b'\n_START_ARTICLE_\nFrederik 2. (Tysk-romerske rige)\n_START_SECTION_\nBarndoms\xc3\xa5rene\n_START_PARAGRAPH_\nFrederik blev f\xc3\xb8dt i Jesi n\xc3\xa6r Ancona i Italien som s\xc3\xb8n af den tysk-romerske kejser Henrik 6. I f\xc3\xb8lge nogle af kr\xc3\xb8nikerne var hans mor, Constanza af Hauteville meget opsat p\xc3\xa5 at vise, at hun efter ni \xc3\xa5rs barnl\xc3\xb8shed faktisk fik et barn, s\xc3\xa5 hun lod f\xc3\xb8dslen foreg\xc3\xa5 i et telt p\xc3\xa5 byens torv. Frederik blev d\xc3\xb8bt i katedralen i Assisi omkring \xc3\xa5rsskiftet 1196-1197, og han blev navngivet efter sine to bedstef\xc3\xa6dre som Fridericus Rogerius). _NEWLINE_Hans far Henrik 6. havde en plan om at g\xc3\xb8re kejsertitlen arvelig, og han fik i 1196 i Frankfurt am Main sin s\xc3\xb8n udr\xc3\xa5bt til romersk (tysk) konge. Titlen blev imidlertid anf\xc3\xa6gtet af Henriks bror Filip af Schwaben og af Otto af Braunschweig. Da Frederiks far d\xc3\xb8de i 1197, var den to\xc3\xa5rige Frederik i Italien, undervejs mod Tyskland. S\xc3\xa5 snart nyheden om Henriks d\xc3\xb8d n\xc3\xa5ede Frederiks v\xc3\xa6rge, Konrad af Spoleto, blev det besluttet at sende drengen tilbage til moderen Constanza i Palermo, og der blev han den 17. maj 1198 kronet som konge af Sicilien._NEWLINE_Som hustru til Henrik havde Constanza titlen dronning af Sicilien, og hun fortsatte efter mandens d\xc3\xb8d med at bruge titlen, nu som regent p\xc3\xa5 s\xc3\xb8nnens vegne. Hun afbr\xc3\xb8d \xe2\x80\x93 i Frederiks navn \xe2\x80\x93 de forbindelser med Tyskland, der var knyttet, da hun blev gift med Henrik. Hun sendte hans tyske r\xc3\xa5dgivere hjem, og hun frasagde Frederiks krav p\xc3\xa5 den tyske trone og p\xc3\xa5 kejsertitlen.  _NEWLINE_Da Constanza d\xc3\xb8de i 1198, overtog pave Innocens 3. hvervet som v\xc3\xa6rge for Frederik. Frederiks husl\xc3\xa6rer var i disse \xc3\xa5r teologen Censio, der senere blev valgt som pave Honorius 3. Markward of Annweiler havde tidligere haft en betroet post hos kejser Henrik, og han gjorde nu \xe2\x80\x93 med st\xc3\xb8tte fra Henriks yngre bror Filip af Schwaben \xe2\x80\x93 krav p\xc3\xa5 posten som regent p\xc3\xa5 den lille prins\' vegne. I 1200 sejlede han og hans m\xc3\xa6nd p\xc3\xa5 genuesiske skibe til Sicilien, hvor de \xc3\xa5ret efter fik kontrol over prinsen. Markwards styre varede dog kun til 1202, da han d\xc3\xb8de og blev erstattet af en anden af Henriks tidligere ansatte, h\xc3\xa6rf\xc3\xb8reren Vilhelm af Capparone. Vilhelm holdt Frederik i en form for husarrest i det kongelige palads i Palermo indtil 1206. Han blev fjernet med magt af Gualtiero di Palearia, der derefter havde hvervet indtil 1208, hvor prinsen blev erkl\xc3\xa6ret myndig. Den konstante dyst om jobbet som formynder for Frederik handlede ikke om omsorg for drengens opv\xc3\xa6kst og l\xc3\xa6rdom, men om penge og indflydelse. Markward var som n\xc3\xa6vnt st\xc3\xb8ttet af Genova, Vilhelm fik opbakning fra Pisa, og Gualtiero blev ligeledes st\xc3\xb8ttet af Genova. Som tak fik k\xc3\xb8bm\xc3\xa6ndene fra disse byer omfattende privilegier til deres handel. Da Frederik endelig blev myndig, ventede der ham en stor opgave med genvinde kongemagtens autoritet i forhold til de adelsm\xc3\xa6nd og eventyrere, der havde haft frit spil i adskillige \xc3\xa5r.\n_START_SECTION_\nVejen til kejsertitlen\n_START_PARAGRAPH_\nOtto 4. af Braunschweig var blevet tysk-romersk kejser i 1209, kronet af pave Innocens 3. Kejser Otto blev hurtigt samlingspunkt for de utilfredse adelsm\xc3\xa6nd i Syditalien i takt med, at Frederik begyndte at ud\xc3\xb8ve sin magt i omr\xc3\xa5det. Kejseren invaderede Syditalien og n\xc3\xa5ede helt ned til Calabrien uden at m\xc3\xb8de n\xc3\xa6vnev\xc3\xa6rdig modstand. Otto havde inden sin kroning givet paven flere l\xc3\xb8fter, heriblandt at holde sig fra Syditalien. Han br\xc3\xb8d dem alle, og det gjorde Innocens s\xc3\xa5 rasende, at han bandlyste kejseren i 1210. Innocens s\xc3\xb8rgede derp\xc3\xa5 for, at Frederik, som han tidligere havde v\xc3\xa6ret v\xc3\xa6rge for, blev valgt in absentia som "romersk" (tysk) konge i september 1211. Disse begivenheder \xe2\x80\x93 og stigende uro i Tyskland \xe2\x80\x93 bet\xc3\xb8d, at Otto m\xc3\xa5tte opgive sit felttog og haste hjem til Tyskland.  _NEWLINE_Frederik sejlede fra Sicilien til Gaeta med et lille f\xc3\xb8lge. Han m\xc3\xb8dtes med paven og erkl\xc3\xa6rede sig enig i pavens \xc3\xb8nske om, at titlen som tysk-romersk kejser skulle v\xc3\xa6re uforenelig med titlen som konge af Sicilien. I stedet gjorde han sin hustru Constanza til regent af Sicilien. Frederik fortsatte op gennem Norditalien til Sydtyskland. Her l\xc3\xa5 kejser Ottos tropper p\xc3\xa5 lur efter ham, men det lykkedes lige akkurat Frederik at n\xc3\xa5 i sikkerhed bag murene i Konstanz i september 1212, f\xc3\xa5 timer f\xc3\xb8r Otto n\xc3\xa5ede frem med sin h\xc3\xa6r._NEWLINE_Valget af Frederik som tysk konge blev bekr\xc3\xa6ftet ved hans kroning i Mainz den 9. december 1212. Hans magt i Tyskland var imidlertid skr\xc3\xb8belig, og han var kun rigtig anerkendt i Sydtyskland. I de nordtyske omr\xc3\xa5der var der udbredt st\xc3\xb8tte til Otto, der p\xc3\xa5 trods af bandlysningen her stadig blev respekteret som konge og kejser. Otto involverede sig imidlertid i krigen mellem den engelske kong Johan uden Land og den franske kong Filip 2. August, der var en af Frederiks st\xc3\xb8tter. I slaget ved Bouvines 27. juli 1214 blev Ottos h\xc3\xa6r s\xc3\xa5 afg\xc3\xb8rende sl\xc3\xa5et, at hans opbakning hos de \xc3\xb8vrige tyske fyrster forsvandt, og Otto m\xc3\xa5tte tr\xc3\xa6kke sig tilbage til sine besiddelser i Braunschweig, hvor han d\xc3\xb8de i 1218. De tyske fyrster m\xc3\xb8dtes igen i 1215 og valgte p\xc3\xa5 ny Frederik som konge, og den 23. juli samme \xc3\xa5r blev han kronet i Aachen. Frederik var nu "romersk" (tysk) konge uden modkandidater, men der gik fem \xc3\xa5r, f\xc3\xb8r han kunne f\xc3\xa5 den officielle titel som tysk-romersk kejser. Det kr\xc3\xa6vede indviklede forhandlinger med Innocens 3. og med hans efterf\xc3\xb8lger fra 1216, Honorius 3., f\xc3\xb8r Frederik kunne rejse til Rom og blive kronet af Honorius, 22. november 1220. Ved samme lejlighed blev hans \xc3\xa6ldste s\xc3\xb8n Henrik kronet til romersk konge som symbol p\xc3\xa5, at han var udpeget som tronf\xc3\xb8lger.\n_START_SECTION_\nTysk-romersk kejser\n_START_PARAGRAPH_\nI mods\xc3\xa6tning til de fleste andre tysk-romerske kejsere tilbragte Frederik kun en ringe del af sin regeringstid i Tyskland. I 1218 var han i Frankrig, hvor hans h\xc3\xa6r hjalp Filip 2. August og Odo 3. af Burgund med at f\xc3\xa5 afsluttet krigen om arvef\xc3\xb8lgen til grevskabet Champagne. Frederik og hans tropper invaderede Lothringen, hvor de erobrede og afbr\xc3\xa6ndte Nancy og senere tog hertugen af Lorraine som fange. Efter sin kejserkroning i 1220 opholdt Frederik sig mest i Syditalien, dog afbrudt af hans deltagelse i det 6. korstog. I 1236-1237 var han for sidste gang i Tyskland, og de f\xc3\xb8lgende 13 \xc3\xa5r lod han sig repr\xc3\xa6sentere i landet af s\xc3\xb8nnen Konrad. _NEWLINE_I kongeriget Sicilien byggede han videre p\xc3\xa5 den lovgivning, der var blevet skabt i 1140 af hans bedstefar Roger 2. i form af Assiserne fra Ariano. F\xc3\xb8rst kom Assiserne fra Capua i 1220 og derp\xc3\xa5 en langt mere omfattende konstitution, udstedt i Melfi i 1231. Den sidstn\xc3\xa6vnte lovsamling er ogs\xc3\xa5 kendt som Liber Augustalis, og var s\xc3\xa5 enest\xc3\xa5ende for sin tid, at den dannede skole for flere senere lovsamlinger. Konstitutionen gjorde Sicilien til et enev\xc3\xa6ldigt monarki, og den kn\xc3\xa6satte princippet om, at den skrevne lov st\xc3\xa5r over s\xc3\xa6dvaneretten. Med kun f\xc3\xa5 \xc3\xa6ndringer forblev Liber Augustalis basis for den sicilianske lovgivning indtil 1819.\n_START_SECTION_\nDet femte korstog og udviklingen i Norditalien\n_START_PARAGRAPH_\nDa han blev valgt til romersk konge, var en af betingelserne for pavens st\xc3\xb8tte, at han skulle love at deltage i det kommende 5. korstog. Korstogets deltagere blev indskibet i 1217, men selv om Frederik havde gentaget sit l\xc3\xb8fte ved kroningen i 1215, tog han ikke med. De tropper, han sendte, deltog i erobringen af Damietta i Egypten, men herefter gik korstoget i st\xc3\xa5, blandt andet fordi den pavelige udsending Plagius ikke kunne afslutte forhandlinger med araberne, fordi man hele tiden ventede p\xc3\xa5, at Frederik skulle ankomme og st\xc3\xa5 i spidsen for projektet. Til sidst m\xc3\xa5tte korsfarene tr\xc3\xa6kke sig tilbage, og Damietta gik tabt igen i 1221.  Pave Honorius 3. gav Frederik skylden for korstogets fiasko, og i den \xc3\xb8vrige kristne verden blev han ligeledes udr\xc3\xa5bt som syndebuk._NEWLINE_I 1225 gav Frederik pave Honorius et nyt korstogsl\xc3\xb8fte. der gik ud p\xc3\xa5, at han ville drage af sted senest i 1227. Frederik indkaldte p\xc3\xa5 samme tid til en samling af rigsdagen i Cremona, der var den vigtigste kejsertro by i Lombardiet. Rigsdagens emner skulle v\xc3\xa6re henholdsvis indsatsen mod k\xc3\xa6tteri, planl\xc3\xa6gningen af det kommende korstog og frem for alt en genskabelse af kejserrigets magt i Norditalien, hvor flere af de st\xc3\xb8rre byer i praksis var selvst\xc3\xa6ndige. Byernes reaktion var at genskabe Den lombardiske Liga, der i sin tid havde overvundet Frederiks bedstefar, Frederik Barbarossa, og lige som sidst var det Milano, der stod i spidsen for ligaen. Frederik var n\xc3\xb8dsaget til at aflyse rigsdagen, og i stedet gik Honorius ind som m\xc3\xa6gler og fik lavet et kompromis mellem parterne. Under sit ophold i Norditalien udstedte Frederik i marts 1226 i Rimini en forordning, der gav Den Tyske Orden retten til omr\xc3\xa5det \xc3\x98st for floden Wisla i det nuv\xc3\xa6rende Polen, hvilket f\xc3\xb8rte til en intensivering af det Nordiske korstog.\n_START_SECTION_\nKrigen mod paven, og Henriks opr\xc3\xb8r\n_START_PARAGRAPH_\nMens Frederik var i Det hellige land, blev hans h\xc3\xa6r i Italien ledet af Rainald af Spoleto, der ufortr\xc3\xb8dent gik i gang med at angribe de pavelige besiddelser i Marche og i hertugd\xc3\xb8mmet Spoleto. Pave Gregor 9. svarede igen med at hyre en h\xc3\xa6r, som han satte Frederiks svigerfar, John af Brienne, i spidsen for. John, der var blevet forst\xc3\xb8dt som regent af Frederik, havde ingen skrupler ved invadere Syditalien i 1229, og efter at have overvundet en troppestyrke ved Monte Cassino, n\xc3\xa5ede han frem til Apulien. Frederik forlod straks Pal\xc3\xa6stina og ankom til Brindisi i juni 1229. Han generobrede hurtigt de tabte omr\xc3\xa5der og holdt justits over de opr\xc3\xb8rske baroner, men han forfulgte ikke Johns h\xc3\xa6r over gr\xc3\xa6nsen til Pavestaten. Krigen blev formelt afsluttet ved  en traktat, underskrevet i San Germano i sommeren 1230. Kejseren m\xc3\xb8dtes med Gregor 9. i Anagni og han gav afkald p\xc3\xa5 visse rettigheder i forhold til kirken p\xc3\xa5 Sicilien. \xc3\x85ret efter \xe2\x80\x93 i august 1231 \xe2\x80\x93 udstedte Frederik en ny konstitution i byen Melfi. Den nye lovgivning havde et centralistisk snit, og den skulle r\xc3\xa5de bod p\xc3\xa5 nogle af de politiske og administrative problemer, der var kommet frem i lyset under de foreg\xc3\xa5ende \xc3\xa5rs konflikt._NEWLINE_Selv om Frederik nu havde sluttet fred med paven, var der stadig et problem i forhold til fyrsterne i Tyskland. Kejserens s\xc3\xb8n Henrik var blevet f\xc3\xb8dt i 1211 p\xc3\xa5 Sicilien i \xc3\xa6gteskabet med Constanza af Aragonien, og Henrik var som ung mand blevet sendt til Tyskland for at repr\xc3\xa6sentere kejseren. Henrik havde fra starten f\xc3\xb8rt en aggressiv politik i forhold til fyrternes privilegier, men da de sluttede sig sammen, gav han op og underskrev i Worms Statutum in favorem principum ("Statutter til fordel for fyrsterne"). Herved gav han afkald p\xc3\xa5 meget af kejserens suver\xc3\xa6nitet og da Frederik h\xc3\xb8rte om det, indkaldte han Henrik til et m\xc3\xb8de i Aquileia i 1232. Henrik bekr\xc3\xa6ftede suver\xc3\xa6nitetsafgivelsen, og da Frederik ikke var i stand til at \xc3\xa6ndre aftalen, bekr\xc3\xa6ftede han Statutum i byen Cividale kort tid efter. _NEWLINE_Frederik havde ogs\xc3\xa5 et problem i selve Italien i form af byerne i Lombardiet, der blev ved med at unddrage sig kejserlig kontrol, og selv om Gregor 9. i 1233 fors\xc3\xb8gte at m\xc3\xa6gle mellem parterne, kom der ikke noget ud af det. S\xc3\xb8nnen Henrik genoptog p\xc3\xa5 samme tid en konfrontatorisk linje over for de tyske fyrster \xe2\x80\x93 stik imod Frederiks \xc3\xb8nske. Frederik fik Gregor til at ekskommunikere Henrik i juli 1234, og Henrik svarede igen med at tage kontakt til de lombardiske byer, for at f\xc3\xa5 dem til at blokere passene over Alperne. Frederik kom alligevel over Alperne i maj 1235, selv om han ikke havde en h\xc3\xa6r med sig, kunne han allerede i juli samme \xc3\xa5r i Worms tvinge Henrik til at frasige sig den kongekrone, s\xc3\xb8nnen som tidligere omtalt havde f\xc3\xa5et i 1220. Henrik blev efterf\xc3\xb8lgende f\xc3\xa6ngslet._NEWLINE_Mens Frederik var i Tyskland, s\xc3\xb8rgede han for at hans sl\xc3\xa6gt, Hohenstauferne, blev forliget med Welferne, der tidligere havde v\xc3\xa6ret deres konkurrenter til kejsermagten. Henrik L\xc3\xb8ves barnebarn Otto Barnet afgav officielt Welfernes tabte besiddelser i Bayern og Sachsen, og til geng\xc3\xa6ld modtog han omr\xc3\xa5det omkring Braunschweig som hertugd\xc3\xb8mme under navnet Braunschweig-L\xc3\xbcneburg.\n_START_SECTION_\nKrig i Lombardiet\n_START_PARAGRAPH_\nEfter at freden s\xc3\xa5ledes var genoprettet nord for Alperne, fik Frederik de tyske fyrster til at levere tropper til en h\xc3\xa6r, der skulle overvinde de opr\xc3\xb8rske byer i Lombardiet. Gregor fors\xc3\xb8gte at l\xc3\xb8se konflikten med diplomatiske midler, men forg\xc3\xa6ves. P\xc3\xa5 vej til Italien m\xc3\xa5tte Frederik tage en omvej, fordi hertug Frederik 2. af \xc3\x98strig (med tilnavnet "den stridbare") gjorde opr\xc3\xb8r. Som straf gjorde kejser Frederik hovedstaden Wien til en fri rigsstad, og under sit ophold i byen i februar 1237 fik han sin ni\xc3\xa5rige s\xc3\xb8n Konrad kronet til romersk konge. _NEWLINE_De lombardiske byer og de kejserlige diplomater fors\xc3\xb8gte \xe2\x80\x93 med paven som m\xc3\xa6gler \xe2\x80\x93 at n\xc3\xa5 til enighed, men det mislykkedes, og Frederiks reagerede ved at invadere Lombardiet. I november 1237 besejrede han den lombardiske liga i slaget ved Cortenuova. Frederik fejrede sejren med et triumftog gennem Cremona, hvor han b\xc3\xa5de fremviste en elefant og den lombardiske ligas carroccio (transpotable krigsalter), der var blevet erobret i slaget. Han afviste alle fredsf\xc3\xb8lere, selv den fra Milano, der ellers var ledsaget af en stor sum penge. Hans krav om ubetinget overgivelse skabte stor modstand i b\xc3\xa5de Milano, Brescia, Bologna og Piacenza, og i oktober 1238 tvang ligaen ham til at h\xc3\xa6ve belejringen af Brescia, efter at de havde v\xc3\xa6ret t\xc3\xa6t p\xc3\xa5 at tage ham til fange._NEWLINE_I begyndelsen af \xc3\xa5ret 1239 holdt Frederik hof i Padua, og det var her, han fik meddelelsen om, at han igen var blevet ekskommunikeret af paven. Kejserens svar til Gregor 9. bestod i at forvise franciskanerne og dominikanerne fra Lombardiet, samtidig med at han gjorde sin s\xc3\xb8n Enzio (Heinz) til statholder i Norditalien. _NEWLINE_Enzio erobrede b\xc3\xa5de Emilia-Romagna, Marche og hertugd\xc3\xb8mmet Spoleto, der alle tilh\xc3\xb8rte pavestaten. Derp\xc3\xa5 bekendtgjorde Frederik, at han agtede at erobre republikken Venezia, som straf for et angreb p\xc3\xa5 Sicilien fra s\xc3\xb8siden. Det blev ved ordene, og i stedet marcherede kejseren med sin h\xc3\xa6r gennem Toscana og indtog Foligno og Viterbo, f\xc3\xb8r han gav sig i kast med en belejring af Rom. Belejringen mislykkedes, og Frederik fortsatte derp\xc3\xa5 mod syd, hvor han plyndrede den pavelige by Benevento. Alle fors\xc3\xb8g p\xc3\xa5 fredsslutning mislykkedes.    _NEWLINE_Frederik fik nu melding om, at den kejsertro by Ferrara var blevet erobret af hans fjender, og hans svar var at drage mod nord, hvor han erobrede Ravenna og Faenza efter lange belejringer. Indbyggerne i Forli, som vedblev at st\xc3\xb8tte den kejserlige sl\xc3\xa6gt Hohenstaufen i generationer, tilb\xc3\xb8d ham deres st\xc3\xb8tte i belejringen. Som tak fik de lov til at f\xc3\xb8re Hohenstaufens \xc3\xb8rn i deres byv\xc3\xa5ben, og begivenheden viser, hvordan de enkelte byer fors\xc3\xb8gte at f\xc3\xa5 mest muligt ud af at spille p\xc3\xa5 striden mellem paven og kejseren, s\xc3\xa5 de kunne tryne deres nabobyer._NEWLINE_Paven indkaldte nu sine allierede til r\xc3\xa5dsslagning, men skibe fra den kejsertro by Pisa opsnappede mange af dem, da de var undervejs fra Genova til Rom. Frederik sendte igen sine tropper mod Rom, efter f\xc3\xb8rst at have h\xc3\xa6rget de pavelige besiddelser i Umbria. Den 22. august 1241 d\xc3\xb8de pave Gregor imidlertid, og da det var vigtigt for kejseren at vise, at han ikke var imod paved\xc3\xb8mmet, men kun Gregor, afbl\xc3\xa6ste han felttoget og l\xc3\xb8slod to kardinaler fra f\xc3\xa6ngslet i Capua. Gregors efterf\xc3\xb8lger, Celestin 4., n\xc3\xa5ede kun at regere i 15 dage, og derefter stod pavestolen tom i halvandet \xc3\xa5r.\n_START_SECTION_\nInnocens 4.\n_START_PARAGRAPH_\nKardinalerne var l\xc3\xa6nge om at blive enige om en ny pave, men 25. juni 1243 lykkedes det. Innocens 4. var medlem af en kendt romersk adelssl\xc3\xa6gt, der havde t\xc3\xa6tte forbindelser til kejseren, s\xc3\xa5 der kom nyt h\xc3\xa5b om forsoning. Innocens skulle imidlertid vise sig at blive kejserens h\xc3\xa5rdeste modstander. Selv om de to parter indledte forhandlinger straks, i sommeren 1243, gik kardinal Ranieri alligevel i gang med at opildne borgerne i Viterbo til opr\xc3\xb8r, og det lykkedes. Frederik ans\xc3\xa5 byen for at v\xc3\xa6re et vigtigt st\xc3\xb8ttepunkt, t\xc3\xa6t p\xc3\xa5 Rom, s\xc3\xa5 han indledte en belejring. Det lykkedes Innocens af f\xc3\xa5 kejseren til at opgive belejringen, men i november blev den kejserlige garnison, der var efterladt ved byen, brutalt hugget ned. Med glimrende diplomati fik Innocens alligevel sluttet fred med Frederik, selv om paven br\xc3\xb8d aftalen kort efter. For at undg\xc3\xa5 kejserlig indblanding, rejste Innocens og de fleste af hans kardinaler i hemmelighed med genuesiske galejer, f\xc3\xb8rst til Genova, og senere til Lyon, hvor der blev afholdt et kirkem\xc3\xb8de fra 24. juni 1245. Den f\xc3\xb8lgende m\xc3\xa5ned erkl\xc3\xa6rede Innocens, at Frederik var afsat, blandt andet fordi han var "ven med Sultanen af Babylon", "fulgte saracenernes skikke", "havde et harem, bevogtet af eunukker", akkurat som den byzantinske kejser, og fordi han var "hedning". Pavens kandidat til kejsertitlen var Henrik Raspe, landgreve af Th\xc3\xbcringen, og der blev lagt en plan om at myrde Frederik, med st\xc3\xb8tte fra pavens svoger Orlando de Rossi, der ellers var kejserens gode ven.   _NEWLINE_Sammensv\xc3\xa6rgelsen blev imidlertid afsl\xc3\xb8ret af greven af Caserta, og kejserens h\xc3\xa6vn var n\xc3\xa5desl\xc3\xb8s. De sammensvorne gemte sig i Altavilla, men Frederiks tropper \xc3\xb8delagde byen, og de skyldige blev blindet, leml\xc3\xa6stet og derefter br\xc3\xa6ndt levende eller h\xc3\xa6ngt. P\xc3\xa5 samme tid havde kardinal Ranieri sat sig i spidsen for en invasionsh\xc3\xa6r, men den n\xc3\xa5ede ikke l\xc3\xa6ngere end til byen Spello i Umbrien, hvor den blev sl\xc3\xa5et af Marino af Eboli, der var kejserens statholder i Spoleto.   _NEWLINE_Innocens sendte store bel\xc3\xb8b til Tyskland for at underminere Frederiks position, og han fik \xc3\xa6rkebisperne af K\xc3\xb6ln og Mainz til at erkl\xc3\xa6re kejseren afsat. I maj 1246 blev Henrik Raspe officielt udpeget til romersk (tysk) konge, hvilket var foruds\xc3\xa6tningen for senere at f\xc3\xa5 kejsertitlen. Med penge fra paven kunne Henrik udruste en h\xc3\xa6r, der i august 1246 besejrede Frederiks s\xc3\xb8n og stedfortr\xc3\xa6der Konrad ved Frankfurt. Men Frederik havde ogs\xc3\xa5 medgang i Tyskland. I 1246 d\xc3\xb8de Frederik den Stridbare af \xc3\x98strig, og han havde tilsyneladende brugt for meget tid p\xc3\xa5 kiv og for lidt p\xc3\xa5 sin familie, for han d\xc3\xb8de barnl\xc3\xb8s. Dermed udd\xc3\xb8de fyrstesl\xc3\xa6gten Babenberg, og \xc3\x98strig tilfaldt kejseren. I 1247 d\xc3\xb8de s\xc3\xa5 Henrik Raspe, men Frederiks modstandere udpegede i stedet i 1248 grev Vilhelm af Holland til konge.  _NEWLINE_Frederik fik sat situationen i Italien p\xc3\xa5 plads p\xc3\xa5 et m\xc3\xb8de i Terni februar-marts 1247, hvor han udn\xc3\xa6vnte sl\xc3\xa6gtninge og venner til posterne som statholdere i de forskellige provinser. Han fik s\xc3\xb8nnen Manfred gift med en datter af grev Amadeus 4. af Savoyen og fik kontrol over det norditalienske markisat Monferrato. Innocens\' modspil gik ud p\xc3\xa5 at bede om beskyttelse fra den franske konge Ludvig 9. Kongen var imidlertid p\xc3\xa5 god fod med Frederik, og han tvivlede ikke p\xc3\xa5 kejserens \xc3\xb8nske om fred. Innocens udrustede derfor p\xc3\xa5 egen h\xc3\xa5nd en h\xc3\xa6r, der skulle tr\xc3\xa6nge ind i Lombardiet, men den m\xc3\xa5tte vende om, da Frederik med en massiv h\xc3\xa6r drog til Torino, hvor han afholdt sit n\xc3\xa6ste m\xc3\xb8de med storm\xc3\xa6ndene.\n_START_SECTION_\nSlaget ved Parma og Frederiks sidste \xc3\xa5r\n_START_PARAGRAPH_\nKejserens cementerede position i Italien blev imidlertid afg\xc3\xb8rende \xe2\x80\x93 og ganske overraskende \xe2\x80\x93 truet. I juni 1247 besluttede den vigtige lombardiske by Parma sig til at st\xc3\xb8tte det pavelige parti, og de kejserlige embedsm\xc3\xa6nd blev smidt ud. Frederiks s\xc3\xb8n Enzio var ansvarlig for omr\xc3\xa5det, men han kunne ikke udrette andet end at bede faderen om hj\xc3\xa6lp. Kejseren ankom med en h\xc3\xa6r og indledte belejringen, st\xc3\xb8ttet af sin ven Ezzelino 3., der blandt andet regerede over Verona. Frederik havde t\xc3\xa6nkt sig at sulte byen til overgivelse, s\xc3\xa5 han gav sig god tid og fik bygget en ny by af tr\xc3\xa6 i en ring omkring Parma. Han kaldte den "Vittoria" og brugte den til at huse sit skatkammer, harem og dyresamling, og med base i byen drog han ud p\xc3\xa5 de jagtture, han satte s\xc3\xa5 meget pris p\xc3\xa5._NEWLINE_Den 18. februar 1248, mens kejseren var p\xc3\xa5 jagt, myldrede tropperne fra Parma pludselig ud af byens porte og erobrede "Vittoria". Den kejserlige h\xc3\xa6r gik til modangreb, men blev drevet p\xc3\xa5 flugt. Tabet af skatkammeret var en alvorlig sag for Frederik, for uden penge kunne han ikke forts\xc3\xa6tte sin kampagne i Lombardiet mod de opr\xc3\xb8rske byer og mod paven. Han m\xc3\xa5tte tr\xc3\xa6kke sig tilbage, og sk\xc3\xb8nt han gennem en h\xc3\xa5rdh\xc3\xa6ndet skatteopkr\xc3\xa6vning fik genskabt sin pengebeholdning, bet\xc3\xb8d hans nederlag, at mange byer, der d\xc3\xb8jede med store skatter, fik mod til at rive sig l\xc3\xb8s fra hans styre. Omr\xc3\xa5derne Romagna, Marche og Spoleto gik tabt i denne periode._NEWLINE_Frederik oplevede endnu en skuffelse i februar 1249, da det stod klart, at hans n\xc3\xa6re r\xc3\xa5dgiver, juristen og digteren Pier delle Vigne, havde svindlet med statens midler. Nogle historikere mener, at Pier faktisk var med i en plan om at forr\xc3\xa5de kejseren, og Mathias af Paris skriver, at Frederik gr\xc3\xa6d, da han h\xc3\xb8rte om sammensv\xc3\xa6rgelsen. Pier blev blindet og lagt i l\xc3\xa6nker, og han d\xc3\xb8de kort efter i Pisa, muligvis ved selvmord. Endnu v\xc3\xa6rre blev det, da kejseren fik nyheden om, at hans s\xc3\xb8n Enzio var blevet taget til fange af byen Bologna under slaget ved Fossalta i maj 1249. Det lykkedes aldrig at f\xc3\xa5 befriet eller l\xc3\xb8sk\xc3\xb8bt Enzio, der forblev f\xc3\xa6ngslet til sin d\xc3\xb8d i 1272. _NEWLINE_Frederiks n\xc3\xa6ste tab var s\xc3\xb8nnen Richard af Chieti, og p\xc3\xa5 krigsskuepladsen mistede han Como og Modena, men fik dog generobret Ravenna. Paven udrustede en ny h\xc3\xa6r under kardinal Pietro Capocci, men den blev knust ved slaget ved Cingoli i Marche i 1250. Herefter kunne kejserens styrker generobre Romagna (minus Bologna), Marche og Spoleto. Det gik ogs\xc3\xa5 bedre i Tyskland, hvor Konrad vandt flere slag mod Vilhelm af Holland.    _NEWLINE_Frederik deltog ikke i de sidste felttog i Italien. Han var i Melfi med sin nye administrator, Riccardo af Montenero, og de udarbejdede nye retningslinjer for styret af omr\xc3\xa5derne i Italien. De gode nyheder var nu i overtal: Enzios afl\xc3\xb8ser i Norditalien, Ettore Pallavicini, fik h\xc3\xa6vnet nederlaget i Parma i et nyt slag, der kostede byen 3.000 mand, og fl\xc3\xa5den vandt et afg\xc3\xb8rende slag over Genova, og erobrede 17 galejer. Passene i Alperne blev holdt \xc3\xa5bne af Manfreds svigerfar i Savoyen, og Brennerpasset blev bevogtet af Frederiks ven Ezzelino. Kejseren var s\xc3\xa5 opmuntret over fremgangen, at han planlagde at drage til Lyon og derefter til Tyskland, men under en jagt i november 1250 blev han ramt af en mavesygdom og bragt til det n\xc3\xa6rliggende Castel Fiorentino, ved Lucera i Apulien. Her ordnede han sit testamente, if\xc3\xb8rte sig cistercienserordenens munkedragt (han var officielt medlem af ordenen) og sov fredeligt ind den 13. december 1250._NEWLINE_Testamentet bestemte, at kejsertitlen skulle arves af Konrad, sammen med titlen som konge af Sicilien. Manfred blev fyrste af Taranto og skulle fungere som Konrads repr\xc3\xa6sentant i Italien. Den afd\xc3\xb8de (og forst\xc3\xb8dte) s\xc3\xb8n Henrik havde en s\xc3\xb8n med samme navn, og han fik titlen som hertug af \xc3\x98strig og markis af Steiermark, men kom aldrig reelt til at regere over landene. _NEWLINE_Der gik imidlertid kun fire \xc3\xa5r f\xc3\xb8r Konrad d\xc3\xb8de, og dermed var det slut med Hohenstaufernes dynasti. Tyskland blev kastet ud i et uroligt interregnum, der varede helt til 1273, \xc3\xa5ret efter at Frederiks sidste efterkommer, Enzio, var d\xc3\xb8d i sit f\xc3\xa6ngsel. Efter Frederiks d\xc3\xb8d opstod der en legende om, at han blot sad og sov i bjergene i Kyffh\xc3\xa4user i Tyskland, og at han en dag ville v\xc3\xa5gne op og genskabe sit rige. I l\xc3\xb8bet af middelalderen blev denne myte i stedet overf\xc3\xb8rt til hans farfar, Frederik Barbarossa._NEWLINE_Kejser Frederiks sarkofag er udf\xc3\xb8rt i r\xc3\xb8dt porfyr og st\xc3\xa5r i domkirken i Palermo. Ved siden af st\xc3\xa5r sarkofagerne med hans for\xc3\xa6ldre, Henrik og Constanza, og hans morfar, Roger 2. af Sicilien.\n_START_SECTION_\nPersonlighed\n_START_PARAGRAPH_\nAf sin samtid blev Frederik kaldt stupor mundi, "verdens vidunder" eller m\xc3\xa5ske snarere "verdens benovelse". De fleste af hans samtidige var religi\xc3\xb8se og rettroende, og de opfattede kirkens l\xc3\xa6re som universel. Netop derfor var de benovede \xe2\x80\x93 og nogle gange frast\xc3\xb8dte \xe2\x80\x93 over den individualisme, den Hohenstaufiske kejser lagde for dagen, kombineret med hans voldsomme st\xc3\xa6dighed og hans us\xc3\xa6dvanlige og n\xc3\xa6rmest uudt\xc3\xb8mmelige videbeg\xc3\xa6r. _NEWLINE_I Frederiks \xc3\xa5rer fl\xc3\xb8d b\xc3\xa5de tysk, normannisk og siciliansk blod, men hans opv\xc3\xa6kst, livsstil og sind var "f\xc3\xb8rst og fremmest siciliansk"." Maehl konkluderer, at "til sin d\xc3\xb8d forblev han mere end noget andet en siciliansk grand signore, og hans kejserlige politik gik ud p\xc3\xa5 at udvide det sicilianske kongerige til resten af Italien, frem for at udvide det tyske kejserrige sydp\xc3\xa5. Cantor sammenfatter det s\xc3\xa5ledes: "Frederik havde intet \xc3\xb8nske om at opgive Napoli og Sicilien, for de var hans egentlige magtbaser. Han var faktisk ikke interesseret i Tyskland."_NEWLINE_Frederik var skeptisk med hensyn til religion. Han h\xc3\xa6vdes at have undsagt b\xc3\xa5de Moses, Jesus og Muhammed som svindlere, der f\xc3\xb8rte menneskeheden bag lyset. Han morede sig med at komme med blasfemiske og spottende bem\xc3\xa6rkninger om de kristne sakramenter og l\xc3\xa6res\xc3\xa6tninger. Frederiks skepsis var us\xc3\xa6dvanlig for den tidsalder, han levede i, og den chokerede hans omgivelser og gav hans pavelige modstandere masser af skyts i kampen mod ham._NEWLINE_Som tre\xc3\xa5rig blev Frederik efter moderens d\xc3\xb8d sendt til Palermo, hvor han siges at v\xc3\xa6re vokset op n\xc3\xa6rmest som et gadebarn. Han virkede meget gammelklog. Der vigtigste resultat af, at Innocens 3. var hans v\xc3\xa6rge, bestod i, at han som 14-\xc3\xa5rig blev gift med den 25-\xc3\xa5rige enke Constanza, der var datter af kongen af Aragonien. Begge synes at have v\xc3\xa6ret tilfredse med det arrangerede \xc3\xa6gteskab, og Constanza f\xc3\xb8dte snart efter s\xc3\xb8nnen Henrik. Selv om Frederik blev gift igen, h\xc3\xa6vder historikerne, at Costanza var hans eneste k\xc3\xa6rlighed. _NEWLINE_Frederik deltog ikke i den ophidsede folkestemning mod saracenerne p\xc3\xa5 Sicilien, men gav dem i stedet lov til at sl\xc3\xa5 sig ned i Apulien, omkring byen Lucera. Her fik de lov til at bygge moskeer, og han hvervede mange af dem til sin h\xc3\xa6r og sin livgarde. De muslimske soldater havde ud over deres evner p\xc3\xa5 slagmarken ogs\xc3\xa5 den fordel, at de var up\xc3\xa5virkelige af pavens bandbuller. P\xc3\xa5 grund af hans gode forhold til muslimerne og hans p\xc3\xa5st\xc3\xa5ede epikur\xc3\xa6iske (og dermed hedenske) livsopfattelse, kom Frederik med p\xc3\xa5 listen over k\xc3\xa6tterne i den sjette cirkel i Dantes Inferno, der er f\xc3\xb8rste del af digterens Guddommelige Komedie._NEWLINE_Et andet eksempel p\xc3\xa5, hvor meget Frederik adskilte sig fra sine samtidige, kan ses i hans korstog til Det hellige land. Selv om han efter manges mening havde tropper nok til at erobre Jerusalem, blev han i fem m\xc3\xa5neder uden for byen og forhandlede med den egyptiske sultan al-Kamil om byens overgivelse. Sultanen inviterede ham ind i byen og bev\xc3\xa6rtede ham fyrsteligt. Den lokale muezzin undlod n\xc3\xa6ste morgen at kalde til b\xc3\xb8n, for ikke at forn\xc3\xa6rme kejseren, med Frederik erkl\xc3\xa6rede: "Jeg overnattede i Jerusalem, for at jeg kunne h\xc3\xb8re muslimernes b\xc3\xb8nner til deres Gud." Saracenere satte pris p\xc3\xa5 ham, s\xc3\xa5 ingen var overraskede over, at der blev lavet en aftale om, at han skulle overtage Jerusalem. Aftalen blev af mange muslimer og kristne betragtet som forr\xc3\xa6deri. Det siges, at nogle tempelriddere skrev til el-Kamil og tilb\xc3\xb8d at myrde Frederik, men al-Kamil gav ham i stedet brevet. Patriarken af Jerusalem blev v\xc3\xa6k fra Frederiks kroning, men s\xc3\xa5 kronede han bare sig selv.\n_START_SECTION_\nUdseende\n_START_PARAGRAPH_\nEn kr\xc3\xb8nikeskriver fra Damaskus, Sibt ibn al-Jawzi, har nedskrevet en beskrivelse af Frederik, baseret p\xc3\xa5 udsagn fra folk, der selv havde set kejseren i Jerusalem: "Kejseren havde r\xc3\xb8dt sk\xc3\xa6g og h\xc3\xa5r, og han var halvskaldet og n\xc3\xa6rsynet. Hvis han havde v\xc3\xa6ret en slave, havde han n\xc3\xa6ppe indbragt 200 dirham p\xc3\xa5 markedet." Frederiks \xc3\xb8jne beskrives henholdsvis som bl\xc3\xa5 eller "gr\xc3\xb8nne som en slanges".\n_START_SECTION_\nLovgivning\n_START_PARAGRAPH_\nFrederiks lovgivning fik f\xc3\xb8rst og fremmest betydning for Syditalien. Hans f\xc3\xb8rste initiativ var assiserne fra Capua i 1220, der byggede videre p\xc3\xa5 Roger 2.\'s assiser fra 1140. De blev fulgt op med den omfattende konstitution, der blev pr\xc3\xa6senteret i Melfi i 1231. Blandt hans senere lovgivning findes ediktet fra Salerno fra 1241, der adskilte erhvervene som henholdsvis l\xc3\xa6ge og apoteker, og som fastlagde priserne p\xc3\xa5 forskellige former for medicin. Meget af hans lovgivning dannede skole for det \xc3\xb8vrige Europa._NEWLINE_Kejseren var ikke i stand til at forme lovgivningen i selve kejserriget. Som n\xc3\xa6vnt blev han i 1232 n\xc3\xb8dt til at acceptere Statutum in favorem principum ("Statutter til fordel for fyrsterne"). Statutterne var et frihedsbrev til de ledende tyske fyrster, p\xc3\xa5 bekostning af kejseren, lavadelen og borgerne. Fyrsterne fik hele lovgivningsmagten, og de kunne selv sl\xc3\xa5 m\xc3\xb8nt. Kejseren mistede retten til at anl\xc3\xa6gge nye byer og borge og til at sl\xc3\xa5 m\xc3\xb8nt i deres lande. Statutterne indebar en alvorlig sv\xc3\xa6kkelse af kejsermagten i Tyskland, og fra 1232 havde fyrsterne vetoret mod kejserlige domf\xc3\xa6ldelser, og enhver ny kejserlig lovgivning var betinget af deres tilslutning.\n_START_SECTION_\nBed\xc3\xb8mmelse\n_START_PARAGRAPH_\nHistorikerne ser Frederik som en s\xc3\xa6rdeles betydelig europ\xc3\xa6isk monark i middelalderen, og dette ry fik han allerede i sin egen levetid. Mange moderne forskere af middelalderen afviser den pavelige tese om, at Frederik ikke var rigtig kristen. De anf\xc3\xb8rer i stedet, at Frederik s\xc3\xa5 sig selv som en kristen monark p\xc3\xa5 samme m\xc3\xa5de som den byzantinske kejser, der opfattede sig som Guds vicekonge p\xc3\xa5 jorden. Uanset Frederiks personlige opfattelse af religion, indgik det bestemt ikke i hans verdensbillede, at han skulle v\xc3\xa6re underlagt paven. P\xc3\xa5 den m\xc3\xa5de fulgte han Hohenstaufernes Kaiseridee, der gik ud p\xc3\xa5. at den tysk-romerske kejser var den legitime efterf\xc3\xb8lger for de oprindelige romerske kejsere. _NEWLINE_Historikerene i det 20. \xc3\xa5rhundrede har beskrivelser af Frederik, der sp\xc3\xa6nder fra det sobre (Wolfgang St\xc3\xbcrner) til det dramatiske (Ernst Kantorowicz). Alle er imidlertid enige om Frederiks betydning som tysk-romersk kejser. Den britiske historiker Geoffrey Barraclough l\xc3\xa6gger v\xc3\xa6gt p\xc3\xa5, at Frederiks indr\xc3\xb8mmelser til de tyske fyrster \xe2\x80\x93 i h\xc3\xa5bet om hj\xc3\xa6lp til de norditalienske felttog \xe2\x80\x93 indebar, at kejsermagtens politiske landvindinger gik tabt, og at Tysklands samling blev udskudt i \xc3\xa5rhundreder.\n_START_SECTION_\nFamilie\n_START_PARAGRAPH_\nFrederik blev far til adskillige b\xc3\xb8rn, b\xc3\xa5de legitime og illegitime:'