b'\n_START_ARTICLE_\n17. \xc3\xb8kumeniske koncil\n_START_PARAGRAPH_\nDet 17. \xc3\xb8kumeniske koncil i Basel (1431\xe2\x80\x9449) var det betydningsfuldeste af det 15. \xc3\xa5rhundredes reformkoncilier.\n_START_SECTION_\nBaggrund\n_START_PARAGRAPH_\nKonciliet i Konstanz (1414-18) havde fors\xc3\xb8gt at etablere en praksis med regelm\xc3\xa6ssige tilbagevendende offentlige kirkem\xc3\xb8der: disse skulle afholdes efter fem \xc3\xa5r, efter syv \xc3\xa5r og derefter hvert tiende \xc3\xa5r. Den f\xc3\xb8rste af disse, som i Pavia-Siena 1423-24 m\xc3\xa5tte opgives p\xc3\xa5 grund af Kuriens intriger. Da syv \xc3\xa5r senere tiden n\xc3\xa6rmede sig for indkaldelsen af det nye koncilium, var den konservative bev\xc3\xa6gelse i Europa imidlertid s\xc3\xa5 st\xc3\xa6rk, at pave Martin V ikke f\xc3\xb8lte, at han kunne undlade at indkalde til m\xc3\xb8det. Som en yderligere grund til indkaldelse var den voksende religi\xc3\xb8se og nationale bev\xc3\xa6gelse i B\xc3\xb8hmen, der havde forstyrret Europas fred i mere end et \xc3\xa5rti, og hvis bil\xc3\xa6ggelse derfor var det pavelige diplomatis mest presserende og vanskeligste opgave. _NEWLINE_I januar blev kardinal Cesarini sendt til Tyskland med den dobbelte opgave at lede bek\xc3\xa6mpelsen af hussitterne og \xc3\xa5bne koncilet i Basel. I for\xc3\xa5ret begyndte deltagerne at komme - de fleste franske, italienske og spaniere, og den 23. juli fandt det formelle \xc3\xa5bning sted, men f\xc3\xb8rst efter Cesarin ankomst i september kunne forhandlingerne begynde. Allerede fra begyndelsen opstod der vanskeligheder. Pave Martin\'s efterf\xc3\xb8lger, pave Eugenius IV, en venetiansk augustinermunk, der frygtede, at konciliet ville \xc3\xa6ndre hans stilling fra en enev\xc3\xa6ldig til en konstitutionel hersker, og som var imod konciliets forsonlige holdning til hussitterne, fors\xc3\xb8gte allerede i starten (14. december) at opl\xc3\xb8se dette igen under p\xc3\xa5skud af, at for forhandlingerne med det \xc3\x98stlige Rom (Konstantinopel), burde afholdes i en italiensk by. Dette f\xc3\xb8rte til, at koncilet anklagede ham for ulydighed, og alle fyrster, undtagen Filip af Burgund, med kejser Sigismund i spidsen stillede sig p\xc3\xa5 konciliets side. S\xc3\xa5ledes styrket besluttede Konciliet ikke at b\xc3\xb8je sig, men indkaldte paven, udpegede legater for administrationen af Avignon og Venaissin og konstituerede sig som Kirkens h\xc3\xb8jeste myndighed. Alt lignede optakten til et brud mellem pave og koncilium, men dette blev undg\xc3\xa5et - hovedsagelig takket v\xc3\xa6re Cesarinis indgriben. Under indtryk af den samlede front vendt imod ham m\xc3\xa5tte paven, sk\xc3\xb8nt modstr\xc3\xa6bende, anerkende konciliet i december 1433 og sendte fire legater, blandt dem kardinal Albergata, til Cesarini for at dele formandskabet. _NEWLINE_Konciliets mest presserende opgaver var at udrydde det, man betragtede som k\xc3\xa6tteri og at f\xc3\xa5 genindf\xc3\xb8rt fred i kirken, at gennemf\xc3\xb8re reformer i kirken og sikre en union med gr\xc3\xa6kerne. Under indtryk af disse opgaver besluttede man allerede i 1431 at organisere koncilet s\xc3\xa5ledes, at dette blev opdelt i fire s\xc3\xa5kaldte deputationer, tros-, freds- og reformeringsdeputationen samt en deputation for generelle anliggender. Det blev besluttet, at forslag, som tre af disse deputerede var blevet enige om, definitivt var vedtaget og skulle proklameres p\xc3\xa5 generalkonferencer og -sessioner. Stemmerettigheder blev, i lighed med konciliet i Konstanz, tildelt biskopper, universiteter, doktorer og magistre, men ogs\xc3\xa5 l\xc3\xa6rde med lavere grader.\n_START_SECTION_\nStriden om B\xc3\xb8hmen og hussitterne\n_START_PARAGRAPH_\nP\xc3\xa5 trods af mods\xc3\xa6tningerne med paven var det lykkedes konciliet gennem forhandlinger at overtale hussitterne til at sende repr\xc3\xa6sentanter til Basel. Disse udsendinge ankom i januar 1433. Mellem fire af disse udsendinge og fire af kirkerne udn\xc3\xa6vnte teologer blev de s\xc3\xa6rlige stridssp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5l nu diskuteret, men uden at man n\xc3\xa5ede umiddelbare resultater. Men blev imidlertid enige om at forts\xc3\xa6tte forhandlingerne i B\xc3\xb8hmen. Ved klogt at udnytte den gamle modsigelse mellem de moderate og de revolution\xc3\xa6re elementer blandt hussiterne lykkedes det konciliets forhandlere at indg\xc3\xa5 en forel\xc3\xb8big aftale med det moderate parti, de s\xc3\xa5kaldte Prag-Basel-kompaktere den 14. november. B\xc3\xb8hmen blev derved genintegreret i Kirkens fulde f\xc3\xa6llesskab mod visse indr\xc3\xb8mmelser, blandt hvilke den vigtigste var indr\xc3\xb8mmelsen, med nogle begr\xc3\xa6nsninger, af nadverens uddeling "sub utraque" inden for de b\xc3\xb8hmiske lande. Som forventet f\xc3\xb8rte dette efterf\xc3\xb8lgende til et \xc3\xa5bent brud mellem det det moderate og det revolution\xc3\xa6re parti blandt hussiterne, men disse sidstn\xc3\xa6vnte led efterf\xc3\xb8lgende et nederlag ved Lipan i 1434. Den indg\xc3\xa5ede aftale var grundlaget for den endelige l\xc3\xb8sning mellem kejser Sigismund og B\xc3\xb8hmen i 1436, de s\xc3\xa5kaldte Iglau-kompakter, hvilke konciliet, omend modvilligt, accepterede. Udover de givne indr\xc3\xb8mmelser fik B\xc3\xb8hmen l\xc3\xb8fte om en national kirkeorganisation under pr\xc3\xa6ster og folkevalgte biskopper.\n_START_SECTION_\nKirkens reformering\n_START_PARAGRAPH_\nSidel\xc3\xb8bende med arbejdet med l\xc3\xb8sningen af det b\xc3\xb8hmiske sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5l havde konciliet, der nok var drevet lige s\xc3\xa5 meget af modstand mod paven som \xc3\xb8nske om reformer, arbejdet med sin anden opgave: kirkens reform. I 1433 blev provisioner og forbehold indskr\xc3\xa6nkede, og synodesystemet blev genoplivet, i 1435 annulleredes annaterne (\xc3\xa5rspenge), og afgifterne ved modtagelsen af palliet og andre tilsvarende vigtige indt\xc3\xa6gtskilder for paven blev afskaffede. Ligeledes blev Kuriens jurisdiktion reformeret og der blev taget skridt for at h\xc3\xb8jne pr\xc3\xa6sternes s\xc3\xa6delighed. Det f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5r fulgte et fors\xc3\xb8g p\xc3\xa5 at reformere Kurien. Men samme \xc3\xa5r blev kirkem\xc3\xb8det tvunget til at proklamere aflad for at kunne afholde omkostningerne i forbindelse med forhandlinger med gr\xc3\xa6kerne. Dette indebar imidlertid en ny udfordring i forhold til paven og en afvigelse fra den hidtil fulgte reformpolitik. Det f\xc3\xb8rte atter til en reaktion til fordel for paven, mens konciliets omd\xc3\xb8mme faldt, hvilket til dels skyldes, at konciliet ikke var repr\xc3\xa6sentation for de kirkelige forvaltningsenheder. Reformdekreterne forblev p\xc3\xa5 papiret og fik kun betydning i det omfang, de senere indgik i retsakter, som regulerede forholdet mellem de forskellige lande og Kurien, anerkendt ved den pragmatiske sanktion i Bourges i 1438.\n_START_SECTION_\nForholdet til den gr\xc3\xa6ske kirke\n_START_PARAGRAPH_\nKonsortiets tredje store opgave, foreningen med gr\xc3\xa6kerne, f\xc3\xb8rte - sammen med de franske pr\xc3\xa6sters fors\xc3\xb8g p\xc3\xa5 at f\xc3\xa5 pavestolen flyttet tilbage til Avignon - til et endeligt brud med Kurien. Pave Eugenius havde som sted for unionskonciliet \xc3\xb8nsket at det skulle foreg\xc3\xa5 i en italiensk by. Flertallet p\xc3\xa5 konciliet havde oprindeligt v\xc3\xa6ret stemt for at foresl\xc3\xa5 p\xc3\xa5 Basel, men det endte under fransk indflydelse med at foresl\xc3\xa5 Avignon, mens en minoritet foretrak Bologna eller Udine. I overensstemmelse med mindretallets \xc3\xb8nske stadf\xc3\xa6stede paven deres forslag, men efterf\xc3\xb8lgende blev paven enig med gr\xc3\xa6kerne om at afholde konciliet i Ferrara og erkl\xc3\xa6rede Basel-m\xc3\xb8det afsluttet. Som f\xc3\xb8lge heraf blev der  ogs\xc3\xa5 holdt et kirkem\xc3\xb8de 1438-39, f\xc3\xb8rst Ferrara og senere i Firenze, som resulterede i en forening mellem den latinske og den gr\xc3\xa6ske kirke, der imidlertid forblev p\xc3\xa5 papiret. _NEWLINE_Basel-konciliet ville imidlertid ikke b\xc3\xb8je sig for pavens beslutning. Det reagerede p\xc3\xa5 pavens opl\xc3\xb8sningdekret ved f\xc3\xb8rst, i januar 1438, at suspendere og derefter, i juni 1439, at afs\xc3\xa6tte ham, erkl\xc3\xa6re ham for k\xc3\xa6tter og i stedet at udn\xc3\xa6vne hertug Amadeus af Savoyen, der tog pavenavnet Felix V, i november 1439 til ny pave. _NEWLINE_Samtidig udtalte konciliet sig til gunst for Jomfru Marias ubesmittede undfangelse, og det fastlagde den 8. december som en almindelig festdag til minde herom. Konciliet besluttede ogs\xc3\xa5, at de fremtidige paver skulde v\xc3\xa6re bundne ved dets dekreter. Men det viste sig efterf\xc3\xb8lgende, at konciliet i denne henseende havde overvurderet sin egen betydning. Frankrig og de tyske fyrster havde allerede tydeligt vist deres uvilje til at blande sig i kampen mellem pave og kirkem\xc3\xb8de, og den pavelige sekret\xc3\xa6r, Enea Silvio, der tidligere havde h\xc3\xb8rt til det revolution\xc3\xa6re parti i Basel, virkede nu til fordel for paven. _NEWLINE_Dette medf\xc3\xb8rte, at Felix V n\xc3\xa6ppe blev anerkendt noget sted, og efter afslutningen af konkordatet i 1448, hvorved forbindelsen mellem Tyskland og pavestolen blev genskabt, m\xc3\xa5tte han abdikere. Konciliet valgte i 1449 i stedet pave Nikolaus V og den 25. august 1449 opl\xc3\xb8ste det sig selv uden i virkeligheden at have form\xc3\xa5et at indfri en eneste af de store forventninger, man havde haft til det.\n_START_SECTION_\nBetydning\n_START_PARAGRAPH_\nI sidste ende havde pavens politiske linje vundet over de ideer, som havde pr\xc3\xa6get konciliet, men mods\xc3\xa6tningerne satte sig vedvarende spor ikke blot politisk, men ogs\xc3\xa5 p\xc3\xa5 det litter\xc3\xa6re og videnskabelige omr\xc3\xa5de. Som konciliets f\xc3\xb8rende talsmand st\xc3\xa5r Nicolaus fra Cues gennem sit arbejde "Concordantia catholica", mens talsmanden for pavestatens synspunkter var kardinal Torquemada, hvis "Summa de ecclesia et ejus auctoritate" l\xc3\xa6nge udgjorde det vigtigste grundlag for pavestolens st\xc3\xb8tter. _NEWLINE_Ogs\xc3\xa5 helt verdslige sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5l blev behandlet under konciliet, s\xc3\xa5ledes blev fredsforhandlingerne i Arras i 1435 afholdt under dens m\xc3\xa6gling.'