b'\n_START_ARTICLE_\nKeltere\n_START_PARAGRAPH_\nKelterne er en betegnelse, der i dag referer til kulturer og sprog i Wales, Cornwall, England, Irland, Skotland, Isle of Man, Frankrig, Spanien og Portugal. Romerne kaldte dem gallere. Folk, der talte et g\xc3\xa6lisk sprog, som er en tidlig afart af keltisk, er ogs\xc3\xa5 en brugbar definition af gallere._NEWLINE_Tegneseriefiguren Asterix fra Gallien er i princippet kelter._NEWLINE_Der kan p\xc3\xa5vises keltiske befolkningsgrupper tilbage til det f\xc3\xb8rste \xc3\xa5rtusinde f.Kr., og de bredte sig til store dele af Europa, indtil det romerske imperium i de sidste tre \xc3\xa5rhundreder f.Kr. lagde store dele af de keltiske omr\xc3\xa5der under sig._NEWLINE_Den keltiske kultur spredte sig til de atlantiske \xc3\xb8er og er tidligere set som bevis p\xc3\xa5, at keltiske befolkningsgrupper fra det europ\xc3\xa6iske fastland invaderede \xc3\xb8erne. Nyere forskning har vist, at der ikke var tale om en invasion, men derimod en udbredelse af den keltiske kultur til \xc3\xb8ernes oprindelige befolkning._NEWLINE_I det 17. \xc3\xa5rhundrede f\xc3\xb8rte en voksende nationalisme i Europa til ny interesse for den keltiske kultur i omr\xc3\xa5der, der kunne h\xc3\xa6vde at have en keltisk baggrund. Bl.a. for at bruge den keltiske arv til at skabe en national identitet gennem differentiering fra andre nationer.\n_START_SECTION_\nKeltisk kultur p\xc3\xa5 de atlantiske \xc3\xb8er\n_START_PARAGRAPH_\nDen keltiske kultur bredte sig til de atlantiske \xc3\xb8er. Det skete ikke som tidligere antaget ved at keltiske befolkningsgrupper invaderede de atlantiske \xc3\xb8er, men ved at befolkningen p\xc3\xa5 \xc3\xb8erne havde kontakt med keltiske befolkningsgrupper fra Gallien og med tiden overtog elementer af deres kultur og sprog._NEWLINE_(se afsnittet De atlantiske \xc3\xb8er: Traditionelle invasionsteorier og moderne forskning)\n_START_SECTION_\nRomernes indflydelse p\xc3\xa5 de keltiske kulturer\n_START_PARAGRAPH_\nI de sidste tre \xc3\xa5rhundreder f.Kr. erobrede det romerske imperium langsomt de keltiske omr\xc3\xa5der p\xc3\xa5 det europ\xc3\xa6iske fastland, bortset fra omr\xc3\xa5der nord for Rhinen og Donau. Disse omr\xc3\xa5der blev indtaget af germanerne. De fleste steder overlevede det keltiske sprog ikke romaniseringen, og i disse omr\xc3\xa5der kom befolkningen til at tale dialekter af latin, der g\xc3\xa5r forud for de romanske sprog, vi kender i dag._NEWLINE_I Storbritannien besatte romerne et omr\xc3\xa5de, der i dag er England og Wales. Det medf\xc3\xb8rte et tab af det keltiske sprog og den keltiske kultur p\xc3\xa5 den \xc3\xb8stlige del af \xc3\xb8en, mens disse var mere sejlivede p\xc3\xa5 den vestlige del. P\xc3\xa5 den nordlige del af \xc3\xb8en, svarende til det skotske h\xc3\xb8jland, var der fortsat uafh\xc3\xa6ngighed, og Irland blev aldrig invaderet.\n_START_SECTION_\nKeltisk mytologi\n_START_PARAGRAPH_\nDa keltisk kultur n\xc3\xa5ede sin st\xc3\xb8rste udbredelse, boede keltiske stammer over det meste af det vestlige og centrale Europa, men de var hverken politisk forenet eller r\xc3\xa5dede over et centrum for ensartet kulturel indflydelse. Et resultat af denne mangfoldighed var  stor variation i trosud\xc3\xb8velse, selv om guden Lugh, optr\xc3\xa6der over hele den keltiske verden._NEWLINE_Det sted, den d\xc3\xb8de kom, hed Tir inna beo (De levendes land, beo = levende), et paradis, hvor sygdom og alderdom ikke fandtes, hvor musik str\xc3\xb8mmede op af jorden, og mad og drikke dukkede op i magiske kar. Dette land var alle steder: i havet, under jorden, i huler, skove og s\xc3\xb8er. Guden Lugh hentede sit sv\xc3\xa6rd Frecraid (= Svareren) d\xc3\xa9r. Keltiske guder holdt til p\xc3\xa5 steder, med \xc3\xa5ndelige oplevelser: lunde eller skjulte s\xc3\xb8er i hellige skove. Ofringer kendes fra Sequana (Seinens udspring), Llyn Cerrig Bach p\xc3\xa5 Anglesey, Segais-br\xc3\xb8nden ved Boynes udspring og kilden ved Carrawburgh ved Hadrians mur, som var et helligsted for gudinden Coventina. Mere end fire hundrede navne er kendt p\xc3\xa5 keltiske guddomme, og \xc3\xa9n gud kunne st\xc3\xa5 for alt helligt. Nogle dyr var hellige, fx okser (endda afbildet med tre horn), hjorte, vildsvin, heste, harer og g\xc3\xa6s, mens menneskehoveder repr\xc3\xa6senterede en dybt \xc3\xa5ndelig symbolik med en vigtig plads i keltiske myter og billeder. Alt dette forbindes i dag med keltere; men hvis kelterne, som meget tyder p\xc3\xa5, nedstammede fra de broncealderkulturer som rejste Stonehenge og andre monumentale bygv\xc3\xa6rk langs Atlanterhavskysten, var deres trosl\xc3\xa6re arven efter en kultur, som havde udviklet sig gennem tusindvis af \xc3\xa5r._NEWLINE_Guden for torden hed Taranis, som ogs\xc3\xa5 sprogligt er besl\xc3\xa6gtet med den norr\xc3\xb8ne gud Tor. Lucan navngiver Taranis som en af de tre guder, kelterne skal have ofret mennesker til. Cernunnos (= den hornede) er det almindelige navn for en skikkelse med horn, dyrenes hersker, som findes afbildet p\xc3\xa5 Gundestrupkedlen. Hans navn er imidlertid kun bevaret \xc3\xa9t sted, nemlig p\xc3\xa5 "S\xc3\xb8m\xc3\xa6ndenes s\xc3\xb8jle" som blev fundet under Notre Dame i 1711._NEWLINE_De fleste keltiske guder synes at have v\xc3\xa6ret genii locorum, lokale guder eller stammeguder, og kun f\xc3\xa5 blev dyrket over st\xc3\xb8rre omr\xc3\xa5der. Ud fra hvad der er bevaret af keltisk mytologi, kan man dog ane ligheder og f\xc3\xa6llestr\xc3\xa6k, som antyder mere enhed i den keltiske gudeverden end tidligere  troet.\n_START_SECTION_\nDe atlantiske \xc3\xb8er efter romerne\n_START_PARAGRAPH_\nDa det romerske imperium begyndte at forfalde i det 3. \xc3\xa5rhundrede og 4. \xc3\xa5rhundrede, opstod der en ny gruppe, pikterne, i h\xc3\xb8jlandet. De truede den romerske front nordfra, mens en irsk gruppe, scottierne, plyndrede vestkysten, og de germanske anglere og saksere plyndrede \xc3\xb8stkysten. I det 5. \xc3\xa5rhundrede e.Kr. faldt det romersk styrede Storbritannien, og angel-sakserne invaderede omr\xc3\xa5det og slog sig ned i den \xc3\xb8stlige del og dannede grundlaget for et germansk talende England. De indf\xc3\xb8dte britiske grupper, som de kaldte walisere, blev tvunget l\xc3\xa6ngere og l\xc3\xa6ngere vestp\xc3\xa5 til det, der senere blev Wales og Cornwall. De irske scotti slog sig ned p\xc3\xa5 vestkysten, der med tiden tog navn fra dem og blev til Scotia. Irerne bragte slaver med tilbage til Irland fra deres togter. Blandt dem var Sankt Patrick, som var en af de mission\xc3\xa6rer, der begyndte at kristne Irland i det 4. og 5. \xc3\xa5rhundrede._NEWLINE_Nogle af briterne fra det sydvestlige Storbritannien krydsede over til Armorica (nu Bretagne) i den vestlige del af Gallien samtidig med, at Gallien var ved at blive til Frankrig i det 5. og 6. \xc3\xa5rhundrede. Armorica havde v\xc3\xa6ret en del af den romerske provins Gallia Lugdunensis, men modsat resten af Gallien blev omr\xc3\xa5det aldrig fuldt ud romaniseret. Omr\xc3\xa5det blev herefter kaldt Bretagne, og briterne, der senere blev kaldt bretoner, kristnede omr\xc3\xa5dets beboere.\n_START_SECTION_\nKeltiske kulturer fra den tidlige middelalder\n_START_PARAGRAPH_\nBretagne blev et selvst\xc3\xa6ndigt konged\xc3\xb8mme i det 9. \xc3\xa5rhundrede, men i det 10. \xc3\xa5rhundrede blev det et af de hertugd\xc3\xb8mmer, der udgjorde Frankrig, og efterh\xc3\xa5nden som den centraliserede kongemagt voksede i det 15. \xc3\xa5rhundrede, svandt Bretagnes uafh\xc3\xa6ngighed. Politisk blev Bretagne opslugt af Frankrig i 1532._NEWLINE_ _NEWLINE_I de f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5rhundreder blev fransk mere og mere udbredt i den \xc3\xb8stlige del af Bretagne p\xc3\xa5 bekostning af keltisk._NEWLINE_I Skotland dominerede g\xc3\xa6lisktalende konger i den nordlige og den sydvestlige del af landet. Anglere dominerede i den syd\xc3\xb8stlige del, hvor der blev talt scots, en germansk dialekt t\xc3\xa6t p\xc3\xa5 engelsk. Efterh\xc3\xa5nden f\xc3\xb8rte krige mellem de forskellige mindre konged\xc3\xb8mmer i 843 til foreningen af det, der i dag er Skotland._NEWLINE_I det 9. og 10. \xc3\xa5rhundrede kom vikingerne p\xc3\xa5 plyndringstogter p\xc3\xa5 de atlantiske \xc3\xb8er, men de vikinger, der blev p\xc3\xa5 \xc3\xb8erne, blev i h\xc3\xb8j grad assimilerede._NEWLINE_Efter normannernes erobring af England i 1066 fulgte ogs\xc3\xa5 erobringen af Wales, der havde v\xc3\xa6ret under stigende engelsk indflydelse fra det 10. \xc3\xa5rhundrede. Henry III af England forenede Wales politisk med England mellem 1536 og 1543, hvor en stor del af den oprindelige walisiske kultur forsvandt. Erobringen bet\xc3\xb8d ogs\xc3\xa5 normannisk indflydelse i Skotland og Irland, hvor Henry II invaderede landet i det 12. \xc3\xa5rhundrede. Gennem det 13. \xc3\xa5rhundrede lykkedes det angel-normannerne at etablere sig solidt i Irland, ved enten at alliere sig med eller undertrykke de indf\xc3\xb8dte klaner. Fra normannernes indtog blev den keltiske kultur i mere eller mindre grad fors\xc3\xb8gt undertrykt, og keltisk blev ikke l\xc3\xa6ngere talt blandt magthaverne.\n_START_SECTION_\nGenopdagelsen af den keltiske arv og konstruktionen af kelticitet\n_START_PARAGRAPH_\nDet var f\xc3\xb8rst i 1700-tallet, at folk i Storbritannien og Irland begyndte at kalde sig for keltere, ligesom der ikke findes tidlige tekster, hverken irske, walisiske, gr\xc3\xa6ske eller romerske, der kalder beboerne p\xc3\xa5 de atlantiske \xc3\xb8er for keltere. N\xc3\xa5r betegnelsen \xe2\x80\x9dkeltisk\xe2\x80\x9d ikke har v\xc3\xa6ret anvendt om befolkningen p\xc3\xa5 \xc3\xb8erne f\xc3\xb8r 1700-tallet, tyder det p\xc3\xa5, at den traditionelle opfattelse af, at beboerne p\xc3\xa5 de atlantiske \xc3\xb8er er af keltisk afstamning, ikke er overleveret fra oldtiden, men i stedet er en moderne konstruktion. Konstruktionen fremstiller de atlantiske keltere som det sidste levn af en engang storsl\xc3\xa5et keltisk verden, der oprindelig havde sit centrum nord for Alperne, og de moderne keltere betragtes som v\xc3\xa6rende essentielt de samme som de forhistoriske keltere._NEWLINE_Grundlaget for den konstruktion findes i politiske og kulturelle sp\xc3\xa6ndinger i det 18. og 19. \xc3\xa5rhundredes Europa, som var pr\xc3\xa6get af nationalisme. Samtidig opstod en opblomstring i interessen for den keltiske arv, og kelticiteten blev brugt som en form for selvidentifikation i flere forskellige lande. Der opstod et billede p\xc3\xa5 kelten som en spirituel og \xc3\xa6del vildmand. Man s\xc3\xa5 fortiden som en gylden tidsalder, hvor der var harmoni og kulturel enhed, der kunne bruges til en moralsk genf\xc3\xb8dsel af nutiden. Keltomanien leverede en blanding af fakta og fantasi, og den skabte en keltisk fortid ud af klassiske kilder, studier af antikviteter, overleverede fort\xc3\xa6llinger og lingvistiske studier._NEWLINE_I omr\xc3\xa5der, der kunne h\xc3\xa6vde at have en keltisk fortid: Bretagne, Wales, Irland og Skotland, blev den brugt til at skabe en national identitetsf\xc3\xb8lelse ved at differentiere sig fra henholdsvis franskm\xc3\xa6ndene og engl\xc3\xa6nderne.\n_START_SECTION_\nDe atlantiske \xc3\xb8er: Traditionelle invasionsteorier og moderne forskning\n_START_PARAGRAPH_\nDet er den traditionelle opfattelse, at kelterne invaderede de atlantiske \xc3\xb8er. Der er fundet identiske stammenavne i Storbritannien og p\xc3\xa5 det europ\xc3\xa6iske fastland og moderne sprogstudier har vist, at briternes og irernes oprindelige sprog er n\xc3\xa6rt besl\xc3\xa6gtede med de forhistoriske galleres, og kulturgenstande i England og Irland afsl\xc3\xb8rer forbindelser til den kontinentale keltiske verden. Alle tre steder har produceret den karakteristiske "La T\xc3\xa8ne-kunst" med svungne linjer og stiliserede ansigter af mennesker og dyr, og der er tilsyneladende ogs\xc3\xa5 lagt v\xc3\xa6gt p\xc3\xa5 v\xc3\xa5ben, f\xc3\xa6stninger og krigsf\xc3\xb8relse alle tre steder. Desuden er der historiske dokumenter, der antyder, at de ogs\xc3\xa5 havde religi\xc3\xb8se f\xc3\xa6llestr\xc3\xa6k. P\xc3\xa5 baggrund af lighederne mellem befolkningerne p\xc3\xa5 de atlantiske \xc3\xb8er og fastlandet, har man traditionelt betragtet de forhistoriske briter og irere som keltere, og det ark\xc3\xa6ologiske materiale er blevet tolket som et tegn p\xc3\xa5, at kelterne ankom til \xc3\xb8erne som b\xc3\xb8lger af indtr\xc3\xa6ngende fjender, hovedsageligt i jernalderen._NEWLINE_I dag tolker forskerne ikke l\xc3\xa6ngere de ark\xc3\xa6ologiske fund som beviser p\xc3\xa5 en keltisk invasion af de atlantiske \xc3\xb8er, men som tegn p\xc3\xa5, at der var kontakt mellem samfund i Storbritannien og de kontinentale keltere. Det skyldes bl.a., at ny teknologi har gjort det muligt at indsamle nye typer ark\xc3\xa6ologiske data. De data, man har til r\xc3\xa5dighed i dag, viser en helt anden jernalder end den tidligere antagne. Hvis indtr\xc3\xa6ngende fjender havde erstattet den oprindelige befolkning p\xc3\xa5 de atlantiske \xc3\xb8er i jernalderen, ville ark\xc3\xa6ologerne i rigt omfang have fundet fortidslevn svarende til dem, der er fundet i omr\xc3\xa5derne i Tyskland og Frankrig, der anses for at v\xc3\xa6re det oprindelige keltiske hjemland. Man ville ligeledes have fundet tegn p\xc3\xa5, at de indtr\xc3\xa6ngende grupper overf\xc3\xb8rte hjemlandets landbrugsteknikker, religi\xc3\xb8se ritualer og kulturelle skikke som fx begravelsesritualer, og man skulle forvente at finde de rektangul\xc3\xa6re hustyper, som er kendt fra kontinentet, men det er ikke tilf\xc3\xa6ldet. Spor af den type er fundet andre steder, hvor historiske tekster beretter om keltiske invasioner, men de findes n\xc3\xa6sten ikke i Storbritannien og Irland. Til geng\xc3\xa6ld tyder fundene p\xc3\xa5, at befolkningen p\xc3\xa5 de britiske \xc3\xb8er har haft kontakt med kelterne p\xc3\xa5 fastlandet. Typen af genstande (sv\xc3\xa6rd, dele fra k\xc3\xb8ret\xc3\xb8jer og smykker) og den kunstneriske stil p\xc3\xa5 \xc3\xb8erne fra den midterste og sene jernalder minder meget om det europ\xc3\xa6iske fastlands, men er langt fra det samme. Disse forskelle har vist, at der ikke er tale om befolkningsgrupper, der stammer fra fastlandet, men fra den oprindelige bronzealderbefolkning p\xc3\xa5 de britiske \xc3\xb8er. Men det viser ogs\xc3\xa5, at befolkningen p\xc3\xa5 de britiske \xc3\xb8er i jernalderen til tider var i kontakt med kelterne fra Gallien og med tiden har overtaget elementer af deres kultur.\n_START_SECTION_\nKelterne i dag\n_START_PARAGRAPH_\nI dag bruges termen "keltisk" om befolkningsgrupper og deres kultur og sprog i Wales , Irland, Skotland og Isle of Man . Op gennem det 19. og 20. \xc3\xa5rhundrede opstod en r\xc3\xa6kke pan-keltiske bev\xc3\xa6gelser og organisationer, der har til form\xc3\xa5l at styrke kontakten mellem keltiske grupper. Organisationerne arbejder b\xc3\xa5de inden for politik og inden for kulturelle omr\xc3\xa5der som sprog, sport og musik._NEWLINE_Selv om forskningen har vist, at de moderne keltere ikke har nogen genetisk relation til beboerne i det, der antages at v\xc3\xa6re kelternes centraleurop\xc3\xa6iske hjemland, betyder det dog ikke n\xc3\xb8dvendigvis, at det er urimeligt at tale om, at beboerne p\xc3\xa5 \xc3\xb8erne kulturelt set er keltiske, hvorimod det ikke kan bruges som en racebetegnelse.'