b'\n_START_ARTICLE_\nLuis Bu\xc3\xb1uel\n_START_SECTION_\nOpv\xc3\xa6kst og karrierens indledning\n_START_PARAGRAPH_\nBu\xc3\xb1uel blev f\xc3\xb8dt i Calanda, Teruel i regionen Aragonien, Spanien. Han fik en streng opdragelse p\xc3\xa5 en jesuitisk skole og kom p\xc3\xa5 universitetet i Madrid. Mens han studerede her, blev han ven med maleren Salvador Dal\xc3\xad og poeten Federico Garc\xc3\xada Lorca. Efter eksamen flyttede han til Paris med en ambition om at komme til at arbejde med film, p\xc3\xa5 trods af at han intet vidste om dem. Han var instrukt\xc3\xb8rassistent p\xc3\xa5 flere film (bl.a. for Jean Epstein p\xc3\xa5 Mauprat og Mario Nalpas p\xc3\xa5 La sir\xc3\xa8ne des tropiques), f\xc3\xb8r han i 1929 skrev og filmede kortfilmen Den andalusiske hund med Dal\xc3\xad. Filmen, som indeholder chokerende og skr\xc3\xa6mmende billeder, som fx en kvindes \xc3\xb8je\xc3\xa6ble, der bliver sk\xc3\xa5ret igennem med en barberkniv, blev modtaget med kysh\xc3\xa5nd af de franske surrealister. Filmen skabte lettere forargelse pga. sin behandling af seksuelle afvigelser som biseksualitet og androgynitet, men ikke s\xc3\xa5 meget som surrealisterne havde h\xc3\xa5bet p\xc3\xa5._NEWLINE_Bu\xc3\xb1uel fulgte filmen op med Guldalderen (1930), der begyndte som en videref\xc3\xb8relse af samarbejdet med Dali, men endte som et soloprojekt pga. uoverensstemmelser de to imellem. Filmen er en af de f\xc3\xb8rste franske talefilm, og handler om gr\xc3\xa6nseoverskridende k\xc3\xa6rlighed og om dennes umulighed. B\xc3\xa5de den eksplicitte hyldest til fri seksualitet og ikke mindst den afsluttende scene, hvor lederen af et sadistisk voldsorgie minder klart om Jesus, gjorde at filmen blev forbudt over det meste af verden i mange \xc3\xa5rtier fremover. M\xc3\xa6cenen, Vicomte de Noaille, mistede en del af sin anseelse ved den anledning._NEWLINE_Dali og Bu\xc3\xb1uel h\xc3\xa6vdede hver is\xc3\xa6r resten af livet at have v\xc3\xa6ret den skabende kraft bag de to film; Dali kom aldrig til at lave flere film, mens Bu\xc3\xb1uel udforskede surrealismens muligheder i resten af sin karriere.\n_START_SECTION_\nKarrieren i Hollywood\n_START_PARAGRAPH_\nEfter den spanske borgerkrig emigrerede Bu\xc3\xb1uel til USA. Efter at have arbejdet i filmarkiverne p\xc3\xa5 Museum of Modern Art i New York flyttede han til Hollywood for at producere fremmedsprogede film til salg p\xc3\xa5 det udenlandske marked. Ideen viste sig at v\xc3\xa6re en kort dille, og efter at have arbejdet p\xc3\xa5 nogle spansksprogede genindspilninger begyndte studierne i stedet at eftersynkronisere filmene.\n_START_SECTION_\nKarrieren i Mexico\n_START_PARAGRAPH_\nBu\xc3\xb1uel tog derefter til Mexico i 1946, hvor han m\xc3\xb8dte filmproducenten Oscar Dancigiers. Efter at have instrueret en film, Gran Casino (1946), for Dancigiers troede Bu\xc3\xb1uel, at hans tid som instrukt\xc3\xb8r var forbi. Tre \xc3\xa5r senere besluttede han at s\xc3\xb8ge om mexicansk statsborgerskab og sagde samtidig ja til at instruere endnu en film for Dancigiers, El Gran Calavera (1949), som var en letbenet, men meget succesfuld film med Fernando Soler i hovedrollen. Bu\xc3\xb1uel har senere udtalt, at han l\xc3\xa6rte at instruere og klippe, mens han arbejde p\xc3\xa5 denne film. Filmens succes fik Dancigiers til at producere en mere ambiti\xc3\xb8s film for Bu\xc3\xb1uel, hvor han fik fuldkommen frie h\xc3\xa6nder. Resultatet var Fortabt ungdom (1950), et mesterv\xc3\xa6rk som for nylig er blev optaget af UNESCO som en del af verdens kulturarv. Filmen, og ikke mindst dens anerkendelse ved filmfestivalen i Cannes, gjorde Bu\xc3\xb1uel verdensber\xc3\xb8mt og til den vigtigste spansktalende filminstrukt\xc3\xb8r._NEWLINE_Bu\xc3\xb1uel tilbragte det meste af sit senere liv i Mexico, hvor han instruerede i alt 21 film.\n_START_SECTION_\nKarrieren i Frankrig\n_START_PARAGRAPH_\nDa storhedstiden for den mexicanske filmindustri var ovre, vendte Bu\xc3\xb1uel tilbage til Frankrig, hvor han arbejdede sammen med producenten Serge Silberman. I sin "franske periode" instruerede han nogle af sine bedst kendte v\xc3\xa6rker: Dagens sk\xc3\xb8nhed, Beg\xc3\xa6rets dunkle m\xc3\xa5l og Borgerskabets diskrete charme samt de mindre kendte Frihedens sp\xc3\xb8gelse og M\xc3\xa6lkevejen._NEWLINE_Efter premieren p\xc3\xa5 Beg\xc3\xa6rets dunkle m\xc3\xa5l (1977) trak han sig tilbage. Han d\xc3\xb8de i Mexico i 1983. Han var livet igennem kendt som ateist (jf. titlen p\xc3\xa5 Martin Drouzys bog om ham K\xc3\xa6tteren Bunuel).\n_START_SECTION_\nSurrealisme\n_START_PARAGRAPH_\nBu\xc3\xb1uel er kendt for sine overrumplende billeder: Mareridt befolket af kyllinger, kvinder der f\xc3\xa5r sk\xc3\xa6g og h\xc3\xa5befulde helgener efterstr\xc3\xa6bt af sanselige kvinder. Selv i de middelm\xc3\xa5dige film, som han blev hyret til at instruere, fx Susana og Robinson Crusoe, kan man opleve urov\xc3\xa6kkende surreelle, og humoristiske scener. _NEWLINE_Denne rygrad af surrealisme g\xc3\xb8r Bu\xc3\xb1uels verden til en egen enhed med egne regler; her kan et mareridt give en mand et brev, som han kan give til doktoren den n\xc3\xa6ste dag, og dj\xc3\xa6velen, hvis han er ude af stand til at friste en helgen med en k\xc3\xb8n pige, kan flyve ham hen til et diskotek. _NEWLINE_Den andalusiske hund bliver ofte fremh\xc3\xa6vet som Bu\xc3\xb1uels store surrealistiske v\xc3\xa6rk, men ser man p\xc3\xa5 hans tre sidste film, er det den samme trang til at lege med tilskuerens forventninger til en film, der g\xc3\xb8r sig g\xc3\xa6ldende. Borgerskabets diskrete charme handler om en gruppe mennesker der \xc3\xb8nsker at spise middag sammen, men bliver afbrudt, lige meget hvad de g\xc3\xb8r, Frihedens sp\xc3\xb8gelse tager fat i problemerne med overhovedet at fort\xc3\xa6lle en historie og i Beg\xc3\xa6rets dunkle m\xc3\xa5l fort\xc3\xa6ller en mand om sin elskerinde, som han ikke kan komme i seng med. De tre film drejer sig om projekter, der ikke vil lykkes, og hvor virkelighed og dr\xc3\xb8m blandes i filmens univers.\n_START_SECTION_\nFilmstil og teknik\n_START_PARAGRAPH_\nBu\xc3\xb1uels m\xc3\xa5de at lave film p\xc3\xa5 var ekstremt \xc3\xb8konomisk. Han lavede filmene p\xc3\xa5 f\xc3\xa5 uger, uden at afvige fra sit manuskript, og filmede kronologisk for at minimere klippetiden. Han gav ikke mange instruktioner til skuespillerne; de fik f\xc3\xb8rst og fremmest rent bev\xc3\xa6gelsesorienterede informationer ("g\xc3\xa5 til venstre" etc.). Han n\xc3\xa6gtede ofte at svare p\xc3\xa5 skuespillernes sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5l og var kendt for helt at slukke for sit h\xc3\xb8reapparat, n\xc3\xa5r optagelserne stod p\xc3\xa5. Selv om det kunne v\xc3\xa6re sv\xc3\xa6rt at arbejde s\xc3\xa5dan i situationen, har flere af hans tidligere skuespillere udtalt, at hans tilgang til skuespillerinstruktion (eller mangel p\xc3\xa5 samme) gjorde spillet i hans film bedre og mere frit.'