b'\n_START_ARTICLE_\nJ.L. Lund\n_START_SECTION_\nUddannelse\n_START_PARAGRAPH_\nLund var s\xc3\xb8n af malermester Hans Gievert Lund og Marie Magdalene Christine, f\xc3\xb8dt Bremer. Han kom til K\xc3\xb8benhavn for at uddanne sig til kunstner og fik hurtig adgang til flere af datidens rige og form\xc3\xa5ende huse, hvilket ogs\xc3\xa5 fik indflydelse p\xc3\xa5 hans kunstnerbane. P\xc3\xa5 Kunstakademiet fik han Nicolai Abildgaard til l\xc3\xa6rer, og han vandt akademiets s\xc3\xb8lvmedaljer i 1798 og 1799, men tog ikke del i konkurserne om guldmedaljen. Allerede 1799 rejste han til Dresden, hvor han var indskrevet p\xc3\xa5 det lokale kunstakademi. Han var blevet ven med den tyske maler Caspar David Friedrich under akademitiden i K\xc3\xb8benhavn, og det var ham der opfordrede Lund til at ops\xc3\xb8ge akademiet i Dresden. Derfra rejste han til Paris, hvor han uddannede sig i Jacques-Louis Davids atelier. Fra Paris drog han til Italien, hvor han blev p\xc3\xa5virket af ren\xc3\xa6ssancens kunst og de tyske nazarenere.\n_START_SECTION_\nIdealismens maler\n_START_PARAGRAPH_\nI Rom l\xc3\xa6rte Lund billedhuggeren Bertel Thorvaldsen at kende og tilbragte nu flere \xc3\xa5r i Italien med underst\xc3\xb8ttelse fra fonden ad usus publicos og Herman Schubart. Her malede han Andromache i afmagt ved synet af Hectors mishandlede Lig, med en m\xc3\xa6ngde legemsstore figurer (1807); det var indtil 1961 forsvundet, fordi skibet, der f\xc3\xb8rte det hjemad, blev opbragt af engl\xc3\xa6nderne, men blev alts\xc3\xa5 langt senere returneret til Danmark. P\xc3\xa5 grund af tabet malede han i 1810 Andromache ved Hectors grav, som baron Herman Schubart, generalkonsul i Livorno, sk\xc3\xa6nkede til Den Kongelige Malerisamling. Med disse to billeder, som havde henrykket Friederike Brun og hendes kreds, kom Lund til at indtage den ejendommelige plads som "Idealismens Maler" i mods\xc3\xa6tning til Eckersbergs realisme. De to kunstnernavne betegnede i en lang \xc3\xa5rr\xc3\xa6kke to skarpt adskilte partier, medens de som kunstnerkredsen udvidedes, n\xc3\xa6sten har mere, der er f\xc3\xa6lles end forskelligt.\n_START_SECTION_\nProfessor ved Modelskolen\n_START_PARAGRAPH_\nLund vendte hjem og blev 1812 agreeret og 1814 medlem af Akademiet p\xc3\xa5 Habor og Signe. Dette billede stod i anordningen tilbage for det store galleribillede, men savnede ikke en vis harmoni og en "idealistisk" sk\xc3\xb8nhedsf\xc3\xb8lelse, som tiltalte hans velynderes kreds.P.O. Br\xc3\xb8ndsted, der i udlandet havde set s\xc3\xa5 megen kunst, skrev en begejstret lovprisning af billedet. Akademiet ville dog ikke anbefale ham til at blive kongelig historiemaler og det ledige professorat efter Abildgaards d\xc3\xb8d , men ville vente med afg\xc3\xb8relsen, til Eckersberg og Kratzenstein Stub kom hjem. Den sidstn\xc3\xa6vnte d\xc3\xb8de allerede 1816, Lund rejste kr\xc3\xa6nket til Rom igen og kom f\xc3\xb8rst 1819 tilbage i f\xc3\xb8lge med Thorvaldsen. I 1818 blev b\xc3\xa5de Eckersberg og Lund professor, Lund ved Modelskolen. Blandt hans n\xc3\xa6rmeste elever var historiemalere som Ditlev Blunck, men s\xc3\xa6rlig stor betydning fik han for den efterf\xc3\xb8lgende generation af landskabsmalere som J.Th. Lundbye, Dankvart Dreyer og P.C. Skovgaard._NEWLINE_Han giftede sig 24. december 1820 med Augusta Lorentz (1797\xe2\x80\x931871), datter af Johan Henrik Lorentz og Frederikke Vilhelmine, f\xc3\xb8dt Lintrup. Lund vandrede nu sin embedsbane side om side med Eckersberg. Men alt som sansen for Eckersbergs kunst voksede, blegnede Lunds stjerne, ligesom alderen blegede hans farver, men han stod dog s\xc3\xa5 l\xc3\xa6nge som m\xc3\xa6rkesmand og har ved sin trofaste flid og sit hj\xc3\xa6lpsomme hjerte haft s\xc3\xa5 megen indflydelse p\xc3\xa5 udviklingen af mange kunstneres liv og virksomhed, at han ikke fortjener at skydes ganske til side.\n_START_SECTION_\nV\xc3\xa6rker\n_START_PARAGRAPH_\nTil Christiansborg Slot malede han, atter side om side med Eckersberg, fem store billeder, forestillende Danmarks forskellige kulturperioder, lige fra naturtilstanden til den lutherske reformation. Hvor afd\xc3\xa6mpede de end st\xc3\xa5 i farverne, viste de en kunstner, der kunne magte store opgaver, om end den sande kunstneriske l\xc3\xb8ftelse og frig\xc3\xb8relse fattedes, og midterbilledet, Kristendommens Indf\xc3\xb8relse i Norden, var utvivlsomt det st\xc3\xb8rste oliemaleri, der indtil da var malet i Danmark. Foruden disse store billeder malede han en r\xc3\xa6kke ret stemningsfulde altertavler, den f\xc3\xb8rste til Sankt Petri Kirke, en anden til Slotskirken, hvilken dog mange \xc3\xa5r senere havnede i Sankt Johannes Kirke p\xc3\xa5 N\xc3\xb8rrebro, og en m\xc3\xa6ngde i mindre format til forskellige landsbykirker. Lund malede forholdsvis f\xc3\xa5 portr\xc3\xa6tter, hvoriblandt kan fremh\xc3\xa6ves Oehlenschl\xc3\xa4gers (stukket 1822), men dv\xc3\xa6lede gerne ved sine minder om Italiens natur i sm\xc3\xa5, lidt blege, men fint f\xc3\xb8lte landskaber. Et arbejde, der viser betydelige evner i dekorativ retning, var det smukke fort\xc3\xa6ppe til Det Kongelige Teater, med den f\xc3\xa6ngslende udsigt til Akropolis (1828). Det var en heldig tanke, at denne komposition blev gentaget til det nuv\xc3\xa6rende teater.'