b'\n_START_ARTICLE_\nAleksandr 1. af Rusland\n_START_SECTION_\nFamilie og ungdom\n_START_PARAGRAPH_\nAleksandr var \xc3\xa6ldste s\xc3\xb8n af den sindssyge Paul 1. og Maria Feodorovna._NEWLINE_Udover Aleksandr fik for\xc3\xa6ldrene ni b\xc3\xb8rn, tre s\xc3\xb8nner og seks d\xc3\xb8tre._NEWLINE_Aleksandr voksede op i n\xc3\xa6r kontakt med sin strenge farmor Katharina (Jekaterina) 2. den Store, der kort efter hans f\xc3\xb8dsel fjernede ham fra hans for\xc3\xa6ldres varet\xc3\xa6gt. Aleksandr modtog en vesteurop\xc3\xa6isk opdragelse i oplysningstidens \xc3\xa5nd. _NEWLINE_Selv beskrives Aleksandr med sine voldsomme hum\xc3\xb8rsvingninger og sin m\xc3\xa6rkelige blanding af retskaffenhed og brutalitet b\xc3\xa5de som skizofren og manio-depressiv. _NEWLINE_I 1793 blev Aleksandr gift med prinsesse Louise af Baden, der i Rusland antog navnet Elizaveta Alexeevna. I \xc3\xa6gteskabet f\xc3\xb8dtes to d\xc3\xb8tre, der begge d\xc3\xb8de som sm\xc3\xa5.\n_START_SECTION_\nKejser\n_START_PARAGRAPH_\nMeget tidligt blev forholdet til faderen ansp\xc3\xa6ndt, og Aleksandr tog i 1801 magten ved et statskup der f\xc3\xb8rte til faderens d\xc3\xb8d. _NEWLINE_Som zar arbejdede Aleksandr tidligt med tanken om reformer og en eventuel grundlov, men alt blev ved planerne.\n_START_SECTION_\nNapoleonskrigene\n_START_PARAGRAPH_\nAleksandrs regering falder sammen med Napoleonskrigene, hvor han spillede en central rolle. Han indtog f\xc3\xb8rst en t\xc3\xb8vende holdning over for Napoleon, sluttede sig derefter til hans fjender og deltog fra 1804 i den Tredje Koalition mod Frankrig. Her led han store nederlag, han blev bl.a. personligt besejret i slaget ved Austerlitz i 1805 og led nye nederlag under den fortsatte krig. 1807 sluttede han Freden i Tilsit, udtr\xc3\xa5dte af alliancen og accepterede Napoleons position mod ikke at afst\xc3\xa5 noget. I de f\xc3\xb8lgende freds\xc3\xa5r opbyggede han et vist venskab med Napoleon og accepterede kontinentalsp\xc3\xa6rringen, men undgik at forpligte sig milit\xc3\xa6rt. De to statsoverhoveder m\xc3\xb8dtes 25. juni 1807. Napoleon syntes ikke om at v\xc3\xa6re g\xc3\xa6st hos den overvundne zar, mens zaren p\xc3\xa5 sin side ikke ville s\xc3\xa6tte sine ben p\xc3\xa5 fransk-besat omr\xc3\xa5de; f\xc3\xb8lgelig lod Napoleon bygge et m\xc3\xb8delokale p\xc3\xa5 en fl\xc3\xa5de midt ude i floden der dannede gr\xc3\xa6nse mellem fransk og russisk omr\xc3\xa5de. Bygningen havde en d\xc3\xb8r mod den franske og en d\xc3\xb8r mod den russiske side. Begge statsoverhoveder lod sig s\xc3\xa5 ro over til fl\xc3\xa5den, og talte sammen p\xc3\xa5 tomandsh\xc3\xa5nd i tre timer. "Jeg hader engl\xc3\xa6ndere lige s\xc3\xa5 meget som De g\xc3\xb8r," p\xc3\xa5stod zaren. "I s\xc3\xa5 fald har vi fred," forsikrede Napoleon. Han skrev senere til Jos\xc3\xa9phine om zaren: "Han er en meget elegant, god og ung kejser." Zaren p\xc3\xa5 sin side skrev til sin s\xc3\xb8ster Katarina: "Gud har frelst os." Til en fransk diplomat sagde han om Napoleon: "Hvorfor har jeg ikke m\xc3\xb8dt ham f\xc3\xb8r? Sl\xc3\xb8ret er faldet, og tiden for fejltagelser er ovre." _NEWLINE_Indadtil st\xc3\xb8ttede han et omfattende liberalt reformarbejde under ledelse af statsmanden Speranski, men opgav over for modstand og protester i overklassen, og lod i 1812 Speranski falde._NEWLINE_En stigende rivalisering med Napoleon samt russiske \xc3\xb8konomiske kvaler med Kontinentalsp\xc3\xa6rringen f\xc3\xb8rte til, at Aleksandr 1812 br\xc3\xb8d med Frankrig og provokerede det til krig. Under den f\xc3\xb8lgende krig (Napoleons felttog til Rusland, tilbagetoget fra Moskva) viste zaren stor fasthed og kamplyst og bidrog muligvis derved til det franske nederlag. 1814 var han blandt sejrherrerne ved de allieredes indtog i Paris og optr\xc3\xa5dte som den f\xc3\xb8rste russiske zar ogs\xc3\xa5 som en klar vesteurop\xc3\xa6isk magtfaktor. Han bes\xc3\xb8gte George III i England, og viste stor interesse for kv\xc3\xa6kernes bev\xc3\xa6gelse. Han gav audiens til slaverimodstandere, der ud fra sin kv\xc3\xa6ker-overbevisning ikke tog hatten af for nogen jordisk monark, og modtog bogen Uddrag af bevismaterialet, der dokumenterede negerslavernes forf\xc3\xa6rdende levevilk\xc3\xa5r. Under krydsning af Den engelske kanal bagefter blev Aleksandr syg, og sagde til sin sekret\xc3\xa6r, mens han pegede p\xc3\xa5 planchen over slaveskibet Brookes, hvor man ser slaverne ligge t\xc3\xa6t sammenstuvet under d\xc3\xa6k: "Den bog har gjort mig mere syg end havet."\n_START_SECTION_\nWiener-kongressen\n_START_PARAGRAPH_\nUnder Wienerkongressen 1814-15 spillede Aleksandr en hovedrolle. Han forestod bl.a. genoprettelsen af en polsk lydstat ("Kongrespolen") og st\xc3\xb8ttede Preussens erobringskrav. Han havde flere sammenst\xc3\xb8d med Fyrst Metternich, men st\xc3\xb8ttede ham dog i slutopg\xc3\xb8ret med Napoleon 1815. Under denne kongres lancerede han tanken om den Hellige Alliance, et fyrsteforbund baseret p\xc3\xa5 kristendommens principper, som skulle danne grundlaget for fremtidens statsforhold. Den realiseredes men blev i praksis et redskab for Metternich, der sagde om ham: "Det er ikke muligt at v\xc3\xa6re mere begavet end zar Aleksandr, men jeg har en f\xc3\xb8lelse af, at der mangler en bid af hans karakter. Jeg kan bare ikke opdage, hvilken det er..."\n_START_SECTION_\nSenere regeringstid\n_START_PARAGRAPH_\nEfter 1815 blev Aleksandrs styre stadig mere konservativt, mens han selv pr\xc3\xa6gedes at stigende handlingslammelse og hang til mystik. Udenrigspolitisk p\xc3\xa5virkedes han af Metternich; i selve Rusland gled meget af magten gled over til ministeren Araktjejev, som sk\xc3\xa6rpede den reaktion\xc3\xa6re kurs. Ruslands forhold til vestmagterne forringedes, og revolution\xc3\xa6re sammensv\xc3\xa6rgelser i selve Rusland dannedes.\n_START_SECTION_\nEfterm\xc3\xa6le og d\xc3\xb8d\n_START_PARAGRAPH_\nB\xc3\xa5de i samtiden og eftertiden har Aleksandr gjort et forvirrende indtryk. Han virkede snart som en overtroisk og uligev\xc3\xa6gtig enehersker, snart som en charmerende og oplyst verdensmand, og han kunne svinge mellem uselvst\xc3\xa6ndighed og forbl\xc3\xb8ffende konsekvens. _NEWLINE_Aleksandrs d\xc3\xb8d er omgivet af mystik. Han d\xc3\xb8de officielt i byen Taganrog ved Sortehavet, men vedholdende rygter ville vide, at han i virkeligheden hemmeligt havde abdiceret og under d\xc3\xa6kke af at v\xc3\xa6re d\xc3\xb8d sl\xc3\xa5et sig ned i Sibirien som religi\xc3\xb8s eneboer under navnet Fjodor Kusmitj hvor han skulle v\xc3\xa6re d\xc3\xb8d 1864. P\xc3\xa5standen syntes faktisk st\xc3\xb8ttet af visse indicier og vidneudsagn, men noget sikkert er aldrig bevist. Hans grav blev \xc3\xa5bnet i 1920, men den var tom.'