b'\n_START_ARTICLE_\nGustav Fechner\n_START_SECTION_\nBarndom og videnskabelig karriere\n_START_PARAGRAPH_\nFechner var f\xc3\xb8dt i Gro\xc3\x9f S\xc3\xa4rchen, n\xc3\xa6r Muskau, i Nedre Lautzen, hvor hans far var pr\xc3\xa6st. Han blev student fra latinskolen i Sorau. I 1817 begyndte han at studere medicin ved Medizinisch-Chirurgische Akademie i Dresden, men skiftede i 1818 til Leipzig Universitet. Fechner boede resten af sit liv i Leipzig og indledte en vdenskabelig karriere ved byens universitet, hvor han i 1828 blev udn\xc3\xa6vnt til tempor\xc3\xa6r professor i fysik. I 1834 fik han et ordin\xc3\xa6rt professorat, men blev i 1839 ramt af en \xc3\xb8jensygdom, mens han studerede f\xc3\xa6nomenet farve og visuel opfattelse og m\xc3\xa5tte opsige sin stilling. Efter at v\xc3\xa6re kommet sig slog han sig p\xc3\xa5 studiet af sindet og dets forhold til kroppen og gav offentlige forel\xc3\xa6sninger om emner fra sine b\xc3\xb8ger om dette omr\xc3\xa5de.\n_START_SECTION_\nBidrag til videnskaben\n_START_PARAGRAPH_\nGustav Fechner offentliggjorde kemiske og fysiske skrifter, og oversatte kemiske v\xc3\xa6rker af Jean-Baptiste Biot og Louis Jacques Th\xc3\xa9nard fra fransk. Fechners epokeg\xc3\xb8rende v\xc3\xa6rk var hans Elemente der Psychophysik (1860). Han tog udgangspunkt i monismen og troede, at kropslige fakta og bevidste fakta er forskellige sider af samme virkelighed. Hans originalitet ligger i fors\xc3\xb8get p\xc3\xa5 at opdage et n\xc3\xb8jagtig matematisk forhold mellem dem. Det mest ber\xc3\xb8mte resultat af hans unders\xc3\xb8gelser er kendt som Fechners lov, der kan udtrykkes s\xc3\xa5ledes:_NEWLINE_"For at intensiteten af en f\xc3\xb8lelse kan stige i aritmetisk progression, skal stimulus stige i geometrisk progression"._NEWLINE_Selv om den kun holder inden for visse gr\xc3\xa6nser, har loven vist sig at v\xc3\xa6re utrolig praktisk. Fechners lov indeb\xc3\xa6rer, at fornemmelser er en logaritmisk funktion af fysisk intensitet, hvilket er umuligt p\xc3\xa5 grund af logaritmens singularitet ved nul, og derfor foreslog Stanley Smith Stevens i 1961 en mere matematisk plausibel lovrelation mellem fornemmelse og intensitet i hans ber\xc3\xb8mte Stevens kraftlov i et skrift med titlen "At \xc3\xa6re Fechner og oph\xc3\xa6ve hans lov"._NEWLINE_Fechners generelle formel for at komme frem til antallet af enheder i hver f\xc3\xb8lelse er S = c logaritmen af R, hvor S st\xc3\xa5r for f\xc3\xb8lelse,R for stimulus numerisk estimeret, og c for en konstant, som skal s\xc3\xa6rskilt bestemmes ved fors\xc3\xb8g i hvert enkelt r\xc3\xa6kkef\xc3\xb8lges sensibilitet. Fechners argumentation er blevet kritiseret med den begrundelse, at selv om stimuli er sammensat, er opfattelsen af dem ikke. "Hver f\xc3\xb8lelse" siger William James, "pr\xc3\xa6senterer sig som en udelelig enhed. Og det er helt umuligt at l\xc3\xa6se nogen klar mening ind i den forestilling, at der er masser af kombinerede enheder".\n_START_SECTION_\nFechners farveeffekt\n_START_PARAGRAPH_\nI 1838 studerede han ogs\xc3\xa5 den stadig mystiske perceptuelle illusion af, hvad der stadig kaldes Fechners farveeffekt, hvor farverne er set i et bev\xc3\xa6geligt m\xc3\xb8nster af sort og hvidt. Den engelske journalist og amat\xc3\xb8rvidenskabsmand Charles Benham gjorde det muligt i 1894 at l\xc3\xa6re af effekten gennem opfindelsen af en snurretop, der b\xc3\xa6rer hans navn: Benhams top. Hvorvidt Fechner og Benham nogensinde faktisk m\xc3\xb8dtes ansigt til ansigt er ikke kendt.\n_START_SECTION_\nMedian\n_START_PARAGRAPH_\nFechner introducerede medianen i den formelle analyse af data, som beskrevet i John Maynard Keynes: En afhandling om sandsynligheden (1921).\n_START_SECTION_\nKunstner\n_START_PARAGRAPH_\nUdover sit videnskabelige arbejde skrev Fechner ogs\xc3\xa5 digte og humoristiske teaterstykker, s\xc3\xa5som Vergleichende Anatomie der Engel (1825), som dramatiker skrev han under pseudonymet "Dr. Mises". Disse kunstneriske v\xc3\xa6rker afspejler en anden mere munter og spr\xc3\xa6lsk side af hans karakter.\n_START_SECTION_\nIndflydelse\n_START_PARAGRAPH_\nFechner er sammen med Wilhelm Wundt og Hermann von Helmholtz anerkendt som grundl\xc3\xa6ggerne af moderne eksperimentel psykologi. Hans tydeligste bidrag var demonstrationen af, at fordi sindet var modtagelig for m\xc3\xa5ling og matematisk behandling, havde psykologi potentiale til at blive en kvantitativt baseret videnskab. Teoretikere som filosoffen Immanuel Kant havde l\xc3\xa6nge udtalt, at dette var umuligt, og at en videnskab om psykologi derfor ogs\xc3\xa5 var umulig._NEWLINE_Selvom han havde en enorm indflydelse p\xc3\xa5 psykofysik, var de faktiske tilh\xc3\xa6ngere af hans almene naturfilosofi f\xc3\xa5. Ernst Mach var inspireret af hans arbejde med psykofysik. William James var ogs\xc3\xa5 en beundrer af hans arbejde: i 1904, skrev han en beundrende introduktion til den engelske overs\xc3\xa6ttelse af Fechners \xc2\xbbB\xc3\xbcchlein vom Leben nach dem Tode._NEWLINE_Fechners verdenskoncept var yderst animistiske. Han f\xc3\xb8lte sp\xc3\xa6ndingen ved livet overalt, i planter, jord, stjerner og det samlede univers. Mennesket st\xc3\xa5r midtvejs mellem sj\xc3\xa6le af planter og sj\xc3\xa6lene af stjerner, der er engle. Gud, universets sj\xc3\xa6l, skal opfattes som havende en eksistens analogt med mennesker. Naturlove er blot former for udfoldelsen af Guds fuldkommenhed. I sine alderdomsv\xc3\xa6rker er Fechner stadig fuld af h\xc3\xa5b, men kontrasterer det gl\xc3\xa6delige "dagslyssyn" p\xc3\xa5 verden med materialismens d\xc3\xb8de, kedelige "natsyn". _NEWLINE_Fechners arbejde indenfor \xc3\xa6stetik er ogs\xc3\xa5 vigtigt. Han udf\xc3\xb8rte en r\xc3\xa6kke eksperimenter for at vise, at visse abstrakte former og proportioner er naturligt gl\xc3\xa6delige for vores sanser, og gav nogle nye illustrationer af bearbejdning af \xc3\xa6stetiske forbindelser. Charles Hartshorne s\xc3\xa5 ham som en forg\xc3\xa6nger til sin og Alfred North Whiteheads filosofi og beklagede, at Fechners filosofiske arbejde var blevet fors\xc3\xb8mt i s\xc3\xa5 lang tid. Hartshorne udtalte ogs\xc3\xa5, at William James undlod at yde retf\xc3\xa6rdighed til de teologiske aspekter af Fechners arbejde. Hartshorne oplevede ogs\xc3\xa5 ligheder med arbejdet hos Fechners samtidige Jules Lequier. _NEWLINE_Fechner position i forhold til sine forg\xc3\xa6ngere og j\xc3\xa6vnaldrende er ikke skarpt defineret. Han var langt fra tilh\xc3\xa6nger af Friedrich Wilhelm Joseph Schelling, men l\xc3\xa6rte meget af Benedict de Spinoza, Gottfried Wilhelm Leibniz, Johann Friedrich Herbart, Arthur Schopenhauer og Christian Hermann Weisse, mens han decideret afviste Georg Wilhelm Friedrich Hegel og Rudolf Hermann Lotzes monadeisme.'