b'\n_START_ARTICLE_\nS\xc3\xb8ren Gosvig Olesen\n_START_SECTION_\nItales\xc3\xa6ttelse\n_START_PARAGRAPH_\nGosvig Olesen er ophavsmand til begrebet itales\xc3\xa6ttelse. I 1978 oversatte han Foucaults formulering \xe2\x80\x9dmise en discours\xe2\x80\x9d til den hidtil ukendte danske sammens\xc3\xa6tning itales\xc3\xa6ttelse, et ord hvis udbredelse i det danske sprog siden har v\xc3\xa6ret omfattende - omend ofte i forvansket brug. Google registrerer over 20.000 forekomster af \'itales\xc3\xa6ttelse\' p\xc3\xa5 internettet, ordet er blevet optaget i Den Danske Ordbog og i Retskrivningsordbogen, og dets hyppige anvendelse i humanistiske akademiske opgaver og publikationer er velkendt. Snarere end blot at v\xc3\xa6re en kunstig akademisk pendant til formulering og det at formulere s\xc3\xb8ger itales\xc3\xa6ttelse og at itales\xc3\xa6tte at gengive m\xc3\xa5den, hvorp\xc3\xa5 Foucaults mise en discours spiller p\xc3\xa5 mise en sc\xc3\xa8ne, som kendes p\xc3\xa5 dansk som \'iscenes\xc3\xa6ttelse\'. Derfor betyder \'itales\xc3\xa6ttelse\' den m\xc3\xa5de, hvorp\xc3\xa5 noget (seksualitet, normalitet, sygdom, el.a.) konstrueres i diskurser i henhold til Foucaults \xc3\xb8vrige teori om magt.\n_START_SECTION_\nFilosofiens materielle eksistens i teksten\n_START_PARAGRAPH_\nMed v\xc3\xa6rket La philosophie dans le texte (1982) behandlede Gosvig Olesen filosofien som tekstlig praksis i forl\xc3\xa6ngelse af det fokus p\xc3\xa5 materialitet og tekstualitet, der ogs\xc3\xa5 har v\xc3\xa6ret fremherskende hos Derrida. I medf\xc3\xb8r af sin ambition om at s\xc3\xb8ge eviggyldig sandhed m\xc3\xa5 filosofien henvise til en idealitet, en ideal tekst, givet med ideal entydighed og forst\xc3\xa5elighed. Al filosofi er identitetst\xc3\xa6nkning, men i sproget er der, som Saussure har l\xc3\xa6rt os, kun forskelle.\n_START_SECTION_\nDe anonyme ideologier\n_START_PARAGRAPH_\nI Tid og kritik (1987) udfolder Gosvig Olesen tanken om s\xc3\xa5kaldt anonyme ideologier, der betegner de uudsagte og uigennemt\xc3\xa6nkte ideologier, der trives efter de store ideologiers "d\xc3\xb8d". Hvor klassisk ideologikritik lider under frig\xc3\xb8relsens illusion om at beherskelsen kommer udefra, beskrives det her hvordan individ og samfund i lige s\xc3\xa5 h\xc3\xb8j grad behersker sig selv gennem anonyme ideologier. Som eksempler p\xc3\xa5 anonyme ideologier behandles journalisme, amerikanisme, psykologisme, \xc3\xa5nden fra 68 og nyreligi\xc3\xb8sitet. Kritikken af de anonyme ideologier, s\xc3\xa5vel som kritikken af naive kritikker af de anonyme ideologier, f\xc3\xb8rer til en kritisk gent\xc3\xa6nkning af hvad kritik overhovedet vil sige: "Det kritiske trives ikke i forklaringen, men i sansernes \xc3\xa5bning."\n_START_SECTION_\nVidenskab og filosofi\n_START_PARAGRAPH_\nGosvig Olesens disputats Wissen und Ph\xc3\xa4nomen (1997) forsvarer tanken om videnskabernes implikation af et ontologisk fundament, som hverken videnskabsteori eller erkendelsesteori er i stand til at belyse. Afhandlingen gennemg\xc3\xa5r en udviklingslinje fra Edmund Husserl over Alexandre Koyr\xc3\xa9 til Gaston Bachelard for at afs\xc3\xb8ge mulighederne for en ontologisk belysning af videnskaberne. Der konkluderes i en p\xc3\xa5pegning af al erkendelses afh\xc3\xa6ngighed af sin genese. Tv\xc3\xa6rtimod g\xc3\xa6ngs antagelse er genese og gyldighed ikke uforenelige, men n\xc3\xb8dvendigt forbundne. Erkendelsens resultat g\xc3\xa6lder kun, for s\xc3\xa5 vidt tankegangen frem til det gentages.\n_START_SECTION_\nTranscendental historie\n_START_PARAGRAPH_\n\'Transcendental historie\' er en mulig disciplin, som Gosvig Olesen pr\xc3\xa6senterer i v\xc3\xa6rket af samme navn fra 2000, der ang\xc3\xa5r sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5let om f\xc3\xa6nomenet historie og sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5let om, hvordan historien definerer den menneskelige eksistens og betinger den menneskelige erkendelse. Historie betyder i denne henseende noget andet og mere end b\xc3\xa5de hvad man forst\xc3\xa5r ved begrebet \'historie\' i daglig tale, og hvad man forst\xc3\xa5r ved \'historie\' i historievidenskaben. H\xc3\xa6ndelser eller genstande regnes ikke for historiske alene ved at v\xc3\xa6re fortidige, og fortidigheden, der forbindes med det historiske, skygger ogs\xc3\xa5 for, at nutidige h\xc3\xa6ndelser og genstande kan v\xc3\xa6re historiske. Historien optr\xc3\xa6der b\xc3\xa5de som konstitueret af den menneskelige eksistens og som konstituerende af den menneskelige eksistens. Historien bliver f\xc3\xb8rst et problem for filosofien, hvor dennes udgangspunkt omkring Descartes\' tid ikke l\xc3\xa6ngere er det evige, dvs. hvor filosofien bliver menneskelig.'