b'\n_START_ARTICLE_\nJohann Tserclaes Tilly\n_START_SECTION_\nUngdoms\xc3\xa5rene\n_START_PARAGRAPH_\nJohann Tserclaes blev f\xc3\xb8dt i februar 1559 p\xc3\xa5 slottet Tilly n\xc3\xa6r Nivelles i det nuv\xc3\xa6rende Belgien, der var en del af de Spanske Nederlande (af det nuv\xc3\xa6rende Holland og Belgien). Johann Tserclaes tilh\xc3\xb8rte en katolsk familien med r\xc3\xb8dder i Hertugd\xc3\xb8mmet Brabant, og han fik en jesuitisk uddannelse i K\xc3\xb6ln. Som femten\xc3\xa5rig meldte han sig under fanerne i den spanske h\xc3\xa6r, og han k\xc3\xa6mpede under Alessandro Farnese, hertug af Parma og Piacenza i kampagnen mod holl\xc3\xa6ndernes opr\xc3\xb8r under Firs\xc3\xa5rskrigen. Han deltog blandt andet i den vellykkede belejring af Antwerpen i 1585. Derefter tjente han under hertugen af Lothringen til 1598, hvor han kom i kejserlig tjeneste. Han deltog i det Hellige romerske Riges krig mod tyrkerne i Ungarn og Transylvanien med rang af oberst fra \xc3\xa5r 1600. En r\xc3\xa6kke hurtige forfremmelser gjorde ham til artillerigeneral p\xc3\xa5 bare fem \xc3\xa5r.\n_START_SECTION_\nKampagne i B\xc3\xb8hmen\n_START_PARAGRAPH_\nI 1610 blev han af kurfyrst Maximilian I af Bayern udn\xc3\xa6vnt til h\xc3\xa6rchef og fik til opgave at reorganisere den bayerske h\xc3\xa6r. Hans tr\xc3\xa6ning af h\xc3\xa6ren bestod is\xc3\xa6r i at indf\xc3\xb8re det spanske tercio-system med musketerer st\xc3\xb8ttet af dybe formationer af pikenerer. Da tredive\xc3\xa5rskrigen br\xc3\xb8d ud, blev han udpeget som chef for Den Katolske Ligas styrker i Bayern med rang af feltmarkal, og han ledede kampen mod de (protestantiske) b\xc3\xb8hmiske opr\xc3\xb8rere fra 1620. Med en h\xc3\xa6r p\xc3\xa5 25.000 mand drog han mod nord og vandt en afg\xc3\xb8rende sejr i Slaget ved Det Hvide Bjerg n\xc3\xa6r Prag over den b\xc3\xb8hmiske h\xc3\xa6r under kong Frederik 5. (af Pfalz, "Vinterkongen") 8. november 1620. P\xc3\xa5 kun to timer br\xc3\xb8d hans disciplinerede tropper gennem fjendens r\xc3\xa6kker, og halvdelen af den b\xc3\xb8hmiske h\xc3\xa6r blev enten dr\xc3\xa6bt eller taget til fange, mens Tilly blot mistede 700 mand. Herefter rykkede han ind i Prag og satte en forel\xc3\xb8big stopper for alle \xc3\xb8nsker om uafh\xc3\xa6ngighed i det omr\xc3\xa5de, der i dag er republikken Tjekkiet.\n_START_SECTION_\nFelttog i Tyskland\n_START_PARAGRAPH_\nHan satte nu kurs mod vest, men blev i f\xc3\xb8rste omgang besejret af en protestantisk h\xc3\xa6r i Slaget ved Mingolsheim den 27. april 1622. Herefter sluttede han sig til den spanske general, hertug Gonzalo af Cordoba. Sammen fik de revanche mod protestanterne i Slaget ved Wimpfen 6. maj 1622. Han triumferede igen i Slaget ved H\xc3\xb6chst, den 20. juni, og sejren gav ham titlen som grev Tilly. P\xc3\xa5 baggrund af de tre slag p\xc3\xa5 to m\xc3\xa5neder indledte han en belejring af Heidelberg og indtog byen den 19. september 1622. Christian af Braunschweig, som han allerede havde besejret ved H\xc3\xb6chst, organiserede en ny h\xc3\xa6r, men blev sl\xc3\xa5et igen i Slaget ved Stadtlohn og mistede 13.000 af sin nye h\xc3\xa6rs 15.000 mand. Dermed oph\xc3\xb8rte stort set al organiseret protestantisk modstand i Tyskland, og de sidste omr\xc3\xa5de i B\xc3\xb8hmen overgav sig i 1623. Disse begivenheder fik Danmarks kong Christian IV til at g\xc3\xa5 ind i Tredive\xc3\xa5rskrigen i 1625 for at beskytte Protestantismen og for at g\xc3\xb8re sig til Nordeuropas vigtigste regent. Grev Tilly k\xc3\xa6mpede mod danskerne i Slaget ved Lutter am Barenberg den 27. august 1626, hvor hans h\xc3\xb8jt disciplinerede infanteri angreb de fjendtlige linjer fire gange, f\xc3\xb8r de br\xc3\xb8d igennem. Det resulterede i en afg\xc3\xb8rende sejr, hvor halvdelen af den danske h\xc3\xa6r gik tabt, hvilket var us\xc3\xa6dvanligt p\xc3\xa5 den tid. Efter Wallensteins bes\xc3\xa6ttelse af Jylland var Danmark tvunget til at bede om fred i L\xc3\xbcbeck i 1630, men det forrykkede magtbalancen i Europa og f\xc3\xb8rte til svensk indblanding. Den fremragende regent og feltherre, kong Gustav Adolf, havde de foreg\xc3\xa5ende 10 \xc3\xa5r s\xc3\xb8gt at opbygge sin magt i Baltikum gennem krige mod Rusland og Polen; men han vendte nu sin opm\xc3\xa6rksomhed mod Tyskland.\n_START_SECTION_\n\xc3\x98del\xc3\xa6ggelsen af Magdeburg\n_START_PARAGRAPH_\nMens Gustav Adolf var g\xc3\xa5et i land med sin h\xc3\xa6r i Mecklenburg og var fortsat til Berlin for at indg\xc3\xa5 alliancer med de nordtyske regenter, indledte Johann Tserclaes belejringen af Magdeburg i Midttyskland, fordi byen havde lovet at hj\xc3\xa6lpe Sverige. Magdeburg var en uafh\xc3\xa6ngig hansestad og en protestantisk h\xc3\xb8jborg. Belejringen begyndte 20. marts 1631, og Tilly overlod ansvaret til sin underordnede, grev Pappenheim, mens han fortsatte sit felttog andetsteds. Efter to m\xc3\xa5neders belejring, og efter at Frankfurt an der Oder var faldet til svenskerne, vendte Tilly tilbage med flere soldater. Den 20. maj blev byen stormet af 40.000 mand under Pappenheims kommando. Angrebet lykkedes, men officererne mistede kontrollen over deres folk, og det resulterede i en massakre, hvorunder 25.000 af de 30.000 indbyggere blev dr\xc3\xa6bt, og hvor en stor del af byen br\xc3\xa6ndte ned. Det er en meget kontroversiel begivenhed i Tillys karriere, sk\xc3\xb8nt det er uklat, hvor meget ansvar han havde for begivenhederne. Mange af hans modstandere gav ham skylden og p\xc3\xa5stod, at massakren var planlagt, og de brugte den som begrundelse for tilsvarende myrderier. Men mange nyere historikere anser det for usandsynligt, at han beordrede massakren. Magdeburg var en strategisk vigtig by ved Elben, og den skulle bruges som forsyningsbase i den kommende kamp mod svenskerne. Johann Tserclaes var en s\xc3\xa6rdeles erfaren general og kendte naturligvis byens strategiske betydning. Desuden sendte Tserclaes et tilbud om overgivelse til bystyret nogle dage f\xc3\xb8r det endelige angreb, efter at nogle ydre bef\xc3\xa6stninger var faldet. Det kunne indikere, at han var mere interesseret i at erobre Magdeburg intakt, frem for at nedslagte indbyggerne. Det skal dog understreges, at s\xc3\xa5danne voldshandlinger var ret almindelige p\xc3\xa5 den tid. Der var dyb religi\xc3\xb8s splittelse, og i en h\xc3\xa6r fyldt med lejesoldater var det ikke altid muligt at opretholde disciplinen.\n_START_SECTION_\nFelttog mod svenskerne\n_START_PARAGRAPH_\nEfter Magdeburg \xc3\xb8delagde Tillys h\xc3\xa6r store dele af Sachsen, f\xc3\xb8r de kom i kamp med Gustav Adolf i Slaget ved Breitenfeld den 17. september 1631 n\xc3\xa6r byen Leipzig. I dette slag blev han udman\xc3\xb8vreret af Gustav Adolf, og han mistede 13.000 mand efter en h\xc3\xa5rd kamp. Svenskernes troppebev\xc3\xa6gelser og deres velrettede hurtigtskydende artelleri fik hans soldater til at g\xc3\xa5 i panik og flygte. Han m\xc3\xa5tte tr\xc3\xa6kke sig tilbage og gik derefter over til at f\xc3\xb8re en forsvarskrig. Da han fors\xc3\xb8gte at forhindre svenskerne i at forcere floden Lech og rykke ind i Bayern, blev han s\xc3\xa5ret af en kanonkugle i Slaget ved Rain am Lech. Han d\xc3\xb8de 73 \xc3\xa5r gammel af stivkrampe 15 dage senere i Ingolstadt 30. april 1632.'