b'\n_START_ARTICLE_\nHeinrich Zille\n_START_SECTION_\nLiv\n_START_PARAGRAPH_\nZille blev f\xc3\xb8dt i Radeburg n\xc3\xa6r Dresden, s\xc3\xb8n af urmager Johann Traugott Zill (Zille siden 1854) og Ernestine Louise (f\xc3\xb8dt Heinitz, datter af en minearbejder fra Erzgebirge). I 1867 flyttede hans familie til Berlin, hvor han graduerede fra grundskolen i 1872 og startede som l\xc3\xa6rling hos litograf._NEWLINE_I 1883 giftede han sig med Hulda Frieske, med hvem han havde tre b\xc3\xb8rn. Hun d\xc3\xb8de i 1919._NEWLINE_Zille blev bedst kendt for sine (ofte sjove) tegninger, der fanger karakteristika hos mennesker, is\xc3\xa6r "stereotyper", hovedsageligt fra Berlin, og mange af dem blev offentliggjort i den tyske ugesatiriske avis Simplicissimus. Han var den f\xc3\xb8rste, der skildrede det desperate sociale milj\xc3\xb8 i Berlin Mietskasernen (bogstaveligt talt "lejlighedskaserne"), bygninger med nogle gange et dusin personer pr. v\xc3\xa6relse, der flygtede fra landdistrikterne til den voksende industrielle storby under Gr\xc3\xbcnderzeit, kun for at finde endnu dybere fattigdom i den voksende proletariske klasse._NEWLINE_Hans specielle talent var den skr\xc3\xa6mmende humoristiske skildring af, hvad der i virkeligheden var ganske usjove livsbetingelser for handicappede tiggere, tuberkul\xc3\xb8se prostituerede og tjenestefolk og is\xc3\xa6r deres b\xc3\xb8rn, idet de fors\xc3\xb8gte at f\xc3\xa5 det bedste ud af livet og n\xc3\xa6gtede at give op._NEWLINE_Zille betragte ikke sig selv som en rigtig kunstner: han sagde ofte, at hans arbejde ikke var et resultat af talent, men kun af h\xc3\xa5rdt arbejde. Max Liebermann promoverede ham dog. Han kaldte ham til Berlin Sezession i 1903, udstillede Zille\'s arbejder og opfordrede ham til at s\xc3\xa6lge tegninger - og da Zille mistede sit job som litograf i 1910, opfordrede Liebermann ham til at leve alene af sine tegninger._NEWLINE_Berlins "almindelige folk" havde meget respekt for Zille, og meget sent i livet kulminerede hans ber\xc3\xb8mmelse, da b\xc3\xa5de fattigdom og ytringsfrihed n\xc3\xa5ede nye h\xc3\xb8jder i de br\xc3\xb8lende tyvere, med Nationalgalleriet, der k\xc3\xb8bte nogle tegninger i 1921, Kunstakademiet \xc3\xa6rede ham med et professorat i 1924, og Gerhard Lamprecht lavede filmen Die Verrufenen baseret p\xc3\xa5 hans tegneseriefigurer og historier i 1925. Hans 70 \xc3\xa5rs f\xc3\xb8dselsdag i 1928 blev fejret i hele Berlin. Han d\xc3\xb8de et \xc3\xa5r senere.'