b'\n_START_ARTICLE_\nAfhandling om ulighedens oprindelse og grundl\xc3\xa6ggelse blandt menneskene\n_START_PARAGRAPH_\nJean-Jacques Rousseaus Afhandling om ulighedens oprindelse og grundl\xc3\xa6ggelse blandt menneskene, skrevet til Acad\xc3\xa9mie de Dijon i 1754, er et fors\xc3\xb8g p\xc3\xa5 at besvare sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5let "Hvad er ulighedens oprindelse blandt mennesker, og er den berettiget af naturens love?" Rousseau havde vundet en tidligere konkurrence med sin f\xc3\xb8rste afhandling og var ikke s\xc3\xa5 heldig med den anden, men dette v\xc3\xa6rk om ulighed blev et vigtigt studie i forskelle mennesker imellem. Betragtningen af mennesket i en naturtilstand som den \xc3\xa6dle vilde var stik modsat Hobbes\' syn p\xc3\xa5 den pr\xc3\xa6-civiliserede mand som i en alle-mod-alle-krigsf\xc3\xb8relse.\n_START_SECTION_\nIndhold\n_START_PARAGRAPH_\nRousseau begynder sit v\xc3\xa6rk ved at dreje sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5let i sit hoved. Han sp\xc3\xb8rger, "For hvordan skal vi kende kilden til uligheden blandt menneskene, hvis vi ikke starter med at kende mennesket?" Rousseau begynder derefter at teoretisere om menneskehedens historie, begynder ved mennesket i en naturtilstand og arbejder sig derefter op gennem menneskets stadier frem mod det civile samfund. Mens han g\xc3\xb8r det, tilsides\xc3\xa6tter Rousseau fakta, da de "ikke har nogen indflydelse p\xc3\xa5 sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5let." Dette betyder at Rousseau ignorerer Biblens version af menneskets historie og i stedet fors\xc3\xb8ger at udvikle sin egen forst\xc3\xa5else af menneskets oprindelse._NEWLINE_Rousseau diskuterer to former for ulighed, naturlig eller fysisk og moralsk eller politisk. Naturlig ulighed er f.eks. forskelle mellem to m\xc3\xa6nds styrke eller intelligens \xe2\x80\x93 den er et produkt af naturen. Rousseau er ikke interesseret i denne form for ulighed, og \xc3\xb8nsker i stedet at unders\xc3\xb8ge den moralske ulighed. Han siger at denne ulighed er endemisk til et civilt samfund og er besl\xc3\xa6gtet med, og skaber forskelle i, magt og rigdom. Denne form for ulighed etableres ved skik og brug. Rousseau lader til at have et kynisk syn p\xc3\xa5 det civile samfund, og henviser til tider f\xc3\xb8r det nuv\xc3\xa6rende civile samfund, da mennesket var t\xc3\xa6ttere p\xc3\xa5 sin naturtilstand, som lykkeligere tider. For Rousseau er det civile samfund et trick som de magtfulde bruger mod de svage for at fastholde deres magt eller rigdom. Rosseau begynder dog hele sin diskussion med en analyse af en naturlig mand som endnu ikke har opn\xc3\xa5et sprog eller abstrakt tankegang._NEWLINE_Rousseaus naturlige mand er meget anderledes end Hobbes\'. Faktisk p\xc3\xa5peger Rousseau dette flere steder i afhandlingen, fordi Rousseau mente, at Hobbes ikke havde taget sin forst\xc3\xa5else af den naturlige mand langt nok tilbage i tiden. Rousseau s\xc3\xb8ger en dybere, rigere forst\xc3\xa5else af den naturlige mand. For Rousseau er den naturlige mand en vild mand, som "lever spredt blandt dyrene." I mods\xc3\xa6tning til Hobbes\' naturlige mand, motiveres Rousseaus ikke af frygt for d\xc3\xb8den, fordi han kan ikke begribe den, og dermed er frygt for d\xc3\xb8den allerede en bev\xc3\xa6gelse ud af naturtilstanden. For Rousseau er den naturlige mand mere eller mindre som ethvert andet dyr, hvor "selvopholdelse er hans hovedsagelige og n\xc3\xa6sten eneste bekymring" og "de eneste varer, han kender til i universet, er mad, en kvinde og s\xc3\xb8vn..." Denne naturlige mand er, i mods\xc3\xa6tning til Hobbes\', ikke konstant fuld af frygt og nerv\xc3\xb8sitet._NEWLINE_Rousseaus naturlige mand besidder nogle f\xc3\xa5 evner som g\xc3\xb8r ham i stand til at h\xc3\xa6ve sig fra dyrene over en l\xc3\xa6ngere periode. Hans evne til at v\xc3\xa6lge er ekstremt vigtig, og det er if\xc3\xb8lge Rousseau den, der adskiller ham fra andre dyr. Mandens evne til at modsige sine instinkter skubber ham v\xc3\xa6k fra sin naturtilstand. Derudover argumenterer Rousseau for, at "endnu et princip som Hobbes har overset" er menneskets medlidenhed. Denne evne motiverer ogs\xc3\xa5 mennesket til at handle. Og endelig besidder mennesket evnen "perfektibilitet" som g\xc3\xb8r ham i stand til at forbedre sine omgivelser. Menneskets kontakt med andre mennesker har f\xc3\xb8rt til at han har udviklet "amour propre", som er en form for "moralsk mig" som skaber bekymring om, hvordan andre ser ham. Amour propre har fire konsekvenser: (1) konkurrence, (2) sammenligning af sig selv med andre, (3) had og (4) indre trang til magt. Disse f\xc3\xb8rer sammenlagt til Rousseaus kyniske civile samfund.\n_START_SECTION_\nTilegnelse\n_START_PARAGRAPH_\nV\xc3\xa6rket er tilegnet Geneve, Rousseaus f\xc3\xb8dested. I tilegnelsen roser han Geneve som en god, m\xc3\xa5ske perfekt, republik. Han roser blandt andet lovenes stabilitet, indbyggernes f\xc3\xa6llesskabs\xc3\xa5nd og de gode forhold til nabostaterne, hvor de hverken truede eller blev truet.'