b'\n_START_ARTICLE_\nSlaget ved Bosworth\n_START_SECTION_\nBaggrund\n_START_PARAGRAPH_\nFra midten af 1400-tallet k\xc3\xa6mpede de to huse York og Lancaster mod hinanden om den engelske trone. I 1471 havde York besejret sine rivaler i slagene ved Barnet og Tewkesbury. Kong Henrik 6. og hans eneste s\xc3\xb8n Edvard af Westminster var d\xc3\xb8de, og Huset Lancaster havde ingen direkte mandlige arvinger. York kongen Edvard 4. havde fuld kontrol over England. Han frad\xc3\xb8mte de, der afslog at anerkende hans styre deres titler og gods, bl.a. Jasper Tudor og hans nev\xc3\xb8 Henrik Tudor, som blev erkl\xc3\xa6ret forr\xc3\xa6dere og fik konfiskeret deres jord. Tudor\'ne fors\xc3\xb8gte at flygte til Frankrig, men st\xc3\xa6rke vinde tvang dem til at stige i land i Bretagne, et semi selvst\xc3\xa6ndigt hertugd\xc3\xb8mme, hvor de blev taget til fange af hertug Frans 2. Henriks moder Margaret Beaufort var en tipoldedatter af Johan af Gent, onkel til Richard 2. og fader til Henrik 4. Beaufort-familien var i starten illegitime, men Henrik 4. havde legitimeret dem forudsat at deres efterkommere ikke kunne arve tronen. Henrik Tudor, den sidste tilbagev\xc3\xa6rende Lancaster adel med et spor af kongeligt blod i sig, havde et meget svagt krav p\xc3\xa5 tronen, og Edvard 4. ans\xc3\xa5 ham som ubetydelig. Hertugen af Bretagne s\xc3\xa5 derimod Henrik som et vigtigt redskab til at handle med for at f\xc3\xa5 engelsk hj\xc3\xa6lp mod Frankrig og holdt derfor Henrik under sine beskyttede vinger._NEWLINE_Edvard 4. d\xc3\xb8de tolv \xc3\xa5r efter slaget ved Tewkesbury den 9. april 1483. Hans tolv-\xc3\xa5rige \xc3\xa6ldste s\xc3\xb8n efterfulgte ham som Edvard 5. Hans yngre s\xc3\xb8n, den ni-\xc3\xa5rige Richard af Shrewsbury var den n\xc3\xa6ste i arvef\xc3\xb8lgen. Edvard 5. var for ung til at regere, og et rigsr\xc3\xa5d blev etableret for at regere landet, indtil kongen blev myndig. Blandt rigsr\xc3\xa5derne var bekymring for at Woodville-familien, sl\xc3\xa6gtningen til Edvard 5.\'s enke Elizabeth Woodville, planlagde at bruge deres kontrol over den unge konge til at dominere r\xc3\xa5det. Woodville-familien havde i deres s\xc3\xb8gen efter magt og penge skabt sig mange fjender. For at st\xc3\xa6kke Woodville-familiens ambitioner tog de kontakt til den nye konges onkel Richard, hertug af Gloucester, Edvard 4.\'s bror. De anmodede indtr\xc3\xa6ngende Richard om hurtigt at antage rollen som rigsprotektor, som tidligere var blevet \xc3\xb8nsket af hans nu afd\xc3\xb8de broder. Den 29. april 1483 tog Richard med h\xc3\xa6rmagt Edvard 5. til fange arresterede flere fremtr\xc3\xa6dende medlemmer af Woodville-familien. Efter at have bragt den unge konge til London, fik Richard to medlemmer af Woodville familien (dronningens broder Anthony Woodville og hendes yngste s\xc3\xb8n fra hendes f\xc3\xb8rste \xc3\xa6gteskab Richard Grey) henrettet uden rettergang p\xc3\xa5 anklager om forr\xc3\xa6deri._NEWLINE_Den 13. juni 1483 anklagede Richard 3. William Hastings, der havde spillet en central rolle i Richards magtovertagelse, for at v\xc3\xa6re i ledtog med Woodville familien og fik ham henrettet uden rettergang. Ni dage senere overbeviste Richard Parlamentet til at erkl\xc3\xa6re \xc3\xa6gteskabet mellem Edvard 4. og Elizabeth Woodville for illegalt, hvorved deres b\xc3\xb8rn blev illegitime og dermed mistede deres tronkrav. Med hans broders b\xc3\xb8rn af vejen, var Richard nu den n\xc3\xa6ste i arvef\xc3\xb8lgen og den den 26. juni blev han erkl\xc3\xa6ret for Kong Richard 3 og kronet den 6. juli i Westminister Abbey. Timingen og den m\xc3\xa5de som Richard tog magten p\xc3\xa5 vandt ham ingen popularitet, og rygter der talte d\xc3\xa5rligt om den nye konge spredtes rundt i England. Efter de blev erkl\xc3\xa6ret for bastarder, blev de to prinser anbragt i Tower of London og aldrig set offentligt igen._NEWLINE_Utilfredshed med Richards handlinger viste sig allerede samme sommer, hvor han havde overtaget, og en sammensv\xc3\xa6rgelse blev sat i v\xc3\xa6rk for at fjerne ham fra tronen. Opr\xc3\xb8rerne var for det meste loyale over for Edvard 4., som ans\xc3\xa5 Richard som en tronrager. Deres planer blev koordineret af en Lancaster, Henrik Tudors moder Margaret Beaufort, der f\xc3\xb8rte sin s\xc3\xb8n frem som en tronkandidat. Den h\xc3\xb8jest rangerede konspirator var Henry Stafford, hertug af Buckingham, der indtil da ellers havde v\xc3\xa6ret en af Richards st\xc3\xb8rste st\xc3\xb8tter. Ingen kronik\xc3\xb8rer fort\xc3\xa6ller om hertugens motiv til at slutte sig til sammensv\xc3\xa6rgelsen, selv foresl\xc3\xa5r historikeren Charles Ross at Buckingham fors\xc3\xb8gte at distancere sig fra en kongen, som var blevet mere og mere upopul\xc3\xa6r hos folket. Michael Jones og Malcom Underwood mener at Buckingham blev narret af Margaret til at tro at opr\xc3\xb8rerne st\xc3\xb8ttede ham til at blive konge _NEWLINE_Planen var at g\xc3\xb8re opr\xc3\xb8r flere steder i det sydlige og vestlige England inden for kort tid og overmande Richards styrker. Buckingham ville st\xc3\xb8tte opr\xc3\xb8rerne ved at invadere fra Wales, mens Henrik ville komme fra havet. D\xc3\xa5rlig timing og d\xc3\xa5rligt vejr \xc3\xb8delagde planen. Et opr\xc3\xb8r i Kent begyndte ti dage for tidligt og alarmerede Richard til at samle sin h\xc3\xa6r og tage afsted for at sl\xc3\xa5 opr\xc3\xb8rerne ned. Richards spioner informerede ham om Buckinghams aktiviteter, og kongens m\xc3\xa6nd indtog og \xc3\xb8delagde broerne over floden Severn-floden. Da Buckingham og hans n\xc3\xa6r n\xc3\xa5ede Severn-floden, var den opsvulmet og umulig at krydse pga. en voldsom storm, der br\xc3\xb8d l\xc3\xb8s den 15. oktober. Buckingham var fanget og havde ingen sikre steder at s\xc3\xb8ge hen. Hans walisiske fjender havde overtaget hans borg efter han havde taget afsted med sin h\xc3\xa6r. Hertugen opgav sine planer og flygtede til Wem i Shropshire, hvor han blev forr\xc3\xa5dt af sin tjener og arresteret af Richards m\xc3\xa6nd. Den 2. oktober 1483 blev han henrettet. Henrik havde fors\xc3\xb8gt at lande den 10. oktober (eller 19. oktober), mens hans fl\xc3\xa5de var blevet spredt i en storm. Han n\xc3\xa5ede den engelse kyst (ved enten Plymouth eller Poole) og en gruppe soldater r\xc3\xa5bte at han skulle g\xc3\xa5 i land. Soldaterne var i virkeligheden Richards m\xc3\xa6nd klar til at fange Henrik, s\xc3\xa5 snart han steg i land. Henrik lod sig ikke narre, opgav invasionen og vendte tilbage til Bretagne. Uden Buckingham og Henrik blev opr\xc3\xb8ret nemt sl\xc3\xa5et ned af Richard._NEWLINE_De opr\xc3\xb8rere, der havde overlevet det fejlslagne opr\xc3\xb8r, flygtede til Bretagne, hvor de \xc3\xa5benlyst st\xc3\xb8ttede Henrik krav til tronen. Ved juletid svor Henrik en ed om at \xc3\xa6gte Edvard 4.\'datter Elizabeth af York for at forene husene York og Lancaster. Henriks voksende betydelighed gjorde ham til en stor trussel for Richard, og Richard gjorde flere fors\xc3\xb8g p\xc3\xa5 at overtale hertugen af Bretagne til at overgive Henrik. Hertug Frans n\xc3\xa6gtede, idet han h\xc3\xa5bede p\xc3\xa5 bedre vilk\xc3\xa5r fra Richard. I midten af 1484 blev Frans sat ud af stand til at regere p\xc3\xa5 grund af sygdom, og mens han var i bedring, overtog hans skatmester regeringsmagten. Skatmesteren n\xc3\xa5ede en aftale med Richard om at sende Henrik og Jasper Tudor til England mod at f\xc3\xa5r milit\xc3\xa6r og \xc3\xb8konomisk hj\xc3\xa6lp. Da biskoppen af Flandern fik nys om denne aftale, advarede han Henrik og Jasper, som flygtede til Frankrig. Det franske hof tillod dem at blive, da de var brugbare brikker i spillet for at sikre at Richards England ikke blandede sig i Frankrigs planer om at overtage Bretagne._NEWLINE_Den 16. marts 1485 d\xc3\xb8de Richards dronning Anne Neville, og rundt i landet spredtes rygter om at hun var blevet myrdet s\xc3\xa5 Richard kunne gifte sig med sin niece Elizabeth. Disse rygter kostede Richard nogle af hans st\xc3\xb8tter i nord og gjorde Henrik vred p\xc3\xa5 den anden side af Kanalen. Uden \xc3\xa6gteskabet med Elizabeth ville Henriks alliance mellem Lancaster og York v\xc3\xa6re st\xc3\xa6rkt sv\xc3\xa6kket. Ivrig for at sikre sin brud, hyrede Henrik lejesoldater, der indtil da havde v\xc3\xa6ret i fransk tjeneste, til at supplere hans f\xc3\xb8lgere af eksilengel\xc3\xa6ndere og satte sejl fra Frankrig den 1. august 1485.\n_START_SECTION_\nSlagets parter\n_START_PARAGRAPH_\nI det 15. \xc3\xa5rhundrede var de engelske ridderlige ideer om uselvisk kongetjeneste blevet ford\xc3\xa6rvede. V\xc3\xa6bnede styrker blev oftest samlet gennem hvervninger i private godser. Enhver rask og r\xc3\xb8rig mand skulle reagere p\xc3\xa5 sin herres kald om bev\xc3\xa6bne sig, og enhver adelsmand havde eksklusiv autoritet over sin h\xc3\xa6rstyrke. Selvom en konge kunne rejse sin egen h\xc3\xa6rstyrke fra hans landomr\xc3\xa5der, kunne han kun rejse en meget stor h\xc3\xa6r gennem st\xc3\xb8tte fra sin adelm\xc3\xa6nd. Richard var lige som sine forg\xc3\xa6ngere n\xc3\xb8dt til at vinde disse m\xc3\xa6nd over p\xc3\xa5 sin side gennem gaver og hjertelige forhold. Magtfulde adelsm\xc3\xa6nd kunne stille endnu st\xc3\xb8rre krav for at forblive p\xc3\xa5 sin vasals side eller kunne de g\xc3\xa5 imod ham. Tre grupper, med hver deres agenda stod p\xc3\xa5 Bosworths slagmark: Richard III med sin York h\xc3\xa6r; hans modstander Henrik Tudor, der k\xc3\xa6mpede Lancasters sag; De ubeslutsomme Stanley\'er.\n_START_SECTION_\nYork\n_START_PARAGRAPH_\nSom lille og slank havde Richard 3. ikke den samme robuste fysik, som ellers var forbundet med mange af hans forg\xc3\xa6ngere af Huset Plantagenet. Han n\xc3\xb8d dog meget voldsom sport og aktiviteter, der blev anset som mandlige. Hans pr\xc3\xa6station i slag imponerede hans bror Edvard 4. voldsomt, og han blev ogs\xc3\xa5 Edvards h\xc3\xb8jre h\xc3\xa5nd. Gennem 1480\'erne forsvarede Richard Englands nordgr\xc3\xa6nse. I 1482 beordrede Edvard ham til at f\xc3\xb8re en h\xc3\xa6r ind i Skotland for at styrte Jakob 3. af Skotland og erstatte ham med hertugen af Albany. Richards h\xc3\xa6r br\xc3\xb8d igennem det skotske forsvar og besatte hovedstaden Edinburgh, men hertugen af Albany valgte at opgive sit krav p\xc3\xa5 tronen og i stedet blive Skotlands generalguvern\xc3\xb8r. Samtidig med at opn\xc3\xa5 en garanti fra den skotske regering om at give territorier og diplomatiske fordele, genindtog Richards h\xc3\xa6r Berwick-upon-Tweed, som skotterne havde erobret i 1460. Edvard var ikke tilfreds med disse vindinger, som if\xc3\xb8lge Ross kunne have v\xc3\xa6ret st\xc3\xb8rre, hvis Richard havde v\xc3\xa6ret mere resolut i at udnytte situationen, mens han kontrollerede Edinburgh. I sin analyse af Richards karakter, ser Christine Carpenter ham mere som en soldat, der var mere vant til at tage imod ordre end at give dem. Han var dog ikke bleg for at vise sine milit\xc3\xa6re tr\xc3\xa6k. Ved sin kroning erkl\xc3\xa6rede han sit \xc3\xb8nske om at lede et korstog mod "ikke kun tyrkerne, men alle [sine] fjender"._NEWLINE_Richards mest loyale unders\xc3\xa5t var John Howard, hertug af Norfolk. Hertugen havde tjent Richards broder i mange \xc3\xa5r og havde v\xc3\xa6ret en Edvard 4.\'s n\xc3\xa6rmeste betroede. Han var en krigsveteran, havde k\xc3\xa6mpet i Slaget ved Towton i 1461 og havde tjent som William Hastings stedfortr\xc3\xa6der i Calais i 1471. Ross spekulerer om han kunne have haft b\xc3\xa5ret nag til Edvard for at have frataget ham en formue. Norfolk stod til at arve en del af det rige Mowbray gods efter den 8-\xc3\xa5rige Anne de Mowbray, den sidste i Mowbray familien, var d\xc3\xb8d. Imidlertid overbeviste Edvard parlamentet til at omg\xc3\xa5 arveloven og overf\xc3\xb8re godset til sin yngste s\xc3\xb8n, der var gift med Anne. Derfor gav John Howard sin st\xc3\xb8tte til Richards kup mod Edvards s\xc3\xb8nner, for hvilket han modtog hertugd\xc3\xb8mmet Norfolk og den originale del af Mowbray godset._NEWLINE_Henry Percy, jarl af Northumberland st\xc3\xb8ttede ogs\xc3\xa5 Richards tronovertagelse. Percy-sl\xc3\xa6gten havde v\xc3\xa6ret loyale over for Huset Lancaster, men Edvard 4. havde til sidst f\xc3\xa5et jarlen over p\xc3\xa5 sin side. Henry Percy var blevet fanget og f\xc3\xa6ngslet i 1461, og frataget sine titler og godser. Edvard havde imidlertid l\xc3\xb8sladt ham otte \xc3\xa5r senere og returneret hans jarld\xc3\xb8mme. Fra da af tjente Henry Percy Huset York med at forsvare det nordlige England og holde det i fred. I starten havde jarl problemer med Richard, da Edvard f\xc3\xb8rte Richard frem som den ledende kraft i nord. Henry Percy blev formildet, da han blev lovet titlen som Lord Warden of the Eastern Marches, en post der tidligere havde v\xc3\xa6ret arvet i Percy-sl\xc3\xa6gten. Han tjente under Richard under invasionen af Skoltand i 1482, og lokket af at kunne dominere det nordlige England, hvis Richard tog mod syd for at g\xc3\xb8re krav p\xc3\xa5 tronen, valgte han at st\xc3\xb8tte Richards tronkrav. Efter sin magtovertagelse begyndte Richard dog at g\xc3\xb8re sin nev\xc3\xb8, John de la Pole, jarl af Lincoln, klar til at regere i nord. Selvom Henry Percy if\xc3\xb8lge Carpenter blev udf\xc3\xb8rligt kompenseret, han opgivet enhver mulighed for at blive forfremmet under Richard.\n_START_SECTION_\nLancaster\n_START_PARAGRAPH_\nFor Henrik Tudor var krigens kunst og det land han fors\xc3\xb8gte at erobre ham ukendt. Han havde tilbragt 14 \xc3\xa5r af sit liv i Wales og de n\xc3\xa6ste 14 i Bretagne og Frankrig. Slank, men st\xc3\xa6rk og beslutsom, savnede Henrik fork\xc3\xa6rlighed for krig og var ingen stor kriger. Kr\xc3\xb8nikeskrivere som Polydore Vergil og ambassad\xc3\xb8rer som Pedro de Ayala s\xc3\xa5 ham som mere interesseret i handel og finanser. Uden selv at have k\xc3\xa6mpet i et slag, hvervede Henrik flere erfarne veteraner til at lede sin h\xc3\xa6r._NEWLINE_John de Vere, jarl af Oxford, var Henrik vigtigste h\xc3\xa6rf\xc3\xb8rer. Han var ekspert i krigskunst. I Slaget ved Barnet havde han ledet Lancaster h\xc3\xa6rens h\xc3\xb8jre side og jaget sin h\xc3\xa6ren p\xc3\xa5 modsatte side p\xc3\xa5 flugt. Men i forvirringen blev Oxfords h\xc3\xa6rstyrke angrebet af hovedstyrken af Lancaster h\xc3\xa6ren, og den trak sig tilbage fra slaget. Oxfords flygtede til udlandet og fortsatte sin kamp mod York ved at plyndre handelskibe og indtage \xc3\xb8fortet p\xc3\xa5 St Michael\'s Mount i 1473. Han overgav sig, da han hverken havde f\xc3\xa5et hj\xc3\xa6lp eller forst\xc3\xa6rkninger, men i 1484 flygtede han fra f\xc3\xa6ngslet og sluttede sig til Henrik i Frankrig. Blot Oxfords tilstedev\xc3\xa6relse l\xc3\xb8ftede moralen i Henriks lejr og gjorde Richard bekymret.\n_START_SECTION_\nStanley\n_START_PARAGRAPH_\nI Rosekrigenes tidlige stadie, havde Stanley-familien fra Cheshire hovedsageligt st\xc3\xb8ttet Huset Lancaster. Sir William Stanley var imidlertid en trofast York st\xc3\xb8tte, k\xc3\xa6mpede i Slaget p\xc3\xa5 Blore Heath i 1459 og hjalp med at sl\xc3\xa5 opr\xc3\xb8r mod Edvard 4. ned i 1471. Da Richard tog tronen, viste Sir William ingen spor p\xc3\xa5 at ville g\xc3\xa5 imod den nye konge, og han afholdte sig fra at st\xc3\xb8tte Buckinghams opr\xc3\xb8r og blev for det rigeligt bel\xc3\xb8nnet. Sir Williams storebror Thomas, 2. Baron Stanley, var ikke s\xc3\xa5 trofast. Frem til 1485 havde han tjent tre konger, Henrik 6., Edvard 4. og Richard 3. Lord Stanleys dygtige politiske man\xc3\xb8vreringer - ved at vakle mellem modst\xc3\xa5ende sider, indtil det stod klart hvem der ville vinde - havde givet ham h\xc3\xb8je stillinger,; han var Henriks kammerherre og Edvards hovmester. Hans forbeholdne stillingtagen, indtil slagets afg\xc3\xb8rende punkt, havde givet ham hans m\xc3\xa6nds loyalitet, da de f\xc3\xb8lte at han ikke form\xc3\xa5lsl\xc3\xb8st sendte dem i d\xc3\xb8den._NEWLINE_Lord Stanleys forhold til kongens broder, den senere Richard 3. var ikke venskabeligt. De to havde konflikter der i marts 1470 br\xc3\xb8d ud i vold.  Derudover havde \xc3\xa6gtet Margaret Beaufort som sin anden hustru i juni 1472. Stanley var dermed stedfar til Henrik Tudor, et forhold der ikke gav ham nogen fordel til at vinde Richards gunst. P\xc3\xa5 trods af disse mods\xc3\xa6tninger sluttede han sig ikke til Buckinghams opr\xc3\xb8r i 1483. Da Richard henrettede de opr\xc3\xb8rere, der ikke havde kunne flygte fra England, sk\xc3\xa5nede han Margarets liv. Men han fratog hende alle hendes titler og overf\xc3\xb8rte hendes godser og jord til Stanley. Richards n\xc3\xa5degerning skulle bil\xc3\xa6gge striden med Stanley, men det kan have v\xc3\xa6ret til ingen nytter. Carpenter har fundet endnu en \xc3\xa5rsag til striden i Richards \xc3\xb8nske om at gen\xc3\xa5bne en gammel strid om land mellem Lord Stanley og Harrington-familien. Edvard 4. havde d\xc3\xb8mt sagen til Stanleys fordel i 1473, men Richard havde i tanke at omg\xc3\xb8re sin broders dom og give det rige gods til Harrington-familien. P\xc3\xa5 vagt for Stanley tog Richard kort f\xc3\xb8r Slaget ved Bosworth hans Lord Strange som gidsel for at s\xc3\xb8ge at hindre at Stanley sluttede sig til Henrik.\n_START_SECTION_\nOver den Engelske Kanal og gennem Wales\n_START_PARAGRAPH_\nHenrik Tudors h\xc3\xa6r bestod i starten af landflygtige engl\xc3\xa6ndere og walisere, der st\xc3\xb8ttede Henriks sag, samt et kontingent af lejesoldater, som var blevet stillet til r\xc3\xa5dighed af Karl 8. af Frankrig. Beretningen om en hvis "John Major" (udgivet i 1521) h\xc3\xa6vder at Karl havde bevilliget Henrik 5.000 mand, hvoraf 1.000 var skotter ledet af Sir Alexander Bruce. Skotske soldater bliver ikke n\xc3\xa6vnt af nogle senere engelske historikere._NEWLINE_Henriks f\xc3\xa6rd over den Engelske Kanal i 1485 forl\xc3\xb8b uden problemer. Tredive skibe afsejlede fra Harfleur den 1. august og med en gunstig vind i ryggen landede de i Wales ved Mill Bay (n\xc3\xa6r Dale) p\xc3\xa5 nordsiden af Milford Haven den 7. august og erobrede nemt det n\xc3\xa6rliggende Dale Castle. Henriks l\xc3\xa6ngeventede hjemkomst blev hyldet af samtidige walisiske barder som f.eks. Dafydd Ddu og Gruffydd ap Dafydd som den sande prins og "Bretagnes ungdom besejrende sakserne" for at vinde deres land tilbage til \xc3\xa6re. Mill Bay var blevet valgt fordi den l\xc3\xa5 fuldst\xc3\xa6ndig skjult for udsigt, og der var ingen af Richards m\xc3\xa6nd udstationeret ved Dale, hvor Henrik og hans m\xc3\xa6nd sov f\xc3\xb8rste nat._NEWLINE_Om morgen marcherede de 12 mil til Haverfordwest, hovedbyen i Pembrokeshire, hvor de blev modtaget med "den st\xc3\xb8rste gunst mulig". Her annoncerede waliseren Arnold Butler (der havde m\xc3\xb8dt Henrik i Bretagne), at "hele Pembrokeshire var klare til at tjene ham". Butler. Den n\xc3\xa6ste eftermiddag tog Henrik og hans tropper afsted mod Cardigan og gjorde lejr fem mil fra Cardigan, hvor de fik selskab af Gruffydd Rede med en flok soldater og John Morgan af Tredegar. Den n\xc3\xa6ste dag, den 9. august, passerede de igennem Bwlch-y-gwynt og over Preseli-bjergene til Fagwyr Llwyd syd for Cilgwyn._NEWLINE_Richards statholder i det sydlige Wales Sir Walter Herbert undlod at g\xc3\xa5 imod Henrik og to af hans officerer, Richard Griffith og Evan Morgan, gik over til Henrik med deres m\xc3\xa6nd._NEWLINE_Men den vigtigste afhopper til Henrik i kampagnens tidlige fase var nok Rhys ap Thomas, der var den ledende person i det vestlige Wales. Richard havde udn\xc3\xa6vnt Rhys til statholder for det vestlige Wales for hans afviste deltagelse i Buckingshams opr\xc3\xb8r, samtidig med at han overgivet sin s\xc3\xb8n Gruffydd ap Rhys ap Thomas som kaution, dog h\xc3\xa6vdes det i nogle beretninger at Rhys havde klaret sig af med dette vilk\xc3\xa5r. Imidlertid havde Henrik med succes vundet Rhys over p\xc3\xa5 sin side ved at love ham statholderskabet over hele Wales for hans troskab. Henrik marcherede via Aberystwyth, mens Rhys fulgte en mere sydlig rute samtidig med at han p\xc3\xa5 vejen samlede en h\xc3\xa6r af walisere, vurderet forskelligt til mellem 500 og 2.000 mand, der forst\xc3\xa6rkede Henriks h\xc3\xa6r, da de blev genforenet ved Cefn Digoli, Welshpool. Den 15. eller 18. august krydsede Henriks h\xc3\xa6r den engelske gr\xc3\xa6nse og satte kursen mod Shrewsbury.\n_START_SECTION_\nShreswbury: Porten til England\n_START_PARAGRAPH_\nFra den 22. juni 1485 havde Richard v\xc3\xa6ret bevidst om Henriks forest\xc3\xa5ende invasion og havde givet ordre til sine storm\xc3\xa6nd om holde h\xc3\xb8jeste beredskabsniveau. Nyheden om Henriks landing n\xc3\xa5ede Richard den 11. august, men det tog tre til fire dage for hans budbringere at meddele hans storm\xc3\xa6nd om kongens mobilisering. Den 16. august begyndte samlingen af York-h\xc3\xa6ren. John Howard, hertug af Norfolk, tog afsted mod Leicester, samlingspunktet, denne nat. Byen York, der traditionelt havde v\xc3\xa6ret en h\xc3\xb8jborg for Richards familie, spurgte kongen om instrukser, og efter at have modtaget et svar tre dage senere, sendte byen 80 mand til at slutte sig til kongen. Samtidig havde Henry Percy, jarl af Northumberland, hvis territorier l\xc3\xa5 l\xc3\xa6ngst fra hovedstaden, samlet sine m\xc3\xa6nd og redet til Leicester._NEWLINE_Selvom London var hans m\xc3\xa5l, satte Henrik ikke kursen direkte mod byen. Efter at have hvilet i Shresbury, tog hans h\xc3\xa6r mod \xc3\xb8st og knyttede Sir Gilbert Talbot og andre engelske allierede, inklusive desert\xc3\xb8rer fra Richards styrker, til sig. Selvom h\xc3\xa6ren var vokset betydeligt siden ankomsten, var Henriks h\xc3\xa6r stadig betydelig Richards h\xc3\xa6r talm\xc3\xa6ssigt underlegen. Henriks fart gennem Staffordshire var langsom og forsinkede hans m\xc3\xb8de med Richard s\xc3\xa5 han kunne knytte endnu flere m\xc3\xa6nd til sin sag. Henrik havde kommunikeret p\xc3\xa5 venskabelig vis med Stanley\'erne i nogen tid f\xc3\xb8r han satte sine f\xc3\xb8dder i England, og Stanley\'erne havde mobiliseret deres styrker ved nyheden om Henriks ankomst. De strejfede rundt foran Henriks march gennem det engelske landskab og m\xc3\xb8dtes med Henrik i hemmelighed to gange, mens han bev\xc3\xa6gede sig gennem Staffordshire. Ved det andet m\xc3\xb8de ved Atherstone i Warwickshire havde de konfereret om "hvordan de skulle sl\xc3\xa5 til i slaget mod Richard, som de havde h\xc3\xb8rt ikke var langt v\xc3\xa6k". Den 21. august gjorde Stanley\'erne lejr p\xc3\xa5 en bakkeskr\xc3\xa5ning nord for Dadlington, mens Henrik lagde sin h\xc3\xa6r i lejr ved White Moors nordvest for deres lejr._NEWLINE__NEWLINE_Den 20. august red Richard fra Nottingham til Leicester og sluttede sig til John Howard. Han overnattede i Blue Boar Inn (nedrevet i 1836). Henry Percy ankom dagen efter. Den kongelige h\xc3\xa6r drog vestp\xc3\xa5 for at afbryde Henriks march mod London. Efter at have passeret Sutton Cheney f\xc3\xb8rte Richard sin h\xc3\xa6r mod Ambion Hill, som han mente kunne have taktisk v\xc3\xa6rdi, og gjorde lejr der. Richards nat var ikke rolig, og om morgenen var hans ansigt if\xc3\xb8lge Croyland-kr\xc3\xb8niken "mere blegt og d\xc3\xb8dlignende end normalt."\n_START_SECTION_\nSlagets gang\n_START_PARAGRAPH_\nYork-h\xc3\xa6ren, vurderet til fra 7.500 til 12.000, blev stillet op langs bakkekammens top fra vest mod \xc3\xb8st.  Norfolks gruppe af spydsoldater stod p\xc3\xa5 h\xc3\xb8jre flanke og beskyttede kanonerne og ca. 1.200 bueskytter. Richards gruppe, der bestod af 3.000 fodfolk, udgjorde midten. Northumberland forsvarede den venstre flanke med ca, 4.000 mand, mange til hest. St\xc3\xa5ende p\xc3\xa5 bakketoppen havde Richard et bredt uforstyrret syn over omr\xc3\xa5det. Han kunne Stanley\'erne og deres 4.000-6.000 mand placeret p\xc3\xa5 og omkring Dadlington Hill, mens Henriks h\xc3\xa6r stod mod sydvest._NEWLINE_Henriks styrke er blevet vurderet fra 5.000 til 8.000, landingsstyrken som ved begyndelsen bestod af landflygtige og lejetropper var blevet for\xc3\xb8get med m\xc3\xa6nd, rekrutteret i Wales og de engelske gr\xc3\xa6nsegrevskaber, og desert\xc3\xb8rer fra Richards h\xc3\xa6r. Historikeren John Mackie mener, at 1.800 franske lejetropper ledet af Philipert de Chand\xc3\xa9e udgjorde kernen i Henriks h\xc3\xa6r. John Mair, der skrev 35 \xc3\xa5r efter slaget h\xc3\xa6vdede, at en betydelig del af lejetropperne var skotter. Denne p\xc3\xa5stand er blevet accepteret af nogle moderne historikere. Men Mackie argumenterer for at franskm\xc3\xa6ndene ikke ville have sendte nogle fra Garde \xc3\x89cossaise, den franske konges elitekorps af skotske riddere og bueskytter, men konkluderer at der alligevel nok var nogle f\xc3\xa5 skotter i h\xc3\xa6ren._NEWLINE_I deres fortolkninger af de gamle vage kilder om slagets gang, har historikere placeret omr\xc3\xa5det n\xc3\xa6r Ambion Hills fod som det sandsynlig sted, hvor de to h\xc3\xa6re st\xc3\xb8dte sammen, og har udt\xc3\xa6nkt mulige scenarier for slagets gang. I deres genfort\xc3\xa6lling af slaget begyndte Henrik med at bev\xc3\xa6ge sin h\xc3\xa6r mod Ambion Hill, hvor Richard og hans m\xc3\xa6nd stod. Mens Henriks h\xc3\xa6r bev\xc3\xa6gede sig gennem mosen ved bakkens sydvestlige fod, sendte Richard en besked til Thomas, Lord Stanley, med en trussel om at henrette hans s\xc3\xb8n, Lord Strange, hvis ikke Stanley med det samme angreb Henriks h\xc3\xa6r. Stanley svarede, at han havde andre s\xc3\xb8nner. I ophidselse beordrede Richard Strange halshugget, mens hans m\xc3\xa6nd adl\xc3\xb8d ikke og sagde, at slaget var forest\xc3\xa5ende, og at det derfor ville v\xc3\xa6re mere praktisk at vente med henrettelserne til efter slaget. Henrik sendte ogs\xc3\xa5 budbringere til Stanley, som bedte ham om ham at erkl\xc3\xa6re hans troskab. Svaret var undvigende. Stanley\'erne ville "naturligvis" komme, s\xc3\xa5 snart Henrik havde givet ordre til sin h\xc3\xa6r og gjort dem klar til slaget. Henrik havde intet valg end at konfrontere Richards h\xc3\xa6r alene._NEWLINE_Med god vished om sin manglende krigserfaring overlod Henrik ledelsen af sin h\xc3\xa6r til Oxford og rykkede tilbage til bagtroppen sammen med sine livvagter. Efter at have set Richards bredt opstillede h\xc3\xa6r langs bakkekammen, besluttede Oxford sig for at holde sine m\xc3\xa6nd samlet i stedet for at dele den i tre normale grupper: fortrop, midte og bagtrop. Han beordrede sin m\xc3\xa6nd til ikke at st\xc3\xa5 mere end 10 fod (3 m) fra deres bannere, idet han frygtede at de ville blive omringet. Individuelle grupper trampede sammen og skabte en samlet stor h\xc3\xa6rmasse med ryttere p\xc3\xa5 flankerne._NEWLINE_Mens Lancaster-h\xc3\xa6ren bev\xc3\xa6gede sig rundt om mosen mod fast underlag, blev den forstyrret af Richards kanon. S\xc3\xa5 snart Oxford og hans m\xc3\xa6nd var fri af mosen begyndte Norfolks gruppe og dele af Richards gruppe at g\xc3\xa5 frem. Byger af pile regnede ned over begge sider, mens de n\xc3\xa6rmede sig hinanden. Oxfords m\xc3\xa6nd viste sig som de st\xc3\xa6rkeste i den efterf\xc3\xb8lgende mand mod mand kamp. De holdt deres forsvar og mange af Norfolks m\xc3\xa6nd flygtede fra slagmarken._NEWLINE_Richard s\xc3\xa5 nu at hans h\xc3\xa6r var i problemer og gav derfor signal til Northumberland om at komme til hj\xc3\xa6lp, men Northumberlands gruppe viste ingen tegn p\xc3\xa5 bev\xc3\xa6gelse. Historikere som Horrox og Pugh, mener at Northumberland valgte ikke at hj\xc3\xa6lpe sin konge af personlige \xc3\xa5rsager. Ross drager tvivl om best\xc3\xa6nkningen p\xc3\xa5 Northumberlands loyalitet og foresl\xc3\xa5r i stedet at Ambion Hills sn\xc3\xa6vre bakkekam gjorde det umuligt for ham at slutte sig til slaget. Jarlen skulle enten have rykket lige igennem sine allierede eller foretaget et bredt angreb fra flanken mod Oxfords m\xc3\xa6nd, som var n\xc3\xa6r ved umuligt ud fra datidens taktikstandarder._NEWLINE_I dette kritiske \xc3\xb8jeblik fik Richard \xc3\xb8je p\xc3\xa5 Henrik, som befandt i en vis afstand fra hans hovedstyrke. Med dette syn besluttede Richard sig for at g\xc3\xb8re en hurtig ende p\xc3\xa5 slaget ved at dr\xc3\xa6be modstanderens h\xc3\xa6rf\xc3\xb8rer. Han ledte et rytterangreb rundt om de k\xc3\xa6mpende styrker og red direkte ind i Henriks gruppe. Flere beretninger vurderer at Richards styrke bestod af 800-1000 riddere, men Ross mener at det var mest sandsynligt at Richard kun havde f\xc3\xb8lge af sine livvagter og n\xc3\xa6rmeste venner. Richard dr\xc3\xa6bte Henriks faneb\xc3\xa6rer Sir Willam Brandon i det f\xc3\xb8rste angreb og kastede den store og st\xc3\xa6rke John Cheyne, Edvards 4. tidligere faneb\xc3\xa6rer, af hesten med et slag til hovedet fra sin br\xc3\xa6kkede lanse. Franske lejetropper i Henriks f\xc3\xb8lge berettede, hvordan angrebet havde overrumplet dem, og at Henrik havde s\xc3\xb8gt beskyttelse ved at stige af hesten og gemme sig bag dem for at blive et tydeligt m\xc3\xa5l. Henrik gjorde ingen fors\xc3\xb8g p\xc3\xa5 engagere sig selv i slaget._NEWLINE_Oxford havde efterladt en lille reserve af spydsoldater med Henrik. De s\xc3\xa6nkede farten p\xc3\xa5 Richards angreb til hest og gav dem ekstra tid. Henriks tilbagev\xc3\xa6rende livvagter omringede deres herre og holdt med succes ham v\xc3\xa6k fra York-kongen. Samtidig, idet han havde set Richard i kamp mod Henriks m\xc3\xa6nd og afsk\xc3\xa5ret fra sin hovedh\xc3\xa6r, br\xc3\xb8d Stanley\'erne op og red afsted til Henriks hj\xc3\xa6lp. Nu i undertal blev Richards gruppe omringet og presset tilbage. Richards styrke blev skubbet flere hundrede meter v\xc3\xa6k fra Henrik, t\xc3\xa6t til kanten af mosen, som Richards hest v\xc3\xa6ltede ned i. Richard nu til fods, kom sig, og samlede sine sine f\xc3\xa5 tilbagev\xc3\xa6rende st\xc3\xb8tter, da han stadig n\xc3\xa6gtede at overgive sig: "Gud forb\xc3\xb8d mig at tr\xc3\xa6de et skridt tilbage. Jeg vil enten vindet slaget som en konge eller d\xc3\xb8 som \xc3\xa9n." Under kampen mistede Richards faneb\xc3\xa6rer Sir Percival Thirlwall begge sin ben, men fortsatte med at holde Yorks fane l\xc3\xb8ftet indtil han blev dr\xc3\xa6bt._NEWLINE_Polydore Vergil, Henrik Tudors officielle historiker, berettede, at "Kong Richard blev dr\xc3\xa6bt modigt k\xc3\xa6mpende alene under fjendens tykkeste pres". Richard var kommet en sv\xc3\xa6rdl\xc3\xa6ngde fra Henrik f\xc3\xb8r han blev omringet af Sir William Stanleys m\xc3\xa6nd og dr\xc3\xa6bt. Kr\xc3\xb8nik\xc3\xb8ren Jean Molinet fra Burgund fort\xc3\xa6ller, at det var en waliser der gav Richard d\xc3\xb8dst\xc3\xb8det med en Hellebard, mens Richards hest var fanget i den mosede jord. Det blev fortalt at slagene var s\xc3\xa5 voldsomme, at kongens hjelm var blevet sl\xc3\xa5et ind i hans kranium. Den samtidige walisiske poet Guto\'r Glyn antyder, at den ledende walisiske Lancaster-st\xc3\xb8tte Rhys ap Thomas, eller en af hans m\xc3\xa6nd, dr\xc3\xa6bte konge, og skrev at "han dr\xc3\xa6bte vildsvinet, barberede hans hovede." Analyser af Richards skelet fandt 11 s\xc3\xa5r, 9 af dem i hovedet. Et blad som p\xc3\xa5 en hellebard havde sk\xc3\xa5ret dele af Richards kraniums bagside af, et tegn p\xc3\xa5 at han havde mistet sin hjelm._NEWLINE_Richards h\xc3\xa6r faldt sammen efter nyheden om hans d\xc3\xb8d havde spredt sig. Northumberland og hans m\xc3\xa6nd flygtede, da de havde set kongens sk\xc3\xa6bne, mens Norfolk blev dr\xc3\xa6bt.\n_START_SECTION_\nEfter slaget\n_START_PARAGRAPH_\nDet fort\xc3\xa6lles, at Richards krans blev fundet efter slaget og bragt til Henrik, som blev erkl\xc3\xa6ret konge p\xc3\xa5 toppen af Crown Hill n\xc3\xa6r landsbyen Stoke Golding. If\xc3\xb8lge Vergil, Henriks officielle historiker, var det Thomas, Lord Stanley, der fandt kransen. Historikerne Stanley Chrimes og Sydney Anglo afviser legenden om at kransen blev fundet i en tj\xc3\xb8rneh\xc3\xa6k, da ingen samtidige kilder fort\xc3\xa6ller om dette. Ross afviser dog ikke legenden. Han mener , at tj\xc3\xb8rneh\xc3\xa6kken ikke ville have v\xc3\xa6ret p\xc3\xa5 Henriks v\xc3\xa5benskjold, hvis den ikke havde haft en vigtig rolle i hans magtovertagelse. Baldwin pointerer, at tj\xc3\xb8rneh\xc3\xa6kken som motiv allerede blev brugt af Huset Lancaster, og at Henrik bare tilf\xc3\xb8jede kronen._NEWLINE_I Vergils skildring omkom 100 af Henriks m\xc3\xa6nd og 1.000 m\xc3\xa6nd af Richards m\xc3\xa6nd, et forhold som Chrimes mener er en overdrivelse. De faldnes lig blev bragt til St. James Church i Dadlington til begravelse. Henrik n\xc3\xa6gtede enhver hurtig begravelse til Richard. I stedet blev den sidste York konges lig kl\xc3\xa6dt helt af og fastsp\xc3\xa6ndt tv\xc3\xa6rs oven p\xc3\xa5 en hest. Hans lig blev f\xc3\xb8rt til Leicester og offentligt vist frem for at bevise, at han var d\xc3\xb8d. Tidlige beretninger antyder, at det fandt sted i Church of the Annunciation of Our Lady of the Newarke. After two days, the corpse was interred in a plain tomb, within the church of the Greyfriars. Efter to dage blev liget anbragt i en simpel grav i gr\xc3\xa5br\xc3\xb8dres kirke. Denne kirke blev nedrevet efter Klostrets nedl\xc3\xa6ggelse i 1538, og placeringen af Richards grav var i lang tid uvis._NEWLINE_Den 12. september 2012 bekendtgjorde ark\xc3\xa6ologer fundet af et begravet skelet med en krummet rygs\xc3\xb8jle og hovedskader under en parkeringsplads i Leicester og deres mistanke om at fundet kunne v\xc3\xa6re Richards 3.\'s lig.. Den 4. februar 2013 blev det bekendtgjort, at analyser af DNA havde overbevist University of Leicesters videnskabsm\xc3\xa6nd og forskere at ligresterne "uden rimelig tvivl" tilh\xc3\xb8rte Richard. Den 26. marts 2015 blev ligresterne ved en ceremoni begravet i Leicester Cathedral. Dagen efter blev Richards grav afsl\xc3\xb8ret._NEWLINE_Henrik sendte lejesoldaterne i sin h\xc3\xa6r bort og beholdt kun en lille kerne af loyale soldater, som blev formeret i Yeomen of the Guard, og begyndte at etablere sit styre i England. Parlamentet oph\xc3\xa6vede fratagelsen af hans liv og gods og erkl\xc3\xa6rede Richards styre for ulovligt, dog bliver Richards styre stadig officielt anerkendt i Englands historieannaler. Bekendtg\xc3\xb8relsen om Edvard 4,\'s b\xc3\xb8rn illegitimitet blev ogs\xc3\xa5 annulleret, s\xc3\xa5ledes at Elizabeth af York atter var en royal prinsesse. \xc3\x86gteskabet mellem Elizabeth, arvingen til Huset York, og Henrik, Lederen af Huset Lancaster, markerede afslutningen p\xc3\xa5 fejden mellem disse to huse og begyndelsen p\xc3\xa5 Huset Tudor. Det kongelige \xc3\xa6gteskab blev udskudt indtil Henrik var blevet kronet konge og havde etableret sit styre sikkert nok til at forhindre Elizabeth og hendes sl\xc3\xa6gts tronkrav. Henrik overbeviste derudover ogs\xc3\xa5 parlamentet til at rykke begyndelsen p\xc3\xa5 hans regeringstid tilbage til dagen f\xc3\xb8r Slaget ved Bosworth, s\xc3\xa5ledes at han med tilbagevirkende kraft kunne erkl\xc3\xa6re dem der havde k\xc3\xa6mpet imod ham som forr\xc3\xa6dere. Henry Percy, jarl af Northumberland, der var forblevet inaktiv under slaget, blev f\xc3\xa6lgslet, men senere l\xc3\xb8sladt og genindsat for at kunne pacificere det nordlige England i Henriks navn. Udrensningen af dem, der havde k\xc3\xa6mpet for Richard, optog Henriks to f\xc3\xb8rste regerings\xc3\xa5r, sk\xc3\xb8nt han senere viste sig parat til at acceptere dem, der underkastede sig, uanset deres tidligere troskab._NEWLINE_Blandt sine st\xc3\xb8tter, gav Henrik de st\xc3\xb8rste bel\xc3\xb8nninger til Stanley\'erne. Udover at g\xc3\xb8re Sir William til sin kammerherre, gjorde han Lord Stanley til jarl af Derby og sk\xc3\xa6nkede ham store formuer og hverv i andre godser. Henrik bel\xc3\xb8nnede John de Vere, Jarl af Oxford med at give ham de de godser og titler, som han var blevet frataget af York kongerne, og udn\xc3\xa6vne ham til Tower of Londons konstabel og admiral over England, Irland og Akvitanien. Henrik gjorde sin onkel, Jasper Tudor, til Hertug af Bedford. Han tilbagegav gav sin mor hendes godser og formuer, som RIchard havde frataget hende. Han viste sig som en god s\xc3\xb8n, der gav hende en \xc3\xa6resplads ved hoffet og fulgte hende trofast gennem hele sin regeringstid. Parlamentets erkl\xc3\xa6rede Margaret Beauforts besiddelser personlige, s\xc3\xa5ledes at hun ikke l\xc3\xa6ngere skulle styre dem gennem sin husbond, Lord Stanley. Elton p\xc3\xa5peger, at p\xc3\xa5 trods af hans tidlige rundh\xc3\xa5ndethed, kom Henriks st\xc3\xb8tter p\xc3\xa5 Bosworth kun til at nyde hans s\xc3\xa6rlige gunst i kort tid. I de senere \xc3\xa5r forfremmede han kun dem, der var bedst til at tjene hans interesser._NEWLINE_Som konger f\xc3\xb8r ham, m\xc3\xb8dte Henrik modstand. Det f\xc3\xb8rste \xc3\xa5bne opr\xc3\xb8r fandt sted to \xc3\xa5r efter Slaget ved Bosworth. Lambert Simnel h\xc3\xa6vdede at v\xc3\xa6re Edvard Plantagenet, den 17. jarl af Warwick, som var Edvard 4.\'s nev\xc3\xb8. John de la Pole, jarlen af Lincoln, st\xc3\xb8ttede hans tronkrav og ledte opr\xc3\xb8rsstyrkerne i Huset Yorks navn. Opr\xc3\xb8rsh\xc3\xa6ren afv\xc3\xa6rgede flere angreb fra Northumberlands styrker, f\xc3\xb8r den m\xc3\xb8dte Henriks h\xc3\xa6r i Slaget ved Stoke den 16. juni 1487. inklusive flere tidligere st\xc3\xb8tter af Richard 3. Henrik vandt slaget nemt, men andre utilfredse opr\xc3\xb8r og konspirationer fulgte efter. Et opr\xc3\xb8r begyndte i 1489 med mordet p\xc3\xa5 Northumberland. Milit\xc3\xa6rhistorikeren Michael C. C. Adams fort\xc3\xa6ller, at forfatteren til et brev, som l\xc3\xa5 ved siden af Norhumberlands lig, giver jarlen skylden for RIchards d\xc3\xb8d.\n_START_SECTION_\nF\xc3\xb8lger og historisk betydning\n_START_PARAGRAPH_\nSamtidige beretninger om Slaget ved Bosworth kan findes i fire hovedkilder, hvor af den ene er den engelske Chroyland Chronicle, som er skrevet af en York kr\xc3\xb8nikeskriver, som baserede sin beretning p\xc3\xa5 andenh\xc3\xa5ndsviden fra adelsfolk og soldater. De andre beretninger er skrevet af udl\xc3\xa6ndinge: Vergil, Jean Molinet og Diego de Valera. Mens Molinet er sympatisk over for Richard, gjorde Vergil tjeneste for Henrik og anvendte kun de informationer fra kongen og hans unders\xc3\xa5tter, der satte dem i et positivt lys. Diego de Valera, hvis information Ross betragter som utrov\xc3\xa6rdig, baserede sit v\xc3\xa6rk p\xc3\xa5 breve fra spanske handelsfolk. Andre historikere har imidlertid anvendt Valeras v\xc3\xa6rk til at udlede mulige v\xc3\xa6rdifulde indblik, som ikke let evidente i andre kilder. Ross betragter digtet "The Ballad of Bosworth Field" en anvendelig kilde til at skaffe sig viden om bestemte detaljer fra slaget. M\xc3\xa6ngden af forskellige beretninger, for det meste baseret baseret anden- og tredjeh\xc3\xa5ndsviden, har vist sig som en hindring for historikere n\xc3\xa5r de skulle rekonstruere slagets gang. Deres f\xc3\xa6lles problem er at der, bortset fra slagets udfald, er meget f\xc3\xa5 detaljer om selve slaget at finde i kr\xc3\xb8nikerne. If\xc3\xb8lge historikeren Michael Hicks er Slaget ved Bosworth et af de v\xc3\xa6rst bevidnede slag under Rosekrigene.\n_START_SECTION_\nHistoriske gengivelser og fortolkninger\n_START_PARAGRAPH_\nHenrik bestr\xc3\xa6bte sig p\xc3\xa5 at pr\xc3\xa6sentere sin sejr som en ny begyndelse for landet. Han hyrede kr\xc3\xb8nikeskrivere til at portr\xc3\xa6ttere sit styre som en "moderne tid" med dets begyndelse i 1485. Hicks fastsl\xc3\xa5r, at v\xc3\xa6rker af Vergil og den blinde historiker Bernard Andr\xc3\xa9s, promoveret af de efterf\xc3\xb8lgende Tudor regenter, blev de officielle kilder for forfattere i de n\xc3\xa6ste fire hundrede \xc3\xa5r. Som s\xc3\xa5dan tegner Tudor litteraturen et flatterende billede af Henriks regeringstid, skildrer Slaget ved Bosworth som borgerkrigens afsluttende slag og g\xc3\xa5r let hen over de senere opr\xc3\xb8r. I England sluttede Middelalderen i 1485, og English Heritage h\xc3\xa6vder at bortset fra 1066, hvor Vilhelm Erobreren vandt England i Slaget ved Hastings er der ikke et liges\xc3\xa5 betydeligt \xc3\xa5r i engelsk historie. Ved at portr\xc3\xa6ttere Richard 3. som en pukkelrygget tyran, der tilranede sig kronen ved at dr\xc3\xa6be sine nev\xc3\xb8er, knyttede Tudor historikerne en sans af myte til slaget. Det blev et episk slag mellem det gode og onde med et tilfredsstillende moralsk udfald. If\xc3\xb8lge Colin Burrow var Bernard Andr\xc3\xa9 s\xc3\xa5 overv\xc3\xa6ldet af slagets historiske betydning at han gengav det med in blank side i sin "Henrik VII" (1502). For Professor Peter Saccio var slaget vitterligt et unikt slag i den engelske histories annaler, for "sejren blev ikke bestemt af dem der k\xc3\xa6mpede, men af dem der ventede med at k\xc3\xa6mpe indtil de var sikre p\xc3\xa5 at v\xc3\xa6re p\xc3\xa5 den sejrende side"._NEWLINE_Historikere som Adams og Horrox mener, at Richard ikke tabte slaget p\xc3\xa5 grund af nogle mytiske \xc3\xa5rsager, men p\xc3\xa5 grund af d\xc3\xa5rlig moral og manglende loyalitet i sin h\xc3\xa6r. De fleste menige soldater fandt det sv\xc3\xa6rt at k\xc3\xa6mpe for en utrov\xc3\xa6rdig fyrste, og flere lensherrer troede, at deres situation kunne blive bedre, hvis Richard blev styrtet.  Over for s\xc3\xa5dan et dobbeltspil var Richards desperate angreb if\xc3\xb8lge Adams den eneste ridderlige handling p\xc3\xa5 slagmarken. Som historikeren Michael Bennet udtrykker det, var angrebet det engelske [middelalder]-ridderskabs svanesang. Adams mener, at denne betragtning blev delt p\xc3\xa5 samme tid af trykkeren William Caxton, som n\xc3\xb8d st\xc3\xb8tte fra Edvard 4. og Richard 3. Ni dage efter slaget udgav Caxton Thomas Malorys historie om ridderskab og d\xc3\xb8d ved forr\xc3\xa6deri "Le Morte d\'Arthur" \xc3\xb8jensynligt som et svar p\xc3\xa5 omst\xc3\xa6ndighederne omkring Richards d\xc3\xb8d._NEWLINE_Elton tror ikke at Slaget ved Bosworth havde nogen bestemt betydning og peger p\xc3\xa5 at man i det 20. \xc3\xa5rhundredes England stort set havde ignoreret slaget indtil dets 500-\xc3\xa5rs jubil\xc3\xa6um. I hans betragtning demonstrerer manglen p\xc3\xa5 specifik viden om slaget, ingen ved hvad der pr\xc3\xa6cist skete, dens manglende betydning for det engelske samfund. Elton anser slaget som blot en del af Henriks bestr\xc3\xa6belser p\xc3\xa5 at etablere sit styre og understreger sin pointe ved at bem\xc3\xa6rke at det tog den unge konge 10 \xc3\xa5r at pacificere fraktionerne og opr\xc3\xb8rerne for at sikre sin trone._NEWLINE_Mackie h\xc3\xa6vder, at Slaget ved Bosworth i bagklogskab er betydningsfuldt som det afg\xc3\xb8rende slag, der etablerede et dynasti som kom til at regere England uforstyrret i mere end et hundrede \xc3\xa5r. Mackie bem\xc3\xa6rker at datidens historikere, varsomme efter tre hurtige kongelige tronf\xc3\xb8lgere under den langvarige Rosekrigene, s\xc3\xa5 Slaget ved Bosworth som endnu et slag i en lang r\xc3\xa6kke af slag. Det var gennem v\xc3\xa6rker af Francis Bacons og hans efterf\xc3\xb8lgeres v\xc3\xa6rker og bestr\xc3\xa6belser at offentligheden begyndte at tro at slaget havde bestemt deres fremtid ved at bringe "tyranens fald".\n_START_SECTION_\nShakespeares dramatisering\n_START_PARAGRAPH_\nWilliam Shakespeare giver Slaget ved Bosworth stor betydning i sit skuespil Richard den Tredje. Det er det eneste "store slag", ingen anden kampscene distraherer publikum fra slaget, repr\xc3\xa6senteret med \xc3\xa9n mod \xc3\xa9n sv\xc3\xa6rdkamp mellem Henrik Tudor og Richard 3. Shakespeare anvender denne duel som en klimatisk afslutning p\xc3\xa5 skuespillet og Rosekrigene, og til forsvar af moral ved at portr\xc3\xa6ttere det godes utvivlsomme triumf over det onde. Richard, den skurkagtige hovedperson, havde f\xc3\xa5et skabt sit ry i slagene i Shakespeares tidligere v\xc3\xa6rk Henrik den Sjette, del 3, som en formidabel ridder og modig h\xc3\xa6rf\xc3\xb8rer, i skarp mods\xc3\xa6tning til de ondskabsfulde midler han anvender for at blive konge i Richard den Tredje. Selvom Slaget om Bosworth kun har fem s\xc3\xa6tninger til at iscenes\xc3\xa6tte det, er der tre scener og mere end fire hundrede linjer der g\xc3\xa5r forinden slaget, der udbygger baggrunden og karakterernes motivationer i forventning af slaget._NEWLINE_Shakespeares beretning om slaget er hovedsageligt baseret p\xc3\xa5 kr\xc3\xb8nikeskriverne Edward Hall og Raphaels Holinsheds dramatiske historieskrivning, som var baseret p\xc3\xa5 Vergils kr\xc3\xb8nike. Shakespears holdning til Richard var derimod formet af Thomas More, hvis v\xc3\xa6rker viste en ekstrem forudindtagethed over for York kongen. P\xc3\xa5 grund af denne indflydelse er et skuespil der bagvasker kongen, og Shakespeare havde ingen bet\xc3\xa6nkeligheder for at afvige fra historien for dramatikens skyld. Margrete af Anjou var d\xc3\xb8d i 1482, men hos Shakespeare talte hun med Richards mor inden slaget for at forudane Richards sk\xc3\xa6bne og for at opfylde den profeti, som hun havde fremsagt i skuespillet Henrik den Sjette. Shakespeare overdriver \xc3\xa5rsagerne til Richards s\xc3\xb8vnl\xc3\xb8se nat inden slaget og forestiller den som en plage af sp\xc3\xb8gelser af dem, som kongen havde myrdet, inklusiv Buckingham. Richard er portr\xc3\xa6tteret som lidende af samvittighedskvaler, men mens han taler genvinder han sin selvtillid og h\xc3\xa6vder at han vil v\xc3\xa6re ond, hvis det var det der skulle til for at beholde sin krone._NEWLINE_Kampen mellem de to h\xc3\xa6re er simuleret med voldsomme lyde ude fra kulissen, mens skuespillere g\xc3\xa5r ind p\xc3\xa5 scenen og leverer deres replikker og g\xc3\xa5r ud. For at \xc3\xb8ge sp\xc3\xa6ndingen inden duellen, beder Shakespeare om endnu mere larm efter at Richards r\xc3\xa5dgiver William Catesby, har annonceret at kongen "[opf\xc3\xb8rer] flere undere end en mand". Richard afbryder sin indtr\xc3\xa6den med den klassiske replik: "En hest, en hest" Mit Kongerige for en hest!". Han n\xc3\xa6gter at tr\xc3\xa6kke sig og forts\xc3\xa6tter med at s\xc3\xb8ge at dr\xc3\xa6be Henriks dobbeltg\xc3\xa6ngere indtil han havde dr\xc3\xa6bt sin nemesis. Der er ingen dokumenterede beviser for at Henrik havde fem lokkeduer under Slaget ved Bosworth. Ideen er Shakespeares egen opfindelse. Han var inspireret af Henrik 4.\'s anvendelse af dem i Slaget ved Shrewsbury i 1403 for at forst\xc3\xa6rke Richards mod p\xc3\xa5 slagmarken. Ligeledes er mand mod mand duellen mellem Henrik og Richards v\xc3\xa6rk. "The True Tragedy of Richard III" af en ukendt dramatiker, der er fra 1594 og derved udkom f\xc3\xb8r Shakespeares skuespil, har ingen tegn p\xc3\xa5 iscenes\xc3\xa6ttelse af s\xc3\xa5dan en kamp. Dens sceneanvisninger giver ingen tegn p\xc3\xa5 synlig kamp._NEWLINE_P\xc3\xa5 trods af de dramtiske friheder, blev Shakespeares version af Slaget ved Bosworth kilden til begivenhederne i engelske l\xc3\xa6reb\xc3\xb8ger i det 18. \xc3\xa5rhundrede og 19. \xc3\xa5rhundrede. Dette forherligede billeder af historien, som blev udbredt i b\xc3\xb8ger og billeder, og som blev spillet p\xc3\xa5 scener landet rundt, foruroligede humoristen Gilbert Abbott \xc3\xa1 Beckett. Han udtrykte sin kritik i form af et digt, der satte lighedstegn mellem romantiseringen af slaget med en femte-rangs ops\xc3\xa6tning af Richard den Tredje: tarveligt kl\xc3\xa6dte skuespillere udk\xc3\xa6mper Slaget ved Bosworth p\xc3\xa5 scenen, mens dem med mindre roller driver den af bag ved, uden at vise nogen interesse for hvad der sker._NEWLINE_I Laurence Oliviers filmatisering fra 1955 er Slaget ved Bosworth ikke kun gengivet med duellen, men ogs\xc3\xa5 med slagets kampe, som er blevet filmens mest ber\xc3\xb8mte scene og som ofte vises p\xc3\xa5 Bosworth Battlefield Heritage Centre. Filmen viser slaget mellem York og Lancaster h\xc3\xa6rene p\xc3\xa5 en \xc3\xa5ben mark og fokuserer p\xc3\xa5 enkelte karakter midt under den voldsomme mand mod mand kamp. Filmen blev hyldet for sin realisme. En kritiker fra The Manchester Guardian var dog ikke imponeret, da han fandt antallet af k\xc3\xa6mpende alt for spredte p\xc3\xa5 de \xc3\xa5bne marker og en mangel p\xc3\xa5 underfundighed i Richards d\xc3\xb8dsscene. Den m\xc3\xa5de som det gengives hvordan Richard forberedte sin h\xc3\xa6r til slaget modtog ogs\xc3\xa5 hyldest. Mens Richard taler til sine m\xc3\xa6nd og tegner son planer i sandet med sit sv\xc3\xa6rd, vises hans h\xc3\xa6r p\xc3\xa5 l\xc3\xa6rredet placere sig i slagorden efter Richards instrukser. N\xc3\xb8je bundet sammen g\xc3\xb8r kombinationen af de billedlige og narrative elementer Richard til en historiefort\xc3\xa6ller, der s\xc3\xa6tter sin store plan i handling. Shakespear kritikeren Herbert Coursen udvider dette billede: Richard s\xc3\xa6tter sig selv op som m\xc3\xa6ndenes skaber, men d\xc3\xb8r af sine skabningers grusomhed. Courson ser skildringen som en mods\xc3\xa6tning til Henrik 5. og hans "v\xc3\xa5benbr\xc3\xb8dre"._NEWLINE_\xc3\x86ndringen af omgivelserne for Richard den Tredje til et fascistisk England i 1930\'erne i Ian McKellens 1995 film faldt dog ikke god jord hos historikere. Adams postulerer, at Shakespeares originale fort\xc3\xa6lling om Richards sk\xc3\xa6bne ved Bosworth l\xc3\xa6rer moralen om at m\xc3\xb8de ens sk\xc3\xa6bne, lige meget hvor uretf\xc3\xa6rdig den er, "\xc3\xa6delt og med v\xc3\xa6rdighed". Ved at overskygge den dramatisk l\xc3\xa6re med special effects, reducerer Mckellens film sin udgave af slaget til et pyroteknisk show om en endimensional skurks d\xc3\xb8d. Coursen er enig i at i denne udgave er slaget og Richards ende forslidt og uimponerende.\n_START_SECTION_\nSlagets beliggenhed\n_START_PARAGRAPH_\nOfficielt anser Leicestershires amtsr\xc3\xa5d at Slaget ved Bosworth fandt sted i n\xc3\xa6rheden af byen Market Bosworth. R\xc3\xa5det engagerede historikeren Daniel Williams til at forske i slaget, og i 1974 opf\xc3\xb8rte man p\xc3\xa5 baggrund af hans fund Bosworth Battlefield Heritage Centre med dets udstillinger. Williams fortolkning er dog siden da blevet sat sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5lstegn ved. I forbindelse med slagets 400-\xc3\xa5rs fejring i 1985 fik en strid frem blandt historikere mange til at tvivle p\xc3\xa5 Williams\' teori. S\xc3\xa6rlig viste geologiske unders\xc3\xb8gelser, gennemf\xc3\xb8rt fra 2003 til 2009 af Battlefields Trust, en velg\xc3\xb8rende organisation, der v\xc3\xa6rner og studerer gamle engelske slagmarker, at den sydlige og \xc3\xb8stlige side af Ambion Hill havde v\xc3\xa6ret fast grund i 1400-tallet, i mods\xc3\xa6tning til Williams p\xc3\xa5stand om at det havde v\xc3\xa6ret et stort sumpomr\xc3\xa5de. Landskabsark\xc3\xa6ologen Glenn Foard, unders\xc3\xb8gelsernes leder, udtalte at de fundne jordpr\xc3\xb8ver og milit\xc3\xa6rudstyr fra Middelalderen peger p\xc3\xa5 at slaget fandt sted 2 engelske mil (3,2 km) sydvest for Ambion Hill (52\xc2\xb034\xe2\x80\xb241\xe2\x80\xb3N 1\xc2\xb026\xe2\x80\xb202\xe2\x80\xb3W), en uoverensstemmelse med den udbredte tro p\xc3\xa5 at slaget fandt sted i n\xc3\xa6rheden af bakkens fod.\n_START_SECTION_\nHistorikeres teorier\n_START_PARAGRAPH_\nThe Historic Buidlings and Monuments Commission for England (aka. "English Heritage") mener at slaget var opkaldt efter Market Bosworth, da byen var den n\xc3\xa6rmeste betydelige bos\xc3\xa6ttelse i forhold til slaget i det 15. \xc3\xa5rhundrede. Som unders\xc3\xb8gt af Professor Philip Morgan, kan et slag ikke med det samme f\xc3\xa5 et specifikt navn. Som tiden g\xc3\xa5r kan skrivere af administrative eller historiske fortegnelser finde det n\xc3\xb8dvendigt at identificere et betydningsfuldt slag og till\xc3\xa6gger det et navn, oftest et stednavn indhentet fra kombattanter eller observanter. Det officielle navn bliver accepteret af samfundet og fremtidige generationer uden sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5l. Tidlige fortegnelser henf\xc3\xb8rte Slaget ved Bosworth med "Brownehethe", "bellem Miravallenses", "Sandeford" og "Dadlyngton field". Den tidliges fortegnelse, et bystyrenotits af 23. august 1485 fra York placerer slaget ved "Redemore mark". Dette er bekr\xc3\xa6ftet i et brev fra 1485-86, der n\xc3\xa6vner "Redemore" som slagets sted. If\xc3\xb8lge historikeren Peter er der ingen fortegnelser der forbinder slaget med "Bosworth" inden 1510._NEWLINE_Foss er udpeget af English Heritage som hovedfortaleren for at slaget fandt sted ved "Redemore". Han mener at navnet kommer af det angelsaksiske "Hredo mor", der betyder "r\xc3\xb8rbevokset sumpland". P\xc3\xa5 baggrund af kirkefortegnelser fra det 13. til det 16. \xc3\xa5rhundrede, tror han at "Redemore" var et v\xc3\xa5domr\xc3\xa5de, der l\xc3\xa5 mellem Ambion Hill og landsbyen Dadlington, og i n\xc3\xa6rheden af Fenn Lanes, en romersk vej, der l\xc3\xb8b fra \xc3\xb8st til vest gennem omr\xc3\xa5der. Foard anser denne vej for den mest sandsynlige rute som begge h\xc3\xa6rene tog for at n\xc3\xa5 frem til slagmarken. Williams afviser ideen "Redmore" som en specifik lokation og forklarer at udtrykket henviser til et stort omr\xc3\xa5de med r\xc3\xb8dlig jord. Foss h\xc3\xa6vder at Williams kilder er lokale fort\xc3\xa6llinger og fejlagtige fortolkninger af fortegnelser. Derudover foresl\xc3\xa5r han, at Williams var blevet p\xc3\xa5virket af historikeren William Huttons "The Battle of Bosworth-Field" fra 1788, som Foss giver skylden for at have introduceret ideen om at slaget stod vest for Ambion Hill, nord for floden Sence. Hutton fejlfortolkede if\xc3\xb8lge Foss\' antagelse et afsnit fra sin kilde Raphael Holinsheds 1577 Kr\xc3\xb8nike. Holinshed skrev: "Kong Richards slog lejr p\xc3\xa5 marken ved en bakke kaldet Anne Beame, opfriskede sine soldater og gjorde hvile". Foss mener at Hutton fejlagtigt tolkede "marken" som "slagmarken" og p\xc3\xa5 denne m\xc3\xa5de skabte ideen om at kampende fandt sted ved Anne Beame (Ambion) Hill. At "sl\xc3\xa5 lejr p\xc3\xa5 marken" (Pitch his field) var som Foss pr\xc3\xa6ciserer et udtryk fra den tid om at sl\xc3\xa5 lejr._NEWLINE_Foss bringer endnu et bevis for sin "Redemore" teori ved at citerer Edward Halls 1550 Kr\xc3\xb8nike. Hall meddeler, at Richards h\xc3\xa6r tr\xc3\xa5dte ind p\xc3\xa5 en slette efter at den havde forladt lejren den n\xc3\xa6ste dag. Derudover skrev historikeren William Burton, forfatteren til "Description of Leicestershire" (1622) at slaget" blev k\xc3\xa6mpet p\xc3\xa5 et stort, fladt, j\xc3\xa6vnt og vidt terr\xc3\xa6n, tre mil [5 km] fra [Bosworth], mellem byerne Shenton, Sutton [Cheney], Dadlington og Stoke [Golding]. Efter Foss\' mening beskriver begge kilder et omr\xc3\xa5de med fladt terr\xc3\xa6n nord for Dadlington.\n_START_SECTION_\nDet fysiske sted\n_START_PARAGRAPH_\nEnglish Heritage, der er ansvarlig for at bestyre Englands historiske steder, anvender begge teorier til at placere Slaget ved Bosworths beliggenhed. Uden at foretr\xc3\xa6kke den ene teori frem for den anden, har de skabt en sammenh\xc3\xa6ngende gr\xc3\xa6nse for slagmarken, der indeholder de beliggenheder, som Williams og Foss har fremsagt. Omr\xc3\xa5det har gennemg\xc3\xa5et betydelige \xc3\xa6ndringer over \xc3\xa5rene, med begyndelse efter slaget. Holinshed oplyser i sin kr\xc3\xb8nike, at han fandt fast jord d\xc3\xa9r hvor han forventede at der var sumpet, og Burton bekr\xc3\xa6fter, at der ved slutningen af det 16. \xc3\xa5rhundrede, at slagmarkens omr\xc3\xa5de var indhegnet og blevet \xc3\xa6ndret s\xc3\xa5 det kunne anvendes til landbrug. Tr\xc3\xa6er var blevet plantet p\xc3\xa5 Ambion Hills sydside, derved skabtes Ambion Wood. I det 18. \xc3\xa5rhundrede og 19. \xc3\xa5rhundrede blev Ashby Kanalen gravet gennem omr\xc3\xa5det vest og sydvest for Ambion Hill. Snoet langs kanalen i en vis afstand krydser Ashby and Nuneaton Joint Railway omr\xc3\xa5det p\xc3\xa5 en d\xc3\xa6mning. \xc3\x86ndringerne i landskabet var s\xc3\xa5 store, at da Huttun bes\xc3\xb8gte omr\xc3\xa5det igen i 1807 efter et tidligere bes\xc3\xb8g i 1788, havde han sv\xc3\xa6rt ved at finde rundt._NEWLINE__NEWLINE_Bosworth Battlefield Heritage Centre blev bygget p\xc3\xa5 Ambion Hill, n\xc3\xa6r Richard\'s Well. If\xc3\xb8lge legende drak Richard 3. fra en af de mange kilder i omr\xc3\xa5det p\xc3\xa5 dagen for slaget. I 1788 udpegede en lokal en af disse kilder til at v\xc3\xa6re legendens kilde. En stenstruktur blev senere bygget over dette sted. Inskriptionen p\xc3\xa5 kilden lyder:_NEWLINE_"N\xc3\xa6r dette sted, den 22. august, i en alder af 32 \xc3\xa5r, faldt kong Richard 3. tappert i kamp for forsvaret af sit rige og sin krone mod tronrageren Henrik Tudor._NEWLINE_Varden blev sat op af Dr. Samuel Parr i 1813 for at markere kilden, hvorfra det siges at kongen skulle have drukket under slaget._NEWLINE_Det vedligeholdes af Den Hvide Vildsvins Selskab"_NEWLINE_Nordvest for Ambion, lige over den nordlige biflod til Sence floden, markerer et flag og en mindesten Richard\'s Field. Opsat i 1973 blev dette sted valgt p\xc3\xa5 baggrund af Williams teori. St. James\'s Church ved Dadlington er den eneste bygning i omr\xc3\xa5det, der med sikkerhed kan forbindes med Slaget ved Bosworth. Ligene fra slagets dr\xc3\xa6bte blev begravet der.\n_START_SECTION_\nDen genfundne slagmark og mulige slagscenarie\n_START_PARAGRAPH_\nDe meget omfattende unders\xc3\xb8gelser, der blev udf\xc3\xb8rt (2005-2009) af Battlefields Trust ledet af Glenn Foard, ledte endeligt til det rette sted, hvor slaget fandt sted. Dette ligger yderligere omtrent en kilometer l\xc3\xa6ngere mod vest, end den placering foresl\xc3\xa5et af Peter Foss. Det ligger hvor der p\xc3\xa5 slagets tid l\xc3\xa5 et omr\xc3\xa5de af gr\xc3\xa6nseland mellem flere byers gr\xc3\xa6nser. Der var en klynge af marknavne, der tyder p\xc3\xa5 at der var sumpland og hede. Ved systematisk anvendelse af metaldetektorer blev der fundet 34 kanonkugler af bly (mere end de samlede fund tidligere fundet p\xc3\xa5 andre 1400-tals europ\xc3\xa6iske slagmarker), samt andre betydelige fund, inklusiv en lille forgyldt s\xc3\xb8lvemblem med et vildsvin. Eksperter mener at vildsvineemblemet kunne indikere det pr\xc3\xa6cise sted, hvor Richard 3. d\xc3\xb8de, da dette h\xc3\xb8jstatus emblem med hans personlige m\xc3\xa6rke, sandsynligvis blev b\xc3\xa5ret af et medlem af hans n\xc3\xa6rmeste f\xc3\xb8lge._NEWLINE__NEWLINE_En ny fortolkning af slaget forbinder nu de historiske kilder med fundene p\xc3\xa5 slagmarken og landskabets historie. Den nye beliggenhed ligger p\xc3\xa5 begge sider af den romerske vej Fenn Lanes, i n\xc3\xa6rheden af Fenn Lane Farm, omtrent en tre kilometer sydvest for Ambion Hill. _NEWLINE_Basereret p\xc3\xa5 spredningen af kanonkuglerne, st\xc3\xb8rrelsen p\xc3\xa5 Richard 3.\'s h\xc3\xa6r, og terr\xc3\xa6nnet mener Glenn Foard og Anne Curry, at Richard kan have stillet sin h\xc3\xa6r op p\xc3\xa5 et lille h\xc3\xb8jdedrag, der ligger lige \xc3\xb8st for Fox Covert Lane og bag et postuleret middeladerlig sumpomr\xc3\xa5de. Richards fortrop under ledelse af hertugen af Norfolk var p\xc3\xa5 h\xc3\xb8jre (nordlige) side af Richards h\xc3\xa6rlinje, mens jarlen af Norhumberland var p\xc3\xa5 Richards venstre (sydlige) side._NEWLINE_Henrik Tudors styrker n\xc3\xa6rmede sig langs den romerske vej og stillede sig op vest for den nuv\xc3\xa6rende Fenn Lane Farm, efter at have marcheret fra omr\xc3\xa5det omegnen af Merevale i Warwickshire. Stanley\'erne stillede sig p\xc3\xa5 syd for slagmarken, p\xc3\xa5 et stigende terr\xc3\xa6n i retning af Stoke Golding og Dadlington. Jarlen af Oxford drog mod nord for at undg\xc3\xa5 sumpen (og muligvis ogs\xc3\xa5 Richards kanoner). Denne man\xc3\xb8vre placerer sumpen p\xc3\xa5 Oxfords h\xc3\xb8jre side. Han drog videre og angreb Norfolks fortrop. Norfolk blev siden dr\xc3\xa6bt._NEWLINE_Northumberland n\xc3\xa6gtede at angribe, sandsynligvis p\xc3\xa5 grund af Stanley\'ernes tilstedev\xc3\xa6relse, da deres intentioner var uklare, eller p\xc3\xa5 grund af sumpens placering (eller p\xc3\xa5 grund af begge \xc3\xa5rsager). Med sin sv\xc3\xa6kkede situation, besluttede Richard at begynde et angreb p\xc3\xa5 Henrik Tudor, som n\xc3\xa6sten lykkedes. Men kongens hest satte sig fast i sumpen, og han blev dr\xc3\xa6bt. Fen Hole (hvor vildsvineemblemet blev fundet) menes at v\xc3\xa6re en rest af sumpen. Da Richard begyndte sit angreb, greb Sir William Stanley ind fra sin placering i n\xc3\xa6rheden af Stoke Golding. Det var p\xc3\xa5 det der senere blev kendt som Crown Hill (det n\xc3\xa6rmest forh\xc3\xb8jede sted til kampen), at Lord Stanley kronede Henrik Tudor efter, at Richard var blevet dr\xc3\xa6bt. Vindm\xc3\xb8llen i n\xc3\xa6rheden af d\xc3\xa9r hvor hertugen af Norfolk siges at v\xc3\xa6re blevet dr\xc3\xa6bt (if\xc3\xb8lge folkevisen "Lady Bessy) var Dadlington vindm\xc3\xb8llen. Den er forsvundet, men det vides at den stod p\xc3\xa5 slagets tid, i n\xc3\xa6rheden af Apple Orchard Farm og North Farm, Dadlington. En lille klynge af betydningsfulde fund blev gjort i dette omr\xc3\xa5de, inklusiv et guldemblem med en \xc3\xb8rn. Vindm\xc3\xb8llen l\xc3\xa5 mellem slagmarkens centrum og Richards lejr p\xc3\xa5 Ambion Hill og nedk\xc3\xa6mpelsen af Norfolks fortrop var i denne retning. Dette forklarer det store antal af d\xc3\xb8de i Dadlington sogn og f\xc3\xb8rte til placeringen af slagkapel her._NEWLINE_Historic England har redefineret det registrerede Bosworth Battlefields gr\xc3\xa6nser for at inkorporere det fornyelige fundne sted. Der er ogs\xc3\xa5 h\xc3\xa5b for mulig offentlig adgang til stedet i fremtiden.'