b'\n_START_ARTICLE_\nLendmann\n_START_PARAGRAPH_\nLendmann (flertal: lendmenn) (oldnordisk: lendr ma\xc3\xb0r) var en vasaltitel fra vikingetidens og middelalderens Norge, tildelt af kongen for at ud\xc3\xb8ve kongelig myndighed. _NEWLINE_Lendmann var den h\xc3\xb8jeste rang indenfor kongens hird og stod kun under jarl  og konge. Titlen lendmann (lendr ma\xc3\xb0r) findes f\xc3\xb8rste gang brugt i skjaldedigte fra Olav den Helliges regeringsperiode i det tidlige 11. \xc3\xa5rhundrede. Lendmenn fik indt\xc3\xa6gt af kongens "land", dvs. krongodset, mod at beskytte landefreden og ud\xc3\xb8ve forskellige administrative funktioner. Som regel blev de valgt fra bygdearistokratiet; men stilling og titel var formelt ikke arvelig. I l\xc3\xb8pet af 1000- og 1100-tallet blev lendmennene knyttet sammen til et aristokrati, som sammen med den h\xc3\xb8jere gejstlighed udgjorde Norges "statsb\xc3\xa6rende klasse", og til tider kontrollerede konged\xc3\xb8mmet. Tore Hund var lendmann for kong Olav den Hellige, men dr\xc3\xa6bte som leder af bondeh\xc3\xa6ren sin konge i slaget ved Stiklestad. Snorre var lendmann (senere jarl) p\xc3\xa5 Island; og \xc3\xa6rkebiskop \xc3\x98ystein Erlendsson allierede sig med lendmannen Erling Skakke for at for\xc3\xb8ge kirkens magt i Norge i bytte mod, at kirken hjalp Erling Skakke til at f\xc3\xa5 s\xc3\xb8nnen Magnus Erlingsson kronet til konge - selv om Magnus ikke var konges\xc3\xb8n. _NEWLINE_Den m\xc3\xa6gtige Erling Skjalgsson (d\xc3\xb8d i 1027) afslog if\xc3\xb8lge Snorre at modtage titel som jarl, og ville kun kaldes herse som sine forf\xc3\xa6dre. Han kaldtes imidlertid ogs\xc3\xa5 lendmann, og var en af de f\xc3\xb8rste h\xc3\xb8vdinge omtalt med dette ombudsmandsnavn.  _NEWLINE_En lendmann havde i \xc3\xa5rlige veitsler (indt\xc3\xa6gt) 15 mark, mod at stille sine huskarle til krigstjeneste for kongen. I 1277 under kong Magnus Lagab\xc3\xb8ter blev titlen lendmann officielt byttet ud med "baron"; men i 1308 opph\xc3\xa6vede kong H\xc3\xa5kon 5. Magnusson ogs\xc3\xa5 denne titel.'