b'\n_START_ARTICLE_\nKonstituerende land\n_START_PARAGRAPH_\nEt konstitueret land (engelsk: constituent country) er en rigsdel, som indg\xc3\xa5r i en statsdannelse af omr\xc3\xa5der med varierende grad af selvbestemmelse. Udtrykket forbindes s\xc3\xa6rligt med rigsdelene i Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland.\n_START_SECTION_\nDet Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland\n_START_PARAGRAPH_\nDet Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland er sammensat af fire "first level subdivisions"; England, Skotland, Wales og Nordirland. England, Skotland og Wales omtales normalt som "(constituent) countries", mens Nordirland b\xc3\xa5de ses omtalt som "constituent country" og som en provins._NEWLINE_England, Skotland og Wales har tidligere v\xc3\xa6ret uafh\xc3\xa6ngige og selvst\xc3\xa6ndige stater. Efter normanneren Vilhelm Erobreren havde erobret England i 1066, fortsatte han selv og hans s\xc3\xb8nner med at udvide deres herred\xc3\xb8mmme p\xc3\xa5 de britiske \xc3\xb8er. S\xc3\xa6rligt lykkedes det Henrik 1. at erobre dele af Wales, men hele Wales kom f\xc3\xb8rst under engelsk kontrol i 1283 under Edvard 1. _NEWLINE_Den normannisk-engelske erobring af Irland begyndte i slutningen af 1100-tallet, oprindeligt centreret omkring Dublin, og i l\xc3\xb8bet af de efterf\xc3\xb8lgende \xc3\xa5rhundreder udstraktes engelsk herred\xc3\xb8mme til hele \xc3\xb8en. Irland blev administreret som en separat jurisdiktion, et Lordship og var formelt set et paveligt len bestyret af den engelske konge. Henrik 8. af England indkorporerede endeligt Wales i England ved to love i 1535 og 1542, Laws in Wales Acts, og samme konge - som havde brudt med den katolske kirke - oph\xc3\xb8jede i 1542 Irland til et selvst\xc3\xa6ndigt konged\xc3\xb8mme i union med England._NEWLINE_Skotland blev forenet med England i 1603, da den skotske kong Jakob 6. overtog den engelske trone efter Elizabeth 1.s d\xc3\xb8d. De to lande dannede i 1707 en ny stat, Kongeriget Storbritannien, men p\xc3\xa5 trods heraf beholdt Skotland mange af sine hidtidige institutioner, s\xc3\xa6rligt sin egen retsform, skotsk ret, og den presbyterianske skotske kirke. Ligeledes blev engelsk lov og den anglikanske engelske kirke videref\xc3\xb8rt i England og Wales._NEWLINE_I 1801 blev Irland formelt forenet med Storbritannien, til Det Forenede Kongerige Storbritannien og Irland. I 1922 udr\xc3\xa5btes Den Irske Fristat, og derved udtr\xc3\xa5dte provinserne Connaught, Leinster, Munster og tre af grevskaberne i Ulster af Storbritannien. De resterende seks grevskaber i Ulster forblev britiske, og ben\xc3\xa6vnes herefter Nordirland.\n_START_SECTION_\nSelvstyre i Storbritannien\n_START_PARAGRAPH_\nLove til oprettelse af autonome parlamenter for Skotland, Wales og Nordirland blev vedtaget af det britiske parlament i 1998, og de tre parlamenter oprettedes kort tid herefter. Nordirland har tidligere haft et eget parlament 1921-1972, men dette blev suspenderet af London pga. konflikten i Nordirland. I Nordirlands tilf\xc3\xa6lde hang genindf\xc3\xb8rslen af selvstyre sammen med Belfastaftalen fra 1998, der afsluttede kampene mellem Nordirlands katolikker og protestanter. _NEWLINE_England har siden unionen med Skotland i 1707 ikke et selvst\xc3\xa6ndigt parlament og regering, men er kun underlagt det britiske parlament og den britiske regering. Situationen at f.eks. skotske politikere derfor kan stemme i det britiske parliament om engelske forhold, mens engelske politikere ikke kan stemme om skotske forhold pga. det skotske selvstyre ben\xc3\xa6vnes West Lothian-sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5let, efter den skotske parlamentariker Tam Dalyell, repr\xc3\xa6senterende West Lothian, som p\xc3\xa5pegede paradokset.'