b'\n_START_ARTICLE_\nDen pommerske Krig\n_START_PARAGRAPH_\nDen pommerske Krig var en krig mellem Sverige og Preussen 1757-1762. Det var en del af den st\xc3\xb8rre syv\xc3\xa5rskrig 1756-1763, som f\xc3\xb8rtes mellem stormagterne Preussen og Storbritannien-Hannover p\xc3\xa5 den ene side og \xc3\x98strig, Frankrig og Rusland p\xc3\xa5 den anden.\n_START_SECTION_\nBaggrund\n_START_PARAGRAPH_\nDen pommerske Krigs \xc3\xa5rsag var f\xc3\xb8rst og fremmest den, at hattepartiet, som da havde magten i Sverige, troede, at Frederik 2. af Preussen skulle blive kn\xc3\xa6kket af sine mange fjender og at der derved ville blive skabt muligheder for Sverige for at uden fare og st\xc3\xb8rre anstrengelser genvinde de i 1720 til Preussen afst\xc3\xa5ede pommerske besiddelser. Desuden ville partiet ved at bidrage til Frederiks fald ydmyge og uskadeligg\xc3\xb8re hans s\xc3\xb8ster dronning Lovisa Ulrika, som havde forr\xc3\xa5dt og skr\xc3\xa6mt det ved sit revolutionsfors\xc3\xb8g 1756, og endelig opildnedes det af Frankrig, hvis vilje n\xc3\xa6sten var hattepartiets h\xc3\xb8jeste lov. Som undskyldning for krigen tjente Frederiks indfald i Sachsen 1756, hvilket stempledes som et brud mod den af Sverige og Frankrig garanterede Westfalske fred fra 1648._NEWLINE_Den 21. marts 1757 indgik hattregeringen med Frankrig og \xc3\x98strig en konvention, i kraft af hvilken Sverige med Frankrig lod erkl\xc3\xa6re over for den tyske rigsdag, at det i overensstemmelse med den Westfalske fred skulle opretholde Tysklands frihed. Takket v\xc3\xa6re Frankrigs l\xc3\xb8fter om subsidier besluttede hattregeringen i juni samme \xc3\xa5r at lade 20.000 mand overf\xc3\xb8re til Tyskland for at understrege sin erkl\xc3\xa6ring, og den 13. september tr\xc3\xa6ngte den svenske h\xc3\xa6r ind i preussisk Pommern._NEWLINE_Da man ville undg\xc3\xa5 indtrykket af en angrebskrig, som ikke m\xc3\xa5tte p\xc3\xa5begyndes uden st\xc3\xa6ndernes samtykke, udformedes ingen krigserkl\xc3\xa6ring, idet indfaldet over for den tyske rigsdag blev fremstillet som ene sigtende p\xc3\xa5 fredens genskabelse. F\xc3\xb8rst efter fjendtlighedernes p\xc3\xa5begyndelse kom en formel st\xc3\xb8tteaftale med Frankrig og dets allierede i stand (22. september 1757), og den svenske regering, som allerede var g\xc3\xa5et for langt for at kunne tr\xc3\xa6kke sig tilbage, m\xc3\xa5tte derfor affinde sig med et nedslag i de givne vilk\xc3\xa5r for st\xc3\xb8tte.\n_START_SECTION_\nKrigen\n_START_PARAGRAPH_\nDa den svenske h\xc3\xa6r i Tyskland ikke ans\xc3\xa5s at have behov for andet at lave end at tage de af de allierede gjorte erobringer i besiddelse, var den afrejst uden de n\xc3\xb8dvendige forberedelser og uden, at man havde de forn\xc3\xb8dne midler til at s\xc3\xa6tte den i krigsduelig stand. Dette afgjorde krigens hele gang. Selve foruds\xc3\xa6tningen for aftalen, Fredriks fuldst\xc3\xa6ndige underkuelse, viste sig nemlig uholdbar. Efter underrettelsen om dennes sejr i slaget ved Rossbach den 5. november 1757 vovede den svenske \xc3\xb8verstbefalende, feltmarskalk Mattias Alexander von Ungern-Sternberg ikke med sin d\xc3\xa5rligt udrustede h\xc3\xa6r at iv\xc3\xa6rks\xc3\xa6tte sin regerings befaling og den franske udsending Marc Ren\xc3\xa9 de Montalemberts opfordringer til at drage mod Berlin, men vendte tilbage til Svensk Pommern (november 1757), hvor svenskerne af en preussisk h\xc3\xa6r blev indesluttet i Stralsund og p\xc3\xa5 R\xc3\xbcgen._NEWLINE_Mattias von Ungern m\xc3\xa5tte den 21. december 1757 overdrage sin stilling til Gustaf von Rosen, som den 7. januar 1758 rent faktisk overtog ledelsen. Men heller ikke han kunne udrette noget men var n\xc3\xb8dsaget til at forblive uvirksom, indesluttet af preusserne. Den 18. juni 1758 oph\xc3\xa6vedes blokaden takket v\xc3\xa6re en russisk h\xc3\xa6rs fremtr\xc3\xa6ngen, men von Rosen var da s\xc3\xa5 tr\xc3\xa6t af sin utaknemmelige opgave, at ledelsesansvaret overgik til Gustaf David Hamilton. Augustin Ehrensv\xc3\xa4rd erobrede Peenem\xc3\xbcnde skanse den 27. juli, og med 16.000 mand br\xc3\xb8d Hamilton op for at hj\xc3\xa6lpe russerne, som belejrede K\xc3\xbcstrin. Men efter disses nederlag i slaget ved Zorndorf besluttede han i stedet at drage til Sachsen for at forene sig med \xc3\xb8strigerne. Han kom dog ikke l\xc3\xa6ngere end til Neuruppin i Brandenburg. Et strejfkorps, som han udsendte derfra, led den 26. september et alvorligt nederlag ved Tarn\xc3\xb3w, men derimod form\xc3\xa5ede major Karl Konstantin De Carnall den 28. september med 800 mand at forsvare Fehrbellin mod omkring 5.000 preussere._NEWLINE_Da \xc3\xb8strigernes indfald i Sachsen mislykkedes, forlod Hamilton Neuruppin den 10. oktober og n\xc3\xa6rmede sig Oder i h\xc3\xa5b om at samvirke med russerne, men disse gik i vinterkvarter, og derfor vendte Hamilton tilbage till Svensk Pommern. Den p\xc3\xa5tale, som han i den anledning fik af regeringen, fik ham til at nedl\xc3\xa6gge ledelsen, som den 23. november 1758 overdroges til og den 19. december samme \xc3\xa5r overtoges af Jacob Albrecht von Lantingshausen. I begyndelsen af 1759 m\xc3\xa5tte han over for en overlegen preussisk h\xc3\xa6r tr\xc3\xa6kke sig tilbage til Stralsund, hvorved garnisonerne i Demmin, Anklam og Peenem\xc3\xbcnde gik tabt, dog f\xc3\xb8rst efter tapper modstand. Takket v\xc3\xa6re russernes fremrykning befriedes i maj Svenska Pommern fra fjenden, men mangel p\xc3\xa5 penge og forn\xc3\xb8denheder gjorde, at \xc3\xa5rets felttog f\xc3\xb8rst kom i gang i august. Dets m\xc3\xa5l var Stettins belejring, og som en forberedelse dertil lod Lantingshausen Axel von Fersen med 4.000 mand erobre Usedom og Wollin, idet at han selv med hovedh\xc3\xa6ren (10.000 man) rykkede ind i Preussisk Pommern, hvor han under sm\xc3\xa5strider opholdt sig en tid. Som f\xc3\xb8lge af manglende medvirken fra forbundsf\xc3\xa6llerne kom belejringen af Stettin ikke i stand, og p\xc3\xa5 senh\xc3\xb8sten tog h\xc3\xa6ren atter kvarter i Svenska Pommern. Den 20. januar 1760 fors\xc3\xb8gte preusserne som tidligere \xc3\xa5r at tr\xc3\xa6nge ind, men denne gang blev de drevet tilbage, og den 28. januar tr\xc3\xa6ngte en svensk styrke ind i Anklam og tog selve den fjendtlige general, Heinrich von Manteuffel, til fange. Trods denne fremgang og uanset at de preussiske h\xc3\xa6re mestendels var optagne p\xc3\xa5 andet hold, kunne Lantingshausen som f\xc3\xb8lge af n\xc3\xb8den ikke f\xc3\xb8r end i august med 15.000 falde ind i fjendens land, og hans hensigt var egentlig blot at der finde underhold. Under stadige sm\xc3\xa5strider med en preussisk h\xc3\xa6r p\xc3\xa5 6.000 mand tr\xc3\xa6ngte han med hovedstyrken frem til Prenzlow i Brandenburg, efterlod Augustin Ehrensv\xc3\xa4rd med en afdeling i Pasewalk. Der blev han angrebet af fjenden, men angrebet blev sl\xc3\xa5et tilbage, men Ehrensv\xc3\xa4rd blev s\xc3\xa5ret og m\xc3\xa5tte nedl\xc3\xa6gge sin ledelse._NEWLINE_Da tillige en r\xc3\xa6kke officerere p\xc3\xa5 denne tid forlod h\xc3\xa6ren for at deltage i rigsdagen og der som f\xc3\xb8lge deraf blev mangel p\xc3\xa5 ledere, vendte Lantingshausen tilbage til Svenska Pommern, hvor han under den vinter ikke blev forstyrret af fjenden. Sk\xc3\xb8nt han havde forvaltet sit ansvar p\xc3\xa5 en m\xc3\xa5de, der havde overtruffen alle forventninger, fik han dog, trods de store vanskeligheder, i juni 1761 sin afskedigelse. F\xc3\xb8rst i juli blev hans efterf\xc3\xb8lger Augustin Ehrensv\xc3\xa4rd i stand til at med 7.000 mand falde ind i fjendens land. Sk\xc3\xb8nt overlegen i forhold til den preussiske h\xc3\xa6r, som fors\xc3\xb8gte at forhindre hans h\xc3\xa6rtog, kunne han dog som f\xc3\xb8lge af den d\xc3\xa5rlige udrustning ikke rykke s\xc3\xa6rligt langt frem, og felttoget udgjordes blot af mindre, men for svenskerne heldige, slag. I september sendte han et par regimenter under greve Fredrik Vilhelm von Hessenstein til Usedom og Wollin for at st\xc3\xb8tte russerne, som belejrede Kolberg. Men da ogs\xc3\xa5 de led n\xc3\xb8d p\xc3\xa5 forsyninger blev Hessenstein snart kaldt tilbage, og i oktober vendte hele den svenske h\xc3\xa6r tilbage til Svenska Pommern. Da preusserne begyndte at forstyrre hans gr\xc3\xa6nseposter, sendte han Jacob Magnus Sprengtporten med en afdelning lette tropper, den s\xc3\xa5kaldte Sprengtportenska frik\xc3\xa5ren, ind i Mecklenburg, og denne erobrede den 23. december preussernes vigtigste forr\xc3\xa5dssted, Malchin. Der blev han imidlertid indesluttet af en overlegen styrke, men da br\xc3\xb8d Ehrensv\xc3\xa4rd op og kom til hans unds\xc3\xa6tning. Fortroppen under De Carnall besejrede ved Neukalden den 2. januar 1762 en preussisk styrke, som fors\xc3\xb8gte at sp\xc3\xa6rre ham vejen, og Ehrensv\xc3\xa4rd drog ind i Malchin. Umiddelbart derefter vendte han dog tilbage til Svenska Pommern, og den 7. april sluttede han p\xc3\xa5 eget ansvar en v\xc3\xa5benstilstand, som varede til freden.\n_START_SECTION_\nIndenrigspolitiske konsekvenser af krigen\n_START_PARAGRAPH_\nUviljen mod den bekostelige og nyttel\xc3\xb8se krig havde i riksdagen bevirket, at hattepartiets stilling var sv\xc3\xa6kket. Og da den russiske kejserinde Elisabets d\xc3\xb8d i januar 1762 forandrede hele den politiske situation i Europa samt truede med at i Rusland skaffe Sverige en fjende i stedet for en forbundsf\xc3\xa6lle, besluttede det Hemmelige udvalg den 13. marts, at Sverige skulle s\xc3\xb8ge at opn\xc3\xa5 en separatfred. Ved formidling af dronningen kom en forhandling i gang, og den 22. maj 1762 afsluttedes i Hamburg freden uden gevinst eller tab._NEWLINE_Den forvirring, som krigen for\xc3\xa5rsagede i finanserne, blev en \xc3\xa5rsag til hattepartiets fald i 1765.'