b'\n_START_ARTICLE_\nTrefemtedelsklausulen\n_START_PARAGRAPH_\nTrefemtedelsklausulen var en aftale baseret p\xc3\xa5 et kompromis mellem de 13 oprindelige stater i USA, om at en slave skulle t\xc3\xa6lle for 3/5 fri mand i delstaternes befolkning, n\xc3\xa5r pladserne i det nyoprettede Repr\xc3\xa6sentanternes Hus skulle fordeles. Aftalen blev vedtaget p\xc3\xa5 Philadelphia-konventionen i 1787 og indskrevet i konstitutionen.\n_START_SECTION_\nKonstitutionen\n_START_PARAGRAPH_\nTrefemtedelskompromiset findes i artikel 1, sektion 2, paragraf 3 i den amerikanske konstitution:_NEWLINE_Representatives and direct Taxes shall be apportioned among the several States which may be included within this Union, according to their respective Numbers, which shall be determined by adding to the whole Number of free Persons, including those bound to Service for a Term of Years, and excluding Indians not taxed, three fifths of all other Persons.\n_START_SECTION_\nDiskussionen mellem nord- og sydstater\n_START_PARAGRAPH_\nNordstaterne havde oprindeligt argumenteret for, at kun frie borgere skulle t\xc3\xa6lle med, n\xc3\xa5r pladserne i Repr\xc3\xa6sentanternes Hus skulle fordeles. Sydstaterne havde p\xc3\xa5 den anden side argumenteret for, at slaverne ogs\xc3\xa5 skulle t\xc3\xa6lles med, da de slaverige sydstater p\xc3\xa5 denne m\xc3\xa5de ville v\xc3\xa6re overrepr\xc3\xa6senteret i Repr\xc3\xa6sentanternes Hus. Forliget blev, at en slave skulle t\xc3\xa6lle for 3/5 fri mand, og at denne tre-femtedels mands ejer var p\xc3\xa5lagt at betale skat for sin slave.\n_START_SECTION_\nPolitisk ulighed p\xc3\xa5 grund af aftalen\n_START_PARAGRAPH_\nDa det stadig ikke var tilladt slaver at stemme, gav aftalen slaveejerne et klart politisk fortrin, da de dermed udgjorde den befolkningsm\xc3\xa6ssige majoritet i den unge union. Konsekvensen af aftalen var, at i 1793 havde slavestaterne 47 pladser i Repr\xc3\xa6sentanternes Hus, hvor de kun ville have haft 33, hvis pladserne udelukkende havde v\xc3\xa6ret baseret p\xc3\xa5 frie borgere. I 1812 havde slavestaterne 76 pladser i stedet for de 59, som de ellers ville have haft; og i 1833 havde de 98 pladser i stedet for 73. I perioden fra George Washington blev valgt som pr\xc3\xa6sident og indtil 1850-kompromiset bestred slaveejerne pr\xc3\xa6sidentembedet i 50 ud af de 62 \xc3\xa5r.'