b'\n_START_ARTICLE_\nPanamerikanisme\n_START_PARAGRAPH_\nPanamerikanisme betegner en bestr\xc3\xa6belse for at samle hele Amerika til enig samvirken. Tanken d\xc3\xa6mrede allerede 1823 i Monroe-doktrinen, men fik sit ydre udtryk i den kongres, som afholdtes i Washington den 2. oktober 1889 \xe2\x80\x94 19. april 1890 af nordamerikanske stats- og forretningsm\xc3\xa6nd (med udenrigsminister Blaine i spidsen) og sendem\xc3\xa6nd fra de fleste mellem- og sydamerikanske stater. Der taltes is\xc3\xa6r om en toldforening eller i det mindste gensidige toldlettelser og om voldgiftsretter til at afg\xc3\xb8re stridigheder mellem staterne indbyrdes, men udbyttet blev kun ringe, da de nyspanske stater naturligt frygtede den langt m\xc3\xa6gtigere og folkerigere, angloamerikanske unions overv\xc3\xa6gt. Dog medvirkede kongressen vist nok til den fredsslutning, som i 1895 fandt sted mellem Argentina og Chile, og til at der frem til 1. verdenskrig blev f\xc3\xb8rt nogen krige mellem de nyspanske stater indbyrdes. _NEWLINE_Senere blev to andre panamerikanske kongresser afholdt, den 22. oktober 1901 \xe2\x80\x94 31. januar 1902 i Mexico og den 21. juli \xe2\x80\x94 26. august 1906 i Rio de Janeiro, hvor et eget bureau siden 1890 virkede for at holde tanken vedlige. Desuden blev der holdt flere videnskabelige kongresser s\xc3\xa6rskilt for Amerika. Endvidere tilkendegav Roosevelt i 1901 en udvidelse af Monroedoktrinen, hvorefter Nordamerika burde v\xc3\xa6rge de mellem- og sydamerikanske stater imod mulige forurettelser fra europ\xc3\xa6iske staters side.'