b'\n_START_ARTICLE_\nGlyndwropr\xc3\xb8ret\n_START_SECTION_\nRichard 2.s fald\n_START_PARAGRAPH_\nI de sidste ti \xc3\xa5r af 1300-tallet havde Richard 2. af England indledt en storstilet plan for at konsolidere sit greb om kongeriget og tage magten fra de storm\xc3\xa6nd, som konstant udfordrede og truede hans autoritet. Som en del af planen begyndte Richard at flytte sin magtbase fra syd\xc3\xb8st og London mod grevskabet Cheshire, og han opbyggede systematisk sin magt i det n\xc3\xa6rliggende Wales. Wales var mange sm\xc3\xa5 semi-autonome feudale stater, bisped\xc3\xb8mmer, herreder og omr\xc3\xa5der under direkte kongelig kontrol. Richard eliminerede sine rivaler og overtog deres land, eller gav det til sine allierede. I denne proces opfostrede han en hel klasse walisere til at overtage embeder i hans nye len. For dem var de sidste \xc3\xa5r af Richard 2.s styre fyldt med muligheder. For de engelske storm\xc3\xa6nd derimod, var det et yderligere tegn p\xc3\xa5, at Richard var ude af kontrol._NEWLINE_I 1399 vendte den landflygtige Henrik Bolingbroke, som var arving til hertugd\xc3\xb8mmet Lancaster, tilbage for at g\xc3\xb8re krav p\xc3\xa5 sine landomr\xc3\xa5de. Henrik samlede en h\xc3\xa6r og marcherede mod kongen. Richard skyndte sig tilbage fra Irland til Wales for at tage sig af Bolingbroke, men han blev arresteret af Henry Percy, 1. jarl af Northumberland p\xc3\xa5 vej fra Conwy Castle til sit m\xc3\xb8de med Bolingbroke ved Flint Castle, hvor han skulle diskutere tilbageleveringen af Henriks landomr\xc3\xa5der. Richard blev f\xc3\xa6ngslet i Chester f\xc3\xb8r han blev f\xc3\xb8rt til London. Parlamentet gjorde hurtigt Henry Bolingbroke til regent og derefter til konge. Richard d\xc3\xb8de p\xc3\xa5 Pontefract Castle kort efter den mislykkede Epiphany Rising blandt de engelske adelige i januar 1400, men hans d\xc3\xb8d blev ikke kendt f\xc3\xb8r et stykke tid efter. I Wales blev Owain Glyndwr o.a. for f\xc3\xb8rste gang bedt om at v\xc3\xa6lge side. Waliserne havde generelt st\xc3\xb8ttet kong Richard, der havde efterfulgt sin far, Edvard, den sorte prins som prins af Wales. Da Richard var blevet fjernet fra tronen, blev walisernes mulighederne for forbedre deres status i samfundet begr\xc3\xa6nset. Mange walisere var tilsyneladende usikre over, hvad der videre skulle ske med dem._NEWLINE_I et stykke tid forblev kongens st\xc3\xb8tter p\xc3\xa5 fri fod. Den 10. januar 1400 udbr\xc3\xb8d der voldsomme civile uroligheder i den engelske gr\xc3\xa6nseby Chester som st\xc3\xb8tte til Epiphany Rising. Langs den engelsk-walisiske gr\xc3\xa6nser opstod der en f\xc3\xb8lelse af opr\xc3\xb8r og uorden.\n_START_SECTION_\nStriden mellem Owain Glyndwr og de Grey\n_START_PARAGRAPH_\nOpr\xc3\xb8ret begyndte efter sigende som et sk\xc3\xa6nderi med Owain Glyndwr og hans engelske nabo. Skiftende indehavere af titlen som Baron Grey de Ruthyn af Dyffryn Clwyd var engelske godsejere i Wales. Glyndwr havde v\xc3\xa6ret en del af en langtrukken strid med dem. Han havde tilsyneladende g\xc3\xa5et til parlamentet for at f\xc3\xa5 dem til at l\xc3\xb8se problemet, og under kong Richard havde han vundet sagen. Reginald Grey, 3. Baron Grey de Ruthyn \xe2\x80\x94 der var loyal mod den nye konge \xe2\x80\x94 brugte sin indflydelse til at f\xc3\xa5 beslutningen omst\xc3\xb8dt. Owain Glyndwr appellerede, men sagen blev afvist. En anden historie lyder, at de Grey med overl\xc3\xa6g tilbageholdt en kongelig indkaldelse til Glyndwr om at slutte sig til kongens nye skotske felttog i august 1400. Teknisk set var Glyndwr forpligtet til at stille med soldater til den engelske krone, som han ogs\xc3\xa5 havde gjort tidligere. Ved ikke at respondere p\xc3\xa5 den gemte indkaldelse har han, muligvigs uforvarende, p\xc3\xa5kaldt sig Henriks vrede.\n_START_SECTION_\nDet walisiske opr\xc3\xb8r, 1400\xe2\x80\x9315\n_START_PARAGRAPH_\nDen 16. september 1400 blev Owain udr\xc3\xa5bt til prins af Wales af en lille gruppe tilh\xc3\xa6ngere, med hans \xc3\xa6ldste s\xc3\xb8n, hans svogere og Dean of St Asaph. Det var i sig selv en revolution\xc3\xa6r udmelding. Owains m\xc3\xa6nd spredtes hurtigt over det nord\xc3\xb8stlige Wales. Den 18. september blev de Greys f\xc3\xa6stning Ruthin Castle angrebet og stort set \xc3\xb8delagt. Denbigh, Rhuddlan, Flint, Hawarden og Holt fulgte hurtigt efter. den 22. september blev byen Oswestry sv\xc3\xa6rt \xc3\xb8delagt af Owains plyndring. Den 23. september bev\xc3\xa6gede Owain sig sydp\xc3\xa5 for at angribe Powis Castle og plyndrede Welshpool._NEWLINE_P\xc3\xa5 omkring samme tidspunkt startede Tudor-br\xc3\xb8drene fra Anglesey en guerillakrig mod engl\xc3\xa6nderne. Tudors of Penmynydd var en prominent familie fra Anglesey, der havde t\xc3\xa6tte forbindelser til Richard 2. Gwilym ap Tudur og Rhys ap Tudur var begge milit\xc3\xa6re ledere for et kompagni soldater, der var blevet samlet i 1396 for at beskytte Nordwales mod enhver invasion, som Frankrig kunne finde p\xc3\xa5. De sluttede sig til kongen under hans milit\xc3\xa6rekspedition til Irland i 1398. Da Glyndwr bekendtgjorde sit opr\xc3\xb8r, svor Rhys, Gwilym og deres tredje bror, Maredudd ap Tudur, \xc3\xa5bent troskab til ham; de var Glyndwrs f\xc3\xa6tre p\xc3\xa5 deres mors side._NEWLINE_Kong Henrik 4., der var p\xc3\xa5 vej tilbage efter en invasion i Skotland, sendte sin h\xc3\xa6r mod Wales. Den 26. september var han i Shrewsbury og klar til at g\xc3\xa5 ind i Wales. I et hurtigt felttog ledte Henrik sin h\xc3\xa6r rundt om Nordwales. Han var hele tiden generet af d\xc3\xa5rligt vejr og angreb fra den walisiske guerilla. Da han ankom til Anglesey, h\xc3\xa6rgrede han \xc3\xb8en og angreb landsbyer og klostre som Llanfaes Friary n\xc3\xa6r Bangor. Dette var det historiske gravsted for Tudor-familen. Rhys ap Tudur ledte et baghold p\xc3\xa5 kongens soldater ved Rhos Fawr. Efter kampene flygtede engl\xc3\xa6nderne tilbage i sikkerhed i Beaumaris Castle. Den 15. oktober var Henrik tilbage i Shrewsbury, hvor han l\xc3\xb8slod flere fanger, og to dage senere var han i Worcester._NEWLINE_I 1401 begyndte opr\xc3\xb8ret at sprede sig. Owain fik kontrol over en stor del af det nordlige og centrale Wales. Der blev registreret adskillige angreb p\xc3\xa5 engelske byer, borge og herreg\xc3\xa5rde i nord. Selv mod syd i Brecon og Gwent var der forlydender om r\xc3\xb8vere og lovl\xc3\xb8shed. Kong Henrik udn\xc3\xa6vnte Henry "Hotspur" Percy \xe2\x80\x93 krigers\xc3\xb8nnen af den magtfulde jarl af Northumberland \xe2\x80\x93 til at genoprette ro og orden i landet. I marts blev der givet amnesti til alle rebeller med undtagelse af Owain og hans f\xc3\xa6tre, Rhys og Gwilym ap Tudur._NEWLINE_St\xc3\xb8rstedelen af landet indvilligede i at betale de normale skatter, men Tudur-fammilien vidste, at de havde brug for noget at forhandle med, hvis de skulle fjerne truslen, som hang dem over hovedet. De besluttede at erobre Edvard 1.s store borg i Conwy. Selvom bemandingen p\xc3\xa5 Conwy Castle kun bestod af 15 soldater og 60 bueskytter var det rigeligt til at forsvare den. Desuden havde den havde masser af forsyninger, og man kunne nemt f\xc3\xa5 nye via havet. Turdurnes folk bestod af kun 40 mand. P\xc3\xa5 langfredag, den 1. april, var hele garnisonen p\xc3\xa5 borgen, p\xc3\xa5 n\xc3\xa6r fem mand, i den lille kirke i byen, da en t\xc3\xb8mrer gik mod porten, som if\xc3\xb8lge Adam af Usks kr\xc3\xb8nike "fingerede at ankomme til sit normale arbejde". Da han var kommet ind p\xc3\xa5 borgen, angreb han de to vagter og \xc3\xa5bnede porten, s\xc3\xa5 opr\xc3\xb8rerne kunne komme ind. Da Percy ankom fra Denbigh med 120 soldater og 300 bueskytter vidste han, at det ville kr\xc3\xa6ve langt flere m\xc3\xa6nd at komme ind i den m\xc3\xa6gtige f\xc3\xa6stning, og han blev derf\xc3\xb8r n\xc3\xb8dt til at forhandle. Der blev indg\xc3\xa5et et kompromis, der resulterede i, at der blev givet ben\xc3\xa5dninger til de implicerede, men den 20. april underkendte kongen Percys lokale beslutning. Det var ikke f\xc3\xb8r, at Gwilym ap Tudur begyndte at skrive direkte til kongen, at der blev indg\xc3\xa5et en aftale den 24. juni. Betingelserne indbefattede dog, at ni af forsvarerne, der havde indtaget borgen, m\xc3\xa5tte overdrages til domstolen._NEWLINE_Owain skaffede sig ogs\xc3\xa5 sin f\xc3\xb8rste store sejr p\xc3\xa5 slagmarken i maj eller juni ved Mynydd Hyddgen n\xc3\xa6r Pumlumon. Owain og hans h\xc3\xa6r p\xc3\xa5 nogle f\xc3\xa5 hundrede m\xc3\xa6nd havde sl\xc3\xa5et lejr i bunden af Hyddgen Valley da omkring 1.500 engelske og flamske bos\xc3\xa6ttere fra Pembrokeshire (\'lille England i Wales\'), angreb dem. Owain mobiliserede sin h\xc3\xa6r og k\xc3\xa6mpede imod, og dr\xc3\xa6bte omkring 200. Situationen var seri\xc3\xb8s nok til, at kongen samlede endnu en strafekspedition. Denne gang angreb han i oktober via det centrale Wales. Fra Shrewsbury og Hereford Castle drev Henrik 4.s styrker igennem Powys mod Strata Florida Abbey. Cistercienserordenens hus var kendt som et sted, der st\xc3\xb8ttede Owain, og Henrik havde derfor som form\xc3\xa5l at minde dem om, hvor deres loyalitet burde ligge, og at stoppe opr\xc3\xb8ret i at sprede sig l\xc3\xa6ngere mode syd. Efter en del chikane fra Owains tropper n\xc3\xa5ede han Strata Florida. Henrik \xc3\xb8nskede dog ikke at v\xc3\xa6re n\xc3\xa5dig. Hans h\xc3\xa6r \xc3\xb8delagde delvist klostret og henrettede en munk, der var mist\xc3\xa6nkt for at b\xc3\xa6re v\xc3\xa5ben mod kongen. Han form\xc3\xa5ede dog ikke at angribe Owains tropper i st\xc3\xb8rre antal. Owains folk chikanerede kongens h\xc3\xa6r og kom med hurtige sm\xc3\xa5 angreb for derefter at flygte. De brugte denne hit-and-runtaktik p\xc3\xa5 kongens forsyningstropper, mens de undgik en \xc3\xa5ben kamp. Henriks h\xc3\xa6r var tvunget til at tr\xc3\xa6kke sig tilbage. De ankom til Worcester den 28. oktober 1401 uden at have opn\xc3\xa5et meget. \xc3\x85ret blev afsluttet med slaget ved Tuthill, der blev udk\xc3\xa6mpet under Owains belejring af Caernarfon Castle den 2. november 1401. Udkommet af slaget var dog ikke endegyldigt for nogen af parterne._NEWLINE_Engl\xc3\xa6nderne forstod, at hvis opr\xc3\xb8ret fik mere fremgang, ville de ende med at tiltr\xc3\xa6kke utilfredse st\xc3\xb8tter af den afd\xc3\xb8de kong Richard, som der cirkulerede rygter om stadig var i live. De var bekymrede over den potentielle utilfredshed i Cheshire og var mere bekymrede over nyhederne fra Nordwales. Hotspur klagede over, at han ikke modtog den n\xc3\xb8dvendige st\xc3\xb8tte fra kongen, og den undertrykkende politik, som Henrik f\xc3\xb8rte, opmuntrede blot opr\xc3\xb8rerne. Han mente, at forhandlinger og kompromiser ville overbevise Owain om at stoppe opr\xc3\xb8ret. Hotspur var muligvis i hemmelige forhandlingen med Owain og de andre ledere om at forhandle en l\xc3\xb8sning allerede s\xc3\xa5 tidligt som 1401. Kernen blandt de Lancastriske tilh\xc3\xa6ngere \xc3\xb8nskede dog ikke et kompromis. De k\xc3\xa6mpede imod med anti-walisiske love, der var designet til at etablerede engelsk dominans i Wales. Loven inkluderede forbud mod at nogen waliser k\xc3\xb8bte jord i England, afholdt dem fra at have nogle offentlige embeder, fra at b\xc3\xa6re v\xc3\xa5ben, fra at have nogle borge eller forsvare noget hus, intet walisisk barn kunne blive uddannet eller st\xc3\xa5 i l\xc3\xa6re til at blive h\xc3\xa5ndv\xc3\xa6rker. Desuden kunne ingen engl\xc3\xa6nderne blive d\xc3\xb8mt i et s\xc3\xb8gsm\xc3\xa5l, hvis anklageren var waliser og walisere blev straffet h\xc3\xa5rdt, hvis de giftede sig med en engl\xc3\xa6nder, ligesom enhver engl\xc3\xa6nder, der giftede sig med en waliser, blev frar\xc3\xb8vet stemmeret, og alt offentlig forsamling var forbudt. Disse love sendte en besked, om at engl\xc3\xa6nderne s\xc3\xa5 alle walisere som lige skyldige. Mange af de walisere, der havde fors\xc3\xb8gt fremme deres karriere hos engl\xc3\xa6nderne, f\xc3\xb8lte sig nu skubbet ud af opr\xc3\xb8rerne, da det spinkle f\xc3\xa6lles flodslag mellem Henrik og Owain forsvandt._NEWLINE_Det samme \xc3\xa5r, i 1402, fangede Owain sin \xc3\xa6rkefjende Reynald eller Reginald Grey, 3. baron Grey de Ruthyn i et baghold i slutningen af januar eller starten af februar i Ruthin. Han blev holdt fanget i et \xc3\xa5r indtil Owain modtog en betragtelig l\xc3\xb8sesum fra kong Henrik. I juni 1402 m\xc3\xb8dtes Owains tropper en h\xc3\xa6r ledet af Sir Edmund Mortimer, jarlen af Marchs onkel ved Bryn Glas i det centrale Wales. Mortimers h\xc3\xa6r blev besejret, og Mortimer selv blev taget til fange. Der var forlydender om, at walisiske kvinder fulgte Owains h\xc3\xa6r og dr\xc3\xa6bte de s\xc3\xa5rede engelske soldater og leml\xc3\xa6stede deres lig. Efter sigende var dette en h\xc3\xa6vn for de plyndringer og voldt\xc3\xa6gter, som de engelske soldater havde foretaget \xc3\xa5ret inden. Glyndwr tilb\xc3\xb8d at befri Mortimer for en stor l\xc3\xb8sesum, men Henrik n\xc3\xa6gtede at betale. Mortimer havde p\xc3\xa5 nogle punkter st\xc3\xb8rre ret til den engelske krone end Henrik selv, s\xc3\xa5 det var ikke en mulighed at f\xc3\xa5 ham l\xc3\xb8sladt. Som modsvar forhandlede Sir Edmund en alliance med Owain og giftede sig med Owains datter, Catrin._NEWLINE_Det var ligeledes i 1402, at de f\xc3\xb8rste forlydender om at franskm\xc3\xa6nd og bretonere hjalp Owain begyndte at optr\xc3\xa6de. Frankrig, der var midt i hundred\xc3\xa5rskrigen med England, h\xc3\xa5bede i s\xc3\xa6rdeleshed p\xc3\xa5 at bruge Wales, som de havde brugt Skotland som et udgangspunkt for deres kamp mod engl\xc3\xa6nderne. Franske kapere begyndte at angribe engelske skibe det Irske Hav og gav v\xc3\xa5ben og andre forsyninger til waliserne. Franske og bretonske pirater deltog ogs\xc3\xa5 i Owains angreb.\n_START_SECTION_\nOpr\xc3\xb8ret spredes\n_START_PARAGRAPH_\n1403 markerer \xc3\xa5ret, hvor opr\xc3\xb8ret for alvor blev nationalt i Wales. Owain drog mod vest og syd. Han genskabte Llywelyn den Stores felttog mod vest og marcherede ned langs floden Tywi Valley. Landsby efter landsby sluttede sig til ham. Engelske herreg\xc3\xa5rde og borge faldt eller ogs\xc3\xa5 overgav beboerne sig. Til sidst faldt ogs\xc3\xa5 Carmarthen, der var en af de prim\xc3\xa6re engelske magtbaser i vest, og den blev overtaget af Owain og hans folk. Han vendte derefter om og angreb Glamorgan og Gwent. Abergavenny Castle blev angrebet og byen blev br\xc3\xa6ndt ned. Owain gik ned langs floden Usk og ud mod kysten, hvor han br\xc3\xa6ndte byen Usk og erobrede b\xc3\xa5de Cardiff Castle og Newport Castle. Kongelige embedsfolk rapporterede, at walisiske studenter p\xc3\xa5 Oxford University forlod deres studier for at slutte sig til Owain, og walisiske arbejdere og h\xc3\xa5ndv\xc3\xa6rkere forlod deres arbejde i England for at vende tilbage til Wales. Owain kunne ogs\xc3\xa5 tr\xc3\xa6kke p\xc3\xa5 gamle soldater fra de engelske felttog i Frankrig og Skotland. Hundredvis af walisiske bueskytter og erfarne soldater forlod den engelsk h\xc3\xa6r for at slutte sig til opr\xc3\xb8ret._NEWLINE_I det nordlige Wales p\xc3\xa5begyndte Owains tilh\xc3\xa6ngere yderligere angreb p\xc3\xa5 Caernarfon Castle, denne gang med fransk st\xc3\xb8tte, og den blev n\xc3\xa6sten erobret. Som modsvar angreb og nedbr\xc3\xa6ndte Henrik af Monmouth (s\xc3\xb8n af Henrik 4. og den fremtidige Henrik 5.) Owains hjem i Glyndyfrdwy og Sycharth. Den 10. juli 1403 erkl\xc3\xa6rede Hotspur sig i opposition til kongen ved at udfordre sin f\xc3\xa6tter Henriks ret til tronen, ved at samle sine bannere i et opr\xc3\xb8r i Cheshire ved Chester, der var en bastion for Richard 2.s tilh\xc3\xa6ngere. Henrik af Monmouth, der kun var 16 \xc3\xa5r, tog mod nord for at m\xc3\xb8de Hotspur. Den 21. juli ankom Henrik til Shrewsbury lige f\xc3\xb8r Hotspur, hvilket tvang opr\xc3\xb8rsh\xc3\xa6ren til at sl\xc3\xa5 lejr uden for byen. Henrik startede slaget inden jarlen af Northumberland var ankommet til Shrewsbury. S\xc3\xa5ledes var Henrik klar til kamp den 22. juli inden opr\xc3\xb8rernes fulde styrke var samlet, og p\xc3\xa5 et sted som han selv havde valgt. Slaget varede hele dagen, prins Henrik blev slemt s\xc3\xa5ret i ansigtet af en pil, men fortsatte kampen side om side med sine m\xc3\xa6nd. Da beskeden om at Hotspur var d\xc3\xb8d begyndte opr\xc3\xb8rernes modstand at mindskes og falde fra hinanden. Da dagen var omme, var Hotspur d\xc3\xb8d og hans opr\xc3\xb8r var ovre. Mere end 300 riddere og op mod 20.000 m\xc3\xa6nd blev dr\xc3\xa6bt eller s\xc3\xa5ret._NEWLINE_I sommeren 1404 erobrede Owain de store borge i Harlech og Aberystwyth, og han bemandede dem begge. Ivrig efter at demonstrere sin magt som hersker holdt han hof i Harlech og udpegede den dygtige, unger Gruffydd Young som sin kansler. Kort efter indkaldte han if\xc3\xb8lge Adam af Usk til sit f\xc3\xb8rste parlament (eller mere sandsynligt cynulliad eller "samling") i hele Wales ved Machynlleth, hvor han blev kronet som prins af Wales. H\xc3\xb8jtst\xc3\xa5ende gejstelige og andre vigtige personer i samfundet flokkedes til hans banner. Den engelske modstand blev isoleret til nogle f\xc3\xa5 borge, bef\xc3\xa6stede byer og forskansede herreg\xc3\xa5rde.\n_START_SECTION_\nTripartite Indenture og franskm\xc3\xa6ndenes \xc3\xa5r\n_START_PARAGRAPH_\nOwain demonstrerede sin nye status ved at forhandle den s\xc3\xa5kaldte "Tripartite Indenture" i februar 1405 med Edmund Mortimer og Henry Percy den 1. jarl af Northumberland. Aftalen gik ud p\xc3\xa5 at dele England og Wales mellem de tre. Wales ville g\xc3\xa5 helt til floderne Severn og Mersey mod \xc3\xb8st, inklusive det meste af Cheshire, Shropshire og Herefordshire. Mortimer Lords af March ville overtage hele Syd- og Vestengland, mens Thomas Percy, 1. jarl af Worcester, ville f\xc3\xa5 det nordlige England. Lokale engelske samfund i Shropshire, Herefordshire og Montgomeryshire havde stoppet deres aktive modstand og lavede deres egne fredsaftaler med opr\xc3\xb8rerne. Der gik rygter om, at Richard 2.s gamle allierede sendte penge og v\xc3\xa5ben til waliserne samt at b\xc3\xa5de cistercienerne og franciskanerne kanaliserede deres penge til ogs\xc3\xa5 at st\xc3\xb8tte opr\xc3\xb8ret. Yderligere fungerede Percys opr\xc3\xb8r stadig, selv efter Percy Archbishop Scropes nederlag i maj. Faktisk sluttede dette opr\xc3\xb8r ikke f\xc3\xb8r udgangen af 1408, da sheriffen af Yorkshire besejrede Henry Percy ved Bramham Moor. Owain kapitaliserede p\xc3\xa5 den politiske situation for at lave den bedst mulige aftale._NEWLINE_Tingene blev ogs\xc3\xa5 forbedret p\xc3\xa5 den internationale front. Selvom forhandlingerne med de irske lords mislykkedes havde Owain grund til at h\xc3\xa5be, at franskm\xc3\xa6ndene og bretonerne ville v\xc3\xa6re mere velkommende. I maj 1404 havde Owain sendt Gruffydd Young og sin svoger, John Hanmer, til Frankrig for at forhandle en traktat med franskm\xc3\xa6ndene. Resultatet blev en formel aftale, hvor Frankrig lovede at hj\xc3\xa6lpe Owain og waliserne. En walisisk h\xc3\xa6r st\xc3\xb8ttet af fransk-bretonske styrker havde allerede angrebet og belejret Kidwelly Castle i november 1403. Waliserne kunne ogs\xc3\xa5 regne med en semiofficiel hj\xc3\xa6lp fra kelterne i det uafh\xc3\xa6ngige Bretagne og Skotland. Skotske og franske kapere h\xc3\xa6rgrede i walisiske farvande under hele Owains opr\xc3\xb8r. Skotske skibe havde plyndret engelske bos\xc3\xa6ttelser p\xc3\xa5 Lleynhalv\xc3\xb8en i 1400 og 1401. I 1403 havde en bretonsk deling besejret engl\xc3\xa6nderne i Den Engelske Kanal, og plyndret og h\xc3\xa6rgret Jersey, Guernsey og Plymouth, mens Frankrig gik i land p\xc3\xa5 Isle of Wight. I 1404 plyndrede man de engelske kyster med walisiske tropper ombord, og der blev sat ild til Dartmouth og gjort store \xc3\xb8del\xc3\xa6ggelser langs Devons kyster._NEWLINE_1405 var "franskm\xc3\xa6ndenes \xc3\xa5r" i Wales. P\xc3\xa5 kontinentet havde Frankrig presset engl\xc3\xa6nderne tilbage, idet den franske h\xc3\xa6r havde invaderet Aquitaine. Samtidig havde Frankrig sat styrker i land ved Milford Haven i det vestlige Wales. De var taget afsted fra Brest i juli med mere end 3.000 riddere og soldater ledet af Jean 2. de Rieux, en bretonsk lord og Marshal af Frankrig. Desv\xc3\xa6rre havde de ikke v\xc3\xa6ret i stand til at skaffe ferskvand nok, og mange krigsheste d\xc3\xb8de. De medbragte moderne belejringsmaskiner. Sammen med Owains m\xc3\xa6nd marcherede de ind i landet og erobrede byen Haverfordwest men form\xc3\xa5ede ikke at overtage borgen. De marcherede videre og generobrede Carmarthen og belejrede Tenby. Det der nu skete, er fortsat et mysterium; fransk-walisiske tropper fortsatte tv\xc3\xa6rs over det sydlige Wales (if\xc3\xb8lge lokale sagn) og invaderede England. If\xc3\xb8lge en middelalderlig kr\xc3\xb8niker, den utrov\xc3\xa6rdige Monstrelet, marcherede de igennem Herefordshire og videre ind i Worcestershire, hvor de m\xc3\xb8dtes med den engelske h\xc3\xa6r vest for Great Witley kun 10 km fra Worcester. Her l\xc3\xa5 Henrik 4.s h\xc3\xa6r p\xc3\xa5 Abberley Hill mod syd, mens Owains tropper vendte mod nord p\xc3\xa5 det defensive jernalderfort Woodbury Hill, der lokalt stadig kendes som Owain\'s Hill. H\xc3\xa6rerne stillede dagligt op til slag og kiggede hinanden med en mil imellem dem, men uden nogle st\xc3\xb8rre konfrontationer i otte dage. Ingen af dem \xc3\xb8nskede at indlede slaget. Derefter trak begge sider sig tilbage, af \xc3\xa5rsager som stadig ikke er klarlagt. Henriks strategi var at forl\xc3\xa6nge den ikke-blodige konfrontation og skr\xc3\xa6mme den walisiske h\xc3\xa6r. Waliserne og franskm\xc3\xa6ndene havde ikke mulighed for nye forsyninger, og de trak sig tilbage til Wales ved nattetid. Hvis disse begivenheder virkelig skete, er det bem\xc3\xa6rkelsesv\xc3\xa6rdigt, at der ikke findes nogen omtale af dem i officielle engelske statsdokumenter eller kr\xc3\xb8niker._NEWLINE_Der ankom flere franske soldater i l\xc3\xb8bet af \xc3\xa5ret, men h\xc3\xb8jdepunktet for den franske deltagelse i opr\xc3\xb8ret var overst\xc3\xa5et.\n_START_SECTION_\nEfterspil af opr\xc3\xb8ret\n_START_PARAGRAPH_\nI 1415 var det engelske styre genoprettet i Wales. De ledende opr\xc3\xb8rere var d\xc3\xb8de, f\xc3\xa6ngslet eller forarmede igennem store b\xc3\xb8der. Stort set alle familier i Wales, om de var engelske eller walisiske, var blevet p\xc3\xa5virket af opr\xc3\xb8ret p\xc3\xa5 en eller anden m\xc3\xa5de. Mange liv var tabt, der var store \xc3\xb8del\xc3\xa6ggelser i flere omr\xc3\xa5der og manges liv l\xc3\xa5 i ruiner. Wales, der var allerede et fattigt omr\xc3\xa5de p\xc3\xa5 den yderste gr\xc3\xa6nse af England, blev endnu fattigere af plyndringer, \xc3\xb8konomisk blokade og b\xc3\xb8der. Beretninger fra rejsende beskriver \xc3\xb8delagte borge som Montgomery Castle og klostre som Strata Florida Abbey og Abbeycwmhir. Der voksede gr\xc3\xa6s p\xc3\xa5 markedspladserne i mange byer som Oswestry, og den walisiske handel var stort set g\xc3\xa5et i st\xc3\xa5. Landomr\xc3\xa5der, der tidligere havde v\xc3\xa6ret produktive, l\xc3\xa5 nu brak uden b\xc3\xb8nder til at dyrke jorden. S\xc3\xa5 sent som i 1492 beskrev en kongelig embedsmand i lavlandet Glamorgan at \xc3\xa5rsagen til, at han ikke kunne levere de lovede indt\xc3\xa6gter til kongen, var opr\xc3\xb8rets skyld._NEWLINE_Mange prominente familier var blevet ruineret. I 1411 havde John Hanmer p\xc3\xa5ber\xc3\xa5bt sig, at fattigdom var \xc3\xa5rsagen til, at han ikke kunne betale de b\xc3\xb8der, som han havde f\xc3\xa5et. Tudor-familien herskede ikke l\xc3\xa6ngere over Anglesey og det nordvestlige Wales, som de havde gjort gennem slutningen af 1300-tallet. Familien syntes at v\xc3\xa6re et afsluttet kapitel i de h\xc3\xb8jere samfundslag, indtil den tredje Tudor-bror, Maredudd, tog til London, hvor han etablerede et nyt familiedynasti. Andre overgav sig til sidst, og affandt sig med den nye situation. Den frygtede Henry Dwn, der sammen med franskm\xc3\xa6ndene og bretonerne havde belejret Kidwelly Castle i 1403 og 1404, fik fred og accepterede en b\xc3\xb8de. Han form\xc3\xa5ede dog p\xc3\xa5 en eller anden m\xc3\xa5de at betale s\xc3\xa5 meget som en penny. I mange \xc3\xa5r efter han overgav sig og p\xc3\xa5 trods af officielle proskriptioner husede han opr\xc3\xb8rere p\xc3\xa5 flugt, opkr\xc3\xa6vede b\xc3\xb8der blandt 200, som ikke havde st\xc3\xb8ttet ham, red omkring i grevskabet med f\xc3\xb8lge og planlagde at myrde kongens domsmand i Wales. Ikke desto mindre k\xc3\xa6mpede hans barnebarn sammen med Henrik 5. i 1415 under slaget ved Agincourt. Andre kunne ikke affinde sig med det nye system. Et ukendt antal af Owains tilh\xc3\xa6ngere gik i eksil. Henry Gwyn ("White Henry") \xe2\x80\x94 der var arving til det store lordship Llansteffan \xe2\x80\x94 forlod Wales for evigt, og d\xc3\xb8de senere i Karl 6. af Frankrigs tjeneste, hvor han k\xc3\xa6mpede mod sin gamle forbundsf\xc3\xa6ller under slaget ved Agincourt. Gruffydd Young var en af de andre prominente, der gik i permanent eksil. I 1416 var han i Paris. Han levede endnu 20 \xc3\xa5r og blev f\xc3\xb8rst biskop i Ross i Skotland og senere i Hippo i Nordafrika._NEWLINE_Der blev vedtaget en serie straffelove, der skulle forhindre yderligere opt\xc3\xb8jer. Disse forblev aktive indtil slutningen af rosekrigene og kong Henrik 7. af England; ogs\xc3\xa5 kendt som Henrik Tudor, som nedstammede fra Tudors of Penmynydd og var delvist walisisk. Indtil da kunne waliserne ikke eje ejendomme eller land i de walisiske boroughs, de kunne ikke sidde i en jury, m\xc3\xa5tte ikke gifte sig med engl\xc3\xa6nderne, og der var forbud mod at ans\xc3\xa6tte dem i officielle embeder under kongen. Yderligere kunne et udsagn fra en waliser ikke bruges som bevis under s\xc3\xb8gsm\xc3\xa5l, der gik mod en engl\xc3\xa6nder ved hoffet. Der var dog adskillige lejligheder, hvor walisere fik bevilget legal status som engl\xc3\xa6nderne, som eksempel Edmund og Jasper Tudor, der var Henrik 6. af Englands halvbr\xc3\xb8dre. Tudorbr\xc3\xb8drenes far, Owen Tudor, blev arresteret, da han i al hemmelighed giftede sig med enkedronningen, Katherine af Valois. Henrik 6. s\xc3\xb8rgede for, at han blev l\xc3\xb8sladt og blev en del af det kongelige hushold.'