b'\n_START_ARTICLE_\nKarl Martell\n_START_SECTION_\nKonsolidering af magt\n_START_PARAGRAPH_\nKarls far, Pipin af Herstal, d\xc3\xb8de i december 714. Han havde p\xc3\xa5 opfordring af sin kone, Plektrude, indsat sin og Plektrudes s\xc3\xb8nnes\xc3\xb8n, Teodobald som arving til hele riget. Teobalds far Grimoald d\xc3\xb8de nemlig tidligere p\xc3\xa5 \xc3\xa5ret i 714. Adelen modsatte sig dette, for Teodobald var kun en dreng p\xc3\xa5 otte \xc3\xa5r. For at hindre Karl i at udnytte disse uenigheder til sin egen fordel s\xc3\xb8rgede Plektrude for at f\xc3\xa5 Karl, der var den eneste overlevende af Pipins s\xc3\xb8nner, f\xc3\xa6ngslet i K\xc3\xb6ln, der var blevet udpeget som hendes hovedstad. Dette forhindrede et opr\xc3\xb8r p\xc3\xa5 hans vegne i Austrasien, men ikke i Neustrien.\n_START_SECTION_\nBorgerkrigen 715-718\n_START_PARAGRAPH_\nAdelen i Neustrien udr\xc3\xa5bte i 715 Ragenfrid til rigshovmester p\xc3\xa5 vegne af og tilsyneladende med st\xc3\xb8tte fra den unge konge, Dagobert III. Den unge konge var egentlig den virkelige indehaver af retten til at v\xc3\xa6lge en rigshovmester, men p\xc3\xa5 denne tid havde merovingerdynastiet mistet det meste af magten._NEWLINE_Austrasierne kom ikke til at st\xc3\xb8tte en Plektrude og hendes umyndige barnebarn l\xc3\xa6nge. Inden \xc3\xa5ret var omme, var Karl Martell flygtet fra f\xc3\xa6ngslet og udr\xc3\xa5bt til rigshovmester af adelen i den \xc3\xb8stlige del af Frankerriget. Neustrierne havde angrebet Austrasien, og adelen ventede p\xc3\xa5 en st\xc3\xa6rk mand til at lede dem mod de invaderende landsm\xc3\xa6nd. Dagobert d\xc3\xb8de samme \xc3\xa5r, og neustrierne udr\xc3\xa5bte Chilperik II som konge uden st\xc3\xb8tte fra resten af det frankiske folk._NEWLINE_Chilperik og Ragenfrid f\xc3\xb8rte sammen en h\xc3\xa6r ind i Austrasien i 716. Neustrierne allierede sig med en anden invasionsstyrke under frisernes konge Radboud og m\xc3\xb8dte Karl i et slag n\xc3\xa6r K\xc3\xb6ln, der stadig blev holdt af Plektrude. Karl havde ikke megen tid til at samle sine m\xc3\xa6nd eller forberede sig, og resultatet blev et nederlag, det eneste i hele hans liv. Chilperik og Ragenfrid sejrede, og Karl flygtede til bjergene i Eifel. Han flygtede fra slagmarken, s\xc3\xa5 snart han inds\xc3\xa5, at han hverken havde tid eller m\xc3\xa6nd nok til at forberede slaget og dermed ingen chance for at vinde. Kongen og hans rigshovmester vendte sig herefter mod deres rivaler i K\xc3\xb6ln, som de belejrede og indtog. Chilperik og Ragenfrid modtog byens anerkendelse som konge og rigshovmester, og Plektrude overgav sig p\xc3\xa5 vegne af Teodobald._NEWLINE_P\xc3\xa5 dette tidspunktet vendte begivenhederne sig til Karls fordel. Han gjorde de n\xc3\xb8dvendige forberedelser og angreb den triumferende h\xc3\xa6r n\xc3\xa6r Malm\xc3\xa9dy, da den vendte tilbage til sin egen provins. I slaget ved Ambl\xc3\xa9ve blev den tidligere sejrrige h\xc3\xa6r omringet og m\xc3\xa5tte tr\xc3\xa6kke sig tilbage. Herefter var Karl praktisk talt ubesejret til sin d\xc3\xb8d. Det skal bem\xc3\xa6rkes, at efter at han havde sejret, lod han sin nev\xc3\xb8 og dennes bedstemor leve og behandlede dem med venlighed. Dette til trods for, at nev\xc3\xb8en var blevet udr\xc3\xa5bt til arving i Karls sted, og at stedmoderen havde f\xc3\xa6ngslet ham. At vise n\xc3\xa5de mod tidligere rivaler var en stor sj\xc3\xa6ldenhed i middelalderen._NEWLINE_I for\xc3\xa5ret 717 vendte Karl tilbage til Neustrien med en h\xc3\xa6r og fastslog sin overlegenhed med en sejr ved Vincy n\xc3\xa6r Cambrai. Han forfulgte kongen og rigshovmesteren, da de trak sig tilbage til Paris, f\xc3\xb8r han vendte tilbage for at tage sig af Plektrude og K\xc3\xb6ln. Han indtog byen og spredte hendes tilh\xc3\xa6ngere. Efter den succes udr\xc3\xa5bte han Klotar IV til konge i Austrasien i opposition til Chilperik og afsatte \xc3\xa6rkebiskoppen Reims, Rigobert, og erstattede ham med Milo._NEWLINE_Efter at have underlagt sig hele Austrasien, marcherede han mod Radboud, som han tr\xc3\xa6ngte tilbage til Frisland. Han fremtvang til og med afst\xc3\xa5elsen af Vest-Frisien (det senere Nederland). Han sendte ogs\xc3\xa5 sakserne tilbage over Weser og sikrede dermed sine rigers gr\xc3\xa6nser, selvsagt i kongens navn. _NEWLINE_Men Karl havde absolut magt, mere end nogen anden tidligere rigshovmester, selv om han ikke br\xc3\xb8d sig om titler. Det gjorde derimod hans s\xc3\xb8n, som til sidst spurgte paven "hvem b\xc3\xb8r v\xc3\xa6re konge, han som har titlen, eller han som har magten?" Paven, som var meget afh\xc3\xa6ngig af frankiske h\xc3\xa6re for at beholde sin uafh\xc3\xa6ngighed fra langobardene og \xc3\x98stromerriget (den byzantinske kejser regnede sig fremdeles som den eneste legitime "romerske" kejser, og dermed som hersker over alle provinser i det antikke rige, hvad enten de anerkendte det eller ikke), erkl\xc3\xa6rede "han som havde magten" og kronede dermed Pipin._NEWLINE_Adskillige ti\xc3\xa5r senere, i 800, blev Pipins s\xc3\xb8n, Karl den Store, kronet til kejser af paven og udvidede dermed yderligere "han som havde magten"-princippet ved at fjerne de byzantinske kejseres legitimitet p\xc3\xa5 den italienske halv\xc3\xb8 (hvor de kun havde magten i Apulien og Calabrien) og i antikkens romerske Gallien, indbefattet de iberiske udposter, Karl den Store etablerede i Marca Hispanica p\xc3\xa5 den anden side af Pyren\xc3\xa6erne, som i dag udg\xc3\xb8r Catalonien. _NEWLINE_Den byzantinske kejser kr\xc3\xa6vede autoritet over hele det gamle romerrige som den legitime "romerske" kejser, og efter loven kan dette godt have v\xc3\xa6ret sandt, men det var det ikke i realiteten. Hoveddelen af det Vestromerske rige var under karolingernes styre, den byzantinske kejser havde n\xc3\xa6sten ikke haft nogen autoritet i Vesten siden det 6. \xc3\xa5rhundrede, selv om Karl den Store foretrak at undg\xc3\xa5 et \xc3\xa5bent brud med Konstantinopel._NEWLINE_Det som skete, var f\xc3\xb8dslen af en institution, som var unik i historien: Det hellige romerske rige af den tyske nation. Voltaire latterliggjorde begrebet og sagde om det, at det var "hverken helligt, romersk, eller et rige". Men til trods for dette var det en enorm politisk magt p\xc3\xa5 den tid, s\xc3\xa6rlig under ludolfingerne og salierne og i mindre grad Hohenstauferne. Det varede til 1806, og selv om f\xc3\xb8rst hans barnebarn blev dets f\xc3\xb8rste kejser, blev "riget" stort set f\xc3\xb8dt under Karl Martells styre._NEWLINE_I 718 svarede Chilperik p\xc3\xa5 Karls nye magt ved at alliere sig med Odo den Store, hertug af Aquitanien, som havde gjort sig uafh\xc3\xa6ngig under borgerkrigen i 715, men blev igen besejret af Karl, Denne gang ved Soissons. Kongen trak sig tilbage sammen med sin allierede hertug til omr\xc3\xa5det syd for Loire og Ragenfrid tilbage til Angers. Snart d\xc3\xb8de Klotar IV og Odo opgav Chilperik. I bytte mod anerkendelse af sin kongest\xc3\xa5us over alle frankerne overgav kongen sit konged\xc3\xb8mme og rigshovmesterembedet over alle konged\xc3\xb8mmerne til Karl.\n_START_SECTION_\nKrige i udlandet 718\xe2\x80\x93732\n_START_PARAGRAPH_\nDe f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5r var fulde af stridigheder. Mellem 718 og 723 sikrede Karl sin magt gennem en r\xc3\xa6kke sejre. Han vandt loyalitet hos flere vigtige biskopper og abbeder (ved at donere land og penge til grundl\xc3\xa6ggelsen af klostre som Echternach), han underlagde sig Bayern og Alemannia, og han besejrede de hedenske saksere._NEWLINE_Efter at have forenet frankerne under sig, var Karl besluttet p\xc3\xa5 at straffe sakserne, som havde invaderet Austrasien. Derfor lagde han i 718 deres land langs bredderne af Weser, Lippe, Ruhr og Teutoburgerskoven \xc3\xb8de. Han blev dermed den f\xc3\xb8rste udefrakommende magt siden Varus\'legioner i 9, som gik ind i skoven, og i mods\xc3\xa6tning til Rom besejrede han indbyggerne helt. I 719 tog Karl Vest-Frisien uden st\xc3\xb8rre modstand fra friserne, som tidligere havde v\xc3\xa6ret underlagt frankerne. Karl stolede ikke p\xc3\xa5 hedningerne, men deres hersker, Aldegisel, accepterede kristendommen i sit rige og Willibrord, biskop af Utrecht, frisernes ber\xc3\xb8mte apostel, rejste dertil for at konvertere dem p\xc3\xa5 Karls \xc3\xb8nske. Karl gjorde ogs\xc3\xa5 meget for at st\xc3\xb8tte Winfrid, senere den hellige Bonifatius, tyskernes apostel._NEWLINE_Da Chilperik II d\xc3\xb8de \xc3\xa5ret efter (720), udn\xc3\xa6vnte Karl Dagobert III\'s s\xc3\xb8n, Teoderik IV, som hans efterf\xc3\xb8lger. Han var fremdeles mindre\xc3\xa5rig og sad p\xc3\xa5 tronen til 737. Karl udn\xc3\xa6vnte nu de konger, som han tjente under. Disse rois fain\xc3\xa9ants ("g\xc3\xb8r\xe2\x80\x93ingenting\xe2\x80\x93konge") var kun marionetter i hans h\xc3\xa6nder, og ved slutningen af sit styre tog han ikke engang besv\xc3\xa6ret med at udn\xc3\xa6vne \xc3\xa9n. _NEWLINE_Karl marcherede igen mod sakserne. Neustrierne gjorde da opr\xc3\xb8r under Ragenfrid, som havde f\xc3\xa5et lov at beholde omr\xc3\xa5det Anjou. De blev fuldst\xc3\xa6ndigt besejret (724), men Ragenfrid m\xc3\xa5tte udlevere sine s\xc3\xb8nner som gidsler for at beholde sit omr\xc3\xa5de. Dette afsluttede borgerkrigene i Karls tid._NEWLINE_De n\xc3\xa6ste seks \xc3\xa5r blev brugt til at sikre frankernes autoritet over de afh\xc3\xa6ngige, germanske stammer. mellem 720 og 723 k\xc3\xa6mpede Karl i Bayern, hvor agilolfinger\xe2\x80\x93hertugene gradvis havde udviklet sig til at blive uafh\xc3\xa6ngige herskere, senest i alliance med Liutprand langobarden. Han tvang alemanderne til at slutte sig til ham, og hertug Hugbert underlagde sig frankernes styre. I 725 og 728 gik han igen ind i Bayern, og b\xc3\xa5ndene til ham som herre virkede st\xc3\xa6rke. I 730 marcherede han mod Lautfrid, hertug af Alemandia, som ogs\xc3\xa5 var blevet uafh\xc3\xa6ngig, og dr\xc3\xa6bte ham i kamp. Han fremtvang alemannisk kapitulation overfor frankisk overherred\xc3\xb8mme og udn\xc3\xa6vnede ikke nogen efterf\xc3\xb8lger for Lautfrid. Dermed var Sydtyskland igen en del af det frankiske konged\xc3\xb8mme, s\xc3\xa5dan som Nordtyskland var blevet det i l\xc3\xb8bet af de f\xc3\xb8rste \xc3\xa5r af hans styre._NEWLINE_Hans eget rige var sikret inden 730, og Karl begyndte at forberede sig til det kommende storml\xc3\xb8b i vest. I 721 havde emiren af C\xc3\xb3rdoba samlet en st\xc3\xa6rk h\xc3\xa6r fra Marokko, Jemen og Syrien for at erobre Aquitanien, det store hertugd\xc3\xb8mme i det sydvestlige Gallien, som nominelt var underlagt frankisk overherred\xc3\xb8mme, men i praksis var det n\xc3\xa6sten uafh\xc3\xa6ngigt i h\xc3\xa6nderne p\xc3\xa5 Odo den Store, siden merovingerkongerne havde mistet deres magt. De invaderende muslimer belejrede byen Toulouse, som da var Aquitaniens vigtigste by, og Odo drog straks af sted for at skaffe hj\xc3\xa6lp. Han kom tilbage tre m\xc3\xa5neder senere, netop f\xc3\xb8r byen skulle til at overgive sig og besejrede den muslimske invasionsstyrke den 9. juni 721 i det, som nu er kendt som slaget ved Toulouse. Nederlaget var stort set resultatet af en klassisk flankeman\xc3\xb8vre fra Odo. Da han f\xc3\xb8rst havde trukket sig tilbage, begyndte muslimerne at blive for selvsikre, og i stedet for at opretholde et st\xc3\xa6rkt ydre forsvar rundt om deres forskansning og forts\xc3\xa6tte med at holde udkig, gjorde de ingen af delene. Dermed kunne Odo iv\xc3\xa6rks\xc3\xa6tte et n\xc3\xa6sten fuldkomment overraskelsesangreb p\xc3\xa5 belejringstyrken, da han kom tilbage. Han spredte modstanden i det f\xc3\xb8rste angreb og slagtede enheder, som hvilede sig, eller som trak sig tilbage uden v\xc3\xa5ben eller beskyttelse._NEWLINE_Karl havde fulgt situationen p\xc3\xa5 Den Iberiske Halv\xc3\xb8 siden Toulouse, overbevist om at muslimerne ville komme tilbage, og mens han sikrede sine egne omr\xc3\xa5der, forberedte han sig ogs\xc3\xa5 p\xc3\xa5 krig mod umayyaderne. I forhold til tidsepoken havde Karl brugt en ekstremt kontroversiel metode ved at beholde en st\xc3\xa5ende h\xc3\xa6r, \xc3\xa9n han kunne optr\xc3\xa6ne til en kerne af veteraner, som han kunne l\xc3\xa6gge til de almindelige indkaldte soldater, som frankerne normalt brugte i krig. I den tidlige middelalder var tropperne kun til r\xc3\xa5dighed, efter at s\xc3\xa5ningen var overst\xc3\xa5et og f\xc3\xb8r indh\xc3\xb8stingen. Karl mente, at han havde brug for en st\xc3\xa5ende h\xc3\xa6r, \xc3\xa9n han kunne tr\xc3\xa6ne, for at st\xc3\xa5 imod muslimernes tunge kavaleri, som han ikke havde noget modstykke til p\xc3\xa5 det tidspunkt. For at tr\xc3\xa6ne den typen infanteri som kunne modst\xc3\xa5 tungt kavaleri, havde Karl brug for dem \xc3\xa5ret rundt, og han m\xc3\xa5tte v\xc3\xa6re i stand til at betale dem, s\xc3\xa5dan at deres familier kunne k\xc3\xb8be den mad, de ellers ville have dyrket. For at skaffe disse penge tog han omr\xc3\xa5der og ejendomme fra kirken og brugte dem til at finansiere sine soldater. Den samme Karl, som havde sikret sig kirkelig st\xc3\xb8tte ved at donere land, tog det tilbage mellem 724 og 732. Kirken var rasende, og en tid s\xc3\xa5 det ud, som om Karl til og med skulle bandlyses for sine handlinger. Men s\xc3\xa5 kom en stor invasion...\n_START_SECTION_\nF\xc3\xb8r Poitiers\n_START_PARAGRAPH_\nDet er blevet sagt, at Karl Martell kunne have fortsat sine krige med sakserne, men han var fast besluttet p\xc3\xa5 at forberede sig til det, han troede var en st\xc3\xb8rre fare. I stedet for at koncentrere sig om sine erobringer i \xc3\xb8st, forberedte han sig p\xc3\xa5 den store storm, som samlede sig i vest. Fuldst\xc3\xa6ndigt bevidst om den fare, som muslimerne udgjorde efter slaget ved Toulouse i 721, brugte han \xc3\xa5rene f\xc3\xb8r til at konsolidere sin magt og samle og tr\xc3\xa6ne en h\xc3\xa6r af veteraner, som skulle st\xc3\xa5 klar til at forsvare selve kristendommen (ved Tours)._NEWLINE_Det er ogs\xc3\xa5 vigtigt at bem\xc3\xa6rke, at muslimerne p\xc3\xa5 det tidspunkt ikke var klar over frankernes virkelige styrke, eller det faktum, at de opbyggede en virkelig h\xc3\xa6r, ikke de typiske barbariske horder, som havde pr\xc3\xa6get Europa efter Roms fald. De regnede de germanske stammer, og dermed ogs\xc3\xa5 frankerne, for enfoldige barbarer og var ikke s\xc3\xa6rlig bekymret for dem. De arabiske kr\xc3\xb8niker viser, at de f\xc3\xb8rst var bevidste om frankernes voksende milit\xc3\xa6re magt efter slaget ved Tours, da kalifferne udtrykte chok over h\xc3\xa6rens katastrofale nederlag. Videre havde muslimerne ikke foretaget den s\xc3\xa6dvanlige overv\xc3\xa5gning af potentielle fjender, for hvis de havde gjort det, ville de garanteret have lagt m\xc3\xa6rke til Karl Martell som en kraft, man m\xc3\xa5tte regne med ud fra hans bedrifter. Martells totale dominans i Europa efter 717 og hans fuldst\xc3\xa6ndige sejr over alle magter, som bestred hans herred\xc3\xb8mme, burde have advaret maurerne om, at ikke bare var en virkelig magt p\xc3\xa5 vej op fra asken efter Vestromerriget, men ogs\xc3\xa5 om, at en virkelig begavet general ledede den. Da de iv\xc3\xa6rksatte deres store invasion i 732, var de ikke forberedt p\xc3\xa5 at m\xc3\xb8de Martell og hans frankiske arm\xc3\xa9. Set i bagklogskabens lys var dette en katastrofal fejltagelse. Emir Abdul Rahman Al Ghafiqi var en dygtig general og burde have gjort to ting, han ikke fik gjort. Han regnede med, at frankerne ikke ville komme deres aquitanske f\xc3\xa6tre til unds\xc3\xa6tning og fejlbed\xc3\xb8mte dermed deres styrke f\xc3\xb8r invasionen. Han fik heller ikke klarhed over Karl Martells og den frankiske arm\xc3\xa9s bev\xc3\xa6gelser. Hvis han havde gjort nogen af disse dele, ville han have ladet sit lette kavaleri drage h\xc3\xa6rgende gennem det sydlige Gallien og var marcheret direkte mod frankerne med fuld styrke. Dette ville ikke have givet Karl Martell mulighed for at v\xc3\xa6lge tid og sted for, hvor de to styrker skulle st\xc3\xb8de sammen, hvad der skulle blive afg\xc3\xb8rende for hans sejr.\n_START_SECTION_\nOptakt og vigtighed\n_START_PARAGRAPH_\nEmiratet i C\xc3\xb3rdoba havde tidligere invaderet Gallien og var blevet standset i dets fremdrift nordover i slaget ved Toulouse i 721. Helten i den mindre ber\xc3\xb8mte h\xc3\xa6ndelse var Odo den Store, hertugen af Aquitanien, som ikke blev forg\xc3\xa6nger til konger eller beskytter af kr\xc3\xb8nikeforfattere. Det er tidligere blevet forklaret, hvordan Odo besejrede de invaderende muslimer, men da de vendte tilbage, var situationen \xc3\xa6ndret. I mellemtiden var der kommet en ny emir af Cord\xc3\xb3ba, Abdul Rahman Al Ghafiqi, som tog en stor styrke arabiske og berberiske ryttere med sig og igangsatte en langt st\xc3\xb8rre invasion. Denne gang var de muslimske ryttere klar for kamp, og resultatet blev forf\xc3\xa6rdeligt for indbyggerne i Aquitanien. Odo, helten fra Toulouse, blev besejret under den muslimske invasion i 732 i slaget ved Garonne, hvor de vestlige kr\xc3\xb8nikeforfatterne siger "Gud alene kender antallet af dr\xc3\xa6bte", og trak sig tilbage til Karl i s\xc3\xb8gen efter hj\xc3\xa6lp. Dermed forsvandt Odo ud af historien, og Karl marcherede ind i den._NEWLINE_Slaget ved Poitiers gav Karl tilnavnet "Martell" ("Hammeren") for den n\xc3\xa5desl\xc3\xb8se m\xc3\xa5de, p\xc3\xa5 hvilken han hamrede l\xc3\xb8s p\xc3\xa5 sine fjender. Blandt mange historikere tror den store milit\xc3\xa6rhistoriker sir Edward Creasy, at hvis Karls plan var mislykkedes ved Tours, ville islam v\xc3\xa6re rullet hen over Gallien og m\xc3\xa5ske resten af det vestlige, kristne Europa. Hvis Martell var faldet ved Poitiers, eksisterede der ingen magt, der kunne have forhindret muslimerne i at erobre fra Rom til Rhinen og til og med England. Blandt andre respekterede historikere, som er enige i Creasys tro p\xc3\xa5, at dette slag var livsvigtigt for at standse den muslimske ekspansion ind i Europa, finder man William Watson, og Gibbon tror, at kristendommens sk\xc3\xa6bne var afh\xc3\xa6ngig af dette slag. Denne opfattelse var meget popul\xc3\xa6r, men den blev umoderne i det 20. \xc3\xa5rhundrede. Nogle historikere som Bernhard Lewis h\xc3\xa6vder, at araberne ikke havde intentioner om at okkupere det nordlige Frankrig. Denne mening er senere blevet umoderne, og historikere regner nu slaget ved Poitiers for en meget afg\xc3\xb8rende h\xc3\xa6ndelse i Europas og kristendommens historie.\n_START_SECTION_\nSlaget\n_START_PARAGRAPH_\nSlaget ved Poitiers fandt antagelig sted mellem Tours og Poitiers (deraf dets andet navn: slaget ved Tours). Den frankiske arm\xc3\xa9 under Karl Martell bestod hovedsagelig af infanteriveteraner og havde en styrke p\xc3\xa5 et sted mellem 15.000 og 75.000 mand. Som svar p\xc3\xa5 den muslimske invasion undgik frankerne de gamle, romerske veje i h\xc3\xa5b om at overraske invasionsh\xc3\xa6ren. Martell troede, at det var absolut afg\xc3\xb8rende, at han ikke bare tog muslimerne med overraskelse, men at han fik lejlighed til at v\xc3\xa6lge slagmarken. Den burde ideelt set v\xc3\xa6re en h\xc3\xb8j slette med tr\xc3\xa6er, hvor de muslimske ryttere, der allerede var tr\xc3\xa6tte af at b\xc3\xa6re rustning, ville blive endnu mere udmattede ved at angribe opad. Videre ville skovene hj\xc3\xa6lpe frankerne i deres defensive firkant ved delvist at bryde de muslimske rytteres mulighed for at angribe direkte fremad._NEWLINE_Fra de muslimske beretninger om slaget ser vi, at de virkelig var overrasket over at finde en stor styrke, som kom i vejen for dem, da de forventede at plyndre Tours, og de ventede i seks dage, spejdede efter fjenden og samlede alle deres plyndringsstyrker, s\xc3\xa5dan at de var ved fuld styrke f\xc3\xb8r slaget. Emir Abdul Rahman var en dygtig general, der overhovedet ikke kunne lide det uventede, og han br\xc3\xb8d sig heller ikke om at skulle angribe opad mod en fjende i ukendt antal. Frankerne virkede desuden godt disciplinerede, de var mere vant til kulden, var bedre udrustet mod den, og de var forberedt p\xc3\xa5 at vente s\xc3\xa5 l\xc3\xa6nge, som det var n\xc3\xb8dvendigt, til trods for at de ikke havde telte som muslimerne. Efter\xc3\xa5ret var i f\xc3\xa6rd med at blive koldere._NEWLINE_P\xc3\xa5 den syvende dag angreb den muslimske h\xc3\xa6r, som bestod af mellem 60.000 og 400.000 ryttere ledet af Abdul Rahman Al Ghafiqi. I l\xc3\xb8bet af slaget besejrede frankerne den muslimske h\xc3\xa6r, og emiren blev dr\xc3\xa6bt. Mens vestlige beretninger er overfladiske, er de arabiske beretninger temmelig detaljerede i beskrivelsen af, hvordan frankerne dannede en stor firkant og udk\xc3\xa6mpede et str\xc3\xa5lende, defensivt slag. Rahman tvivlede f\xc3\xb8r slaget p\xc3\xa5, at hans m\xc3\xa6nd var klar til s\xc3\xa5dan en kamp, og de burde have efterladt byttet, som sinkede dem, men i stedet bestemte han sig for at stole p\xc3\xa5 sine ryttere, som aldrig havde svigtet ham. Det var en almindelig antagelse p\xc3\xa5 den tid, at det var umuligt for infanteri at modst\xc3\xa5 kavaleri i rustning._NEWLINE_Det lykkedes Martell at inspirere sine m\xc3\xa6nd til at st\xc3\xa5 fast mod en styrke, som m\xc3\xa5 have set uovervindelig ud for dem: store ryttere med ringbrynjer, som oven i k\xc3\xb8bet talm\xc3\xa6ssigt var klart overlegne i forhold til frankerne. I et af de sj\xc3\xa6ldne tilf\xc3\xa6lde, hvor middelalderligt infanteri stod over for kavaleriangreb, holdt de frankiske soldater stand, selvom det arabiske kavaleri flere gange br\xc3\xb8d ind i det indre af den frankiske firkant if\xc3\xb8lge arabiske kilder. Men til trods for dette br\xc3\xb8d frankerne ikke sammen, og det udtrykkes antagelig bedst gennem en overs\xc3\xa6ttelse af en arabisk beretning fra slaget (refereret i Medieval Source Book): "Og i slagets chok virkede m\xc3\xa6ndene fra nord som en s\xc3\xb8, der ikke kan flyttes. Fast stod de, den ene ved siden af den anden, med en form som mindede om en isblok, og med kraftige slag med sv\xc3\xa6rdene slog de araberne ned. Trukket sammen som en bande rundt om deres h\xc3\xb8vding bar austrasierne alle foran sig. Deres utr\xc3\xa6ttelige h\xc3\xa6nder drev deres sv\xc3\xa6rd ned i fjendens bryst." _NEWLINE_Beretningene er enige om, at de muslimer som tr\xc3\xa6ngte ind i firkanten, fors\xc3\xb8gte at dr\xc3\xa6be Martell, hvis livvagt havde omringet ham. Ringen blev ikke brudt, og slaget var stadig p\xc3\xa5 vippen, da et trick, som Karl havde planlagt f\xc3\xb8r slaget, bar frugt p\xc3\xa5 en m\xc3\xa5de, han ikke i sin vildeste fantasi havde forestillet sig. B\xc3\xa5de de vestlige og muslimske beretninger er enige om, at under de h\xc3\xa5rdeste kampe begyndte spejdere, som Martell havde sendt til den muslimske lejr, at slippe fanger fri. I frygt for at miste deres bytte opgav en stor del af den muslimske h\xc3\xa6r slaget og vendte tilbage til lejren for at beskytte byttet. I et fors\xc3\xb8g p\xc3\xa5 at stoppe det, der s\xc3\xa5 ud som en tilbagetr\xc3\xa6kning, blev Abdul Rahman omringet og dr\xc3\xa6bt af frankerne. Det, der begyndte som en omdisponering af styrker, udviklede sig til at blive en virkelig retr\xc3\xa6te, da den muslimske h\xc3\xa6r trak sig tilbage fra slagmarken den dag. Frankerne genindtog deres stillinger og hvilede d\xc3\xa9r om natten i den tro, at slaget ville forts\xc3\xa6tte ved daggry n\xc3\xa6ste morgen._NEWLINE_Da muslimerne ikke dukkede op til kamp dagen efter, frygtede frankerne et baghold. Karl troede f\xc3\xb8rst, at muslimerne fors\xc3\xb8gte at f\xc3\xa5 ham ned fra h\xc3\xb8jden og ud p\xc3\xa5 \xc3\xa5ben mark, en taktik han ville undg\xc3\xa5 for enhver pris. If\xc3\xb8lge begge beretninger var den muslimske lejr blevet forladt i hastv\xc3\xa6rk, men det var f\xc3\xb8rst efter betydelig rekognoscering, som frankiske soldater foretog af den muslimske lejr, at det blev opdaget, at muslimerne havde trukket sig tilbage i l\xc3\xb8bet af natten. Teltene stod stadig i lejren, da de muslimske styrker satte kursen mod Iberien med det, de kunne b\xc3\xa6re af byttet._NEWLINE_Senere afsl\xc3\xb8rede de arabiske kr\xc3\xb8niker, at de forskellige generaler fra de enkelte dele af kalifatet, berbere, arabere, persere og mange flere, ikke kunne enes om en ny leder efter Abdul Rahman. De kunne til og med ikke at blive enige om, hvem der skulle lede dem i kamp. Kun emiren havde en fatwa fra kaliffen og dermed den absolutte autoritet over de troende soldater. H\xc3\xa6ren var hentet fra hele kalifatet og var kompliceret sat sammen af forskellige nationaliteter, og der var forudindtagethed i forhold til politik, race og etnicitet. Personlighederne i h\xc3\xa6ren trak sig tilbage ved emirens d\xc3\xb8d. H\xc3\xa6ren kunne antagelig stadig have besejret frankerne, men manglede \xc3\xa9n til at lede sig. _NEWLINE_Martells blik for at f\xc3\xa5 Abul Rahman dr\xc3\xa6bt, da han kunne, i forbindelse med en tilbagetr\xc3\xa6kning, han n\xc3\xb8je havde planlagt til at skabe forvirring p\xc3\xa5 slagets h\xc3\xb8jdepunkt, kombineret med \xc3\xa5revis af h\xc3\xa5rd tr\xc3\xa6ning af m\xc3\xa6ndene for at udf\xc3\xb8re det, som blev anset for at v\xc3\xa6re umulig, har givet Martell en unik plads i historien som Europas redningsmand og en brillant general i en tidsepoke, som ikke er kendt for dens generaler. Martells frankere, n\xc3\xa6sten hele infanteriet uden rustning, holdt stand mod ryttere med brynjer uden hj\xc3\xa6lp fra buer eller skydev\xc3\xa5ben, en d\xc3\xa5d, som n\xc3\xa6sten mangler sidestykke i middelalderens historie.\n_START_SECTION_\nEfter Poitiers\n_START_PARAGRAPH_\nI det efterf\xc3\xb8lgende ti\xc3\xa5r ledede Karl den frankiske h\xc3\xa6r mod hertugd\xc3\xb8mmerne Bayern og Alemannien i \xc3\xb8st og Aquitanien og Provence i syd. Han tog sig af den best\xc3\xa5ende konflikt med friserne og sakserne i nord\xc3\xb8st med delvis succes, men det var hans barnebarn, Karl den Store, som erobrede saksernes land fuldst\xc3\xa6ndigt og f\xc3\xb8rte dem ind i det frankiske rige, hovedsagelig fordi Martell prioriterede at k\xc3\xa6mpe imod den muslimske ekspansion._NEWLINE_I stedet for at koncentrere sig om erobringer mod \xc3\xb8st, fortsatte han ekspansionen af frankisk autoritet i vest og n\xc3\xa6gtede emiratet i Cordoba et fodf\xc3\xa6ste i Europa nord for Pyren\xc3\xa6erne. Efter sin sejr ved Poitiers fortsatte Martell med at fordrive muslimske h\xc3\xa6re fra baser i Gallien ved felttog i 736 og 737, da de igen fors\xc3\xb8gte at f\xc3\xa5 et fodf\xc3\xa6ste i Europa udenfor al-Andalus.\n_START_SECTION_\nKrige 732\xe2\x80\x93737\n_START_PARAGRAPH_\nI \xc3\xa5rene mellem hans sejr i 732 og 735 reorganiserede Karl konged\xc3\xb8mmet Burgund. Han erstattede greverne og hertugerne med sine loyale tilh\xc3\xa6ngere og styrkede dermed sit greb om magten. Han blev tvunget til at invadere Frisland igen i 734 p\xc3\xa5 grund af Radboud, frisernes hertug (719\xe2\x80\x93734), der var s\xc3\xb8n af hertug Aldigisel. Han havde accepteret de kristne mission\xc3\xa6rer Willibrord og Bonifacius, men da han derefter udviste dem, dr\xc3\xa6bte Karl ham i et slag og kuede befolkningen (han \xc3\xb8delagde alle hedenske templer), s\xc3\xa5dan at friserne var fredelige de n\xc3\xa6ste tyve \xc3\xa5r. _NEWLINE_Dynamikken \xc3\xa6ndrede sig i 735 p\xc3\xa5 grund af Odo den Stores d\xc3\xb8d. Han var blevet tvunget til at anerkende Karls overherred\xc3\xb8mme i 719, ganske vist med forbehold. Selv om Karl \xc3\xb8nskede at l\xc3\xa6gge hertugd\xc3\xb8mmet direkte under sig, og til trods for at han rejste derned for at skaffe sig Aquitanernes loyalitet, udr\xc3\xa5bte adelen Odos s\xc3\xb8n, Hunold, til ny hertug. Karl anerkendte hertugen, da araberne invaderede Provence \xc3\xa5ret efter, og hertugen var p\xc3\xa5 samme m\xc3\xa5de tvunget til at anerkende Karl som sin overherre, da han ikke havde h\xc3\xa5b om at kunne st\xc3\xa5 standse muslimerne alene._NEWLINE_Den arabiske s\xc3\xb8invasion var ledet af Abdul Rahmans s\xc3\xb8n. Den landede i Narbonne i 736 og h\xc3\xa6ren indtog ogs\xc3\xa5 Arles. Karl lagde konflikten med Hunold midlertidig til side og drog ned til muslimernes bef\xc3\xa6stninger i Provence. I 736 generobrede han Monfrin og Avignon, og med hj\xc3\xa6lp fra Liutprand, langobardenes konge indtog han Arles og Aix-en-Provence. Nimes, Agde og B\xc3\xa9ziers, som muslimerne havde holdt siden 725, blev ligeledes erobret og deres bef\xc3\xa6stninger \xc3\xb8delagt. Han knuste en muslimsk arm\xc3\xa9 ved Arles og besejrede en m\xc3\xa6gtig h\xc3\xa6r uden for Narbonne ved floden Berre, men opn\xc3\xa5ede ikke at indtage byen._NEWLINE_Milit\xc3\xa6rhistorikere tror dog, at han kunne have taget den, hvis han havde valgt at bruge alle sine resurser p\xc3\xa5 at g\xc3\xb8re det, men han troede, at hans liv n\xc3\xa6rmede sig slutningen, og han havde meget at g\xc3\xb8re med at forberede sine s\xc3\xb8nners overtagelse af det frankiske rige. Han lod derfor Narbonne forblive isoleret og omringet, indtil hans s\xc3\xb8n vendte tilbage for at befri den. Han lykkedes derimod med at rense Provence for dets fremmede bes\xc3\xa6ttere, og han knuste alle fremmede arm\xc3\xa9er, som var i stand til at sprede Islam videre._NEWLINE_Det var Karls brug af tungt kavaleri med stigb\xc3\xb8jler til st\xc3\xb8tte for sin falanks, der var specielt ved disse felttog. Dette var f\xc3\xb8rste gang, han brugte dette. Hans evne til at koordinere styrker af infanteri- og kavaleriveteraner var uden sidestykke i samtiden, og det gjorde det muligt for ham bek\xc3\xa6mpe invasionsstyrker, som var meget st\xc3\xb8rre end hans egne og besejre dem grundigt gang p\xc3\xa5 gang. Nogle historikere mener, at Narbonne var en lige s\xc3\xa5 vigtig sejr for kristendommens Europa som Poitiers. I sin bog, Barbarians, Marauders, and Infidels, freml\xc3\xa6gger Antonio Santosuosso, der er professor emeritus i historie ved University of Western Ontario og som regnes for ekspert i denne epoke, en interessant mening om Martell, Poitiers og de efterf\xc3\xb8lgende felttog mod Rahmans s\xc3\xb8n i 736\xe2\x80\x93737. Santosuosso siger, at disse sene sejre over invaderende, muslimske h\xc3\xa6re var mindst lige s\xc3\xa5 vigtige som Poitiers i forsvaret af vestlig kristendom og til beskyttelse af klostrene, som var de centre for l\xc3\xa6rdom, der til slut f\xc3\xb8rte Europa ud af den m\xc3\xb8rke middelalder. Efter at have studeret arabiske fort\xc3\xa6llinger fra perioden argumenterer han ogs\xc3\xa5 for, at disse h\xc3\xa6re tydeligvis var invasionsarm\xc3\xa9er, sendt af kalifen ikke bare for at h\xc3\xa6vne Poitiers, men for at erobre det kristne Europa og f\xc3\xb8re det ind i kalifatet._NEWLINE_I mods\xc3\xa6tning til sin far ved Poitiers vidste Rahmans s\xc3\xb8n i 736\xe2\x80\x93737, at frankerne var en reel magtfaktor, og at Martell personlig var en styrke, de m\xc3\xa5tte regne med. Han havde ikke i sinde at lade Martell tage ham uforberedt og diktere tid og sted for slagene, s\xc3\xa5dan som hans far havde gjort, og han koncentrerede sig i stedet om at indtage en betydelig del af sletterne ved kysten rundt om Narbonne og Arles i 736. Derfra planlagde han at bev\xc3\xa6ge sig fra by til by og bef\xc3\xa6ste dem undervejs. Hvis Martell \xc3\xb8nskede at forhindre dem i at lave en permanent enklave, som kalifatet kunne ekspandere fra, m\xc3\xa5tte han komme til dem i \xc3\xa5bent land, hvor generalen i mods\xc3\xa6tning til sin far ville diktere slagpladsens placering._NEWLINE_Alt gik som han planlagde, indtil Martell ankom, rigtig nok ganske vist en del hurtigere end maurerne troede, at han kunne klare at samle en hel arm\xc3\xa9. Men desv\xc3\xa6rre for Rahmans s\xc3\xb8n havde han overvurderet den tid, det ville tage Martell at udvikle et tungt kavaleri, som var lige s\xc3\xa5 godt som muslimernes. Kalifatet troede, det ville tage en generation, men Martell klarede det p\xc3\xa5 fem \xc3\xa5r. Forberedt p\xc3\xa5 at m\xc3\xb8de den frankiske falanks var muslimerne til geng\xc3\xa6ld totalt uforberedt p\xc3\xa5 at st\xc3\xa5 ovenfor en blandet styrke af tungt kavaleri og infanteri i falanks. Dermed blev Karl igen kristendommens beskytter og standsede den muslimske ekspansion ind i Europa, eftersom tiden for muslimsk evne til at ekspandere n\xc3\xa6rmede sig slutningen. Disse nederlag var det sidste store fors\xc3\xb8g p\xc3\xa5 en udvidelse af umayyad\xe2\x80\x93kalifatet f\xc3\xb8r \xc3\xb8del\xc3\xa6ggelsen af dynastiet i slaget ved Zab.\n_START_SECTION_\nD\xc3\xb8d\n_START_PARAGRAPH_\nKarl Martell d\xc3\xb8de den 22. oktober 741 i Quierzy-sur-Oise i det, som i dag er d\xc3\xa9partementet Aisne i Picardiet i Frankrig. Han blev gravlagt i Saint Denis-kirken i Paris, og territorierne blev delt mellem hans voksne s\xc3\xb8nner et \xc3\xa5r tidligere. Karloman fik Austrasien og Alemannien (med Bayern som vasal), Pipin den yngre fik Neustrien og Burgund (med Aquitanien som vasall). Grifo fik ingenting, selv om nogle kilder antyder, at han var tilt\xc3\xa6nkt en landstribe mellem Neustrien og Austrasien.\n_START_SECTION_\nArv\n_START_PARAGRAPH_\nVed begyndelsen af Karl Martells karriere havde han mange interne modstandere og f\xc3\xb8lte, at han havde behov for at udn\xc3\xa6vne sin egen konge, Klotar IV, der havde krav p\xc3\xa5 tronen. Mod slutningen derimod var dynamikken i styret af Frankerriget \xc3\xa6ndret, der var ikke behov for nogen merovingermarionet, hverken til forsvar eller for at skabe legitimitet. Karl delte sit rige mellem sine s\xc3\xb8nner uden modstand (selv om han ignorerede sin unge s\xc3\xb8n Bernhard, s\xc3\xb8n af Karl Martell). I mellemtiden styrkede han den frankiske stat ved en uafbrudt r\xc3\xa6kke af sejre, opn\xc3\xa5et gennem overlegent lederskab, over h\xc3\xa6rstyrker fra fjendtlige, fremmede nationer, som omsluttede riget p\xc3\xa5 alle sider, heriblandt de hedenske saksere, som hans barnebarn Karl den Store ville kue fuldst\xc3\xa6ndig, og maurerne, som han standsede p\xc3\xa5 deres vej mod kontinental dominans._NEWLINE_Karl var \xc3\xa9n af de sj\xc3\xa6ldneste personligheder i den m\xc3\xb8rke middelalder: en brillant, strategisk general, som ogs\xc3\xa5 var en taktisk h\xc3\xa6rf\xc3\xb8rer par excellence, i stand til at iv\xc3\xa6rks\xc3\xa6tte sine planer midt i slagets kaos og mod sine fjenders styrker og bev\xc3\xa6gelser. Utroligt nok var han i stand til at besejre dem gentagne gange, s\xc3\xa6rligt n\xc3\xa5r de talm\xc3\xa6ssigt var langt mere overlegne b\xc3\xa5de i forhold til m\xc3\xa6nd og v\xc3\xa5ben, s\xc3\xa5dan som tilf\xc3\xa6ldet var ved Poitiers. Karl havde den sidste kvalitet som definerer virkelig storhed hos milit\xc3\xa6re f\xc3\xb8rere: Han foruds\xc3\xa5 farerne fra sine fjender og forberedte sig n\xc3\xb8je mod dem. Han brugte terr\xc3\xa6net, tid, sted og den intense loyalitet hos sine styrker til at neutralisere fjendernes overlegenhed i antal og v\xc3\xa5ben. Han tilpassede sig igen og igen fjenden p\xc3\xa5 slagmarken, \xc3\xa6ndrede roligt sin taktik for at kompensere for det uforudsete og det, som ikke kan forudses._NEWLINE_Han var ogs\xc3\xa5 en dygtig administrator og hersker, og han organiserede det, som skulle blive Europas regeringssystem i middelalderen, et hierarki med loyalitet mod baroner, grever, hertuger og \xc3\xb8verst kongen, eller i hans tilf\xc3\xa6lde, major domus (\xe2\x80\x9drigshovmester\xe2\x80\x9d) og princeps et dux francorum. Hans t\xc3\xa6tte koordination mellem kirke og stat indledte ogs\xc3\xa5 det middelalderlige m\xc3\xb8nster for dette styre. Han skabte den f\xc3\xb8rste vestlige, st\xc3\xa5ende h\xc3\xa6r siden Roms fald. Totalt set \xc3\xa6ndrede han Europa fra at v\xc3\xa6re horder af barbarer, som k\xc3\xa6mpede mod hinanden, til organiserede stater.\n_START_SECTION_\nBegyndelsen p\xc3\xa5 reconquista\n_START_PARAGRAPH_\nDet tog endnu to generationer, f\xc3\xb8r frankerne havde drevet alle de arabiske garnisoner ud af Septimanien og over Pyren\xc3\xa6erne, men Karl Martell standsede invasionen af frankisk jord og vendte b\xc3\xb8lgen af islamisk fremrykning. Foreningen af de frankiske konged\xc3\xb8mmer under Martell, hans s\xc3\xb8n Pipin den Lille og hans barnebarn, Karl den Store skabte en vestlig magt, som forhindrede emiratet i C\xc3\xb3rdoba i at ekspandere over Pyren\xc3\xa6erne. _NEWLINE_Martell var i 732 p\xc3\xa5 gr\xc3\xa6nsen til bandlysning, men blev i stedet anerkendt af kirken som dens vigtigste beskytter. Pave Gregor 2. skrev til ham mere end en gang og bad ham om beskyttelse og hj\xc3\xa6lp , og han forblev til han d\xc3\xb8de fast besluttet p\xc3\xa5 at stoppe muslimerne. Martells s\xc3\xb8n holdt sin fars l\xc3\xb8fte, vendte tilbage og tog Narbonne efter belejring i 759, og hans barnebarn Karl den Store etablerede faktisk et Marca Hispanica p\xc3\xa5 den andre siden af Pyren\xc3\xa6erne i dele af det, som i dag er Katalonien, generobrede Girona i 785 og Barcelona i 801. Denne del af det, som i dag er Spanien, blev senere kaldt "de mauriske marker" af karolingerne, som s\xc3\xa5 p\xc3\xa5 omr\xc3\xa5det ikke bare som et sted, hvor muslimerne skulle holdes i skak, men ogs\xc3\xa5 som den basis, hvorfra resten af landet skulle tilbageerobres. Dette skabte en permanent bufferzone mod islam, s\xc3\xa5dan at frankerne sammen med kongen af Asturien, Pelayo (718\xe2\x80\x93737), som indledte sin kamp mod maurerne med slaget i Covadonga i 722), og hans efterkommere, derfra kunne indlede den reconquista, som endte med, at alle muslimer blev kastet ud af Spanien.\n_START_SECTION_\nMilit\xc3\xa6r arv\n_START_PARAGRAPH_\nI sine visioner om, hvad der ville blive n\xc3\xb8dvendigt for ham for at modst\xc3\xa5 en st\xc3\xb8rre styrke med en overlegen teknologi (de muslimske rytterne havde stigb\xc3\xb8jler, som var en foruds\xc3\xa6tning for det f\xc3\xb8rste tunge kavaleri, de pansrede ridderh\xc3\xa6re), og da han ikke vovede at sende sine f\xc3\xa5 ryttere mod det islamske kavaleri, tr\xc3\xa6nede han sin h\xc3\xa6r til at k\xc3\xa6mpe i en formation, falanksen, der blev brugt af de antikke gr\xc3\xa6kere, for at kunne modst\xc3\xa5 fjendens overlegne antal og moderne v\xc3\xa5ben gennem disciplin, mod og villighed til at d\xc3\xb8 for sagen. Det skal bem\xc3\xa6rkes, at han tr\xc3\xa6nede sine m\xc3\xa6nd \xc3\xa5ret rundt hovedsageligt finansieret af midler fra kirken. _NEWLINE_Efter at han udelukkende havde brugt denne infanteristyrke ved Poitiers, studerede han fjendens st\xc3\xa6rke sider og tilpassede sig dem yderligere. Til at begynde med brugte han stigb\xc3\xb8jler og sadler fra fjendens d\xc3\xb8de heste, som blev samlet sammen p\xc3\xa5 slagmarken, og rustninger fra de d\xc3\xb8de ryttere. Efter 732 begyndte han at integrere tungt kavaleri med stigb\xc3\xb8jler og ringbrynjer i sin h\xc3\xa6r, og han tr\xc3\xa6nede sit infanteri i at k\xc3\xa6mpe sammen med kavaleriet, en taktik, som han fik god brug for i felttogene i 736 og 737, s\xc3\xa6rlig i slaget ved Narbonne. Martells evne til at bruge det, han havde, og til at integrere nye id\xc3\xa9er og teknologi, gav ham et rygte som brillant general allerede i ung alder. Den var grunden til, at han var ubesejret fra 716 til han d\xc3\xb8de, selv mod et vidt spektrum af fjender, heriblandt det muslimske kavaleri, som p\xc3\xa5 den tid var verdens bedste, og de barbariske saksere p\xc3\xa5 hans nord\xc3\xb8stlige gr\xc3\xa6nse. Desuden var han n\xc3\xa6sten altid talm\xc3\xa6ssigt underlegen. Hans indf\xc3\xb8relse af tungt kavaleri i vestlige styrker skabte de f\xc3\xb8rste "riddere" i Vesten. Processen med at udvikle det ber\xc3\xb8mte ridderskab i Frankrig fortsatte via Pistres-ediktet til hans tipoldebarn, Karl den Skaldede._NEWLINE_De nederlag, som Martell p\xc3\xa5f\xc3\xb8rte muslimerne, var livsvigtige i og med, at splittelsen i den islamske verden efterlod kalifatet ude af stand til at gennemf\xc3\xb8re et frontalangreb p\xc3\xa5 Europa efter 750 fra dets brohoved i Iberia. Hans evne til at m\xc3\xb8de denne udfordring f\xc3\xb8r muslimerne gik i opl\xc3\xb8sning, er af st\xc3\xb8rste betydning, og det er derfor, Dante i sit v\xc3\xa6rk anbringer ham i himlen som en af "troens forsvarere". Efter 750 var det iberiske emirat ved Europas bagd\xc3\xb8r i h\xc3\xa6nderne p\xc3\xa5 umayyaderne, mens n\xc3\xa6sten hele det \xc3\xb8vrige, muslimske imperium kom under abbasidernes kontrol, hvad der gjorde en invasion af Europa til en logistisk umulighed, mens de to imperier k\xc3\xa6mpede indbyrdes. Det udsatte den islamiske invasion af Europa til tyrkernes erobring af Balkan et halvt \xc3\xa5rtusinde senere._NEWLINE_Det skal bem\xc3\xa6rkes, at ganske som hans barnebarn, Karl den Store, skulle blive ber\xc3\xb8mt for sine hurtige og uventede bev\xc3\xa6gelser i sine felttog, var Karl Martell legendarisk for at v\xc3\xa6re d\xc3\xa9r, hvor han ikke var ventet, og han gjorde aldrig det, hans fjender forventede, han skulle g\xc3\xb8re. Det var denne evne til at g\xc3\xb8re det uforudsete og bev\xc3\xa6ge sig meget hurtigere, end hans modstandere troede, han kunne, der karakteriserede Karl Martells milit\xc3\xa6re karriere._NEWLINE_Det er ogs\xc3\xa5 interessant at vikingerne ikke indledte deres forf\xc3\xa6rdelige plyndringstogter, f\xc3\xb8r Martells barnebarn, Karl den Store, var d\xc3\xb8d. De havde skibskapaciteten til at begynde disse togter mindst tre generationer tidligere, men valgte ikke at udfordre Martell, Pipin eller Karl den Store. Dette var sikkert heldigt for Martell, som til trods for sin enorme begavelse sandsynligvis ikke kunne have klaret at sl\xc3\xa5 vikingerne tilbage samtidig med muslimerne.'