b'\n_START_ARTICLE_\nArnulf \xc3\x98verland\n_START_SECTION_\nPolitisk udvikling\n_START_PARAGRAPH_\nHan blev central i det norske digtermilj\xc3\xb8 i mellemkrigstiden, s\xc3\xa6rlig i kredsen omkring det kommunistiske tidsskrift Mot Dag, og han stillede sig meget kritisk til nazismen. Han forlod sit kommunistiske st\xc3\xa5sted i l\xc3\xb8bet af 1930\'erne p\xc3\xa5 grund af Stalins politik i Sovjetunionen. I efterkrigstiden skrev han et utal artikler, avisindl\xc3\xa6g og foredrag om de sovjetiske slavelejre, censuren og den politiske ufrihed \xc3\xb8stp\xc3\xa5, og manede til forsvar mod den trussel mod verdensfreden, som sovjetregimet var kommet til at udg\xc3\xb8re.\n_START_SECTION_\nTiltalt for blasfemi\n_START_PARAGRAPH_\nArnulf \xc3\x98verland var ateist og blev i 1933 tiltalt for blasfemi efter sit foredrag Kristendommen, den tiende landeplage i Studentersamfundet i Oslo 21. januar. Han blev anmeldt af Menighetsfakultetets professor Ole Hallesby. \xc3\x98verland blev frifundet, og senere er ingen blevet tiltalt for blasfemi i Norge. I foredraget gik han kraftigt ud imod prim\xc3\xa6rt den katolske kirke, og kaldte nadveren "denne v\xc3\xa6mmelige, kannibalske magi".\n_START_SECTION_\nLitteratursyn\n_START_PARAGRAPH_\nArnulf \xc3\x98verland var tilh\xc3\xa6nger af en traditionalistisk lyrik og kritiserede moderne poesi ved flere anledninger. Traditionel var han hele tiden, men s\xc3\xa6rlig er han kendt for sammen med Andr\xc3\xa9 Bjerke at have startet "tungetaledebatten" i 1950\'erne. I sit foredrag "Tungetale fra Parnasset" tog han et opg\xc3\xb8r med det modernistiske formsprog: "Et desperat menneske skriger, men skriget er ikke noget digt!"\n_START_SECTION_\nTillidshverv og h\xc3\xa6der\n_START_PARAGRAPH_\n\xc3\x98verland var formand for Det Norske Studentersamfund i 1923 og for Den Norske Forfatterforening 1923\xe2\x80\x9328. Han var medstifter af Det Norske Akademi for Sprog og Litteratur._NEWLINE_Efter anden verdenskrig spillede \xc3\x98verland en markant rolle i den norske sprogstrid. Han var formand for Riksm\xc3\xa5lsforbundet fra 1947 til 1956 og Forfatterforeningen av 1952 fra 1952 til 1953. I sin indsats for det norske rigsm\xc3\xa5l f\xc3\xb8rte han ligesom Andr\xc3\xa9 Bjerke en indbidt kamp mod det konstruerede sprog samnorsk, der blev p\xc3\xa5tvunget befolkningen efter krigen: "Mange mennesker har aldrig l\xc3\xa6rt at tale rent. Det er sinkernes vr\xc3\xb8vl vi nu skal l\xc3\xa6re," skrev han i sit essay "Hvor ofte skal vi skifte sprog?" fra 1948._NEWLINE_Han var tildelt Statens kunstnerl\xc3\xb8nn fra 1938 og boede i \xc3\xa6resboligen "Grotten" i slotsparken i Oslo fra 1946 og frem til sin d\xc3\xb8d. Hans enke, journalisten Margrete Aamot, blev boende der i ti \xc3\xa5r til hun d\xc3\xb8de i 1978.\n_START_SECTION_\nFamilie\n_START_PARAGRAPH_\n\xc3\x85sil \xc3\x98verland blev f\xc3\xb8dt p\xc3\xa5 for\xc3\xa6ldrenes et \xc3\xa5rs bryllupsdag. Begge havde siddet i KZ-lejr under krigen, og f\xc3\xb8lte nu, at livet kom tilbage. \xc3\x98verland havde v\xc3\xa6ret gift to gange uden at f\xc3\xa5 b\xc3\xb8rn; f\xc3\xb8rst i sit tredje \xc3\xa6gteskab med Margrete blev han far, f\xc3\xb8rst til \xc3\x85sil og halvandet \xc3\xa5r senere til Eli. De to piger voksede op i "Grotten". Da \xc3\x85sil begyndte i skole i 1953, var hendes far landskendt. Det var ikke altid s\xc3\xa5 nemt at forsvare s\xc3\xa5dan en far - hvorfor han var s\xc3\xa5 gammel, ikke havde et ordentlig arbejde, ikke kunne udtale r-lyden som i Oslo. Janteloven stod den gang st\xc3\xa6rkt. \xc3\x85sil \xc3\x98verland blev grafiker. og skrev en bog om sin far. Hun levede ikke op til hans forventninger, men stod ham ellers n\xc3\xa6r. Mange underlige mennesker kom p\xc3\xa5 bes\xc3\xb8g, og hver s\xc3\xb8ndag var der \xc3\xa5bent hus mellem kl. 17 og 18. Nogle fik serveret kaffe. De kom med digte, religi\xc3\xb8se sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5l og m\xc3\xa5ske psykiske problemer. Der kom ogs\xc3\xa5 mange breve med udvalgte bibelsteder, nok i h\xc3\xa5b om at omvende ham.'