b'\n_START_ARTICLE_\nGrevskabet Flandern\n_START_PARAGRAPH_\nGrevskabet Flandern (nederlandsk: Het Graafschap Vlaanderen) var et historisk grevskab i Nederlandene._NEWLINE_Det bestod ikke alene af de to belgiske provinser \xc3\x98stflandern og Vestflandern men tillige af store dele af det senere franske d\xc3\xa9partement Nord (Fransk Flandern) (hvor der fortsat lever en lille befolkningsminoritet, som taler en fransk-flamsk dialekt af nederlandsk) og den sydlige del af den nederlandske provins Zeeland kendt som Nederlandsk Flandern, Zeeuws-Vlaanderen._NEWLINE_I romersk tid l\xc3\xa5 Flandern i de romerske provinser Gallia Belgica og Germania Inferior og var beboet af galliske stammer, indtil germanere tr\xc3\xa6ngte over floden Rhinen og blev assimilerede med dem og samtidig fjernede det romerske kejserstyre. De vigtigste byer var Gent, Brugge, Tournai (Doornik), Kortrijk, Ieper, Middelburg, Oudenaarde, Aalst, Lille (Rijsel), Cambrai (Kamerijk), Douai (Dowaai), Dunkerque (Duinkerke) og Valenciennes (Valencijn)._NEWLINE_I moderne tid er det historiske omr\xc3\xa5de og grevskabet Flandern delt mellem Frankrig, Belgien og Nederland.\n_START_SECTION_\nHistorie\n_START_PARAGRAPH_\nI Merovinger-tiden kaldtes omr\xc3\xa5det pagus Mempiscus, og navnet Flandern dukkede f\xc3\xb8rst op i slutningen af det 7. \xc3\xa5rhundrede samtidig med kristendommens indf\xc3\xb8relse som betegnelse for egnen omkring Brugge._NEWLINE_P\xc3\xa5 C\xc3\xa6sars tid var omr\xc3\xa5det beboet af forskellige keltiske stammer (moriner, menapier og andre), og efter deres undertvingelse tilh\xc3\xb8rte landet den romerske provins Belgica secunda. Allerede i romersk tid udviklede Flandern sig til en centrum for fremstilling af kl\xc3\xa6de. I slutningen af det 3. \xc3\xa5rhundrede begyndte germanske stammer, is\xc3\xa6r de saliske frankere, at tr\xc3\xa6nge ind i landet, og da Stiliko i begyndelsen af 5. \xc3\xa5rhundrede trak alle nordlige romerske legioner ned till Italien, stoppede alle fors\xc3\xb8g fra romernes side p\xc3\xa5 at bevare kontrollen over omr\xc3\xa5det._NEWLINE_I kraft af sin perifere beliggenhed forblev omr\xc3\xa5det ret uber\xc3\xb8rt af de konflikter, som h\xc3\xa6rgede det frankiske rige under merovinger-tiden, og det form\xc3\xa5ede at udvikle en omfattende handel med b\xc3\xa5de England og Skandinavien. Som f\xc3\xb8lge af denne velstand var det i Flandern, at den karolingiska kultur n\xc3\xa5ede sit h\xc3\xb8jdepunkt._NEWLINE_Ved Forliget i Verdun i 843 tilfaldt det vallonske omr\xc3\xa5de \xc3\xb8st for Schelde Lothar og det germaniserede omr\xc3\xa5de vest for Schelde til Frankrig under Karl den Skaldede, som oprettede Markgrevskabet Flandern, som han overdrog til en kriger, Balduin kaldet "Jernarmen", der giftede sig med hans datter Judith, der var enke efter den angelsaxiske konge Ethelwulf, og det er fra dette \xc3\xa6gteskab, at den senere flanderske grevesl\xc3\xa6gt nedstammer. Balduin fik 864 grevskabet som arveligt len, han form\xc3\xa5ede at holde normannerne borte, men efter hans d\xc3\xb8d i 878 vendte de atter tilbage._NEWLINE_I det 10. \xc3\xa5rhundrede herskede en r\xc3\xa6kke grever, der skiftevis f\xc3\xb8rte navn af Balduin og Arnulf. Udviklingen bevirkede, at de fik stadig st\xc3\xb8rre magt. Balduin Is s\xc3\xb8n, Balduin II (kaldet "den skallede", d\xc3\xb8d 918) k\xc3\xa6mpede tappert imod vikingerne og etablerede forbindelser med det angelsaksiske rige ved at indg\xc3\xa5 \xc3\xa6gteskab med en datter af Alfred den Store. Hans s\xc3\xb8n, Arnulf (918-964), antog titel af markgreve og blev en af sin tids m\xc3\xa6gtigste fyrster og k\xc3\xa6mpede sammen med kejser Otto den Store mod hertugerne af Normandiet, som forhindrede hans magtudvidelse mod vest. Et regul\xc3\xa6rt lensforhold i forhold til Det tyske rige blev inledt af Balduin IV (988\xe2\x80\x941036), som imidlertid ogs\xc3\xa5 bem\xc3\xa6gtigede sig Valenciennes og Walcheren og derved kom i strid med kejser Konrad 2. af Tyskland, men han var heldig i kampen og erhvervede nogle besiddelser i n\xc3\xa6rheden af Gent samt de zeelandske \xc3\xb8er. Efter den tid skelnede man mellem det egentlige Flandern, Kronflandern, der var et fransk len, og Rigsflandern, som greverne havde til len af Det Tyske Rige. Balduin (V) af Lille (1036\xe2\x80\x9467) knyttede ved sin s\xc3\xb8ns \xc3\xa6gteskab for en kort stund Hainaut til sine \xc3\xb8vrige besiddelser, mens derimod de Zeelandske \xc3\xb8er gik til greven af Holland. Balduin af Lille var tillige 1060-65, under Filip Is mindre\xc3\xa5righed Frankrigs regent. S\xc3\xb8nnen Balduin (VI) af Mons (1067\xe2\x80\x9471) var gift med Richilde af Hainaut. Efter Balduin VIs d\xc3\xb8d udbr\xc3\xb8d der en strid mellem hans enke Richeldis og hans broder Robert, kaldet "Friseren" (1071\xe2\x80\x9493), hvilken endte med, at Robert med hj\xc3\xa6lp fra landene i kystegnene besejrede Richeldis ved Cassel i 1071 og derved kunne overtage magten i Flandern, mens hendes og Balduin VIs s\xc3\xb8n Balduin m\xc3\xa5tte lade sig n\xc3\xb8je med Hainaut. Robert flyttede tyngdepunktet i sine besiddelser, som ogs\xc3\xa5 omfattade de Zeelandske \xc3\xb8er, op til Brugge og form\xc3\xa5de at udvide den flandriske handels indflydelse til \xc3\x98sters\xc3\xb8en, og i denne forbindelse fik han sin datter, Adele (Edel), gift med kong Knud den Hellige i Danmark._NEWLINE_Roberts s\xc3\xb8n, Robert 2. (1093\xe2\x80\x941111), deltog i det f\xc3\xb8rste korstog, hvor man tilb\xc3\xb8d ham Jerusalems krone, hvilken han dog afslog._NEWLINE_Da s\xc3\xb8nnen Balduin 7. d\xc3\xb8de barnl\xc3\xb8s i 1119, arvede Adeles og Knuds s\xc3\xb8n Karl den Danske Flandern (1119\xe2\x80\x941127). Han holdt god orden i grevskabet og var en dygtig hersker, der beskyttede borgere og b\xc3\xb8nder mod storvasalllerne. Hans ry bredte sig langt ud over landet. Da han blev myrdet under en sammensv\xc3\xa6rgelse i marts 1127 i Donatus-kirken i Brugge og ikke efterlod sig arvinger, fik kong Ludvig 6. af Frankrig borgerne til at st\xc3\xb8tte hans pr\xc3\xa6tendent Vilhelm af Normandiet, men da denne ikke holdt sine store l\xc3\xb8fter, vendte st\xc3\xa6derne sig imod ham, og Gent og Brugge valgte Didrik af Elsass til deres greve (1128\xe2\x80\x941168), som efterfulgtes af s\xc3\xb8nnen Filip (1168\xe2\x80\x941191). Ved dennes d\xc3\xb8d fik s\xc3\xb8steren Margrete, gift med Balduin af Hainaut, magten, hvorved Hainaut og Flandern atter forenedes, og da Filip August ville inddrage landet som et udslukket len, vandt hun ham for sig ved at afst\xc3\xa5 det senere Artois. Med deres s\xc3\xb8n Balduin, der deltog i det fjerde korstog og blev valgt til kejser i Byzans, udd\xc3\xb8de Balduin af Jernarmens mandlige efterkommere i 1206.\n_START_SECTION_\n\xc3\x98konomisk blomstring\n_START_PARAGRAPH_\nFilip August bem\xc3\xa6gtigede sig for en tid grevskabet, men lod sig dog bev\xc3\xa6ge til at give det tilbage til Balduin\xe2\x80\x99s datter Johanne, mod at hun afstod Valenciennes til Frankrig. Da Johanne d\xc3\xb8de i 1244, overtog hendes s\xc3\xb8ster Margrete regeringen, men de egentlige herrer var dog st\xc3\xa6derne, som hun gav vidt r\xc3\xa6kkende privilegier. Under den gamle grevesl\xc3\xa6gt havde en virkelig flamsk nationalitet efterh\xc3\xa5nden udviklet sig. Ikke mindst kystbefolkningen var drivkraften bag denne udvikling, idet man udviklede hvalfangst (endnu i det 12. \xc3\xa5rhundede forekom hvaler i Nords\xc3\xb8en) og sildefiskeri, ligesom man ved omfattende digebyggerier fors\xc3\xb8gte at t\xc3\xb8rl\xc3\xa6gge sumpomr\xc3\xa5derne ved kysten og i forl\xc3\xa6ngelse heraf slog sig sammen i vel organiserede samarbejdsforbund (wateringues). Endelig n\xc3\xa5ede uldproduktionen nye h\xc3\xb8jder og i forl\xc3\xa6ngelse heraf kl\xc3\xa6defabrikationen. Fyrsterne havde holdt adelen nede og beskyttet st\xc3\xa6derne, og Flandern blev hurtigt Nordeuropas egentlige handelscentrum. S\xc3\xa6rlig var Brugge en blomstrende stad. Som s\xc3\xa6de for Nordens st\xc3\xb8rste pengemarked og et af Hansest\xc3\xa6dernes kontorer blev det den store stabelplads for \xc3\x98sters\xc3\xb8ens og Middelhavets varer, is\xc3\xa6r efter at den italienske handel fra 1318 var begyndt at g\xc3\xa5 s\xc3\xb8v\xc3\xa6rts til Flandern. Landet var dog ikke blot modtagende, men ogs\xc3\xa5 ydende, og dets t\xc3\xa6pper og v\xc3\xa6vede uldstoffer var hele den civiliserede verden over en h\xc3\xb8jt skattet handelsvare.\n_START_SECTION_\nUrotider\n_START_PARAGRAPH_\nEfter Karl den Danskes d\xc3\xb8d og under indtryk af den store velstand blev Flandern gennem flere \xc3\xa5rhundreder udsat for de franske kongers fors\xc3\xb8g p\xc3\xa5 at indlemme dette len som en del af kronens besiddelser. Ludvig VIs bestr\xc3\xa6belser i denna retning under stridighederne mellem de mange tronpr\xc3\xa6tendenter i 1127 strandede imidlertid p\xc3\xa5 st\xc3\xa6dernes modstand, og Flandern var i 1128 tilfaldet Robert Friserens datters\xc3\xb8n Didrik af Elsass, men han d\xc3\xb8de i 1168, og hans sl\xc3\xa6gt udd\xc3\xb8de allerede med s\xc3\xb8nnen Filip, som deltog i tredje korstog og faldt uden for Acre i 1191, hvorefter Flandern og Hainaut atter var blevet forenet under Filips s\xc3\xb8ster Margareta og hendes \xc3\xa6gtef\xc3\xa6lle, Balduin af Hainaut._NEWLINE_Deres s\xc3\xb8n Balduin IX, den sidste af huset Flandern, deltog i det fjerde korstog, blev i 1204 den f\xc3\xb8rste latinske kejser i Konstantinopel og d\xc3\xb8de i bulgarsk fangenskab efter nederlaget ved Adrianopel i 1205. Den franske konge Filip August genoptog straks Ludvig VIs indblandingspolitik, tog Balduins d\xc3\xb8tre i sin varet\xc3\xa6gt og bortgiftede i 1212 den \xc3\xa6ldste, Johanna, med Ferdinand af Portugal, som imidlertid i kraft af den flandriske befolknings st\xc3\xa6rke \xc3\xb8nske om fred med England endte som Filip Augusts modstander og i 1214 sammen med engl\xc3\xa6ndere og tyskerer k\xc3\xa6mpede mod sin lensherre ved Bouvines. Han blev senere holdt i fangenskab i Paris til 1226 og styrede derefter landet som lydig fransk vasal till sin d\xc3\xb8d 1233._NEWLINE_Efter Johannas d\xc3\xb8d i 1244 gik Flandern i stedet i arv til Balduin IXs yngre datter Margareta, der fra 1223 havde v\xc3\xa6ret gift med en ridder fra Champagne, Guillaume de Dampierre. Efter langvarige stridigheder tilkendtes i 1246 ved Ludvig IXs afg\xc3\xb8relse Hainaut til hennes barn i et tidligere \xc3\xa6gteskab med Burchard af Avesnes. Under huset Dampierre n\xc3\xa5ede den flandriske handel og industri sin rigeste udvikling. De store flandriske handelsbyer Brugge, Gent, Ypres og andre blev internationale stapelpladser for handel b\xc3\xa5de p\xc3\xa5 germanske og romanske lande, emigrationen oph\xc3\xb8rte i slutningen af 1200-tallet, befolkningen voksede hurtigt, og omfattende nyopdyrkninger skete ved kysten. Fyrsterne frigjorde sig stadig mere fra afh\xc3\xa6ngighed af vasaller og organiserede en effektiv fogedforvaltning, men deres magt blev i virkeligheden stadig mere indskr\xc3\xa6nket i kraft af den g\xc3\xa6lds\xc3\xa6tning, som de satte sig i til byerna og de der bosatte lombardiske bankfolk. I byerne udviklede sig fra slutningen af 1200-tallet en stadig voksende mods\xc3\xa6tning mellem de franskvenlige patriciere og det stadig mere selvbevidste h\xc3\xa5ndv\xc3\xa6rkerproletariat, som grevemagten efterh\xc3\xa5nden udviklede sine forbindelser med. De heftige stridigheder, som med mellemrum br\xc3\xb8d ud, kunne i kraft af de franske kongers indblanding fremst\xc3\xa5 som om de var af national karakter, men i virkeligheden var de af social karakter. Borgerne og b\xc3\xb8nderne, der ligeledes havde nydt en ikke ringe frihed, havde v\xc3\xa6ret det gamle dynastis st\xc3\xb8tter, men nu afl\xc3\xb8stes dette af en ny sl\xc3\xa6gt, hvis politik ikke svarede til landets interesser, og hvis ridderlige hofliv og \xc3\xb8dselhed stillede store krav til borgernes lommer. Det var derfor intet under, at de lavere st\xc3\xa6nder derfor protesterede, og at Flanderns historie i den f\xc3\xb8lgende tid er en vedvarende kamp mellem st\xc3\xa6derne og greven, der som regel fik hj\xc3\xa6lp fra Frankrig._NEWLINE_Margrete havde ved sin d\xc3\xb8d i 1280 delt sine lande mellem sine 2 s\xc3\xb8nner: Jean d\xe2\x80\x99Avesnes af f\xc3\xb8rste \xc3\xa6gteskab fik Hainaut, mens Flandern tilfaldt den yngre Gui de Dampierre. Som f\xc3\xb8lge af den flandriske industris behov for en fast og sikker uldlimport fra England, udviklede Gui de Dampierre sit politiske forhold til kong Edvard I i England og indgik i 1297 forbund med denne mod Filip den Smukke i Frankrig, men blev ladt i stikken af sin allierede og kom i 1300 i fransk fangenskab. Det lavere borgerskab harmedes imidlertid over franskm\xc3\xa6ndenes udsugelser, og ledede af Peter de Coninck dr\xc3\xa6bte de den fremmede garnison i Brugge og tilf\xc3\xb8jede den franske ridderh\xc3\xa6r et nederlag ved Courtrai i 1302. Gui d\xc3\xb8de i 1305, og med hans s\xc3\xb8n og efterf\xc3\xb8lger Robert de B\xc3\xa9thune (1305\xe2\x80\x941320) sluttede Filip en h\xc3\xa5rd fred, der indskr\xc3\xa6nkede Flanderns territorium betydeligt, idet den fanske konge overtog det vallonske omr\xc3\xa5de med Lille og Douai, men det indebar ogs\xc3\xa5 at de franske bestr\xc3\xa6belser p\xc3\xa5 at vinde Flandern havde lidt nederlag. St\xc3\xa6derne n\xc3\xa6gtede dog at anerkende freden, og f\xc3\xb8rst 1320 kan striden betragtes som endt. Den havde styrket demokratiets, lavenes, sag og gjort grevens magt n\xc3\xa6sten illusorisk._NEWLINE_Den sociale stemning bevirkede i 1323 et opr\xc3\xb8r mod adelen fra Vest-Flanderns kystbefolknings side, under ledelse af Nikolaus Zannekin, og h\xc3\xa5ndv\xc3\xa6rkerne i Brugge sluttede sig til opr\xc3\xb8rerne. Den fransksindede greve, Roberts af B\xc3\xa9thunes s\xc3\xb8nnes\xc3\xb8n Ludvig af Nevers (1322-46), blev fordrevet, og borgmesteren i Brugge, Vilhelm De Deken, lovede at_NEWLINE_anerkende Edvard II i England som fransk konge, hvis England ville st\xc3\xb8tte opr\xc3\xb8rerne. Den franske konge Filip af Valois form\xc3\xa5ede imidlertid i 1328 efter sejren ved Cassel at nedk\xc3\xa6mpe opr\xc3\xb8ret, han eliminerede De Deken og genindsatte Ludvig af Nevers, som uden tanke for de rent flandriske interesser trofast stod ham bi mod tronkr\xc3\xa6veren kong Edvard III i England. Under den snart p\xc3\xa5f\xc3\xb8lgende kamp mellem Frankrig og England (Hundred\xc3\xa5rskrigen) var greven en tro tilh\xc3\xa6nger af Frankrig, mens borgerstanden var engelsksindet, da England udgjorde det store marked, der forsynede dem med uld, og v\xc3\xa6verierne var stadig landets hovedindt\xc3\xa6gtskilde._NEWLINE_Edvard III indledte hundrede\xc3\xa5rskrigen ved i 1338 at g\xc3\xa5 i land i Antwerpen og i 1340 i Gent lade sig hylde sig som retm\xc3\xa6ssig fransk konge. Hans allierede i Flandern var den folkelige leder Jakob van Artevelde i Gent, som i 1337 forlangte, at landet skulle holde sig neutralt, for at "ulden kunne komme ind i Flandern" og i 1338 fik fordrevet Ludvig af Nevers og en tid ud\xc3\xb8vede n\xc3\xa6sten diktatorisk magt i sin hjemby, som han fors\xc3\xb8gte at g\xc3\xb8re til den ledende by i Flandern. Han blev imidlertid dr\xc3\xa6bt under et af v\xc3\xa6verne organiseret opr\xc3\xb8r i 1345, formentlig fordi han n\xc3\xa6rmede sig England i h\xc3\xb8jere grad, end mange fandt det tjenligt. Det f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5r faldt grev Ludvig af Nevers ved Crecy, hvorp\xc3\xa5 st\xc3\xa6derne villigt hyldede hans s\xc3\xb8n Ludvig af Maele (1346-84), den sidste af huset Dampierre, som dygtigt forstod at udnytte sin vanskelige stilling mellem de demokratiske borgere og de stridende konger i Frankrig og England til at udvide sit landomr\xc3\xa5de og overhovedet h\xc3\xa6vde sin stilling. Han styrkede is\xc3\xa6r sin position ved at yde beskyttelse af de mindre byer mod pres fra de tre st\xc3\xb8rste, Brugge, Gent og Ypres, som normalt holdt sammen, men med mellemrum spildte deres kr\xc3\xa6fter p\xc3\xa5 blodige indbyrdes fejder. En strid, der br\xc3\xb8d ud i 1379 mellem Gent og Brugge, udviklede sig til en almin delig social rejsning, hvor lederen af Gents forsvar, Filip van Artevelde i 1382 foretog et modangreb p\xc3\xa5 Brugge, hvis patriciere blev udplyndrede, men Ludvig vendte tilbage med en fransk hj\xc3\xa6lpeh\xc3\xa6r, og det trodsige flandriske demokratis magt blev knust i det blodige slag ved Roosebeke den 23. november 1382, hvor Filip faldt. \xc3\x85ret efter d\xc3\xb8de grev Ludvig, og Flandern tilfaldt Filip den Dristige af Burgund, der var gift med hans datter Margrete.\n_START_SECTION_\nUnder Burgund\n_START_PARAGRAPH_\nEfter at st\xc3\xa6derne ved Freden i Tournai (1385) havde anerkendt den ny greve-hertug, var landets historiske rolle v\xc3\xa6sentlig til ende. Det blev et led i den store burgundiske hus magt, og med st\xc3\xa6dernes vidtstrakte kommunale rettigheder gik det, om end ikke uden kamp, efterh\xc3\xa5nden mere og mere tilbage. Men handel og industri blomstrede stadig, og i van Eyckernes v\xc3\xa6rksted sk\xc3\xb8d den transalpinske ren\xc3\xa6ssance sine fagreste skud. Landets og folkets rigdom var bekendt viden om: ligesom Milano var det bedste hertugd\xc3\xb8mme, s\xc3\xa5ledes var Flandern det bedste grevskab, sagde man.\n_START_SECTION_\nUnder Habsburg\n_START_PARAGRAPH_\nDa den burgundiske mandsstamme udd\xc3\xb8de med Karl den Dristige i 1477, gik Flandern over til hans datter Marie, der var gift med den senere tyske kejser Maximilian, og knyttedes af Karl 5. til de \xc3\xb8vrige habsburgske Hus\xe2\x80\x99 lande, idet lensforholdet til Frankrig h\xc3\xa6vedes ved Freden i Madrid i 1526. I 1548 forenedes det med de 16 andre nederlandske provinser til den 10. s\xc3\xa5kaldte Burgundiske Kreds._NEWLINE_Under den nederlandske frihedskrig sluttede Flandern sig en stund til de nordlige provinser men blev vundet tilbage til Spanien af Alexander Farnese; dog afstodes ved Den westfalske Fred i 1648 den nordligste del af landet til Nederlandene, og ved Pyren\xc3\xa6erfreden i 1659 tabtes Artois til Frankrig, lige som Ludvig 14. ved de f\xc3\xb8lgende fredsslutninger i Aachen (1668), Nijmegen (1679) og Utrecht (1713) erhvervede en r\xc3\xa6kke gr\xc3\xa6nsef\xc3\xa6stninger. Resterne af Flandern blev ved freden i Rastatt 1714 overdraget til \xc3\x98strig. I 1794 erobredes det tillige med de \xc3\xb8vrige Spanske Nederlande af Jourdan, og under navn af Dept. Lys (Vestflandern) og Escaut (\xc3\x98stflandern) forenedes det med Frankrig.\n_START_SECTION_\nSenere sk\xc3\xa6bne\n_START_PARAGRAPH_\nVed Wienerkongressen i 1814 henlagdes Flandern til Kongeriget Nederlandene, af hvilket det udgjorde en del indtil Belgiens uafh\xc3\xa6ngighedserkl\xc3\xa6ring i 1830.'