b'\n_START_ARTICLE_\nMartin Luther\n_START_SECTION_\nOpv\xc3\xa6kst, uddannelse, pr\xc3\xa6stevielse (1483\xe2\x80\x931509)\n_START_PARAGRAPH_\nMartin Luther blev f\xc3\xb8dt i Eisleben i Th\xc3\xbcringen. Ved d\xc3\xa5ben den f\xc3\xb8lgende dag i St. Peter-Paulus-kirken  blev han opkaldt efter helgenen for 11. november, Martin af Tours. Familien sad i gode k\xc3\xa5r; hans mor, Margarethe Lindemann, kom fra et middelklassehjem, og hans far, Hans Luder, var bjergv\xc3\xa6rksarbejder og drev en kobbermine. Familienavnet Luther blev stavet p\xc3\xa5 forskellige m\xc3\xa5der: L\xc3\xbcder, Luder, Loder, Ludher, Lotter, Lutter, Lauther eller Luther. Luther selv blev d\xc3\xb8bt Martin Luder. F\xc3\xb8rst i 1517 lader det sig dokumentere, at han havde \xc3\xa6ndret sit efternavn til Lutther og Luther; muligvis under indflydelse af, at han var begyndt at undertegne sig som "Eleutherius" \xe2\x80\x93 en latiniseret form af gr\xc3\xa6sk \xce\xad\xce\xbb\xce\xb5\xcf\x8d\xce\xb8\xce\xb5\xcf\x81\xce\xbf\xcf\x82 = "fri", "den frie"._NEWLINE_Et \xc3\xa5r efter Luthers f\xc3\xb8dsel flyttede familien til Mansfeld (ca. 35\xc2\xa0km  fra Halle (Sachsen-Anhalt)), hvor hans far ikke kun drev miner, men ogs\xc3\xa5 var landejer og l\xc3\xa5nte penge ud til 5\xc2\xa0% rente.   Her blev Luther pr\xc3\xa6get af hele den senmiddelalderlige folkefromhed med tro p\xc3\xa5 hekse, dj\xc3\xa6vle og anden overtro. Samtidig var han st\xc3\xa6rkt bundet til kirken. Han levede i og med kirken, som kirken levede i og med folket. Luthers uddannelse var t\xc3\xa6t knyttet til kirken: F\xc3\xb8rst latinskole i Mansfeld (1489-95) og i Magdeburg (1495-97), hvor han boede hos Br\xc3\xb8drene af F\xc3\xa6lleslivet og blev kendt med devotio moderna (den moderne fromhed); derefter skole i Eisenach (1498-1501). Fra 1501 studerede han i Erfurt og afsluttede i 1505 det filosofiske grundkursus som magister artium. Samme \xc3\xa5r d\xc3\xb8de to af hans br\xc3\xb8dre af pest. I familiens k\xc3\xb8kkenm\xc3\xb8dding i Mansfeld fandt man ved en udgravning 300 s\xc3\xb8lvm\xc3\xb8nter, der sandsynligvis er blevet kasseret, fordi man ikke turde beholde noget, de syge havde v\xc3\xa6ret i ber\xc3\xb8ring med. _NEWLINE_Tiden i Erfurt fik stor betydning for hans teologiske kurs. Her underviste munkene i den occamistiske-nominalistiske via moderna i filosofi og teologi,  som stod st\xc3\xa6rkt i Sachsen, og understregede den store afstand mellem Gud og verden. Nominalisterne afviste, at man kan t\xc3\xa6nke sig Gud og religi\xc3\xb8se sandheder i forl\xc3\xa6ngelse af verden og menneskelig fornuft; herved adskiller de sig st\xc3\xa6rkt fra skolastikkens anden retning, realismen (via antiqua). Luthers fars planer om at se Luther blive jurist blev brat \xc3\xa6ndret efter en st\xc3\xa6rk religi\xc3\xb8s erfaring, s\xc3\xb8nnen gjorde 2. juli 1505 ved Stotternheim p\xc3\xa5 vej til Erfurt, hvor lynet slog ned t\xc3\xa6t ved Luther, s\xc3\xa5 han bad om n\xc3\xa5de og lovede at blive munk, hvis den hellige Anna (jomfru Marias mor og skytshelgen for minearbejdere og f\xc3\xb8dende kvinder) ville redde hans liv. Han havde ogs\xc3\xa5 tidligere vurderet at g\xc3\xa5 i kloster, men var muligvis bekymret ved tanken p\xc3\xa5 sin fars reaktion. Nyere forskning har afsl\xc3\xb8ret, at han ogs\xc3\xa5 var under pres fra sin far om at gifte sig. Tre af Luthers s\xc3\xb8stre og en bror var allerede bortgiftet til b\xc3\xb8rn af velst\xc3\xa5ende form\xc3\xa6nd, og \xc3\xa5benbart stod den 21-\xc3\xa5rige Luther for tur. Nu genfortalte han oplevelsen, som om himmelen havde taget afg\xc3\xb8relsen for ham, sk\xc3\xb8nt et l\xc3\xb8fte afgivet i d\xc3\xb8dsangst ikke var bindende; heller ikke efter middelalderens kanoniske lov._NEWLINE_Mod sin fars vilje indtr\xc3\xa5dte han i augustinereremitternes kloster i Erfurt for at s\xc3\xa6tte alle sine kr\xc3\xa6fter ind p\xc3\xa5 sin sj\xc3\xa6ls frelse. Det drejede sig om en reformeret gren af augustinereremitterne, en af senmiddelalderens tiggerordener, med et n\xc3\xa6rt samarbejde med byens universitet, s\xc3\xa5 klosterledelsen bestemte, at Luther skulle forts\xc3\xa6tte sine studier, og fordybe sig i teologi. Luther tilbragte henved ti \xc3\xa5r i Erfurt, hvor universitetet var et centralt milj\xc3\xb8 for senmiddelalderens skoleteologi, is\xc3\xa6r via moderna og Gabriel Biels strenge teologi. Efter pr\xc3\xb8vetiden modtog han pr\xc3\xa6stevielse i Mariakirken den 4. april 1507 af hj\xc3\xa6lpebiskoppen af Mainz, Johann Bonemilch von Laasphe, som boede i Erfurt. Den 2. maj fejrede han sin f\xc3\xb8rste messe i augustinereremitternes kloster; men frygten for Guds vrede tyngede ham, selv om han fandt hj\xc3\xa6lp og tr\xc3\xb8st i sine bibelstudier. Som Luthers sj\xc3\xa6les\xc3\xb8rger spillede augustinereremitternes generalvikar Johann von Staupitz en stor rolle.\n_START_SECTION_\nOpholdet i Rom\n_START_PARAGRAPH_\nLuther fortsatte sine teologistudier i Wittenberg (1508/09), mens han underviste i filosofi og tog den teologiske doktorgrad. Augustinerne forlangte, at munkene foretog rejser parvis, og vinteren 1510-11 bes\xc3\xb8gte Luther Rom som rejsef\xc3\xb8lge for en munk, der skulle diskutere augustinereremitternes organisering, som der herskede uenighed om. Turen foregik til fods i to m\xc3\xa5neder, inden de var fremme i pavens by. Begge fik feber p\xc3\xa5 egnen ved Po; muligvis malaria, som Luther mente sig helbredt af ved at spise granat\xc3\xa6bler. Han skrev, at han f\xc3\xb8rste gang s\xc3\xa5 Rom fra et bjerg; der var muligvis tale om udsigten fra Monte Mario. Fire \xc3\xa5r tidligere var bygningen af den moderne Peterskirke p\xc3\xa5begyndt. Luther bes\xc3\xb8gte helt sikkert kirken Santa Maria del Popolo ved Piazza del Popolo; sandsynligvis boede han ogs\xc3\xa5 i det tilknyttede logi, som tilh\xc3\xb8rte augustinerordenen. Opholdet i Rom gjorde Luther meget desillusioneret over den korruption, han var vidne til, og rokkede hans tillid til pavekirken. Under sit bes\xc3\xb8g i Scala santa (den hellige trappe) i Rom, hvor de troende stadig g\xc3\xa5r opad p\xc3\xa5 kn\xc3\xa6ene, skal han have rejst sig, halvvejs oppe i trappen, og have sagt h\xc3\xb8jt: "Hvem ved, om det er sandt?"  En plads i Rom blev dog i 2015 opkaldt efter ham._NEWLINE_Efter \xc3\xb8nske fra sin foresatte Johann von Staupitz overtog han stillingen som teologisk professor ved universitetet i Wittenberg i 1512. _NEWLINE_Hans opgave var at forel\xc3\xa6se over Bibelen. Han tog fat p\xc3\xa5 forel\xc3\xa6sninger over Salmerne (1513-15), Romerbrevet (1515/16), Galaterbrevet (1516/17), Hebr\xc3\xa6erbrevet (1517/18) og igen over Salmerne (1518/19).\n_START_SECTION_\n"T\xc3\xa5rnoplevelsen"\n_START_PARAGRAPH_\nI 1506 begyndte den katolske kirke et storstilet salg af "Petersaflad" for at finansiere bygningen af den nye Peterskirke, som Luther selv havde set under sit bes\xc3\xb8g i Rom. Is\xc3\xa6r dominikanerordenen var involveret i salget, og \xc3\xa6rkebiskop Albrecht var en stor forhandler, da han skulle betale paven for dispensationen til at oppeb\xc3\xa6re to bispes\xc3\xa6der - b\xc3\xa5de i Mainz og i Magdeburg. Selv mord kunne man bekvemt nok k\xc3\xb8be sig tilgivelse for, samt for endnu ikke beg\xc3\xa5ede synder. Luther var frast\xc3\xb8dt af denne sjakren og profiteren p\xc3\xa5 den frygt for Guds vrede, han selv kendte til. Men s\xc3\xa5 meldte indsigten sig ved den s\xc3\xa5kaldte Turmerlebnis (= "t\xc3\xa5rnoplevelse") i klosteret i Wittenberg. Selv fort\xc3\xa6ller Luther dog, at indsigten kom, mens han sad in cloaca (= p\xc3\xa5 lokum). _NEWLINE_N\xc3\xa5r man senere har talt om et t\xc3\xa5rn, kan det skrive sig fra, at datidens fornemme boliger ofte havde latrinen udenp\xc3\xa5 v\xc3\xa6ggene, i sm\xc3\xa5 t\xc3\xa5rne. Luther boede i den periode i et lavt forhus uden t\xc3\xa5rne, hvor klostret vender ned mod Elben. Her foretog man i 2008 en udgravning af b\xc3\xa5de af det opvarmede v\xc3\xa6relse, hvor Luther havde arbejdet, og af lokummet, som bes\xc3\xb8gende godt m\xc3\xa5 tage et kig p\xc3\xa5, og hvor Luther blev sl\xc3\xa5et af en s\xc3\xa6tning i Romerbrevet 1,17: _NEWLINE_"For i det \xc3\xa5benbares Guds retf\xc3\xa6rdighed af tro til tro \xe2\x80\x93 som der st\xc3\xa5r skrevet: "Den retf\xc3\xa6rdige skal leve af tro.""  Det slog ham, at den "Guds retf\xc3\xa6rdighed", som omtales i Rom 1,17, ikke er den strenge d\xc3\xb8mmende retf\xc3\xa6rdighed hos en Gud, som i ub\xc3\xb8nh\xc3\xb8rlig h\xc3\xa5rdhed holder dom over synderen, men tv\xc3\xa6rtimod en n\xc3\xa5dens retf\xc3\xa6rdighed, som Gud sk\xc3\xa6nker og ikke kr\xc3\xa6ver af os, og som mennesket efter Romerbrevet modtager ved troen. Luther fandt en sk\xc3\xa6nket og ufortjent retf\xc3\xa6rdighed, hvis indhold er Kristus og hans gerning som frelser. _NEWLINE_En del lutherforskere betragter ikke "t\xc3\xa5rnoplevelsen" som det skels\xc3\xa6ttende punkt i Luthers udvikling, men p\xc3\xa5st\xc3\xa5r, at hans "reformatoriske opdagelse" voksede frem gradvis._NEWLINE_Kirkehistorikere finder det sandsynligst, at selve det religi\xc3\xb8se gennembrud og klarheden om det fandt sted omkring 1518. De bygger p\xc3\xa5 Luthers egen angivelse i hans "store selvvidnesbyrd" fra 1545, hvori han siger, at erkendelsen kom til ham, f\xc3\xb8r han forel\xc3\xa6ste over Salmerne anden gang 1518-19._NEWLINE_Luthers overbevisning var, at frelsen skyldes troen alene; men troen er ikke menneskets egen pr\xc3\xa6station, men en n\xc3\xa5degave fra Gud. Menneskets sola fide (troen alene) genspejler Guds sola gratia (n\xc3\xa5den alene). Dermed bliver Gud ogs\xc3\xa5 ansvarlig for frelsen, og afg\xc3\xb8r selv, hvem der skal modtage hans n\xc3\xa5de; f\xc3\xa5r man den, kan man ikke afsl\xc3\xa5. Derved sidder man med en pr\xc3\xa6destinationsl\xc3\xa6re, hvor alt er forudbestemt. Luther anslog, at kun en tiendedel af menneskeheden var udset til frelse: "Det f\xc3\xb8lger af Moselovens forskrifter om tiende," anf\xc3\xb8rte han som bevis for den tanke. Andre gange talte han om kun \xc3\xa9n ud af tusind. Kristendommens kerne var for ham, at Jesus p\xc3\xa5tog sig Guds vrede som et sonoffer for menneskets arvesynd. Troen, der f\xc3\xb8rer til frelse, drejer sig om troen p\xc3\xa5 solus Christus (Kristus alene), og man skulle forholde sig fundamentalistisk til Bibelen og l\xc3\xa6se den helt bogstaveligt, solus scriptura (skriften alene). Kirkens fejl var netop, at den havde opbygget en institution, der ikke er n\xc3\xa6vnt i Bibelen, og tilf\xc3\xb8jet en bunke overtro, der heller ikke omtales, s\xc3\xa5som aflad, paved\xc3\xb8mme, helgener, mariadyrkelse osv.\n_START_SECTION_\nKamp mod afladshandelen (1517\xe2\x80\x931518)\n_START_PARAGRAPH_\nSom pr\xc3\xa6st og sj\xc3\xa6les\xc3\xb8rger i Wittenberg st\xc3\xb8dte Luther p\xc3\xa5 dominikaneren Johann Tetzels overfladiske afladsforkyndelse med den s\xc3\xa6tning, som blev tillagt ham: N\xc3\xa5r pengene i kisten klinger, straks sj\xc3\xa6len ud af sk\xc3\xa6rsilden springer. Han forfattede p\xc3\xa5 latin 95 teser som udgangspunkt for en diskussion af afladens brug og v\xc3\xa6sen. Den 31. oktober 1517 sendte han dem til Albrecht af Brandenburg (ved pavens dispensation \xc3\xa6rkebiskop af b\xc3\xa5de Magdeburg og Mainz), og biskoppen af Brandenburg, Hieronymus Schultz, og til Johann Lang i Erfurt og Christoph Scheurl i N\xc3\xbcrnberg, sine l\xc3\xa6rde venner. Teserne angreb ikke selve afladen, men var en reaktion p\xc3\xa5 dens misbrug, og p\xc3\xa5 en groft materialistisk indstilling til den. Han im\xc3\xb8degik den med sin nyvundne l\xc3\xa6re om troen som den afg\xc3\xb8rende faktor for menneskets frelse._NEWLINE_I sit f\xc3\xb8lgebrev til bisperne bad han om opklaring, og at afladspr\xc3\xa6dikanterne skulle p\xc3\xa5l\xc3\xa6gges tilbageholdenhed. Under en debat i maj 1518 i Heidelberg, tog Luther ikke selve afladen op til behandling, men derimod den teologi, som lagde grundlaget for afladen._NEWLINE_De 95 teser blev sat op p\xc3\xa5 d\xc3\xb8ren til slotskirken i Wittenberg som en indbydelse til en akademisk dr\xc3\xb8ftelse af sagen, fortalte Philipp Melanchthon i 1546. Nogle forskere betvivler, at Luther faktisk slog sine teser op p\xc3\xa5 kirked\xc3\xb8ren. Der er hverken tidspunkt eller navn p\xc3\xa5 teserne, som der normalt var, hvis de skulle h\xc3\xa6nges op. I \xc3\xb8vrigt var det ikke professorerne selv, der slog bekendtg\xc3\xb8relser op; det fik de en student eller vagtmester til. Scheurl lod teserne overs\xc3\xa6tte til tysk og fik dem trykt, hvorved kendskabet til dem udbredtes takket v\xc3\xa6re den nyopdagede bogtrykkerkunst. I l\xc3\xb8bet af f\xc3\xa5 uger blev de spredt i hele Tyskland, og i l\xc3\xb8bet af f\xc3\xa5 m\xc3\xa5neder over hele Europa. I 1500 var et trykkeri en sj\xc3\xa6ldenhed, men inden 1530 var mere end 10.000 religi\xc3\xb8se skrifter trykt i Europa i op mod ti millioner eksemplarer - is\xc3\xa6r protestantiske skrifter, men snart ogs\xc3\xa5 katolske.\n_START_SECTION_\nReaktioner p\xc3\xa5 Luthers teser\n_START_PARAGRAPH_\nOffentligg\xc3\xb8relsen af teserne fik en uventet virkning til Luthers oprigtige forskr\xc3\xa6kkelse. Det viste sig, at der var en vidt udbredt uvilje og harme over den usalige handel, som Rom, \xc3\xa6rkebiskop Albrecht og Fuggernes bank drev med afladen, og som dominikanerne var h\xc3\xa5ndlangere for. De fleste opfattede Luthers teser som en \xc3\xa5ben protest, og s\xc3\xa5 ikke noget dybere teologisk i dem. \xc3\x86rkebiskop Albrecht v\xc3\xa6rdigede ikke Luther et svar, men indklagede ham for Rom. \xc3\x86rkebiskoppen led et betydeligt \xc3\xb8konomisk tab, da afladsforkyndelsen m\xc3\xa5tte afbrydes: han fik ikke den fortjeneste, som han var blevet lovet af Fuggernes bank. I juni 1518 \xc3\xa5bnede pave Leo 10. en k\xc3\xa6tterproces mod Luther i Rom._NEWLINE_Luther havde s\xc3\xb8gt samtale og diskussion, men var meget lidt tilfreds med sine "samtalepartnere". I Tyskland engagerede Tetzel sig kraftigt ogs\xc3\xa5 for at forsvare sig mod det, han opfattede som et fortegnet billede af sin forkyndelse. Den romerske kurie deltog efter nogle m\xc3\xa5neders forl\xc3\xb8b, men dialogen gik hurtigt i st\xc3\xa5, fordi Luther blev mere og mere afvisende over for sin romerske modpart Mazzolini  \xe2\x80\x93 eller Prierias \xe2\x80\x93 og til sidst undlod at svare ham.\n_START_SECTION_\nLuther for Cajetan (1518)\n_START_PARAGRAPH_\nDet var meningen, at Luther skulle forsvare sig i Rom. Men kurfyrst Frederik den Vise af Sachsen, der havde grundlagt Wittenbergs universitet i 1502, udvirkede, at Luther i stedet blev afh\xc3\xb8rt i rigsdagen i Augsburg af kardinal Cajetan. De to m\xc3\xb8dtes f\xc3\xb8rste gang den 11. oktober 1518. Luther n\xc3\xa6gtede at tilbagekalde noget og rejste i hast tilbage til Wittenberg, hvortil han ankom p\xc3\xa5 \xc3\xa5rsdagen for de 95 teser. I l\xc3\xb8bet af det \xc3\xa5r havde han vundet megen st\xc3\xb8tte hos fyrsterne. Han klagede over kardinalen til paven. Dermed var alt for alvor sat i bev\xc3\xa6gelse._NEWLINE_Paven engagerede sig direkte i sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5let med bullen Cum Postquam (8. november 1518), hvori han forklarede den katolske afladsl\xc3\xa6re og vedgik misforhold inden for afladshandelen, men modsagde Luthers principielle standpunkter. Den 28. november 1518 appellerede Luther til et almindeligt kirkem\xc3\xb8de. Han opfattede situationen som truende, og kort tid efter tilb\xc3\xb8d han at g\xc3\xa5 i eksil for ikke at s\xc3\xa6tte kurfyrsten og Sachsen i et dilemma. Men kurfyrst Frederik bestemte sig den 18. december 1518 for at holde h\xc3\xa5nden over ham. Ogs\xc3\xa5 den pavelige udsending Karl von Miltitz kom i dialog med Luther i 1519, uden at det f\xc3\xb8rte til noget varigt resultat. I for\xc3\xa5ret 1519 havde Luther ogs\xc3\xa5 f\xc3\xa5et l\xc3\xa6st Lorenzo Vallas afsl\xc3\xb8ring af "det konstantinske gavebrev"  som et falsum. Paved\xc3\xb8mmet stod dermed uden sin p\xc3\xa5st\xc3\xa5ede legitimitet, og derfra var spranget ikke langt for Luther til at se paven som den skinbarlige Antikrist._NEWLINE_Kurfyrst Frederiks sympati fik afg\xc3\xb8rende betydning for Luther, men de to m\xc3\xb8dtes aldrig; hofkapellan Georg Spalatin formidlede kontakten dem imellem, og det var nok meget godt, for kurfyrsten var en f\xc3\xb8rende samler af relikvier, som han havde 19.013 af, og udstillede frem til 1522; delvis grundet fortjenesten p\xc3\xa5 pilgrimmene, der valfartede til Sachsen for at se dem. Paven havde ogs\xc3\xa5 givet kurfyrst Frederik ret til at s\xc3\xa6lge de bes\xc3\xb8gende aflad, hvor \xc3\xa9t bes\xc3\xb8g bet\xc3\xb8d en forkortelse p\xc3\xa5 100 \xc3\xa5r af den bes\xc3\xb8gendes fremtidige ophold i sk\xc3\xa6rsilden. Ialt havde paven givet licens til et salg af aflad for 1.902.202 dage.\n_START_SECTION_\nLuthers holdning til paven sk\xc3\xa6rpes\n_START_PARAGRAPH_\nF\xc3\xb8r disputatsen skrev Luther 3. marts 1519 i et brev til pave Leo 10., at "for Gud og hans skabning vidner jeg, at jeg ikke har \xc3\xb8nsket, ej heller nu \xc3\xb8nsker, at rokke ved eller undergrave den Romerske Kirkes eller Deres Helligheds myndighed". Men lidt senere skrev han, at han var "usikker p\xc3\xa5, om paven er Antikrist eller hans apostel". Og i februar takkede han Scheurl for det krasse kampskrift mod paven, som han havde tilsendt ham (Julius\' og St. Peters dialog) med ordene, at han var meget fristet til at overs\xc3\xa6tte det til tysk for folkets skyld. _NEWLINE_Men efter disputatsen gav Luther uden omsv\xc3\xb8b udtryk for, at paven var Antikrist, Kristi onde modstander, som f\xc3\xb8rte menneskene ud i elendighed, fordi han havde sat sig selv i Kristi sted og dermed udfordret Guds vrede. Med tiden forst\xc3\xa6rkedes disse forestillinger hos Luther: Paven blev for ham Antikrist i egen person.\n_START_SECTION_\nDet endelige brud\n_START_PARAGRAPH_\nEfter at pave Leo 10. havde truet Luther med kirkens band, fuldf\xc3\xb8rte Luther bruddet den 10. december 1520 ved at arrangere en offentlig bogbr\xc3\xa6nding af bullen i Wittenberg. Samtidig br\xc3\xa6ndte han ogs\xc3\xa5 sine modstanderes skrifter, de kirkelige retsb\xc3\xb8ger og selve bandtruslen; en handling, han senere skrev et forsvar for. Man kan derfor med god ret h\xc3\xa6vde, at dagen snarere er den egentlige reformationsdag end opslaget af teserne 31. oktober 1517. Han pr\xc3\xb8vede sogar at f\xc3\xa5 fat i eksemplarer af skolastikerne Thomas Aquinas\' og Duns Scotus\' skrifter for at br\xc3\xa6nde dem, men ingen ville bidrage til det h\xc3\xa6rv\xc3\xa6rk._NEWLINE_Den 3. januar 1521 blev han bandlyst i Rom ved bullen Docet Romanum Pontificem.\n_START_SECTION_\nRigsdagen i Worms (1521)\n_START_PARAGRAPH_\nLuthers popularitet i Tyskland var st\xc3\xa6rkt stigende, b\xc3\xa5de blandt fyrster og i brede lag af befolkningen. Men den nye kejser Karl 5., som var blevet kronet i Aachen den 23. oktober 1520, havde til hensigt at rejse en rigssag mod ham, s\xc3\xa5 snart han var blevet bandlyst af kirken. Kejseren indkaldte rigsst\xc3\xa6nderne til rigsdag i Worms. Kun efter pres fra Frederik den Vise af Sachsen gik han med til, at Luther f\xc3\xb8rst skulle udsp\xc3\xb8rges p\xc3\xa5 rigsdagen._NEWLINE_I marts gav kejseren Luther 20 dages frit lejde til og fra Worms. Hans rejse dertil, ledsaget af tro medarbejdere som Justus Jonas, var et triumftog, og han pr\xc3\xa6dikede for folket i Erfurt, Gotha og Eisenach. Luthers indtog i Worms den 16. april 1521 var h\xc3\xb8jtideligt ledet af den kejserlige herold. Det gav ikke indtryk af, at det var en slagen mand, som ankom. Den 17. og 18. april stod han frem for rigsdagen og fastholdt og forsvarede sine skrifter. ("Jeg hverken kan eller vil tilbagekalde noget, for det er hverken sikkert eller tilr\xc3\xa5deligt at handle mod ens samvittighed. S\xc3\xa5 hj\xc3\xa6lpe mig Gud. Amen." ) Kejseren holdt n\xc3\xa6ste dag en tale, hvori han beklagede, at han havde t\xc3\xb8vet med at tage forholdsregler mod Luther. Han bekr\xc3\xa6ftede Luthers frie lejde, men erkl\xc3\xa6rede, at han herefter ville betragte ham som k\xc3\xa6tter, og opfordrede rigsst\xc3\xa6nderne til at g\xc3\xb8re det samme. I slutningen af april forlod Luther Worms og blev efter aftale "bortf\xc3\xb8rt" af kurfyrst Frederiks folk og bragt i sikkerhed p\xc3\xa5 borgen Wartburg den 4. maj.\n_START_SECTION_\nWorms-ediktet\n_START_PARAGRAPH_\nLuther blev nu erkl\xc3\xa6ret fredl\xc3\xb8s ved kejserens Worms-edikt. Ediktet rejste rigssag mod ham og hans tilh\xc3\xa6ngere. Det indeholdt ogs\xc3\xa5 ford\xc3\xb8mmelser af ham og erkl\xc3\xa6rede ham for k\xc3\xa6tter p\xc3\xa5 grund af hans afvisning af den katolske kirkes l\xc3\xa6re; is\xc3\xa6r af sakramenterne, af messen og hans kritik af paved\xc3\xb8mmet, koncilerne og en r\xc3\xa6kke kirkeskikke. Luther blev desuden anklaget for at opildne til strid og \xc3\xb8del\xc3\xa6ggelser._NEWLINE_Ediktet blev f\xc3\xb8rst offentliggjort p\xc3\xa5 rigsdagens sidste dag, efter at mange var rejst. Fors\xc3\xb8g p\xc3\xa5 at udvirke en udlevering af Martin Luther slog fejl, fordi han allerede var i sikkerhed p\xc3\xa5 Wartburg. Det blev ogs\xc3\xa5 vanskeligt at gennemf\xc3\xb8re ediktet senere: Kejser Karl, som havde k\xc3\xa6mpet for gennemf\xc3\xb8relsen af ediktet, blev v\xc3\xa6k fra Tyskland i hele ni \xc3\xa5r. Imens kunne Luthers l\xc3\xa6re uhindret sl\xc3\xa5 rod.\n_START_SECTION_\nI tilflugt p\xc3\xa5 borgen Wartburg (1521\xe2\x80\x931522)\n_START_PARAGRAPH_\nLuthers ophold p\xc3\xa5 Wartburg fra april 1521 til marts 1522 var en ny vigtig oplevelse borte fra klosterlivets religi\xc3\xb8se rutiner og andre ydre forpligtelser. Han havde nu tid til egne projekter og eksistentielle og teologiske refleksioner. Under pseudonymet "junker J\xc3\xb6rg" rejste han af og til rundt i omegnen, og blev bedre kendt med den almindelige tyskers vilk\xc3\xa5r og ikke mindst sprogbrug._NEWLINE_Allerede i for\xc3\xa5ret 1521 havde en enkelt pr\xc3\xa6st giftet sig. Luther havde rost ham for det, sk\xc3\xb8nt det stred mod rigets love. Mens Luther holdt sig i skjul, rullede reformationen videre. Stadig flere ordensfolk forlod deres klostre. I januar 1522 gav ledelsen for augustinereremitterne i Weimar tilladelse til, at alle medlemmer kunne tr\xc3\xa6de ud af ordenen, og snart var deres tyske provins helt opl\xc3\xb8st. Nu blev det til en regul\xc3\xa6r klosterflugt, og mange steder lukkede hele klostre.\n_START_SECTION_\nLuther-bibelen\n_START_PARAGRAPH_\nP\xc3\xa5 Wartburg tog Luther fat p\xc3\xa5 sin overs\xc3\xa6ttelse af Bibelen til tysk. Med hj\xc3\xa6lp fra Melanchthon, hofkapellan Spalatin og andre fuldf\xc3\xb8rte han sin overs\xc3\xa6ttelse af Det Nye Testamente fra gr\xc3\xa6sk til tysk i 1522. Det meste af arbejdet havde han gjort p\xc3\xa5 kun elleve uger under opholdet p\xc3\xa5 Wartburg, hjulpet af Erasmus af Rotterdams nye gr\xc3\xa6ske udgave af Det Nye Testamente fra 1516. "Luther-bibelens" sproglige kvaliteter kom til at betyde meget for udformningen af et tysk f\xc3\xa6llessprog, og er blevet kaldt "en sproglig genial personlig pr\xc3\xa6station" (Josef Lortz). Den sproglige kraft og overs\xc3\xa6tterens ber\xc3\xb8mmelse gjorde, at den snart blev vidt udbredt. Luther regnes som ophavsmand til st\xc3\xa5ende udtryk som "at bide t\xc3\xa6nderne sammen" og "en ulv i f\xc3\xa5rekl\xc3\xa6der", der fik indpas gennem bibell\xc3\xa6sning p\xc3\xa5 modersm\xc3\xa5let._NEWLINE_F\xc3\xb8rsteudgaven, den s\xc3\xa5kaldte september-udgave (Septembertestamentet, udgivet og trykket af Lucas Cranach den \xc3\x86ldre), blev s\xc3\xa5 hurtigt udsolgt, at en ny udgave m\xc3\xa5tte trykkes allerede i december. Luther havde snydt lidt, og tilf\xc3\xb8jet et "alene" i teksten i Romerbrevet 3,28, for at der skulle komme til at st\xc3\xa5 "tro alene". Originalteksten siger kun: "For vi mener, at et menneske g\xc3\xb8res retf\xc3\xa6rdigt ved tro, uden lovgerninger."  _NEWLINE_Overs\xc3\xa6ttelsen var fra et filologisk synspunkt uden sidestykke i tysk sproghistorie; med \xc3\xa9t slag skabte den grundlaget for h\xc3\xb8jtysk (Hochdeutsch). Men den indeholdt teologisk tendenti\xc3\xb8se fejl, som gjorde det n\xc3\xb8dvendigt med reviderede udgaver. Foruden at v\xc3\xa6re en bibelovers\xc3\xa6ttelse, var den et angrebsv\xc3\xa5ben mod den gamle kirke, og indeholdt ogs\xc3\xa5 illustrationer, som gjorde nar af paved\xc3\xb8mmet. Overs\xc3\xa6ttelsen af Det Gamle Testamente tog l\xc3\xa6ngere tid og var f\xc3\xb8rst f\xc3\xa6rdig i 1534. Her havde Luther uden videre udeladt et antal b\xc3\xb8ger, fordi de ikke passede ind i hans teologi. Mere bet\xc3\xb8d hans egne ord om sola scriptura ikke for ham.\n_START_SECTION_\nWartburg-postillen\n_START_PARAGRAPH_\nMens Luther var p\xc3\xa5 Wartburg, udarbejdede han Wartburg-postillen. (En postil er en samling pr\xc3\xa6dikener over alle kirke\xc3\xa5rets evangelietekster og epistler, som pr\xc3\xa6sterne i n\xc3\xb8dstilf\xc3\xa6lde kunne l\xc3\xa6se op fra pr\xc3\xa6dikestolen under gudstjenesten, eller bruge i deres pr\xc3\xa6dikenforberedelse.) Luther udarbejdede den p\xc3\xa5 opfordring af Frederik den Vise. Den udkom i to dele: pr\xc3\xa6dikenerne til advent (Adventspostillen 1522) og jul (Julepostillen 1522). F\xc3\xb8rst i 1525 fortsatte arbejdet med pr\xc3\xa6dikener til og med langfredag (Fastepostillen 1525). Med kollegers bistand udkom pr\xc3\xa6dikenerne til resten af \xc3\xa5ret i 1526; den del kaldes Roths sommerpostil efter redakt\xc3\xb8ren Roth.\n_START_SECTION_\nNye kampskrifter\n_START_PARAGRAPH_\nSamtidig forfattede han sm\xc3\xa5 lejligheds- eller kampskrifter, som Om munkel\xc3\xb8ftet, hvor han kritiserede katolsk l\xc3\xa6re og katolske skikke, og Munkestanden om c\xc3\xb8libatet, messeofferet, den pr\xc3\xa6stelige tjeneste, osv. Hans svar p\xc3\xa5 kritik fra fx Latomus af Leuven, Hieronymus Emser, og det teologiske fakultet ved universitetet i Paris, er ofte af grov karakter. Hans kommentar til den nyudsendte pavelige sk\xc3\xa6rtorsdagsbulle In coena Domini p\xc3\xa5 tysk spiller p\xc3\xa5 utilsl\xc3\xb8ret folkelig humor og krydsede ogs\xc3\xa5 gr\xc3\xa6nserne for religi\xc3\xb8s anst\xc3\xa6ndighed. Den ligefremme form og tone bidrog til at sk\xc3\xa6rpe debatten, men Luther forsvarer sin stil i indledningen Om den tr\xc3\xa6lbundne vilje.\n_START_SECTION_\nBilledstormen i Wittenberg og bruddet med Andreas Karlstadt (1522)\n_START_PARAGRAPH_\nI Luthers frav\xc3\xa6r forgrenede reformationen sig i ulige retninger. I december 1521 kom det til tumulter i Wittenberg, da billedstormere som Andreas Karlstadt p\xc3\xa5ber\xc3\xa5bte sig s\xc3\xa6rlig inspiration fra Hellig\xc3\xa5nden. Uden fyrstens accept angreb de barned\xc3\xa5ben og anstiftede vidtg\xc3\xa5ende uro. I marts 1522 kaldte vennen Melanchthon i panik Luther tilbage fra eksilet p\xc3\xa5 Wartburg for at genoprette ro og orden. Han rettede massiv kritik mod sin gamle kampf\xc3\xa6lle Karlstadt, og erkl\xc3\xa6rede en r\xc3\xa6kke af hans reformer for ugyldige eller forhastede. Karlstadt fik forbud mot at pr\xc3\xa6dike og publicere, og striden mellem de to p\xc3\xa5gik frem til sommeren 1523, da Karlstadt blev fordrevet fra Wittenberg. Heller ikke "profeterne" fra Zwickau blev t\xc3\xa5lt. Det var et f\xc3\xb8lge af 72 unge nyvakte, anf\xc3\xb8rt af v\xc3\xa6veren Nikolaus Storch, Thomas Drechsel og Markus St\xc3\xbcbner; sidstn\xc3\xa6vnte gav sig ud for at kunne l\xc3\xa6se tanker. De var popul\xc3\xa6re hos almuen i hjembyen Zwickau, men ikke hos byens gejstlige, og fandt sig snart p\xc3\xa5 flugt til Wittenberg, hvor de dog heller ikke blev m\xc3\xb8dt med forst\xc3\xa5else, selv om de praktiserede den fundamentalistiske, bogstavtro bibell\xc3\xa6sning, som Luther selv havde anbefalet. Baseret p\xc3\xa5 Luthers id\xc3\xa9 om "det almindelige pr\xc3\xa6sted\xc3\xb8mme" afviste "Zwickau-profeterne" b\xc3\xa5de verdslige og kirkelige myndigheder. Luther st\xc3\xb8ttede begge myndigheder og p\xc3\xa5stod, at det var Satan, der talte gennem de unge. Disse stridigheder resulterede i, at han fremlagde sin lydighedsl\xc3\xa6re i skriftet Om verdslig \xc3\xb8vrighed og hvorvidt man skylder at adlyde den._NEWLINE_Luther fik fuldt op at g\xc3\xb8re med "sv\xc3\xa6rmerne" i Wittenberg. Til dem havde Thomas M\xc3\xbcntzer sluttet sig. De p\xc3\xa5ber\xc3\xa5bte sig, at Gud ikke bare har \xc3\xa5benbaret sig ved "Skriften alene" (sola scriptura), men lige s\xc3\xa5 meget gennem det "indre lys", det "\xc3\xa5ndelige ord". Under bondekrigen blev den strid yderligere sk\xc3\xa6rpet.\n_START_SECTION_\nBruddet med Erasmus om viljens frihed, 1525\n_START_PARAGRAPH_\nI de f\xc3\xb8rste \xc3\xa5r fik reformationen st\xc3\xb8tte fra mange humanister, mens Erasmus af Rotterdam t\xc3\xb8vede med at tage stilling. I 1524 blev det klart, at Erasmus definitivt sagde nej. I sit v\xc3\xa6rk De libero arbitrio (1524 \xe2\x80\x93 Om den frie vilje) analyserede han Luthers overdrivelser om den menneskelige friheds begr\xc3\xa6nsninger. Luther tog ham det ilde op og svarede med De Servo Arbitrio (1525 \xe2\x80\x93 Om den tr\xc3\xa6lbundne vilje), hvori han ikke bare angreb Erasmus\' v\xc3\xa6rk, men ogs\xc3\xa5 Erasmus personligt.\n_START_SECTION_\nKonsolidering af reformationen (1526-1530)\n_START_PARAGRAPH_\nI de f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5r tog den nye kirke form i Sachsen. Luthers gudstjenesteordning blev indf\xc3\xb8rt i 1526 (Deutsche Messe und Ordnung des Gottesdienstes). Fra oktober 1528 til januar 1530 var han engageret i kirkevisitationer, som gav den saksiske kirke sin form. Han arbejdede ogs\xc3\xa5 videre p\xc3\xa5 sin bibelovers\xc3\xa6ttelse og var en fremragende salmedigter.\n_START_SECTION_\nBruddet med Zwingli (1529)\n_START_PARAGRAPH_\nI 1529 kom det endelige brud mellem den saksiske reformation og de svejtsisk/sydtyske  reformatorer. P\xc3\xa5 rigsdagen i Speyer 1529 blev det endelig vedtaget at iv\xc3\xa6rks\xc3\xa6tte Worms-ediktet, der forb\xc3\xb8d udbredelsen og l\xc3\xa6sningen af Luthers skrifter. Da fremlagde syv fyrste og fjorten byer en \xc3\xa5ben protest mod katolsk tvang. For f\xc3\xb8rste gang kaldtes de protestanter. Philipp 1. af Hessen fors\xc3\xb8gte at m\xc3\xa6gle og indkaldte til religionssamtaler i Marburg i oktober. Projektet strandede p\xc3\xa5 uenigheden mellem Luther og Zwingli om nadveren: Luther holdt fast p\xc3\xa5 Kristi reelle og legemlige n\xc3\xa6rv\xc3\xa6r i nadverens br\xc3\xb8d og vin, mens Zwingli (som senere Calvin)forstod det symbolsk. "De har en anden \xc3\xa5nd end os", sagde Luther ved bruddet.\n_START_SECTION_\nLuthers Lille og Store Katekismus (1529\xe2\x80\x931530)\n_START_PARAGRAPH_\nUnder sine rejser rundt til menighederne for at vurdere folkets religi\xc3\xb8se opdragelse inds\xc3\xa5 Luther, at forholdene var elendige. "Almindelige mennesker, s\xc3\xa6rlig i landsbyerne, har overhovedet ikke nogen kundskab om kristen l\xc3\xa6re" (forord til Den Lille Katekismus). Derfor udarbejdede han sin Lille og sin Store Katekismus, udgivet i 1529 og 1530.\n_START_SECTION_\nAugsburgske bekendelse, Rigsdagen i Augsburg (1530)\n_START_PARAGRAPH_\nBruddet med zwinglianerne indebar, at de saksiske (lutherske) og sydtyske st\xc3\xa6nder fremstod med hver sin bekendelse under rigsdagen i Augsburg i 1530. Den saksiske augburgske bekendelse (Confessio Augustana) var udarbejdet af Luther og hans dygtigste teologiske medarbejder og ven Philip Melanchthon. Den blev opl\xc3\xa6st p\xc3\xa5 rigsdagen den 25. juni 1530 og fremlagde den nye l\xc3\xa6re s\xc3\xa5 upolemisk som muligt. De nedtonede forskellene til den katolske l\xc3\xa6re, og fastholdt alene den reelle uenighed i de helt centrale sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5l. Sydtyskerne medbragte Confessio Tetrapolitana (= de fire byers bekendelse, dvs. Strasbourg, Memmingen, Lindau og Konstanz)._NEWLINE_Den bandlyste Luther kunne ikke selv v\xc3\xa6re til stede p\xc3\xa5 rigsdagen, men fulgte n\xc3\xb8je med fra borgen Coburg, hvor han pr. brev var i kontakt med sine tilh\xc3\xa6ngere. Han frar\xc3\xa5dede at give yderligere indr\xc3\xb8mmelse til de svejtsiske protestanter og katolikkerne. "Jeg bryder mig slet ikke om, at vi forhandler om enhed i l\xc3\xa6ren, for det er umuligt, s\xc3\xa5 l\xc3\xa6nge paven ikke vil give afkald p\xc3\xa5 sit paved\xc3\xb8mme ... H\xc3\xa5ber vi nu at omvende paven til sandheden?" skrev han til den saksiske kurfyrste, som var i Augsburg. Man fulgte i stor udstr\xc3\xa6kning Luthers r\xc3\xa5d fra Coburg. Landgreve Philip af Hessen forlod Augsburg i protest; Melanchthon var mere usikker. Forhandlingerne br\xc3\xb8d sammen. Rigsdagen blev afsluttet 23. september 1530 med et skrift, der kr\xc3\xa6vede, at protestanterne inden 15. april 1531 skulle give deres tilslutning til den katolske l\xc3\xa6re p\xc3\xa5 de punkter, som stadig stod \xc3\xa5bne. De protestantiske st\xc3\xa6nder protesterede igen.\n_START_SECTION_\nLuther fastholder sin kurs\n_START_PARAGRAPH_\nOgs\xc3\xa5 i de f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5r holdt Luther igen og frygtede, at "eftergivenhed" kunne true den evangeliske friheds fremtid. I denne \xc3\xa5nd forfattede han i 1537 de schmalkaldiske artikler (efter Schmalkalden-forbundet, et forsvarsforbund oprettet af protestantiske fyrster og byer i 1531). I 1541 afviste han m\xc3\xa6glingsforslag fra Regensburg, og i 1545 protestantisk deltagelse p\xc3\xa5 Tridentiner-koncilet.\n_START_SECTION_\nPhilip 1. af Hessens "dobbelt\xc3\xa6gteskab"\n_START_PARAGRAPH_\nLuther var bevidst om betydningen af at holde sig gode venner med de reformatoriske fyrster. Det viser hans h\xc3\xa5ndtering af Philip 1. af Hessens \xc3\xb8nske i 1539 om at lade sig skille for at gifte sig med sin elskerinde. Luther var s\xc3\xa5 meget imod en skilsmisse, at han hellere s\xc3\xa5, at fyrsten indgik et dobbelt\xc3\xa6gteskab (bigami). Luther mente ganske vist ikke, at han kunne g\xc3\xb8re flerkoneri legalt, men han syntes heller ikke, han kunne forbyde fyrsten det. Bigami var nemlig tilladt efter Moseloven og ikke udtrykkelig forbudt i evangelierne. Det omstridte \xc3\xa6gteskab blev indg\xc3\xa5et i marts 1540. Danske konger kunne henholde sig til afg\xc3\xb8relsen._NEWLINE_I Eisenach (Eisenacher Konferenz 1540) m\xc3\xb8dte Luther landgreven, som ikke mere ville holde sin bigami skjult. Luther r\xc3\xa5dede ham ikke kun til fortsat hemmelighold, men ovenik\xc3\xb8bet til at "lyve st\xc3\xa6rkt" om sagen (stark zu lugen) med den begrundelse, at "en lille l\xc3\xb8gn var bedre end at uds\xc3\xa6tte sig for s\xc3\xa5 meget markskrigeri". If\xc3\xb8lge Luther ville en "n\xc3\xb8dl\xc3\xb8gn eller nyttel\xc3\xb8gn eller hj\xc3\xa6lpel\xc3\xb8gn ikke v\xc3\xa6re mod Gud" (...ein notlugen, ein nutzlugen, hilflugen zu thun, wer nicht widder Gott.) I et brev til landgreven erkl\xc3\xa6rede han sig indforst\xc3\xa5et med brug af n\xc3\xb8dl\xc3\xb8gn, for Jesus sagde jo selv, at S\xc3\xb8nnen kender ikke timen ("Men den dag eller time er der ingen, der kender, hverken englene i himlen eller S\xc3\xb8nnen, men kun Faderen." Markusevangeliet 13,32); og som skriftefader var Luther ogs\xc3\xa5 fri for at skulle r\xc3\xb8be noget om sagen. I sin Geschichte der deutschen Reformation skriver Frederick von Bezold, at det mest umoralske af det hele l\xc3\xa5 i, hvordan Luther, der en gang havde v\xc3\xa6ret besluttet p\xc3\xa5 at ofre sig selv og hele verden hellere end sandheden - kunne stille sig tilfreds med en s\xc3\xa5 ynkelig retf\xc3\xa6rdigg\xc3\xb8relse for at v\xc3\xa6re l\xc3\xb8bet fra sine egne principper.\n_START_SECTION_\nKampskrifterne fra Wittenberg sk\xc3\xa6rpes\n_START_PARAGRAPH_\nBortset fra kortere rejser, s\xc3\xa6rlig til kurfyrstens hof i Torgau og i 1539 til Leipzig, hvor hertug Henrik indf\xc3\xb8rte reformationen, opholdt Luther sig det meste af tiden i Wittenberg, hvor han blev ops\xc3\xb8gt og r\xc3\xa5dspurgt af mange. Samtidig blev hans fysiske plager mere og mere p\xc3\xa5tr\xc3\xa6ngende; ved sin d\xc3\xb8d vejede han 150 kilo. Han d\xc3\xb8jede med problemer fra hjerte og mave, nyresten, hals- og \xc3\xb8rebet\xc3\xa6ndelser, leddegigt, s\xc3\xa5r p\xc3\xa5 benene. Han plagedes ogs\xc3\xa5 af depressioner, og under et pestudbrud i omr\xc3\xa5det havde han st\xc3\xa6rke forventninger om sit snarlige endeligt._NEWLINE_Til trods for sine lidelser fortsatte han med at pr\xc3\xa6dike, forfatte traktater og skrifter, og vandt sig selv en plads som en af Tysklands mest popul\xc3\xa6re og produktive forfattere. Forfatterskabet vidner om store hum\xc3\xb8rsvingninger: hans polemik mod Henrik 8. af England og senere mod Heinrich 2. af Braunschweig-Wolfenb\xc3\xbcttel er blandt det skarpeste, han har skrevet.\n_START_SECTION_\nLuther og j\xc3\xb8derne\n_START_PARAGRAPH_\nI 1523 skrev Luther Dass Jesus Christus ein geborener Jud sei, hvor han ved at p\xc3\xa5pege, at Jesus var f\xc3\xb8dt af en j\xc3\xb8disk mor, h\xc3\xa5bede at vinde j\xc3\xb8der for kristendommen, efter at han var lykkedes i at omvende rabbiner Jakob Gipher. Men da Luther i 1526 oplevede at tale for d\xc3\xb8ve \xc3\xb8rer, da han ville omvende tre rabbinere, gik han over til at mene, at j\xc3\xb8derne efter templets \xc3\xb8del\xc3\xa6ggelse var oph\xc3\xb8rt med at v\xc3\xa6re Guds udvalgte folk, og i stedet som Guds straf var i diaspora. Omkring 1500 var der m\xc3\xa5ske 40.000 j\xc3\xb8der i det tysk-romerske kejserrige nord for Alperne, omkring 0,2\xc2\xa0% af befolkningen. Alligevel udsendte han i 1543 to st\xc3\xb8rre antisemitiske skrifter. Om j\xc3\xb8derne og deres l\xc3\xb8gne  henviser til, at j\xc3\xb8derne samme \xc3\xa5r var fordrevet fra B\xc3\xb8hmen, hvorfra nogle var kommet til Sachsen. Luther var uforsonlig: "Jeg vil give mit trofaste r\xc3\xa5d...at man s\xc3\xa6tter ild til deres synagoger eller skoler og d\xc3\xa6kker det, der ikke vil br\xc3\xa6nde, til med jord, s\xc3\xa5 intet menneske til evig tid kan se hverken sten eller slagger af det l\xc3\xa6ngere." J\xc3\xb8disk tro var for ham en art dj\xc3\xa6vletilbedelse, hvor de "m\xc3\xa5 kigge dj\xc3\xa6velen ind i hans sorte, m\xc3\xb8rke, bagerste l\xc3\xb8gnehul og tilbede hans stank." Det begrundede Luther med, at j\xc3\xb8der angiveligt p\xc3\xa5stod, at jomfru Maria havde undfanget Jesus under sin menstruation, hvad der var forbudt efter Moseloven. Efter Luthers opfatning ville et s\xc3\xa5dant barn ogs\xc3\xa5 blive vanskabt eller tilbagest\xc3\xa5ende. "Med dette \xc3\xb8nsker j\xc3\xb8derne at forulempe os kristne ved at sige, at vi som Messias tilbeder en idiot eller d\xc3\xa6mon." _NEWLINE_Han angreb ogs\xc3\xa5 j\xc3\xb8derne for at bedrive \xc3\xa5ger, der for Luther ikke kun var udl\xc3\xa5n mod renter (som hans far selv havde praktiseret), men ogs\xc3\xa5 salg af overprisede varer. J\xc3\xb8derne skulle fratages sin hellige skrifter, og deres rabbinere under d\xc3\xb8dsstraf forhindres i at undervise. De skulle n\xc3\xa6gtes adgang til vejene; deres penge og guld konfiskeres; og unge og st\xc3\xa6rke j\xc3\xb8der og j\xc3\xb8dinder s\xc3\xa6ttes til tvangsarbejde. Hvis fyrsterne ikke var villige til at gribe ind overfor j\xc3\xb8derne, skulle man ikke f\xc3\xb8lge \xc3\xb8vrigheden, men selv tage aff\xc3\xa6re og "m\xc3\xa5ske samle en rytterafdeling". Her s\xc3\xa5 Luther pludselig bort fra sin egen lydighedsl\xc3\xa6re._NEWLINE_I Polen havde j\xc3\xb8derne haft trosfrihed siden 1246, og pave Clemens 6. havde i 1346 indsk\xc3\xa6rpet, at j\xc3\xb8der ikke skulle dr\xc3\xa6bes som skyldige i den sorte d\xc3\xb8d. Johann Reuchlin (i \xc3\xb8vrigt Melanchthons grandonkel) havde omkring 1500 protesteret mod beslagl\xc3\xa6ggelse af j\xc3\xb8dernes hellige skrifter, hvad Luther alts\xc3\xa5 ivrede for at gennemf\xc3\xb8re._NEWLINE_Krystalnatten 10. november 1938 fandt sted p\xc3\xa5 Luthers f\xc3\xb8dselsdag. Martin Sasse, luthersk biskop i Th\xc3\xbcringen, skrev i forordet til genudgivelsen af Om j\xc3\xb8derne og deres l\xc3\xb8gne, at "dermed krones F\xc3\xb8rerens gudsvelsignede kamp for den fuldst\xc3\xa6ndige befrielse af vort folk.  I 1949 forklarede den tyske krigsforbryder Erich Koch  en sovjetisk forh\xc3\xb8rsdommer: "Jeg havde det synspunkt, at nazismens id\xc3\xa9 m\xc3\xa5tte udvikles fra en grundl\xc3\xa6ggende preussisk-protestantisk livsholdning og fra Luthers ufuldf\xc3\xb8rte reformation.\n_START_SECTION_\nEt sidste angreb p\xc3\xa5 paved\xc3\xb8mmet\n_START_PARAGRAPH_\nLuther skrev i februar 1537, da han havde s\xc3\xa5 store nyrestenssmerter og troede, han skulle d\xc3\xb8, som et sidste \xc3\xb8nske til de protestantiske fyrster, at de m\xc3\xa5tte v\xc3\xa6re standhaftige i deres kritik af paven. Blandt andet skrev han p\xc3\xa5 vers "Levende var jeg din pest; n\xc3\xa5r jeg d\xc3\xb8r, bliver jeg din d\xc3\xb8d, pave" (Pestis eram vivus, moriens ero mors tua, papa). Han h\xc3\xa5bede blot at leve indtil pinse, s\xc3\xa5 han kunne n\xc3\xa5 at f\xc3\xa6rdigg\xc3\xb8re et nyt skrift mod paven. Men han fik n\xc3\xa6sten ti \xc3\xa5r til, og i 1545 blev han f\xc3\xa6rdig med sit kraftigste antipavelige skrift, Wider das Papsttum vom Teufel gestiftet ("Mod paved\xc3\xb8mmet indstiftet af dj\xc3\xa6velen"). Sproget er noget af det voldsomste fra Luthers pen. Han fik Lucas Cranach til at dekorere skriftet med karikaturer i tr\xc3\xa6snit af Rom og paven._NEWLINE_Pave Paul 3.s familienavn var Farnese, som Luther "oversatte" til tysk Fartzesel (= prutte\xc3\xa6sel). I teksten stiller han sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5l ved, hvorfor fyrsterne, der er indsat af Gud, t\xc3\xa5ler "den slags fra en r\xc3\xa5dden vom, det store pave\xc3\xa6sel og prutte\xc3\xa6sel i Rom?" Over 3-4 sider omtales Paul 3. som "pave\xc3\xa6sel", "\xc3\xa6selpave", "prutte\xc3\xa6sel", "prutte\xc3\xa6selpave", "paveprutte\xc3\xa6sel", "\xc3\xa6selpruttepave", "\xc3\xa6selpaveprut" og "prutteren i Rom". Dertil afg\xc3\xb8r Luther, at katolikkernes "gudsbespottelse og afguderi" g\xc3\xb8r dem fortjent til, at man river deres "tunger bagud af halsen og nagler tungerne til galgen p\xc3\xa5 rad og r\xc3\xa6kke, p\xc3\xa5 samme vis som deres segl h\xc3\xa6nger p\xc3\xa5 rad og r\xc3\xa6kke under deres buller. Selv om dette egentlig er altfor mildt."  Det ene af Cranachs ledsagende tr\xc3\xa6snit viser kardinaler med kn\xc3\xa6kkede nakker, dinglende fra galgen, hvor deres udrevne tunger s\xc3\xb8mmes op.\n_START_SECTION_\nLuthers d\xc3\xb8d (1546)\n_START_PARAGRAPH_\nDet sidste Luther udrettede f\xc3\xb8r sin d\xc3\xb8d, var et forsoningsv\xc3\xa6rk. Det gjaldt en strid mellem de to grever i Mansfeld, Albrecht og Gebhard. Derfor rejste han dertil den 23. januar 1546. Under rejsen blev han syg, og han var svag, da han blev indlagt p\xc3\xa5 herberget i Eisenach. Til trods for sv\xc3\xa6kkelsen holdt han fire pr\xc3\xa6dikener. Han blev i sengen, og dagen efter, den 18. februar 1546, d\xc3\xb8de han i sin f\xc3\xb8deby Eisleben._NEWLINE_I sin allersidste pr\xc3\xa6diken i Wittenberg kort tid inden sin d\xc3\xb8d tog Luther endnu et opg\xc3\xb8r med sin \xc3\xa6rkefjende fornuften: "Hun er den v\xc3\xa6rste hore, dj\xc3\xa6velen har." Naturlig nok var fornuften for Luther et hunk\xc3\xb8nsv\xc3\xa6sen. Er man ikke troende, kan man if\xc3\xb8lge Luther trods alverdens fornuft ikke n\xc3\xa5 frem til nogen sandhed: "Derfor forbliver de altid l\xc3\xb8gnere, for troen alene giver sandf\xc3\xa6rdige mennesker." Da en borger i Wittenberg blev anklaget for ateisme og tilstod for byr\xc3\xa5det, at han ikke havde v\xc3\xa6ret til nadver i 15 \xc3\xa5r, afgjorde Luther, at blev der ingen bedring, ville han personligt bandlyse manden, der "skal behandles som en hund[...)Hvis han d\xc3\xb8r s\xc3\xa5dan, skal han begraves p\xc3\xa5 m\xc3\xb8ddingen som en hund." Luther opfordrede den troende til at "stikke \xc3\xb8jnene ud p\xc3\xa5 sin fornuft". Han var opr\xc3\xb8rt over, at gend\xc3\xb8berne fremstillede fornuften til troens lys, der skulle lede dem p\xc3\xa5 den rette vej, for if\xc3\xb8lge Luther vil fornuften "lyse som lort i en lampe(...)for fornuften k\xc3\xa6mper mod troen"._NEWLINE_P\xc3\xa5 en af sine sidste rejser opdagede han j\xc3\xb8der i Rissdorf udenfor Mansfeld. Det m\xc3\xa5 have givet ham panik; m\xc3\xa5ske pga. rygter om j\xc3\xb8disk omvendelse af kristne i M\xc3\xa4hren; eller m\xc3\xa5ske t\xc3\xa6nkte han sig, at hans fork\xc3\xb8lelse var p\xc3\xa5f\xc3\xb8rt ham af j\xc3\xb8dernes trolddom. I et brev til sin kone 1. februar 1546 skrev han, at han m\xc3\xa5te s\xc3\xb8rge for at f\xc3\xa5 j\xc3\xb8derne fordrevet. Grev Albrecht havde allerede erkl\xc3\xa6ret dem fredl\xc3\xb8se. "Om Gud vil, skal jeg hj\xc3\xa6lpe grev Albrecht fra pr\xc3\xa6dikestolen og ogs\xc3\xa5 lyse dem fredl\xc3\xb8se." I stedet d\xc3\xb8de han forinden._NEWLINE_B\xc3\xa5ren blev bragt til Wittenberg den 20. februar, og begravelsen fandt sted i Slotskirken. Johannes Bugenhagen holdt talen. P\xc3\xa5 kobberpladen over hans grav st\xc3\xa5r der, at han blev 63 \xc3\xa5r, to m\xc3\xa5neder og ti dage gammel. Denne oplysning er fejlagtig og skyldes m\xc3\xa5ske en sammenblanding med datoerne fra Melanchthon, som ligger begravet ved siden af. Martin Luther blev 62 \xc3\xa5r, tre m\xc3\xa5neder og otte dage gammel.\n_START_SECTION_\nDemokratikanonen\n_START_PARAGRAPH_\nLuther indg\xc3\xa5r i Demokratikanonen fra 2008. Det st\xc3\xa5r i modstrid til, at Luther - i kontrast til det engelske Magna Carta, den polske Sejm, den nordiske ordning med tingsteder, gr\xc3\xa6sk demokrati, den ungarske "gyldne bulle" og de spanske Cortes Generales - anbefalede tyranni som den bedste styreform: "Ingen kan regere s\xc3\xa5 godt som tyrannerne; de er den l\xc3\xa6nke, der er bundet om hundens hals."  Biskop Hans Wandal anf\xc3\xb8rte da ogs\xc3\xa5, at Luther med sin lydighedsl\xc3\xa6re kom med den teologi, der bedst tjente enev\xc3\xa6lden. Andre reformatorer og katolicisme \xc3\xa5bnede for helt andre, farlige id\xc3\xa9er om folkestyre og valg af fyrste._NEWLINE_Som Luther selv udtrykte det: "Det er dj\xc3\xa6velens og pavens skyld, og fyrsternes, at der ikke er nogen styring, s\xc3\xa5 enhver g\xc3\xb8r, som han vil. Hvis der var knytn\xc3\xa6ve og tvang ligesom dengang, s\xc3\xa5 ingen kunne mukke uden at f\xc3\xa5 en n\xc3\xa6ve i hovedet, s\xc3\xa5 ville v\xc3\xa6re v\xc3\xa6re g\xc3\xa5et meget bedre."  Men Luther havde jo selv gjort, som han ville, fordi han ikke ville underordne sig tvang, pres eller p\xc3\xa5bud fra \xc3\xb8vrigheden. _NEWLINE_I 1532 sagde han: "Den som s\xc3\xa6tter sig op mod mig(...)han skal og m\xc3\xa5 v\xc3\xa6re fortabt. Jeg vil have ret, for min sag er Guds sag og Guds ord. Ergo m\xc3\xa5 de, som er imod mig, g\xc3\xa5 til grunde."'