b'\n_START_ARTICLE_\nA.P. Berggreen\n_START_SECTION_\nLiv og gerning\n_START_PARAGRAPH_\nHans fader, kammager Carl Peter Berggreen, var svensk af f\xc3\xb8dsel, moderen, Dorothea f. Lynge, var datter af distriktsl\xc3\xa6ge Lynge i Frederiksborg. Da Andreas var 10 \xc3\xa5r gammel, blev han sat i huset hos sin morfar og begyndte at g\xc3\xa5 i Frederiksborg l\xc3\xa6rde Skole. Opholdet i den lille by lagde p\xc3\xa5 flere m\xc3\xa5der grunden til hans musikalske udvikling. I huset hos sin morfader, som selv var musikven, fik han i 1813 sin f\xc3\xb8rste og eneste egentlige undervisning i musik, ganske vist kun nogle f\xc3\xa5 timer p\xc3\xa5 fl\xc3\xb8jte, der var datidens foretrukne instrument. I Frederiksborg fandtes et us\xc3\xa6dvanligt musikalsk liv, og flere familier holdt ugentlige musiksammenkomster. Andreas deltog i disse, og han har selv tilskrevet dem megen indflydelse p\xc3\xa5 sin udvikling. I 1814-15 begyndte han at fors\xc3\xb8ge sig som komponist, skrev sm\xc3\xa5stykker for fl\xc3\xb8jte, en sonate for fl\xc3\xb8jte og guitar samt nogle romancer. Selv skolen bidrog til hans udvikling, i det hans velynder og ven p\xc3\xa5 fl\xc3\xb8jtespillets vegne, overl\xc3\xa6rer Dahl, bragte ham nogle folkemelodier, han havde med ned fra Norge, og som for f\xc3\xb8rste gang vakte hans opm\xc3\xa6rksomhed for folketonernes ejendommelighed.\n_START_SECTION_\nF\xc3\xb8rste kompositioner\n_START_PARAGRAPH_\nDa han i 1819 blev student, var det hans agt at dyrke musikken. Imidlertid \xc3\xb8nskede hans familie, at han skulle g\xc3\xa5 den juridiske vej, han b\xc3\xb8jede sig i f\xc3\xb8rste omgang for dette \xc3\xb8nske tog han filosofikum og begyndte p\xc3\xa5 studiet. Men allerede kort tid efter opgav han atter juraen og besluttede nu helt at hellige sig kunsten. Med iver kastede han sig over studiet af den musikalske teori, i hvilken han endnu kun besad en ringe indsigt. Han stiftede bekendtskab med C.E.F. Weyse, som gennems\xc3\xa5 hans kompositioner og gav ham vejledende vink og r\xc3\xa5d, men egentlig undervisning gav Weyse ham ikke, hans v\xc3\xa6sentlige musikalske uddannelse var hans eget v\xc3\xa6rk. I 1822-23 udgav han sit f\xc3\xb8rste arbejde, "Sange med Akkompagnement af Guitar", hvori nogle af hans i drenge\xc3\xa5rene komponerede romancer fandtes optagne. Den gang l\xc3\xa5 han p\xc3\xa5 Regensen og dirigerede her regensianernes firstemmige sange; til Regensens 200-\xc3\xa5rsfest den 1. juli 1823 komponerede han kantaten, og en af hans popul\xc3\xa6reste sange, "Kong Christian l\xc3\xa6gger ned sit Sv\xc3\xa6rd", h\xc3\xb8rtes ved denne lejlighed for f\xc3\xb8rste gang. For studentersangen virkede han meget ogs\xc3\xa5 de f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5r; de i 1833 udgivne "Sange for Studenterforeningen", som blev forl\xc3\xb8berne for studentersangforeningens stiftelse i 1839, er redigerede af ham.\n_START_SECTION_\nTrange \xc3\xa5r\n_START_PARAGRAPH_\nEfter det muntre regensliv, som Andreas i sine \xc3\xa6ldre \xc3\xa5r stedse mindedes med fork\xc3\xa6rlighed, fulgte trange tider under fortsatte musikalske studier og informationer for det daglige udkomme. I 1828 giftede han sig med Dorothea Frederikke Wettergreen, datter af guldsmedemester Wettergreen, og fik nu ogs\xc3\xa5 en Familie at s\xc3\xb8rge for. Han producerede i disse \xc3\xa5r ikke meget: da Adam Oehlenschl\xc3\xa4ger skrev en kantate til arveprins Ferdinands og prinsesse Carolines form\xc3\xa6lingsfest i 1829, komponerede Andreas musikken, og han fejrede sin gamle rektor Bendtsens minde ved en s\xc3\xb8rgekantate i 1831. I 1832 opf\xc3\xb8rtes hans f\xc3\xb8rste dramatiske komposition, "Billedet og Busten", en opera i 3 akter af Oehlenschl\xc3\xa4ger. Heri viste han sig st\xc3\xa6rkt p\xc3\xa5virket af Weyse og til dels af Schultz. Str\xc3\xa6ben efter naturlighed og efter en n\xc3\xb8je overensstemmelse imellem musik og tekst er ejendommelig for hans kompositioner, men hans frygt for jagen efter effekt gav ikke sj\xc3\xa6lden hans musik et noget t\xc3\xb8rt pr\xc3\xa6g, og han blev derfor ingen popul\xc3\xa6r teaterkomponist. Hverken hans musik til "Billedet og Busten" eller til andre af hans trofast beundrede Oehlenschl\xc3\xa4gers arbejder, som "Tordenskjold" fra 1832, "Dronning Margrethe" fra 1833 og "Sokrates" fra 1835, form\xc3\xa5ede at efterlade sig noget varigt spor.\n_START_SECTION_\nUdgiver af musiktidsskrift\n_START_PARAGRAPH_\nI 1836 optr\xc3\xa5dte Andreas for f\xc3\xb8rste gang som musikalsk forfatter, hvortil hans akademiske dannelse og teoretiske kundskaber gav ham gode foruds\xc3\xa6tninger, ved udgivelsen af ugebladet "Musikalsk Tidende". Med uforbeholdenhed forf\xc3\xa6gtede han heri sine musikalske principper, hvad der indviklede ham i flere litter\xc3\xa6re fejder, blandt andre med hans tidligere ven, organist Muth-Rasmussen. Men tidsskriftet, som var det f\xc3\xb8rste af sin slags i Danmark, kunne p\xc3\xa5 grund af manglende tilslutning ikke holde sig og gik ind samme \xc3\xa5r. Dog m\xc3\xa5 det bem\xc3\xa6rkes, at tidsskriftet udm\xc3\xa6rkede sig ved, at det var her, at Andreas pr\xc3\xa6senterede sin elev, den unge N.W. Gade, for publikum med en mindre komposition. Nogle \xc3\xa5r senere, i 1845, tog han i et musikalsk flyveblad, "Hejmdal", hvoraf kun to numre n\xc3\xa5ede at udkomme, Gade i forsvar imod de da r\xc3\xa5dende musikautoriteter og mod pressen. I disse \xc3\xa5r virkede Berggreen ogs\xc3\xa5 som musikkritiker ved flere k\xc3\xb8benhavnske blade.\n_START_SECTION_\nAns\xc3\xa6ttelse som organist. Komponistvirksomhed lakker mod enden\n_START_PARAGRAPH_\nI 1838 ansattes han som organist ved Trinitatis Kirke og i 1843 som sangl\xc3\xa6rer ved Metropolitanskolen. En lignende stilling havde han ved  von Westens Institut, og til brug ved denne undervisning udgav han fra 1834 efterh\xc3\xa5nden en r\xc3\xa6kke 2-, 3- og 4-stemmige "Sange til Skolebrug", i alt 14 h\xc3\xa6fter, det sidste i 1876._NEWLINE_Ligeledes i 1843 stiftede han H\xc3\xa5ndv\xc3\xa6rker-Sangforeningen, som gav st\xc3\xb8det til dannelsen af mange lignende mandssangforeninger af folkelig karakter. _NEWLINE_Ved denne tid afsluttede han hovedsagelig sin komponistvirksomhed. Blandt hans sene kompositioner kan n\xc3\xa6vnes en del danske, svenske og tyske sange, et "Ave verum corpus" og et "Pater noster\xc2\xbb for 4 stemmer samt flere lejlighedskantater, fx ved Frederiksborg Skoles indvielse i 1836, ved Frederik VI\xe2\x80\x99s d\xc3\xb8d i 1840 og ved mindefesten for Gutenberg i 1840, hvortil senere endnu kom kantaten over Oehlenschl\xc3\xa4ger i 1850. Resten af sit lange liv helligede han sin betydningsfulde virksomhed for skole-, kirke- og folkesangen. I 1859 blev han udn\xc3\xa6vnt til Sanginspekt\xc3\xb8r ved de l\xc3\xa6rde Skoler, Seminarierne og de \xc3\xb8vrige under Kirke- og Undervisningsministeriet h\xc3\xb8rende Anstalter, en post han bekl\xc3\xa6dte til kort f\xc3\xb8r sin d\xc3\xb8d.\n_START_SECTION_\nSene forfattervirksomhed\n_START_PARAGRAPH_\nVed sin stilling som organist f\xc3\xb8rtes han naturligt til at besk\xc3\xa6ftige sig med kirkesangen, som han omfattede med stor k\xc3\xa6rlighed, og p\xc3\xa5 hvis udvikling han arbejdede b\xc3\xa5de praktisk ved en m\xc3\xa6ngde salmer, af hvilke adskillige vandt almindelig yndest, blandt andre "L\xc3\xa6r mig, o Skov, at visne glad", "T\xc3\xa6nk, naar en Gang den Taage er forsvunden", og den som b\xc3\xb8rnesalme meget brugte "Lyksalig, lyksalig hver Sj\xc3\xa6l, som har Fred", og teoretisk ved sin afhandling "Om Menighedssangen", der findes som indledning til hans store salmev\xc3\xa6rk: "Melodier til Salmebog til Kirke- og Husandagt og til Evangelisk-kristelig Salmebog". I dette betydningsfulde v\xc3\xa6rk, som udkom f\xc3\xb8rste gang i 1852-53 og siden i flere oplag, har han nedlagt udbyttet af et mange\xc3\xa5rigt arbejde i en for 2, 3 og 4 stemmer udf\xc3\xb8rt redaktion af danske kirkesalmer, tillige med historiske oplysninger om salmemelodierne._NEWLINE_Den interesse for folkesange, som vaktes allerede i hans skoletid, holdt sig hele livet igennem, og med utr\xc3\xa6ttelig flid samlede han i en lang \xc3\xa5rr\xc3\xa6kke s\xc3\xa5vel nordiske som fremmede folkemelodier. Resultatet heraf forelagde han offentligheden i sit v\xc3\xa6rk: Folkesange og Melodier, f\xc3\xa6drelandske og fremmede, samlede og udsatte for Pianoforte, der i 1. udgave udkom i 1842-47, og i betydelig for\xc3\xb8get skikkelse i 2. udgave 1861-71 i 11 store bind. En overordentlig stor m\xc3\xa6ngde folkemelodier fra alle verdens kanter forefindes her med et let spilleligt akkompagnement, der g\xc3\xb8r dem tilg\xc3\xa6ngelige selv for det ikke meget musikalsk uddannede publikum, og med kritiske og historiske noter. Det blev hans livs hovedv\xc3\xa6rk og i den musikalske litteratur enest\xc3\xa5ende. _NEWLINE_Hans livslange arbejde blev v\xc3\xa6rdsat i samtiden. I 1858 udn\xc3\xa6vntes han til titul\xc3\xa6r professor, og han h\xc3\xa6dredes med danske og svenske ordener. I 1876 stiftedes et legat i hans navn for musikere, der virkede til folke- og kirkesangens fremme, og i 1878 blev han \xc3\xa6resdoktor ved K\xc3\xb8benhavns universitet._NEWLINE_Endnu i h\xc3\xb8j alder vedblev han at arbejde. I 1872-74 samlede han sine kompositioner for sang og klaver i 3 bind; i 1875 udgav han 3 h\xc3\xa6fter "\xc3\x86ldre Sangmusik" (af Reichardt, Schultz og Mozart) for, som han siger, ligesom at afl\xc3\xa6gge "sin musikalske Trosbekjendelse", og endelig sluttede den da 75-\xc3\xa5rige mand sin virksomhed med en med varme skreven biografi af sin "kj\xc3\xa6re, uforglemmelige L\xc3\xa6rer" Weyse i 1876.\n_START_SECTION_\nD\xc3\xb8d og begravelse\n_START_PARAGRAPH_\nEfter en kort aff\xc3\xa6ldighedsperiode d\xc3\xb8de han den 8. november 1880 og blev begravet under sine egne toner til danske salmer. Han er begravet p\xc3\xa5 Assistens Kirkeg\xc3\xa5rd.'