b'\n_START_ARTICLE_\nToccata\n_START_PARAGRAPH_\nToccata (italiensk, af toccare, "at ber\xc3\xb8re"), en af de \xc3\xa6ldste betegnelser for et musikstykke for tangentinstrumenter (de tidligste af Giovanni Gabrieli og Claudio Merulo i slutningen af det 16. \xc3\xa5rhundrede), oprindelig uden nogen bestemt karakter eller form. Senere blev ben\xc3\xa6vnelsen toccata anvendt fortrinsvis om musikstykker for orgel eller klaver, hvis s\xc3\xa6rlige karakterm\xc3\xa6rker var hurtig bev\xc3\xa6gelse og sm\xc3\xa5, ensartede nodev\xc3\xa6rdier (Bach, Frescobaldi).\n_START_SECTION_\nRen\xc3\xa6ssancen\n_START_PARAGRAPH_\nToccata er en af de \xc3\xa6ldste betegnelser for instrumentale musikstykker, og var oprindelig ikke meget forskellig fra sonata, fantasia, ricercar med flere._NEWLINE_Musikformen opstod i senren\xc3\xa6ssancen. De \xc3\xa6ldste toccataer, man kender, blev publicerede af Claudio Merulo i 1598, men blev sandsynligvis skrevet meget tidligere. Som regel begynder de med fulde harmonier som mere og mere g\xc3\xa5r over i hurtigee passager med sm\xc3\xa5 fuga-afsnit ind imellem. Flere andre norditalienere, som Adriano Banchieri, Andrea og Giovanni Gabrieli og Luzzasco Luzzaschi inkluderede toccataer i deres udgivelser. Hans Leo Hassler, som studerede hos Andrea Gabrieli i Venedig, bragte musikformen med sig tilbage til Tyskland, hvor den efterh\xc3\xa5nden udviklede sig til sin mest udviklede form.\n_START_SECTION_\nBarokken\n_START_PARAGRAPH_\nI barokken blev toccataerne l\xc3\xa6ngere, mere intense og virtuose end de var i ren\xc3\xa6ssancen, ofte med hurtige l\xc3\xb8b og arpeggioer som veksler med fuga-sektioner eller fuldtonende akkorder. Vigtige toccatakomponister i perioden f\xc3\xb8r Bach var Girolamo Frescobaldi, Johann Pachelbel, Michelangelo Rossi, Johann Jakob Froberger, Jan Pieterszoon Sweelinck, Alessandro Scarlatti og Dietrich Buxtehude._NEWLINE_Senere i barokken blev toccataer mest brugt som et pr\xc3\xa6ludium, som blev spillet f\xc3\xb8r fugaer. Det mest kendte eksempelet er d-mol-toccataen, som er overleveret under Bachs navn. Bach skrev flere toccataer for orgel og cembalo.\n_START_SECTION_\nRomantikken\n_START_PARAGRAPH_\nEfter barokken har toccataformen v\xc3\xa6ret mindre anvendt, men nogen eksempler findes. Robert Schumann skrev i 1830 sin Toccata C-Dur, Opus 7 for klaver, et af de teknisk vanskeligste stykker. Med bygningen af store orgler blomstrede musikformen op igen i senromantikken, for eksempel har Max Reger og Charles-Marie Widor skrevet toccataer.'