b'\n_START_ARTICLE_\nJean-Paul Sartre\n_START_SECTION_\nForfatterskab\n_START_PARAGRAPH_\nSartre er sandsynligvis den bedst kendte eksponent for eksistentialismen, men ogs\xc3\xa5 grundl\xc3\xa6gger af den eksistentielle f\xc3\xa6nomenologi sammen med Merleau-Ponty og Heidegger. Han var b\xc3\xa5de filosof og succesfuld forfatter af romaner og skuespil. De eksistentielle temaer blev ofte udforsket i hans fiktionsv\xc3\xa6rker og i v\xc3\xa6rker af Simone de Beauvoir, hans livslange ledsager. _NEWLINE_Han skrev blandt andet Terningerne er kastet, Kvalme (La naus\xc3\xa9e), Muren, Eksistentialisme er humanisme og romanserien Frihedens veje best\xc3\xa5ende af Ensom blandt mennesker, Galgenfrist, Med d\xc3\xb8den i hjertet og Historien om Brunet. Af hans fiktionsv\xc3\xa6rker gav Kvalme (1938) sikkert det bedste indblik i hans filosofiske t\xc3\xa6nkning. Oprindeligt hed manuskriptet Melancholia, men blev omd\xc3\xb8bt til Kvalme f\xc3\xb8r udgivelse; og Sartre fortalte altid, at det - efter mange refusioner - blev accepteret af forlaget f\xc3\xb8rst efter Beauvoirs omfattende omarbejdelse af teksten. Folk bem\xc3\xa6rkede, at n\xc3\xa5r parret m\xc3\xb8dtes p\xc3\xa5 kaf\xc3\xa9erne D\xc3\xb4me eller Rotonde, t\xc3\xb8mte han ofte straks et l\xc3\xa6s papirer i armene p\xc3\xa5 hende; s\xc3\xb8rgede for, at hun fik sin kaffe; og hastede s\xc3\xa5 af sted for at m\xc3\xb8de en anden kvinde. Iblandt fik Beauvoir kun en hastigt nedrablet tekst og besked om at "se p\xc3\xa5 det her". _NEWLINE_\xc3\x89n af Sartres hovedid\xc3\xa9er var, at mennesket er d\xc3\xb8mt til at v\xc3\xa6re fri. "D\xc3\xb8mt fordi han ikke har skabt sig selv \xe2\x80\x93 men er ikke desto mindre fri. Fordi han nu engang er hvirvlet ind i verden, er han ansvarlig for alt, hvad han g\xc3\xb8r". "Mennesket er den eneste forfatter til sin egen opf\xc3\xb8rsel". "Mennesket har ikke en given menneskelig natur, men m\xc3\xa5 skabe sin egen. Mennesket er ikke andet, end hvad han skaber sig selv til"._NEWLINE_I sine senere v\xc3\xa6rker fors\xc3\xb8gte Sartre at kombinere individualismen med en slags marxisme. Sartre forklarede i sin selvbiografi, at hans forfatterskab i h\xc3\xb8j grad var et resultat af den afvisning, han var ude for som barn. Indtil 1945 underviste han p\xc3\xa5 forskellige skoler. Herefter brugte han sit liv p\xc3\xa5 at skrive, og redigerede i mange \xc3\xa5r tidsskriftet Les Temps Modernes ("Moderne tider").\n_START_SECTION_\nOpv\xc3\xa6kst\n_START_PARAGRAPH_\nSartres far d\xc3\xb8de, da s\xc3\xb8nnen var 15 m\xc3\xa5neder gammel, og enken, den 24-\xc3\xa5rige Anne-Marie, flyttede hjem til sine for\xc3\xa6ldre i Paris. Hun gav s\xc3\xb8nnen, som hun kaldte Poulou, sin udelte opm\xc3\xa6rksomhed, l\xc3\xa6ste for ham og spillede klaver for ham, og hendes far omtalte mor og s\xc3\xb8n som "b\xc3\xb8rnene". Sartre voksede dermed op med f\xc3\xb8lelsen af, at hun var en \xc3\xa6ldre s\xc3\xb8ster; og det knuste ham helt, da hun giftede sig igen i 1916. Til sin d\xc3\xb8dsdag hadede han sin stedfar, marineingeni\xc3\xb8ren, der flyttede dem til et liv i La Rochelle. Hans nye skolekammerater var b\xc3\xb8rn af fiskere, der s\xc3\xa5 ned p\xc3\xa5 den skel\xc3\xb8jede pariser og gav ham kl\xc3\xb8. I selvforsvar blev Sartre snart et b\xc3\xb8llefr\xc3\xb8 af samme skuffe, og stjal penge fra sin mors taske for at kunne bestikke sine plage\xc3\xa5nder med kager. I puberteten blev han pint af bevidstheden om at v\xc3\xa6re grim, men besluttede sig til sidst for at overse det. Han blev aldrig h\xc3\xb8jere end 1,58 meter og var meget skel\xc3\xb8jet. N\xc3\xa5r han ikke kunne tiltr\xc3\xa6kke kvinder med sit udseende, inds\xc3\xa5 han som teenager, at han m\xc3\xa5tte forf\xc3\xb8re dem med ord \xe2\x80\x93 les mots \xe2\x80\x93  som ogs\xc3\xa5 var navn p\xc3\xa5 den beretning om sine f\xc3\xb8rste 11 \xc3\xa5r, han udgav i 1963,  og som han \xc3\xa5ret efter fik nobelprisen for. _NEWLINE_Sartres mor var kusine af Albert Schweitzer, (hendes far, Charles Schweitzer, var en \xc3\xa6ldre bror af Albert Schweitzers far, Louis Th\xc3\xa9ophile) og Sartre omtalte ham \xe2\x80\x93 noget upr\xc3\xa6cist - som "onkel Al". _NEWLINE_Som 16-\xc3\xa5rig blev Sartre sendt tilbage til Paris, som internatelev ved sin gamle skole, lyc\xc3\xa9e Henri IV. Sammen med Paul Nizan fartede han i timevis rundt i gaderne. Nizan vakte hans interesse for moderne litteratur, og de to drenge l\xc3\xa6ste hinandens skriftlige arbejder og diskuterede fort\xc3\xa6llerteknik. Sammen tilbragte de to \xc3\xa5r ved lyc\xc3\xa9e Louis-le-Grand som forberedelse til de fire \xc3\xa5r ved \xc3\x89cole Normale Sup\xc3\xa9rieure, Frankrigs mest prestigefyldte institut, kun for m\xc3\xa6nd. Sartre var i sit es p\xc3\xa5 \xc3\x89cole Normale; han smed vandbomber p\xc3\xa5 venner i aftenhabit; skrev et revynummer, hvor han spillede skolens rektor; spillede klaver i f\xc3\xa6llesrummet; og gik helhjertet ind for de ondskabsfulde ritualer overfor nye studenter. Nizan vantrivedes derimod st\xc3\xa6rkt ved skolens milj\xc3\xb8, og tog et fri\xc3\xa5r. Sartre p\xc3\xa5 sin side dumpede til eksamen i 1928; derfor kom han og Nizan til at afl\xc3\xa6gge eksamen sammen det f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5r, samtidig med den yngre Simone de Beauvoir - som havde halet ind p\xc3\xa5 dem med et \xc3\xa5r ved at g\xc3\xa5 op til l\xc3\xa6rereksamen samtidig.\n_START_SECTION_\nM\xc3\xb8det med Beauvoir\n_START_PARAGRAPH_\nSartre og Simone de Beauvoir var blandt 76 studenter fra hele landet, der skulle afl\xc3\xa6gge den st\xc3\xa6rkt konkurrencepr\xc3\xa6gede, skriftlige agr\xc3\xa9gation-eksamen i filosofi i 1929. Filosofi havde en \xc3\xa6rv\xc3\xa6rdig tradition i Frankrig, og tiltrak sig de bedste af studenterne. Bestod man agr\xc3\xa9gation, var man sikret livslang ans\xc3\xa6ttelse som lektor i landets offentlige gymnasier. Resultaterne blev sl\xc3\xa5et op 17. juli, og 26 kandidater var lykkedes (hvoraf seks kvinder). Sartre, Beauvoir og Nizan var blandt dem, der nu skulle videre til den ekstremt kr\xc3\xa6vende mundtlige eksamen: Fire adskilte pr\xc3\xb8ver foran en seksmandsjury. Sv\xc3\xa6rest var la grande le\xc3\xa7on, hvor kandidaterne trak et emne ud af en hat og fik fire timer i Sorbonnes bibliotek til at forberede en undervisningstime p\xc3\xa5 college-niveau. Dertil kom l\xc3\xa6sning af tekster p\xc3\xa5 gammelgr\xc3\xa6sk, latin og fransk, som studenterne fik en time til at forberede. Mundtlig eksamen var en offentlig begivenhed, hvor studenterne fik stor offentlig opm\xc3\xa6rksomhed. _NEWLINE_Sartre og Beauvoir l\xc3\xa6ste intenst sammen, og 30. juli kom han p\xc3\xa5 f\xc3\xb8rste plads blandt \xc3\xa5rets best\xc3\xa5ede; og Beauvoir kun to points efter ham. Juryen havde l\xc3\xa6nge diskuteret, om de skulle give hende f\xc3\xb8rsteplads. De var yderst imponerede over hende; med sine 21 \xc3\xa5r var Beauvoir den yngste, som nogensinde havde aflagt agr\xc3\xa9gation, og dertil tog hun samtidig l\xc3\xa6rereksamen. Omsider bestemte de sig for Sartre, fordi han var oppe til eksamen for anden gang. De to aftalte at m\xc3\xb8des i Limousin, hvor Beauvoir var p\xc3\xa5 ferie hos sin fars familie. Sartre br\xc3\xb8d sig ikke om naturen og beskrev sig som "allergisk mod klorofyl"; men hver dag sad de i gr\xc3\xa6sset og samtalte i timevis. Han var en opm\xc3\xa6rksom lytter, og sp\xc3\xa5ede dem en f\xc3\xa6lles fremtid med h\xc3\xa5rdt arbejde og rejser. Til eksamen havde begge skrevet om emnet "frihed og tilf\xc3\xa6ldighed". Sartre mente, de fleste flygter fra friheden. Selv ville han hverken giftes eller have b\xc3\xb8rn; han afskyede synet af gravide kvinder, og syntes, sp\xc3\xa6db\xc3\xb8rn lugter af tis. Hans gl\xc3\xb8dende \xc3\xb8nske var at blive en stor skribent; han opfattede sig som en Stendhal og Spinoza. Tilbage i Paris lejede Beauvoir et v\xc3\xa6relse hos sin mormor p\xc3\xa5 4. sal i Avenue Denfert-Rocherau 91. 14. oktober 1929 gav hun slip p\xc3\xa5 sin jomfrudom der; Sartre boede stadig hos sine morfor\xc3\xa6ldre. Parret fik kun to intense uger sammen, inden han p\xc3\xa5begyndte sin milit\xc3\xa6rtjeneste; men han \xc3\xb8nskede at indg\xc3\xa5 en "to \xc3\xa5rs aftale", hvor de skulle m\xc3\xb8des, straks de fik chancen. I stedet for at Beauvoir skulle tage arbejde, ville han, at hun skulle begynde at skrive en roman og leve af en arv, Sartre fik efter sin mormor. Beauvoir var skr\xc3\xa6mt af den forest\xc3\xa5ende adskillelse; is\xc3\xa6r, fordi Sartre ikke ville "ejes" af nogen eller snydes for "tilf\xc3\xa6ldige" oplevelser med andre kvinder; hans og Beauvoirs k\xc3\xa6rlighed til hinanden ville alligevel vare livet ud, mente han, fordi de var tvillingsj\xc3\xa6le. De skulle elske hinanden som frie individer, men i fuld \xc3\xa5benhed dele alle tanker med hinanden. Beauvoir var bet\xc3\xa6nkt; hun var vandt til at holde sine tanker for sig selv. _NEWLINE_Som 70-\xc3\xa5rig gjorde Sartre i et interview klart, hvad Beauvoir bet\xc3\xb8d for ham: "Hun var den eneste, som var p\xc3\xa5 samme kundskabsniveau som mig og vidste, hvad jeg \xc3\xb8nskede. Derfor var hun et perfekt menneske at tale med, s\xc3\xa5dan som man sj\xc3\xa6lden har. Det er mit us\xc3\xa6dvanligt store held\xe2\x80\xa6Det betyder ikke, at jeg accepterede al hendes kritik, men jeg accepterede det meste\xe2\x80\xa6Der er ingen grund til ikke at kritisere meget skarpt, n\xc3\xa5r man har den lykke at elske den, man kritiserer."  Alligevel blev parret aldrig dus, men sagde De til hinanden hele livet. Beauvoir forklarede, at "Sartre havde det sv\xc3\xa6rt med f\xc3\xb8lelser. Han var flov over at vise dem, og n\xc3\xa6rmest ude af stand til at h\xc3\xa5ndtere andres."\n_START_SECTION_\nSkolel\xc3\xa6reren\n_START_PARAGRAPH_\nVed \xc3\x89cole Normale havde Sartre og hans kammerater g\xc3\xa5et p\xc3\xa5 bordel. De foragtede de prostituerede: "Vi syntes ikke, at en pige skulle give sig selv p\xc3\xa5 det vis." Han var forlovet med en pige i Lyon, Germaine Marron; men da han ikke bestod sin agregation sommeren 1928, br\xc3\xb8d Marron-familien forlovelsen. Sartre reagerede med lettelse, for bag Germaines ryg havde han haft en aff\xc3\xa6re med Simone Jollivet,  som intenst \xc3\xb8nskede at blive forfatter. Sartre underviste og opmuntrede hende; til geng\xc3\xa6ld gav hun ham og Nizan en lampesk\xc3\xa6rm syet af hendes egne purpurr\xc3\xb8de blondetrusser. Sartre morede sig over, at hun fra 18-\xc3\xa5rsalderen havde arbejdet som prostitueret ved dyre bordeller.  Jollivets optagethed af Flaubert var m\xc3\xa5ske det, der senere fik Sartre til at studere hans forfatterskab. _NEWLINE_Sartre sagde, at "jeg interesserede mig ikke spor for mig selv. Jeg var optaget af id\xc3\xa9er og verden og andres hjerter."  Hans varme og charme var legendarisk. Han var morsom, en glimrende imitator og fik folk til at le, s\xc3\xa5 de gr\xc3\xa6d. Han var gavmild og elskede at hj\xc3\xa6lpe folk, men virkede selv helt uafh\xc3\xa6ngig af andre. Han beh\xc3\xb8vede at f\xc3\xb8le, at en kvinde var forelsket i ham og tr\xc3\xa6ngte ham; men straks, han f\xc3\xb8lte sig elsket, var han lykkeligst alene med fyldepen, papir og b\xc3\xb8ger. Hans venner forvandlede sig ofte til det, han kaldte "drabanter"; de bebrejdede ham ofte for at v\xc3\xa6re ligeglad. P\xc3\xa5 samme vis blev det et m\xc3\xb8nster i hans liv, at k\xc3\xa6rester i starten af forholdet solede sig i hans udelte opm\xc3\xa6rksomhed, men snart klagede over, at han ikke ville afse tid til dem. Sartre p\xc3\xa5 sin side klagede over, hvor kr\xc3\xa6vende de var. Beauvoir var som sendt fra himlen; hun klagede ikke.  Det f\xc3\xb8rste halvandet \xc3\xa5r af deres forhold bestod af hektiske m\xc3\xb8der, n\xc3\xa5r hans milit\xc3\xa6rtjeneste tillod det. For Beauvoir var Sartre og de stunder, de fik sammen, hele hendes verden; denne afh\xc3\xa6ngighed skr\xc3\xa6mte ham. Straks de m\xc3\xb8dtes, greb han hendes h\xc3\xa5nd og begyndte at forklare en ny teori. Beauvoir gennemgik den s\xc3\xa5 med ham. Det var hendes rolle i forholdet, hvor hun ikke m\xc3\xa5tte komme i hans hjem, da hans stedfar ans\xc3\xa5 hende for en luder \xe2\x80\x93 hun og Sartre var jo ikke gift. Sartre var derfor heller ikke velkommen hos hendes for\xc3\xa6ldre. I stedet kom parret sammen med Sartres bedste ven p\xc3\xa5 den tid, Pierre Guille; efter en tid indledte Beauvoir og Guille et forhold. Som alle Sartres venner s\xc3\xa5 han godt ud; Sartre ville kun omg\xc3\xa5s k\xc3\xb8nne mennesker. Han holdt kontakten med Simone Jollivet; sammen med hende havde han oplevet "den mest ubehagelige f\xc3\xb8lelse som nogensinde har grebet mig, og som jeg tror oftest beskrives som jalousi\xe2\x80\xa6Jeg kom frem til, at jalousi er \xc3\xb8nsket om at eje. Derfor besluttede jeg mig for aldrig mere at v\xc3\xa6re jaloux." For Sartre var st\xc3\xa6rke f\xc3\xb8lelser noget skaberi, man gjorde sig til herre over, i lighed med t\xc3\xa5rer, s\xc3\xb8syge og d\xc3\xa5rlige nerver. Beauvoir blev s\xc3\xb8syg og havde let til t\xc3\xa5rer; men hun arbejdede meget med sin jalousi, is\xc3\xa6r da Sartre ville have hende til at tage sig af den anden Simone - Jollivet - som han ofte fremholdt som et godt eksempel for hende. Men hvor han i Jollivet s\xc3\xa5 en fri sj\xc3\xa6l, s\xc3\xa5 Beauvoir en ren t\xc3\xb8s. Deres filosofven, den ungarske j\xc3\xb8de Georges Politzer, sagde, at Sartre p\xc3\xa5 alle vis var et produkt af det franske borgerskab. Sartre blev opbragt, og fastholdt sin tro p\xc3\xa5 absolut frihed. F\xc3\xb8rst under krigen, hvor Politzer blev tortureret og dr\xc3\xa6bt af Gestapo, inds\xc3\xa5 Sartre, at det var takket v\xc3\xa6re netop borgerskabets privilegier, han havde kunnet leve, som han gjorde.  _NEWLINE__NEWLINE_Efter milit\xc3\xa6rtjenesten var han bittert skuffet over ikke at f\xc3\xa5 en stilling i Japan. I stedet fik han en lektorstilling i Le Havre fra marts 1931.  Beauvoir fik en stilling i Marseille. Den store afstand gav hende panik, og Sartre foreslog i strid med sine principper, at de kunne gifte sig, da gifte par blev sendt til samme by. Han s\xc3\xa5 ingen grund til, at foretr\xc3\xa6kke et martyrium frem for et princip, n\xc3\xa5r et \xc3\xa6gteskab alligevel kun var en formalitet. Han tilb\xc3\xb8d endog at k\xc3\xb8be en giftering til hende. Beauvoir takkede nej; til geng\xc3\xa6ld fornyede de to\xc3\xa5rspagten, og samme sommer rejste de for f\xc3\xb8rste gang til udlandet i en alder af 23 og 26 \xc3\xa5r, til Spanien. I Le Havre blev Sartre en afholdt l\xc3\xa6rer, siddende p\xc3\xa5 f\xc3\xb8rste pult med dinglende ben, mens han underviste, som om han samtalte med venner. Han tog elevernes tanker p\xc3\xa5 alvor og lod dem ryge i timerne. Der var intet snobberi ved ham, og der var ikke det emne, der ikke interesserede ham. Han bekymrede sig ikke om ting, andre voksne var optaget af, og gav n\xc3\xa6sten aldrig karakterer under middels. Efter et \xc3\xa5r kom Beauvoir langt n\xc3\xa6rmere, da hun fik en stilling i Rouen. Her l\xc3\xa6rte hun Colette Audry at kende, og betroede hende, at aftalen med Sartre var baseret "p\xc3\xa5 sandhed, ikke p\xc3\xa5 lidenskab", og at det ikke var nemt; men forholdet var alligevel, if\xc3\xb8lge Audry, "s\xc3\xa5 intenst, at det iblandt fik andre til at v\xc3\xa6re bedr\xc3\xb8vet over, at de ikke havde det s\xc3\xa5dan." Sartre m\xc3\xb8dte Audry p\xc3\xa5 sine bes\xc3\xb8g i Rouen, og de havde en aff\xc3\xa6re, hvorefter Beauvoir og Audry en tid var ret jaloux p\xc3\xa5 hinanden. Audry skrev senere en bog om Sartres filosofi. _NEWLINE_I september 1933 rejste Sartre til Berlin med et stipendium, og blev forf\xc3\xa6rdet over nazisternes gademarcher; men snart var han opslugt af et forhold til en kollegas kone, Marie Ville, som han kaldte sin "m\xc3\xa5nekvinde". "Jeg fandt tilbage til ungdommens ansvarsl\xc3\xb8shed," sagde han om \xc3\xa5ret i Berlin. Tilbage i Le Havre begyndte det, han kaldte "de dystre \xc3\xa5r". Han var 29 \xc3\xa5r og ikke spor ber\xc3\xb8mt, mens Nizan havde udgivet to romaner. Ovenik\xc3\xb8bet br\xc3\xb8d Marie Ville med ham; og han afskyede sit liv i provinsen. Romanprojektet blev lagt til side til fordel for et filosofisk essay om fantasi. Emnet gjorde ham interesseret i hallucinationer, og en skolekammerat, som havde specialiseret sig i psykiatri, foreslog, at Sartre skulle tage meskalin for selv at opleve f\xc3\xa6nomenet. I februar 1935 tog han turen til Sainte-Anne-sygehuset og fik en meskalinindspr\xc3\xb8jtning. Hverdagens genstande omdannede sig, v\xc3\xa6guret til en ugle, hans paraply til en grib; og ud af \xc3\xb8jenkrogen s\xc3\xa5 han et mylder af krabber og polypper. I uger bagefter var han som lamsl\xc3\xa5et; til sidst fortalte han, at han k\xc3\xa6mpede med en alvorlig depression. Hummere forfulgte ham; husene havde onde ansigter. Beauvoir blev irriteret, da han overfor andre altid havde anf\xc3\xb8rt, at man selv v\xc3\xa6lger sit hum\xc3\xb8r. Sommeren 1935 fik han en ny bekymring: Beauvoir lagde m\xc3\xa6rke til, at hans h\xc3\xa5r var blevet tyndere, og Sartre blev overv\xc3\xa6ldet af skr\xc3\xa6k for at blive skaldet \xe2\x80\x93 noget, han i \xc3\xb8vrigt aldrig blev.  Men i \xc3\xa5revis fortsatte han at f\xc3\xb8le sig forfulgt af enorme krabber, biller, gribbe og hummere.\n_START_SECTION_\nS\xc3\xb8strene Kosakiewicz\n_START_PARAGRAPH_\nI to \xc3\xa5r, 1935-37, gik Sartres dysterhed "over i galskab", sagde han selv; for i Rouen havde han m\xc3\xb8dt Beauvoirs elev Olga Kosakiewicz, datter af en af tsarens officerer, der var flygtet til Vesten efter den russiske revolution. Hun tilbragte al sin fritid sammen med Beauvoir, der sagde: "Der er for \xc3\xb8jeblikket kun to mennesker, der t\xc3\xa6ller i mit liv, og De er det ene." Hun tog den 19-\xc3\xa5rige pige med ud; iblandt p\xc3\xa5 dansebuler, hvor de morede sig med at blive taget for et lesbisk par. Tidvis havde de ogs\xc3\xa5 et seksuelt forhold. I juli 1935 ville for\xc3\xa6ldrene have datteren hjem; men Sartre, der  havde m\xc3\xb8dt Olga og f\xc3\xb8lte sig forynget i hendes selskab, foreslog, at han og Beauvoir kunne fors\xc3\xb8rge pigen. Olgas for\xc3\xa6ldre var r\xc3\xb8rt og taknemlige, da hendes dovenskab var til stor bekymring for dem. Beauvoir lejede et v\xc3\xa6relse til Olga p\xc3\xa5 det hotel, hvor hun selv boede; hun og Sartre havde udvidet parforholdet til en trio. De kaldte sig "Familien" og skrev en l\xc3\xa6seplan i filosofi for Olga, som snart m\xc3\xa5tte opgives; hun gad ikke noget. Alligevel fortsatte de med at fors\xc3\xb8rge hende, for Sartre var helt besat af pigen, og fast bestemt p\xc3\xa5 at overtage Beauvoirs plads i Olgas hengivenhed. Beauvoir adl\xc3\xb8d ham p\xc3\xa5 den tid i alt. For ham repr\xc3\xa6senterede Olga total autenticitet. Han filosoferede over frihed, men Olga var den frihed. Hvor han analyserede sin adf\xc3\xa6rd, fulgte hun blindt sine f\xc3\xb8lelser. Han t\xc3\xa6nkte fremad; hun levede her og nu, og afskyede ansvar og rutiner. "Jeg satte hende s\xc3\xa5 h\xc3\xb8jt, at for f\xc3\xb8rste gang i mit liv f\xc3\xb8lte jeg mig ydmyg og afv\xc3\xa6bnet overfor en anden," skrev Sartre, og Beauvoir hans livs "n\xc3\xb8dvendige k\xc3\xa6rlighed," \xe2\x80\x93 men ingen steder bruger han tiln\xc3\xa6rmet s\xc3\xa5 intense ord om hende. I sin roman L\xe2\x80\x99Age de raison skildrer han sit forhold til Olga. Ligeledes handler Beauvoirs f\xc3\xb8rste roman, L\xe2\x80\x99Invit\xc3\xa9e, om "trioen", som i romanen afsluttes med, at Olga-skikkelsen dr\xc3\xa6bes af Beauvoirs alter ego. Colette Audry beskrev det som "en forf\xc3\xa6rdelig oplevelse for Olga. Pigen var altfor ung til at vide, hvordan hun skulle forsvare sig." Beauvoir var d\xc3\xb8dtr\xc3\xa6t af, at Sartre lystrede pigens mindste vink. Iblandt forekom han hende at v\xc3\xa6re helt fremmed: "Nogle gange spurgte jeg mig selv, om mit liv var bygget p\xc3\xa5 en gigantisk l\xc3\xb8gn."  _NEWLINE_Sommeren 1936 blev Beauvoir ansat ved lyc\xc3\xa9e Moli\xc3\xa8re i Paris, og Sartre fik en stilling en times togrejse v\xc3\xa6k. Til hendes fortvivlelse insisterede han p\xc3\xa5, at hun tog Olga med til Paris, og pigen fik igen et v\xc3\xa6relse p\xc3\xa5 samme hotel som sin tidligere l\xc3\xa6rerinde. Sartres bes\xc3\xa6ttelse af Olga var \xc3\xb8del\xc3\xa6ggende for ham, da hun var \xc3\xa6kel ved hans stadige tiln\xc3\xa6rmelser. Hun drak sig s\xc3\xa5 fuld, at hun tumlede om i hotellets lobby, hvor de andre g\xc3\xa6ster v\xc3\xa6nnede sig til at skridte over hende; og en gang hjemme hos Jollivet forf\xc3\xa6rdede Olga de andre ved at klemme en t\xc3\xa6ndt cigaret mod sin h\xc3\xa5nd. Alt dette var hendes desperate, forg\xc3\xa6ves fors\xc3\xb8g p\xc3\xa5 at ryste Beauvoir ud af hendes handlingslammelse overfor Sartre.  I februar 1937 fik Beauvoir en alvorlig lungebet\xc3\xa6ndelse, hvorved hendes ene lunge faldt sammen. Sartre bes\xc3\xb8gte hende ofte p\xc3\xa5 sygehuset, men forblev opslugt af Olga, som i p\xc3\xa5sken fik bes\xc3\xb8g af sin lilles\xc3\xb8ster Wanda. Han tilb\xc3\xb8d at vise Wanda Montmartre. Mens de gik omkring, foreslog han et rollespil, hvor hun skulle v\xc3\xa6re hans mor, og han hendes datter. Den 20-\xc3\xa5rige pige var rystet; endnu mere, da han bagefter kyssede hende i taxaen. Resten af p\xc3\xa5sken var hun bange for at m\xc3\xb8de ham p\xc3\xa5 gaden, og Olga sk\xc3\xa6ldte Sartre ud. Men for ham vendte livet sig til det bedre: Kvalme var omsider antaget til udgivelse, og efter otte \xc3\xa5rs eksil havde han f\xc3\xa5et en stilling i Paris. Sommeren 1937 rejse han og Beauvoir til Gr\xc3\xa6kenland sammen med den unge Jacques-Laurent Bost, Olgas k\xc3\xa6reste, mens Sartre skrev lange, daglige brev til sin udvalgte, hendes s\xc3\xb8ster Wanda.  _NEWLINE_Tilbage i Paris flyttede han og Beauvoir ind p\xc3\xa5 hotel Mistral i Rue Cels, p\xc3\xa5 et v\xc3\xa6relse i hver sin etage. Sartre var morgengnaven, og foretrak en kop kaffe og en croissant i sit eget selskab p\xc3\xa5 kaf\xc3\xa9en om hj\xc3\xb8rnet, frem for andres selskab. Efter arbejdstid skrev han; f\xc3\xb8rst efter kl. 20 var det tid for at omg\xc3\xa5s andre, men kun parvis. Hvis Sartre sad sammen med en bekendt, skulle andre holde sig v\xc3\xa6k. Hans venner reagerede p\xc3\xa5, at han efter en tids samtale forventede, at de gik og gav plads til den n\xc3\xa6ste i k\xc3\xb8en. I april 1938 blev Kvalme udgivet med dedikation til Beauvoir, som p\xc3\xa5 den tid var meget betaget af sin dygtigste elev, Bianca Bienenfeld (f\xc3\xb8dt 1921 i Lublin, senere gift med Sartres elev Bernard Lamblin), som hun tog p\xc3\xa5 fodtur med i juni 1938; her begyndte deres seksuelle forhold. I juli var hun p\xc3\xa5 fodtur med Olgas k\xc3\xa6reste Bost,  mens Sartre var sammen med skuespillerinden Colette Gibert  i Paris, og omtalte deres samv\xc3\xa6r med lumre detaljer i breve, adresseret til b\xc3\xa5de Beauvoir og Bost. Han fik lokket Wanda til at bes\xc3\xb8ge sig i Paris, v\xc3\xa6ltede hende om p\xc3\xa5 sengen, n\xc3\xa5ede at kysse hende f\xc3\xb8r hun fik revet sig l\xc3\xb8s, og h\xc3\xb8rte hende kaste op p\xc3\xa5 badev\xc3\xa6relset bagefter. Beauvoir kom tilbage fra sin tur, hvor hun og Bost var g\xc3\xa5et i seng med hinanden, selv om de vidste, at troskab bet\xc3\xb8d meget for Olga. Nu tog Sartre og Beauvoir sommerferie sammen i Nordafrika, selv om hun skrev l\xc3\xa6ngselsfulde breve til Bost, som var sammen med Olga, og f\xc3\xb8lte sig splittet mellem to kvinder. Det kunne minde om en s\xc3\xa6beopera.  Samtidig med sin forelskelse i Bost, fortsatte Beauvoir sit lidenskabelige forhold til Bianca tre gange i ugen. Hun og Sartre diskuterede Olgas stilling: Hvilken frihed havde hun i den falske lykke, hun levede i, n\xc3\xa5r hendes k\xc3\xa6reste Bost bag hendes ryg stod i forhold til Beauvoir? Sartre beroligede Beauvoirs samvittighed med, at der angiveligt findes mennesker, man er n\xc3\xb8dt til at lyve for.  For Sartre var spillet omkring forf\xc3\xb8relse "en litter\xc3\xa6r anstrengelse" som han kunne vende hjem fra med "stemmen dryppende af honning og hjertet fyldt med afsky," i mods\xc3\xa6tning til skrivning, som fik ham til at f\xc3\xb8le sig v\xc3\xa6rdifuld. Straks han havde forf\xc3\xb8rt en kvinde, anede han knapt, hvad han ville med hende. Hans selvanalyse og selvkritik fik ham heller ikke til at \xc3\xa6ndre adf\xc3\xa6rd.\n_START_SECTION_\nKrigen\n_START_PARAGRAPH_\nSommeren 1938 pr\xc3\xb8vede Sarte forsigtigt at f\xc3\xa5 Beauvoir til at indse, at verdenssituationen kunne ende med en krig. Hendes elev, den russiskf\xc3\xb8dte Nathalie Sorokine, tilbad Beauvoir, men afviste Sartres tiln\xc3\xa6rmelser meget kontant. "Han blev s\xc3\xa5 forvirret af dette, s\xc3\xa5 s\xc3\xa5ret, og han sad der og vidste ikke, hvad han skulle g\xc3\xb8re\xe2\x80\xa6det var kun jeg, der forstod, at han var knust af hendes tankel\xc3\xb8shed. Jeg besluttede, at ingen skulle s\xc3\xa5re ham s\xc3\xa5dan igen\xe2\x80\xa6s\xc3\xa5 jeg m\xc3\xa5tte s\xc3\xb8rge for, at hvis hun afviste ham, skete det s\xc3\xa5dan at det ikke s\xc3\xa5rede hans ego. Min opgave blev at g\xc3\xb8re ham tryg." Sorokine blev alligevel optaget i "Familien" som en ligemand, mens den polsk-j\xc3\xb8diske Bianca Bienenfeld blev inkluderet af medf\xc3\xb8lelse. Bianca \xc3\xb8nskede intenst at danne trio med Sartre og Beauvoir, men de havde br\xc3\xa6ndt sig for meget p\xc3\xa5 oplevelsen med Olga. I januar 1939 begynde Sartre alligevel at kurtisere Bianca, som blev smigret over s\xc3\xa5 megen opm\xc3\xa6rksomhed fra Beauvoirs idol; p\xc3\xa5 Sorbonne, hvor hun studerede filosofi, satte hendes n\xc3\xa6rmeste venner Sartre um\xc3\xa5delig h\xc3\xb8jt. Hans navn var i alle aviser, efter udgivelsen af novellesamlingen Le Mur. Han var "en mester i k\xc3\xa6rlighedens sprog," skrev hun; han gav hende morsomme k\xc3\xa6lenavne og fandt hendes ludende holdning "r\xc3\xb8rende". I en lun kaf\xc3\xa9 erkl\xc3\xa6rede han hende sin k\xc3\xa6rlighed; kunne hun mon komme til at forelske sig i ham? Bianca sagde, at hun ikke ville s\xc3\xa5re Beauvoir \xe2\x80\x93 aldrig. Sartre forsikrede pigen om, at Beauvoir ikke havde noget imod, at de ogs\xc3\xa5 fuldbyrdede forholdet. _NEWLINE_I juni blev hun med op p\xc3\xa5 hans v\xc3\xa6relse. P\xc3\xa5 vej derhen pralede han: "Stuepigen vil nok blive overrasket, for i g\xc3\xa5r tog jeg en anden piges jomfrudom."  Bianca g\xc3\xb8s indvendigt. Hun bad ham om at tr\xc3\xa6kke for, mens han forlangte fuldt dagslys, og forklarede hendes k\xc3\xb8nsdele for hende, "som en l\xc3\xa6ge forud for en operation". Det blev ikke til noget med den forskr\xc3\xa6mte pige; f\xc3\xb8rst nogle dage senere tabte hun sin jomfrudom, og Sartre bankede ivrigt p\xc3\xa5 Beauvoirs d\xc3\xb8r n\xc3\xa6ste morgen for at fort\xc3\xa6lle det. Tidligere havde Beauvoir v\xc3\xa6ret glad for Bianca; men efter at Sartre var kommet mellem dem, klagede hun ofte over hende til Bost. Beauvoir frygtede ogs\xc3\xa5, at hun aldrig blev af med s\xc3\xb8strene Kosakiewicz. Hendes st\xc3\xa6vnem\xc3\xb8der med Bost m\xc3\xa5tte holdes skjult for Olga; og i for\xc3\xa5ret 1939 var Wanda kommet til Paris, hvor Sartre fors\xc3\xb8rgede hende. Beauvoir oplevede situationen som "beskidt"; hun f\xc3\xb8lte sig forr\xc3\xa5dt. I juli 1939 lykkedes Sartre p\xc3\xa5 en tur til Marseille at f\xc3\xa5 Wanda i seng. Derefter erkl\xc3\xa6rede hun sit had til ham i tre kvarter, f\xc3\xb8r han fik sneget sig ud for at skrive til Beauvoir om sin erobring: "I morges l\xc3\xa5 jeg med hende for f\xc3\xb8rste gang." Med Wanda oplevede han "fuldkommen k\xc3\xa6rlighed, at stirre hinanden ind i \xc3\xb8jnene og holde hinanden i h\xc3\xa5nden\xe2\x80\xa6Jeg beh\xc3\xb8ver sk\xc3\xa6nderiernes voldsomhed eller forsoningens r\xc3\xb8rende egenskaber for at f\xc3\xb8le mig levende." _NEWLINE_Mellem Sartre og Beauvoir var det seksuelle samliv p\xc3\xa5 det n\xc3\xa6rmeste oph\xc3\xb8rt; men sommeren 1939 erkl\xc3\xa6rede han pludselig en aften, at de ikke tr\xc3\xa6ngte flere midlertidige aftaler: "Vi m\xc3\xa5 altid v\xc3\xa6re sammen, for ingen kunne forst\xc3\xa5 os, som vi forst\xc3\xa5r hinanden." Beauvoir var overlykkelig.  Samme efter\xc3\xa5r, da Frankrig og Storbritannien efter Hitlers angreb p\xc3\xa5 Polen erkl\xc3\xa6rede Tyskland krig, blev Sartre indkaldt til milit\xc3\xa6rtjeneste. Efter at have pakket, skrev han til Bianca: "Jeg tilh\xc3\xb8rer den trofaste type\xe2\x80\xa6De skal vide, at jeg elsker Dem inderligt, FOR ALTID."  Til Wanda sagde han: "Jeg er frygtelig bange for, at De skal glemme mig." Beauvoir fulgte ham til toget, der gik fra Gare de l\'Est. Som statsansat fik han fuld l\xc3\xa6rerl\xc3\xb8n under milit\xc3\xa6rtjeneste, s\xc3\xa5 til sin lettelse kunne han stadig fors\xc3\xb8rge s\xc3\xb8strene Kosakiewicz. Men hans \xc3\xb8jne begyndte at plage ham; han var n\xc3\xa6sten blind p\xc3\xa5 det h\xc3\xb8jre \xc3\xb8je, og det venstre beh\xc3\xb8vede hvile. I stedet begyndte han at skrive med \xc3\xb8jnene lukket.  Han kom til h\xc3\xa6rens vejrtjeneste, hvor hans arbejdsopgaver tillod ham rigeligt med tid til at skrive. Han skrev op mod 12 timer dagligt igennem 9 m\xc3\xa5neder. Skrivningen var en m\xc3\xa5de at undslippe de andre soldater p\xc3\xa5, og en m\xc3\xa5de at tackle h\xc3\xa6rens hierarki, som \xc3\xa6rgrede ham. Et udvalg af hans mere end 2.000 siders dagbogsnotater blev senere udgivet som Les carnets de la dr\xc3\xb4le de guerre ("Dagbogsnotater fra den m\xc3\xa6rkv\xc3\xa6rdige krigstilstand")._NEWLINE_Da han fik ti dages orlov fra 4. februar 1940, m\xc3\xa5tte han og Beauvoir holde sig skjult p\xc3\xa5 hotel Mistral, s\xc3\xa5 s\xc3\xb8strene Kosakiewicz ikke opdagede, at han var i Paris. Han skrev flere breve til Wanda, som hans "drabanter" postede fra krigszonen, et brev hver dag. Tre dage tilbragte han med Wanda i Paris; til hende sagde han, at han kun fik seks dages orlov; tre dage hos hende og tre hos Beauvoir (som han gav brevene fra Wanda og Bianca, s\xc3\xa5 hun kunne bed\xc3\xb8mme dem). Beauvoir blev fortvivlet, da han bekendte sine st\xc3\xa6rke f\xc3\xb8lelser for Wanda; at han var utilpas over alle sine l\xc3\xb8gne, og vurderede, om det m\xc3\xa5ske var bedre at tilbringe livet med at v\xc3\xa6re trofast mod \xc3\xa9t menneske.  Til overm\xc3\xa5l blev han indhentet af sin fortid. Colette Gibert havde fortalt studenten Mouloudji, at Sartre i sin tid n\xc3\xa6rmest havde voldtaget hende. Mouloudji var en ven af Wanda, men anede ikke, at hun var Sartres k\xc3\xa6reste; s\xc3\xa5 da hun fortalte ham om sin agtelse for Sartre, fortalte han hende om Giberts erfaring. Wanda blev rasende, og Sartre skammede sig dybt. Til Gibert skrev han: "Jeg er i besiddelse af en viss sadisme, der blev tiltrukket af Deres vulgaritet," og til Beauvoir: "Hvad skulle jeg ogs\xc3\xa5 med det pigebarn? Var det ikke bare for at spille rollen som nabolagets Don Juan?" I en storm af breve tryglede han Wanda om at forst\xc3\xa5, hvor s\xc3\xa5rbar hun gjorde ham: "De ved godt, at jeg ville trampe over alle (ogs\xc3\xa5 "B\xc3\xa6veren")\xe2\x80\xa6for at have et godt forhold til Dem." Til Beauvoir indr\xc3\xb8mmede han, at han "ikke var stolt over at have skrevet det". Da svar udeblev, blev han bekymret over hende: "Jeg har aldrig v\xc3\xa6ret s\xc3\xa5 urolig over mig selv, siden jeg blev forrykt\xe2\x80\xa6jeg elsker Dem. Jeg er bange for, jeg m\xc3\xa5 virke u\xc3\xa6rlig p\xc3\xa5 Dem, med alle de l\xc3\xb8gne, jeg er viklet ind i\xe2\x80\xa6Min lille k\xc3\xa6re, min elskede "B\xc3\xa6ver", jeg sv\xc3\xa6rger p\xc3\xa5, at for Dem er jeg helt uforfalsket. Hvis jeg ikke var det, ville der ikke findes noget i hele verden, som jeg ikke ville fremst\xc3\xa5 som en l\xc3\xb8gner for; jeg ville miste mig selv. Min elskede, De er ikke kun mit liv, men ogs\xc3\xa5 mit livs eneste \xc3\xa6rlighed." Han var enormt lettet, da den f\xc3\xb8lgende dag bragte et brev fra Beauvoir: "Det er, som om De har et lille segl, og m\xc3\xa5 stemple alt, jeg ser," skrev han. _NEWLINE_Bianca havde h\xc3\xa5bet at blive elsket af b\xc3\xa5de ham og Beauvoir; de l\xc3\xa5nte ogs\xc3\xa5 penge af hende. Men i sin iver efter at rydde op i sit f\xc3\xb8lelsesliv, gjorde Sartre slut med hende i februar 1940, og overlod til Beauvoir at tr\xc3\xb8ste den s\xc3\xb8nderknuste pige. Tre m\xc3\xa5neder senere gik tyskerne ind i Frankrig, og Biancas bedstefar og tante blev sendt til Auschwitz og dr\xc3\xa6bt; alligevel fik Beauvoir sig til at skrive til Sartre, at Bianca "sp\xc3\xa5r dommedag som en Cassandra (som hun plejer) og n\xc3\xb8ler mellem koncentrationslejren og selvmord, men foretr\xc3\xa6kker selvmord."  Senere fortr\xc3\xb8d Beauvoir deres h\xc3\xa5rdhed mod pigen: "Jeg har aldrig bebrejdet Dem for bruddet, da det trods alt var det, jeg havde r\xc3\xa5det Dem til. Men jeg bebrejdede os \xe2\x80\x93 mig selv faktisk lige s\xc3\xa5 meget som Dem\xe2\x80\xa6for den m\xc3\xa5de, vi behandler folk p\xc3\xa5. Jeg f\xc3\xb8lte det helt uacceptabelt, at vi havde f\xc3\xa5et hende til at lide s\xc3\xa5dan." Hun fortr\xc3\xb8d endnu mere, da Bianca nogle m\xc3\xa5neder senere fik et alvorligt nervesammenbrud. Sartre benyttede stadig Beauvoir til at afslutte hans aff\xc3\xa6rer, n\xc3\xa5r han ikke gad mere \xe2\x80\x93 enten fik han Beauvoir til at fort\xc3\xa6lle pigerne, at aff\xc3\xa6ren var over, eller han gav hende skylden, n\xc3\xa5r han gjorde det slut. _NEWLINE_Fra lejren skrev han dagligt til Beauvoir, underskrev sig "Deres lille \xc3\xa6gtemand" - og gav hende et alvorligt chok, da han i brev af 12. maj 1940 pludselig skrev, at Wanda var ensom og syg, s\xc3\xa5 han blev n\xc3\xb8dt til at gifte sig med hende for at kunne bes\xc3\xb8ge hende (et bryllup gav ret til tre dages orlov). Han tilf\xc3\xb8jede, at han nemt kunne lyve for Wanda og fort\xc3\xa6lle, at han kun fik to dages orlov, s\xc3\xa5dan at han kunne tilbringe den sidste dag sammen med Beauvoir.  Imidlertid blev der ikke indvilget orlov under p\xc3\xa5g\xc3\xa5ende kampe. I stedet skrev han til Wanda: "Du er HELE MIT LIV, min elskede," og bad Beauvoir om at sende hende penge. _NEWLINE_Sartres tid som "forfatter i uniform" sluttede brat, da tyske tropper den 10. maj 1940 invaderede Holland, Belgien og Luxembourg og rykkede videre herfra ind i Frankrig. Den "m\xc3\xa6rkv\xc3\xa6rdige krigstilstand" blev nu afl\xc3\xb8st af reelle krigshandlinger. Bost blev alvorlig s\xc3\xa5ret; Nizan blev dr\xc3\xa6bt i kampene. Sartre blev p\xc3\xa5 sin 35-\xc3\xa5rsdag - 21. juni 1940 - taget til fange af tyskerne og f\xc3\xb8rt til en krigsfangelejr med 25.000 andre fanger i Tyskland. Krigsfangetilv\xc3\xa6relsen m\xc3\xa6rkede ham for livet. Her oplevede han sammenholdet og solidariteten blandt mennesker anbragt i en ekstrem situation. Han fortsatte med at skrive, men deltog nu ogs\xc3\xa5 aktivt i lejrlivet, bl.a. ved at skrive og f\xc3\xa5 opf\xc3\xb8rt et teaterstykke juleaftensdag. Tiden som krigsfange bet\xc3\xb8d en drejning bort fra den individualistiske tankegang, der havde pr\xc3\xa6get Sartre i 1930\'erne. Han \xc3\xb8nskede fra da af at spille en aktiv rolle i samfundet og blev i efterkrigstiden en af Frankrigs f\xc3\xb8rende samfundsengagerede intellektuelle.\n_START_SECTION_\nBes\xc3\xa6ttelsestiden\n_START_PARAGRAPH_\nSartre blev l\xc3\xb8sladt og vendte tilbage til Frankrig fra tysk krigsfangeskab i marts 1941. Den f\xc3\xb8rste nat i frihed samtalte han og Beauvoir til den lyse morgen. Hun var lamsl\xc3\xa5et over hans bebrejdelser, fordi hun havde underskrevet et skema om, at hun hverken var j\xc3\xb8disk eller frimurer. Ligeledes var han vred, fordi hun havde m\xc3\xa5ttet ty til sortb\xc3\xb8rsen for at skaffe sig selv og sine n\xc3\xa6rmeste de daglige forn\xc3\xb8denheder. Her var en helt ny Sartre - ford\xc3\xb8mmende, streng og kritisk til almindelige menneskers vis at overleve den strenge krigshverdag p\xc3\xa5. "Hans eneste tanke var, at tyskerne m\xc3\xa5tte bek\xc3\xa6mpes." Det ramte hende h\xc3\xa5rdt, at han ikke gad at tilbringe de f\xc3\xb8rste dage i hendes selskab, men i stedet sagde ja til Sorokines uventede tilbud om sex. Han fortalte det ikke til Beauvoir; men hun m\xc3\xa6rkede det straks, for "n\xc3\xa5r han gjorde noget, han skammede sig over, kunne han aldrig se p\xc3\xa5 mig, men smilede genert." Sorokine var meget jaloux p\xc3\xa5 Sartre, da han kom tilbage og lagde beslag p\xc3\xa5 Beauvoirs opm\xc3\xa6rksomhed. Nu havde hun sikret sig begges opm\xc3\xa6rksomhed.  "Jeg har udviklet en vis sans for s\xc3\xa5danne forbindelser," skrev Beauvoir om det, Sartre kaldte "hendes kvindeharem". Hun betalte skolepengene, s\xc3\xa5 Sorokine kunne studere ved Sorbonne. "Jeg har stor sans for hendes krop\xe2\x80\xa6Hvis jeg var fri, ville jeg entusiastisk hengive mig til vores forhold." _NEWLINE_Straks pr\xc3\xb8vede han at danne en modstandsgruppe: "Hvis Tyskland vandt krigen, skal vi s\xc3\xb8rge for, at Tyskland taber freden!" Han kaldte sin gruppe Socialisme et libert\xc3\xa9, og blev rigtig vred, da Beauvoir spurgte ham, hvordan de i praksis kunne udrette noget \xe2\x80\x93 spionere eller infiltrere, og til hvem skulle de sende materialet? Det kunne han ikke svare p\xc3\xa5. Merleau-Ponty havde rekrutteret flere af sine elever i gruppen Sous la botte (= Under st\xc3\xb8vlen). Da grupperne fik en bunke pamfletter trykt op, glemte Sartres tidligere elev Jean Pouillon mappen p\xc3\xa5 metroen, fuld af pamfletter, hans navn og adresse, samt en liste over alle, de havde pr\xc3\xb8vet at rekruttere. Mappen fik de tilbage fra hittegodskontoret. Sorokine cyklede dumdristigt rundt i Paris med kurven fuld af pamfletter, som hun smed fra sig i h\xc3\xa5ndfulde. P\xc3\xa5 sine runder yndede hun at flirte med tyske soldater og, hvis de ikke kunne fransk, give dem nogle pamfletter med. Da Beauvoir h\xc3\xb8rte om det, fik hun sat en stopper for Sorokines deltagelse. Et andet problem var uenigheden mellem marxisten Merleau-Ponty og antikommunisten Sartre, som fik dem til at vogte jaloux p\xc3\xa5 hinandens lederstatus. Sartres bidrag blev af nogle bed\xc3\xb8mt som kun "en forts\xc3\xa6ttelse af hans samtaler med feltpr\xc3\xa6sterne i fangelejren". Sommeren 1941 n\xc3\xa6rmede han sig modstandsgruppen \xc3\x89toile (= Stjerne), hvor Samuel Beckett var med. Beckett sagde senere: "Der var altid nogen, som ingen tog alvorligt, hverken modstandsbev\xc3\xa6gelsen eller Gestapo. Sartre var blandt dem." I august/september cyklede han og Beauvoir rundt i den frie zone i Sydfrankrig. Der blev han afvist f\xc3\xb8rst af Andr\xc3\xa9 Gide, s\xc3\xa5 af Andr\xc3\xa9 Malraux, mens Colette Audry tog imod parret i Grenoble, r\xc3\xb8rt over "deres barnlige uskyld og sorg". Hun bad dem om hellere at skrive, og "overlade spionage til dem, der ved, hvordan det g\xc3\xb8res", hvad Beauvoir var enig i. S\xc3\xa5 betalte de en gr\xc3\xa6nselods for at ledsage dem over gr\xc3\xa6nsen tilbage til det besatte Frankrig; det skete i fuldt dagslys, og tyskerne indkasserede en del af fortjenesten.  _NEWLINE_Tilbage i Paris faldt Sartres gruppe fra hinanden; der gik rygter om, at Sartre i virkeligheden var tysk agent. Det bidrog han selv til, da han overtog en ny stilling ved lyc\xc3\xa9e Condorcet i oktober 1941, som han fik efter Henri Dreyfus Lefoyer (en grandnev\xc3\xb8 af Alfred Dreyfus), som blev fyret, fordi han var j\xc3\xb8de.  Sartre skrev ogs\xc3\xa5 for Comoedia, et kendt taler\xc3\xb8r for tysk propaganda. I den f\xc3\xb8rste udgivelse under tysk opsyn anmeldte Sartre den franske overs\xc3\xa6ttelse af Melvilles Moby Dick. Redakt\xc3\xb8ren Ren\xc3\xa9 Delange omtales respektl\xc3\xb8st i Beauvoirs memoirer, mens han i virkeligheden var hendes og Sartres velg\xc3\xb8rer og hjalp dem i deres karrierer. Sartre foretog rettelser i sine v\xc3\xa6rker efter instruks af den tyske censur; til geng\xc3\xa6ld skrev han for les Lettres Fran\xc3\xa7aises, som da var et illegalt blad. Modstandsbev\xc3\xa6gelsens skribenter skrev ikke for aviser i den frie zone; men det gjorde Sartre. Han var heller ikke at finde p\xc3\xa5 "Otto-listen", en liste over mere end 800 tyskfiendtlige skribenter, udarbejdet af den tyske ambassad\xc3\xb8r Otto Abetz. Det forl\xc3\xb8d, at Sartre var sat fri af tyskerne for at virke som deres agent. Han og Beauvoir benyttede forlaget Gallimard; og ejeren Gaston Gallimard blev underkastet granskning (men frikendt) efter krigen.  I 1970\xe2\x80\x99erne sagde Sartre: "Vor opgave var at fort\xc3\xa6lle alle franskm\xc3\xa6nd, at vi ikke ville styres af tyskere. Det var modstandsbev\xc3\xa6gelsens opgave - ikke kun at f\xc3\xa5 spr\xc3\xa6ngt nogle tog eller broer i luften her og der."\n_START_SECTION_\nAlgeriets frihedskamp: "Skyd Sartre!"\n_START_PARAGRAPH_\nI 1961 rejste Sartre og Beauvoir sammen til Brasilien. Ved Amazonas p\xc3\xa5drog hun sig h\xc3\xb8j feber og blev fl\xc3\xb8jet tilbage til Recife. Mens hun l\xc3\xa5 halvd\xc3\xb8d i sygehussengen, pr\xc3\xb8vede Sartre at forf\xc3\xb8re en ung journalist, som betroede Beauvoir, at hun vurdere at tage sit liv, fordi hun elskede og hadede Sartre, og de skulle rejse n\xc3\xa6ste morgen. Beauvoir sov i pigens seng og holdt rundt hendes h\xc3\xa5ndled for at forhindre hende i at springe ud af vinduet. Journalisten ville rejse efter dem til Paris, og Sartre talte om at gifte sig med hende. Til overm\xc3\xa5l kom der bekymrede breve og opringninger. I 1960 havde parret v\xc3\xa6ret blandt de 121 franske intellektuelle, som undertegnede "de 121s manifest"  med krav om uafh\xc3\xa6ngighed for Algeriet og amnesti for de franske soldater, der n\xc3\xa6gtede at l\xc3\xb8fte v\xc3\xa5ben mod algierske frihedsk\xc3\xa6mpere. 5.000 franske veteraner havde paraderet nedad Champs-Elys\xc3\xa9es, mens de r\xc3\xa5bte: "Skyd Sartre!" 30 af de 121 var allerede sat under tiltale. Samtlige 121 blev truet med fem \xc3\xa5rs f\xc3\xa6ngsel. Beauvoir var ogs\xc3\xa5 i fare pga. sit forsvar for Djamila Boupacha,  en algiersk frihedsk\xc3\xa6mperske, som franske soldater havde udsat for frygtelig tortur, bl.a. voldt\xc3\xa6gt med en knust flaske. Parret turde ikke andet end at \xc3\xa6ndre rejseruten hjem fra Brasilien; de landede i Barcelona, hvor de blev m\xc3\xb8dt af venner. Sammen k\xc3\xb8rte de via baggader ind i Paris, hvor parret i m\xc3\xa5nedsvis holdt sig inden d\xc3\xb8re og levede af hermetik. Sartre indkaldte til pressekonference i Beauvoirs lejlighed i Rue Schoelcher med en protest mod anklagerne mod de 30: "Hvis enkeltpersoner findes skyldige, da er vi det alle sammen." Anklagerne blev s\xc3\xa5 frafaldt, da regeringen kviede sig ved at rejse tiltale mod Sartre. "Man s\xc3\xa6tter ikke Voltaire i f\xc3\xa6ngsel!" sagde de Gaulle, og mente Sartre. Da kunne man heller ikke rejse tiltale mod de andre; men statsansatte mistede arbejdet. I juli blev Sartres hjem i Rue Bonaparte rammet af en spr\xc3\xa6ngladning. Skaden var ikke stor, men Sartre flyttede sin mor til et hotel, mens han selv gik i d\xc3\xa6kning hos Beauvoir. I oktober demonstrerede omkring 30.000 algirere mod udgangsforbud for muslimer kl. 20:30 i Paris. Det var en fredelig protest, indtil politiet gik til angreb og dr\xc3\xa6bte mindst 200 demonstranter. De flest aviser fortiede ugerningen, mens les Temps Modernes skrev om den. I januar 1962 \xc3\xb8delagde en ny spr\xc3\xa6ngladning lejligheden i Rue Bonaparte, hvorved inventaret og mange af Sartres papirer gik tabt. Sartre lejede nu en etv\xc3\xa6relses h\xc3\xb8jt oppe i Boulevard Raspail 222. Her boede han n\xc3\xa6rmest uden m\xc3\xb8bler, med b\xc3\xb8ger liggende ud over gulvet. Fra sit hjem havde han kun reddet en tr\xc3\xa6stol efter sin oldefar, "den eneste genstand, jeg bryder mig om, bortset fra mine b\xc3\xb8ger naturligvis. Jeg foretr\xc3\xa6kker det ubekvemme. Jeg kan ikke lide s\xc3\xa6der, som korrumperer."  Han havde besluttet ikke at gifte sig med den brasilianske journalist, men modtog hver tirsdag bes\xc3\xb8g af Liliane Siegel, som f\xc3\xb8lte sig helt afh\xc3\xa6ngig af deres ugentlige samtale, og senere skrev en bog om deres lange venskab, I skyggen af Sartre.\n_START_SECTION_\nSenere \xc3\xa5r\n_START_PARAGRAPH_\nSartre blev tildelt nobelprisen i litteratur i 1964, men afslog - som den f\xc3\xb8rste nogensinde - at modtage den. Han havde tidligere anmodet om at blive fjernet fra listen over kandidater til prisen, men hans brev var blevet overset. Dette var under den kolde krig; og som begrundelse for sin afvisning opgav Sartre, der \xc3\xb8nskede at forsone \xc3\xb8st og vest, at han ikke \xc3\xb8nskede at "v\xc3\xa6lge side" ved at acceptere en pris fra en vesteurop\xc3\xa6isk institution. I de f\xc3\xb8lgende dage var hans hjem s\xc3\xa5 belejret af journalister, at han m\xc3\xa5tte g\xc3\xa5 i d\xc3\xa6kning hos Beauvoirs s\xc3\xb8ster. _NEWLINE_50.000 mennesker m\xc3\xb8dte frem, da han blev begravet p\xc3\xa5 Cimeti\xc3\xa8re de Montparnasse i Paris.  Senere blev Beauvoir lagt i den samme grav.'