b"\n_START_ARTICLE_\nPriscus Attalus\n_START_SECTION_\nF\xc3\xb8rste k\xc3\xa5ring i 409\n_START_PARAGRAPH_\nI for\xc3\xa5ret 409 s\xc3\xa5 situationen uoverskuelig ud for det vestromerske kejserrige. Visigoterne under kong Alarik plyndrede i Italien og rigets hidtidige st\xc3\xa6rke mand, Stilicho var blevet henrettet af sine modstandere. Tre forskellige r\xc3\xa5dgivere fors\xc3\xb8gte efter tur at styre riget p\xc3\xa5 kejserens vegne, men ingen af dem kunne stille noget op. F\xc3\xb8rst kom pr\xc3\xa6fekten Jovius, der var udpeget af Stilicho, men som havde v\xc3\xa6ret i Illyrien for at forhandle med goterne, da udrensningerne efter Stilicho fandt sted, og som p\xc3\xa5 den m\xc3\xa5de havde klaret sig igennem. Jovius \xc3\xb8nskede fred med goterne, idet han inds\xc3\xa5, at riget ikke havde tropper nok til at m\xc3\xb8de dem i \xc3\xa5ben kamp, og slet ikke tropper nok til samtidigt at forsvare gr\xc3\xa6nserne mod opr\xc3\xb8rsgeneralen Konstantin, der havde taget magten i Gallien. Honorius var s\xc3\xa5 opskr\xc3\xa6mt over tanken om en invasion fra Gallien, at han sendte Konstantin en purpurfarvet dragt, som tegn p\xc3\xa5 anerkendelse af hans kejserv\xc3\xa6rdighed. Kejser Honorius valgte af uransalige grunde netop dette tidspunkt til at trumfe sin egen vilje igennem, og han gik imod indr\xc3\xb8mmelser til goterne, og som Norwich skriver, kunne han d\xc3\xa5rligt have valgt en v\xc3\xa6rre timing. Alarik firede p\xc3\xa5 sine krav, men da han ingen vegne kom med forhandlinger, f\xc3\xb8rte han for tredje gang sin h\xc3\xa6r mod Rom, og indledte sin anden belejring af byen. I slutningen af \xc3\xa5ret 409 forhandlede han med byens senat, og fik dem til at v\xc3\xa6lge Roms pr\xc3\xa6fekt Priscus Attalus til modkejser. Attalus var egentlig af gr\xc3\xa6sk sl\xc3\xa6gt, og hans familie var kommet fra Asien til Rom i kejser Valentinian 1.'s regeringstid. Attalus blev romersk senator og titlen som bypr\xc3\xa6fekt i Rom havde v\xc3\xa6ret den forel\xc3\xb8bige kulmination p\xc3\xa5 hans karriere. Attalus udn\xc3\xa6vnte villigt Alarik til \xc3\xb8verstkommanderende for h\xc3\xa6ren, belejringen blev oph\xc3\xa6vet, og Alarik gik i gang med at erobre de norditaliensk byer. Honorius' st\xc3\xa6dighed var hurtigt overst\xc3\xa5et. Han sendte en purpurk\xc3\xa5be til Attalus som tegn p\xc3\xa5 anerkendelse af kejserv\xc3\xa6rdigheden - s\xc3\xa5 nu var der tre kejsere i Vestriget. Det eneste, Honorius \xc3\xb8nskede til geng\xc3\xa6ld, var selv at f\xc3\xa5 lov til at beholde kejserv\xc3\xa6rdigheden. De samtidige kilder fort\xc3\xa6ller, at han var t\xc3\xa6t p\xc3\xa5 at opgive det hele, og flygte til sin nev\xc3\xb8, kejseren i Konstantinopel, men netop da ankom der en fl\xc3\xa5de med forst\xc3\xa6rkninger fra den unge kejser Theodosius' h\xc3\xa6r. P\xc3\xa5 samme tid fik Alarik problemer p\xc3\xa5 en anden front. H\xc3\xa6ren i provinsen Afrika (det nuv\xc3\xa6rende Tunis) var forblevet loyal mod Honorius, og nu oph\xc3\xb8rte provinsen med at sende de livsvigtige forsyninger af korn og andre f\xc3\xb8devarer til Rom. Attalus var n\xc3\xb8dt til at l\xc3\xb8se problemet, inden hungersn\xc3\xb8den bredte sig i byen, men han ville ikke sende gotere mod de romerske soldater, og kunne derfor intet udrette. Alarik havde ikke brug for en selvr\xc3\xa5dig, ineffektiv kejser, s\xc3\xa5 han kaldte Attalus til sin lejr i Rimini og afsatte ham resolut i juli 410. Attalus fik ikke fred for visigoterne efter sin degradering. I august 410 plyndrede de Rom, og da de forlod byen, tog de Attalus med som gidsel sammen med Galla Placidia, halvs\xc3\xb8ster til kejser Honorius.\n_START_SECTION_\nAnden k\xc3\xa5ring i 414\n_START_PARAGRAPH_\nAlarik d\xc3\xb8de i slutningen af 410, og hans efterf\xc3\xb8lger Ataulf f\xc3\xb8rte visigoterne (og deres fanger) til det sydlige Gallien, hvor de for en tid kunne skaffe sig f\xc3\xb8devarer. Ataulf fors\xc3\xb8gte i en periode at komme til forst\xc3\xa5else med vestromerne, men da det ikke lykkedes, kunne visigoterne igen bruge Priscus Attalus i deres spil. I januar 414 giftede Ataulf sig med Galla Placidia, og Attalus var den f\xc3\xb8rste af de tre, der afsang bryllupshymner ved ceremonien. Attalus blev derefter igen udr\xc3\xa5bt som modkejser. Vestromernes st\xc3\xa6rke mand, generalen Constantius, svarede igen med at blokere adgangsvejene for f\xc3\xb8devarer til visigoterne, og i begyndelsen af 415 s\xc3\xa5 Ataulf ingen anden udvej end at tage til Spanien for at finde nye omr\xc3\xa5der at plyndre. Da goterne drog til Spanien, blev Attalus efterladt og fanget af romerne. I 416 k\xc3\xb8rte Honorius som den ene af \xc3\xa5rets consuler i triumftog gennem Rom, med Attalus bundet til sin stridsvogn. Straffen til Attalus blev i \xc3\xb8vrigt den samme som han havde truet Honorius med: Han mistede to fingre p\xc3\xa5 h\xc3\xb8jre h\xc3\xa5nd, og blev forvist til en af de mindste af de Lipariske \xc3\xb8er, hvor han senere d\xc3\xb8de."