b'\n_START_ARTICLE_\nTransposon\n_START_PARAGRAPH_\nEt transposon er en DNA-sekvens, der kan \xc3\xa6ndre sin placering i genomet som et mobilt gen og skabe eller \xc3\xa6ndre mutationer og derved \xc3\xa6ndre cellens identitet og genom-st\xc3\xb8rrelse. Transposoner blev ogs\xc3\xa5 kaldt jumping genes (hoppende gener) og Barbara McClintock fik i 1983 Nobelprisen for at have opdaget dem.\n_START_SECTION_\nFire typer\n_START_PARAGRAPH_\nDer findes fire typer transposoner, opdelt i to overordnede grupper: DNA-transposoner og retrotransposoner. _NEWLINE_DNA-transposoner koder for et enzym, transposase, som er en endonuklease der kan befri det fra resten af kromosomet, og ligeledes kan enzymet \xc3\xa5bne DNA-strengen det p\xc3\xa5g\xc3\xa6ldende sted hvor transposonet vil placere sig i genomet. DNA-transposoner kaldes derfor ogs\xc3\xa5 for cut-and-paste transposoner. Retrotransposoner eller endogene retrovirus bliver derimod siddende i genomet. De replikerer sig ved at danne et mRNA-afskrift. Fra mRNA bliver der, ved hj\xc3\xa6lp af revers transkriptase, dannet en DNA-streng der er identisk med transposonet. Denne streng s\xc3\xa6tter sig nu et nyt sted i genomet.\n_START_SECTION_\nCellernes forsvar mod transposoner\n_START_PARAGRAPH_\n1. Cellerne kan sp\xc3\xa6rre transposonerne inde ved at DNA\xe2\x80\x99et vikler sig s\xc3\xa5 t\xc3\xa6t sammen (histonerne pakker sig t\xc3\xa6t sammen omkring DNA\xe2\x80\x99et), at enzymerne ikke kan n\xc3\xa5 ind til transposonerne og g\xc3\xb8re dem i stand til at kopiere sig selv eller hoppe ud. _NEWLINE_2. Cellerne kan modificere transposonerne ved p\xc3\xa5s\xc3\xa6ttelse af methylgrupper. Dette betyder, at enzymet ikke kan genkende tranpsonet._NEWLINE_3. I forhold til retrotransporsonerne, kan cellerne klippe RNA\xe2\x80\x99et over (i sm\xc3\xa5 stykker), s\xc3\xa5 tranposonet \xc3\xb8del\xc3\xa6gges.'