b'\n_START_ARTICLE_\nDNA-supercoiling\n_START_PARAGRAPH_\nEn DNA supercoil er en slags tredimensionel struktur som dannes automatisk n\xc3\xa5r en DNA-streng bliver snoet. Det kan sammenlignes med at sno en telefonledning, hvis den efter snoningen h\xc3\xa6nger frit i luften vil den spontant begynde at sno sig endnu mere sammen._NEWLINE_I en "afslappet" DNA-dobbeltspiral snor strengene sig en gang omkring spiralaksen i en sekvens p\xc3\xa5 10.4 basepar. Forst\xc3\xb8rring eller formindskning af antallet af snoninger fremtvinges ved forstr\xc3\xa6kning (som nogle enzymer er i stand til). Hvis et stykke sammenpresset DNA blev lukket til en cirkel ved at samle dets to ender, og herefter f\xc3\xa5r lov til at bev\xc3\xa6ge sig frit, ville denne omformes til en ny facon, som f.eks. en ottetalslignende figur. En s\xc3\xa5dan omformning er en supercoil._NEWLINE_Ordet supercoil bliver sj\xc3\xa6ldent brugt i matematiske DNA-sammenh\xc3\xa6nge. I stedet bruges termet "writhe". Billederne illustruerer at "twist" (vrid) og "writhe" (snoning) er proportionale. "Supercoiling" er et abstrakt matematisk begreb og repr\xc3\xa6senterer summen af vrid og snoninger. Relationen mellem "supercoil", "twist" og "writhe" er udtryk vha. ligningen:_NEWLINE_S = T + W_NEWLINE_Der findes b\xc3\xa5de positiv og negativ supercoiling. Mange enzymer, s\xc3\xa6rligt topoisomeraser, regulerer supercoiling, og enten gendanner eller spreder dem. DNA er i de fleste organismer negativt supercoiled._NEWLINE_Idet kromosomer kan v\xc3\xa6re meget store, og oph\xc3\xa6ngt p\xc3\xa5 histoner og andre strukturelle proteiner, kan disses DNA-midterstykker opf\xc3\xb8re sig som om deres ender er forankret. Resultatet heraf kan v\xc3\xa6re at de ikke er i stand til at tilf\xc3\xb8je vrid til resten af kromosomet eller absorbere vrid for at neutralisere undervridning. Dette medf\xc3\xb8rer at midterstykkerne kan v\xc3\xa6re supercoiled, de f\xc3\xa5r en snoning, som var deres ender sammenkoblet. (se figur 2)_NEWLINE_Supercoiled DNA danner tre strukturer; en plectoneme, en toroid eller en blanding af disse. Plectonemer er de typisk forekomne i naturen, og er faconen p\xc3\xa5 de fleste bakterielle plasmider. Ved st\xc3\xb8rre molekyler er dannelse af hybridstrukturer almindeligt.'