen af varnerne ved mundingen af Rhinen er stadig uklart, men det ser ud til, at de sandsynligvis blev knust mellem friserne og frankerne.\n_START_SECTION_\nKontrol over Rhinens delta\n_START_PARAGRAPH_\nSelv om den merovingiske konge af frankerne Chilperik 1. (561-584) er n\xc3\xa6vnt i frankiske kilder som "terroren mod frisere og svebere," er der tegn p\xc3\xa5, at omkring 600 havde friserne succes i en krig f\xc3\xb8rt af deres konge Audulf. Dette tillod friserne at udvide l\xc3\xa6ngere sydp\xc3\xa5.\n_START_SECTION_\nKristendommen indf\xc3\xb8res\n_START_PARAGRAPH_\nVed 630 havde situationen \xc3\xa6ndret sig. Den merovingianske konge Dagobert 1. bragte Frankerriget under \xc3\xa9t banner igen og erobrede landomr\xc3\xa5der syd for Oude Rijn. Denne gang bragte de kristendommen til de frisiske omr\xc3\xa5der og byggede en kirke i Utrecht. Efter, at Dagobert d\xc3\xb8de, kunne frankerne ikke holde deres position der, og omkring 650 blev det centrale flodomr\xc3\xa5de, herunder Dorestad, frisisk igen. Fremstilling af frankiske m\xc3\xb8nter stoppede, og byen Utrecht blev residens for de frisiske konger.\n_START_SECTION_\nKampen om gr\xc3\xa6nsef\xc3\xa6stningerne\n_START_PARAGRAPH_\nUnder kong Aldgisls styre kom friserne i konflikt med den frankiske Major domus Ebroin. Denne gang gjaldt konflikten de gamle romerske gr\xc3\xa6nsef\xc3\xa6stningsv\xc3\xa6rker. Aldgisl holdt frankerne p\xc3\xa5 afstand med sin h\xc3\xa6r. I 678 modtog han den engelske biskop Wilfrid, der - som han selv - var ikke en ven af frankerne.\n_START_SECTION_\nRadbods fremgang\n_START_PARAGRAPH_\nUnder efterf\xc3\xb8lgeren til Aldgisl, Radbod, vendte situationen til fordel for frankerne: i 690 sejrede frankerne i slaget ved Dorestad under Major domus Pepin af Herstal. Selvom ikke alle f\xc3\xb8lgerne af denne kamp st\xc3\xa5r klar, blev Dorestad frankisk igen, ligesom slottene Utrecht og Fechten. Det menes, at indflydelsen af frankerne nu udvidedes fra syd for Oude Rijn til kysten, men det er ikke helt klart, fordi friserne ikke helt mistede kontrollen over den centrale flodomr\xc3\xa5det. I hvert fald var der et \xc3\xa6rkebisped\xc3\xb8mme eller bisped\xc3\xb8mme for friserne grundlagt for Willibrord, og et \xc3\xa6gteskab blev indg\xc3\xa5et i 711 mellem Grimoald den Yngres \xc3\xa6ldste s\xc3\xb8n af Pepin, og Thiadsvind, datter af Radbod._NEWLINE_Efter, at Pepin d\xc3\xb8de i 714, udnyttede Radbod kampen om succession i de frankiske lande. Han indgik en traktat med den frankiske Major domus Ragenfrid s\xc3\xa5ledes, at i 716 rykkede hans h\xc3\xa6re ind i det frankiske omr\xc3\xa5de s\xc3\xa5 langt som til K\xc3\xb6ln, hvor de sejrede i slaget ved K\xc3\xb6ln. P\xc3\xa5 denne m\xc3\xa5de blev alle lande syd for Rhinen frisiske igen. H\xc3\xa6ren vendte tilbage mod nord med megen krigsbytte. Radbod gjorde planer om at invadere den frankiske imperium for anden gang og mobiliserede en stor h\xc3\xa6r, men f\xc3\xb8r han kunne gennemf\xc3\xb8re dette, han blev syg og d\xc3\xb8de i efter\xc3\xa5ret 719.\n_START_SECTION_\nIntern frisisk sv\xc3\xa6kkelse\n_START_PARAGRAPH_\nDet er ikke sikkert hvem efterf\xc3\xb8lgeren efter Radbod var. Det menes, at der var problemer med at finde efterf\xc3\xb8lgeren, fordi den frankiske modstander Karl Martell nemt invaderede Frisland og undertvang omr\xc3\xa5det. Modstanden var s\xc3\xa5 svag, at Karl Martell ikke kun underlagde sig Frisia Citerior ("Det n\xc3\xa6re Frisland" syd for Rhinen), men han krydsede ogs\xc3\xa5 Rhinen og underlagde sig "Det fjernere Frisland", p\xc3\xa5 bredden af floden Vlie.\n_START_SECTION_\nEnden p\xc3\xa5 det uafh\xc3\xa6ngige Frisland\n_START_PARAGRAPH_\nI 733 sendte Karl Martell en h\xc3\xa6r mod friserne. Den frisiske konge Poppo blev dr\xc3\xa6bt og hans h\xc3\xa6r tr\xc3\xa6ngt tilbage til Eastergoa. Det n\xc3\xa6ste \xc3\xa5r f\xc3\xa6rgetde Karl en h\xc3\xa6r tv\xc3\xa6rs over Aelmere med en fl\xc3\xa5de, hvilket satte ham i stand til at sejle op til De Boarn. Friserne blev besejrede i Slaget ved Boarn, der fulgte, og deres konge, Poppo, blev dr\xc3\xa6bt. Sejrherrerne plyndrede og br\xc3\xa6ndte hedenske helligdomme. Karl Martell vendte tilbage med meget krigsbytte, og havde brudt de frisiske kongers magt endegyldigt. Frankerne underlagde sig de frisiske omr\xc3\xa5der mellem Vlie og Lauwers.\n_START_SECTION_\nAnnektering af Ostfriesland\n_START_PARAGRAPH_\nDen frankiske konge Karl den Store bragte ogs\xc3\xa5 en ende p\xc3\xa5 uafh\xc3\xa6ngigheden for friserne \xc3\xb8st for Lauwers og udvidede Frankerriget l\xc3\xa6ngere mod \xc3\xb8st. Krigen begyndte med en kampagne mod \xc3\xb8stfriserne og blev der efter fortsat mod sakserne, idet de saksiske krige varede 32 \xc3\xa5r. I 772 angreb Karl friserne \xc3\xb8st for Lauwers og sakserne med en stor h\xc3\xa6r. Han besejrede dem i adskillige kampe, hvorved de sidste uafh\xc3\xa6ngige frisiske landomr\xc3\xa5der og de saksiske omr\xc3\xa5der kom i frankiske h\xc3\xa6nder.\n_START_SECTION_\nFrisiske opstande\n_START_PARAGRAPH_\nOgs\xc3\xa5 efter deres nederlag gjorde friserne flere gange opr\xc3\xb8r mod frankerne.\n_START_SECTION_\nAngrebet p\xc3\xa5 Bonifatius\n_START_PARAGRAPH_\nDen f\xc3\xb8rste frisiske biskop Bonifatius ankom til Frisland i 754 med et lille f\xc3\xb8lge. Han d\xc3\xb8bte et stort antal frisere og indkaldte til et folkem\xc3\xb8de om bekr\xc3\xa6ftelse af kristendommens indf\xc3\xb8relse p\xc3\xa5 et sted ikke langt fra Dokkum, mellem Franeker og Groningen. I stedet for de d\xc3\xb8bte, han forventede, fremm\xc3\xb8dte en gruppe bev\xc3\xa6bnede indbyggere. De frisiske krigere var vrede, fordi han havde \xc3\xb8delagt deres helligdomme. De dr\xc3\xa6bte den gamle \xc3\xa6rkebiskop, if\xc3\xb8lge Bonifatius\' hagiograf, fordi de troede, at de kister, han medf\xc3\xb8rte, indeholdt guld og andre rigdomme. De var forf\xc3\xa6rdede, da de opdagede, at kisterne kun indeholdt biskoppens b\xc3\xb8ger.\n_START_SECTION_\nOpr\xc3\xb8ret 782-785\n_START_PARAGRAPH_\nUnder ledelse af Widukind fortsatte sakserne at modst\xc3\xa5 frankerne. I 782 begyndte ogs\xc3\xa5 friserne \xc3\xb8st for Lauwers en opstand mod frankerne. Opstanden spredte sig til de frisiske lande i vest, der var blevet pacificerede tidligere. Dette f\xc3\xb8rte til en massiv tilbagevenden til hedenskabet i befolkningen. Marod\xc3\xb8rer br\xc3\xa6ndte kirker, og pr\xc3\xa6sterne, her under Ludger, m\xc3\xa5tte flygte sydp\xc3\xa5._NEWLINE_Som svar organiserede Karl den Store en ny kampagne i 783 for at genoprette kontrollen, f\xc3\xb8rst over sakserne og senere over friserne. Friserne hjalp Widukind mod frankerne i 784 ved at sende ham en h\xc3\xa6r. Det hjalp ikke meget, og han m\xc3\xa5tte overgive sig i 785, og den frisiske opstand blev eftertrykkeligt undertrykt af frankerne.\n_START_SECTION_\nOpr\xc3\xb8ret i 793\n_START_PARAGRAPH_\nI 793 gjorde friserne opr\xc3\xb8r for sidste gang mod Karl den Store. Grunden til dette var den tvungne rekruttering af frisere og saksere til krigen mod Avarerne i \xc3\xb8st. Under ledelse af hertugerne Unno og Eilrad indtr\xc3\xa5dte et opr\xc3\xb8r opstod \xc3\xb8st for Lauwers og spredte sig til andre frisiske lande. Dette f\xc3\xb8rte til en midlertidig tilbagevenden til hedenskab, og igen m\xc3\xa5tte pr\xc3\xa6sterne flygte. Ogs\xc3\xa5 denne opstand blev dog undertrykt af frankerne.'