b'\n_START_ARTICLE_\nSeneca Otto von Falkenskiold\n_START_PARAGRAPH_\nSeneca Otto von Falkenskiold (15. april 1738 i Slagelse \xe2\x80\x93 30. september 1820) var en dansk officer og general. Han var bror til Arnoldus von Falkenskiold.\n_START_SECTION_\nUngdom og milit\xc3\xa6r indsats for Rusland\n_START_PARAGRAPH_\nFalkenskiold blev f\xc3\xb8dt 15. april 1738 i Slagelse, og faderen, der \xc3\xb8nskede, at han skulde f\xc3\xb8lge den milit\xc3\xa6re l\xc3\xb8bebane, fik ham ansat i et regiment, da han kun var 13 \xc3\xa5r gammel. Efter en s\xc3\xa5dan tidlig ans\xc3\xa6ttelse l\xc3\xa5 den fare n\xc3\xa6r, at han kunne blive en uvidende garnisonsofficer; men han var en opvakt, livlig natur, der \xc3\xb8nskede at se sig om i verden og at uddanne sig under st\xc3\xb8rre forhold. Ganske ung gik han derfor i fransk tjeneste under Syv\xc3\xa5rskrigen, k\xc3\xa6mpede med i flere slag og blev s\xc3\xa5ret. Efter at krigen var endt, vendte han tilbage til sit f\xc3\xa6dreland og fik et kompagni i regimentet Delmenhorst, der l\xc3\xa5 i garnison i Norge; men han higede snart efter atter at komme udenlands, og med orlov fra sit regiment foretog han rejser omkring i forskellige europ\xc3\xa6iske lande. Han var imellemtiden (1765) blevet optaget i den k\xc3\xb8benhavnske frimurerloge St. Martin. Da han var vendt tilbage derfra, blev han 1768 udn\xc3\xa6vnt til generaladjudant og fik kammerherren\xc3\xb8glen. Han havde kendelig vind i sejlene; men hans \xc3\xa6rgerrighed og rastl\xc3\xb8se higen efter virksomhed p\xc3\xa5 en st\xc3\xb8rre skueplads bragte ham til snart (1769) at s\xc3\xb8ge ans\xc3\xa6ttelse i den russiske h\xc3\xa6r under den krig mellem Rusland og Tyrkiet, der var udbrudt i \xc3\xa5ret 1768. Han fik stilling som oberstl\xc3\xb8jtnant i Ingeni\xc3\xb8rerne og udm\xc3\xa6rkede sig i den grad b\xc3\xa5de ved intelligens og personlig tapperhed, at han var en af de 12 f\xc3\xb8rste officerer, der opn\xc3\xa5ede den nylig oprettede Skt. Georgs-Orden. Ogs\xc3\xa5 avancerede han til oberst, og en glimrende karriere i den russiske h\xc3\xa6r syntes at ligge \xc3\xa5ben for ham.\n_START_SECTION_\nKaldt hjem af Struensee\n_START_PARAGRAPH_\nImidlertid var Struensee kommen til magten her hjemme. P\xc3\xa5 alle punkter skulle der reformeres, og Struensee tr\xc3\xa6ngte til m\xc3\xa6nd, der ikke hang i gamle fordomme. Da blev hans opm\xc3\xa6rksomhed henledt p\xc3\xa5 Falkenskiold, der b\xc3\xa5de var en ypperlig officer, havde set sig godt omkring i verden, havde deltaget i to store krige og havde n\xc3\xb8je kendskab til tvende stormagtsh\xc3\xa6re. Han lod ham alts\xc3\xa5 kalde hjem, og Falkenskiold fulgte, om end n\xc3\xb8dig, kaldet. P\xc3\xa5 vejen hjemad havde han i Sankt Petersborg lejlighed til at se den forbitrelse, som Struensee her havde vakt ved at ville fjerne den dansk-norske stats politik fra den n\xc3\xb8je samvirken med Rusland, s\xc3\xa6rlig med hensyn til Sverige, der i de n\xc3\xa6rmest foreg\xc3\xa5ende \xc3\xa5r havde v\xc3\xa6ret betegnende for den \xc3\xa6ldre Bernstorffs ledelse af statens udenrigspolitik._NEWLINE_Efter hvad han selv fort\xc3\xa6ller, blev han af de tvende m\xc3\xa6nd, der i dette \xc3\xb8jeblik havde den st\xc3\xb8rste indflydelse p\xc3\xa5 den udenrigske styrelse i Rusland, Nikita Ivanovich Panin og Caspar von Saldern, st\xc3\xa6rkt opfordret til at f\xc3\xb8lge kaldelsen hjemme fra for i K\xc3\xb8benhavn at modarbejde den antirussiske str\xc3\xb8mning. Dette gjorde han ogs\xc3\xa5, da han kom hjem, og m\xc3\xa5ske virkede hans forestillinger med til, at Struensee besluttede at fors\xc3\xb8ge en tiln\xc3\xa6rmelse til Rusland. Han sendte Falkenskiold selv (1771) til Sankt Petersborg med tilbud om at ville lade danske krigsskibe forene sig med den russiske fl\xc3\xa5de i Middelhavet under dens kampe med tyrkerne; men denne sendelse slog ganske fejl, da Rusland aldeles ikke br\xc3\xb8d sig om hj\xc3\xa6lp mod tyrkerne. Imidlertid var Falkenskiold efter sin f\xc3\xb8rste hjemkomst fra Rusland blevet oberst ved livregimentet, og da hans mislykkede sendelse til Sankt Petersborg var endt, fik han s\xc3\xa6de som deputeret i Generalitets- og Kommissariatskollegiet. Han tilr\xc3\xa5dede i denne stilling forskellige forandringer i h\xc3\xa6rv\xc3\xa6senets ordning. Ogs\xc3\xa5 gjaldt han for at v\xc3\xa6re en n\xc3\xa6r tilh\xc3\xa6nger af Struensee, og han modtog forskellige pengegaver af statskassen, som Struensee fik anvist ham.\n_START_SECTION_\nSuget med i Struensees fald\n_START_PARAGRAPH_\nHvis man kan stole p\xc3\xa5 hans egne meddelelser, s\xc3\xa5 han imidlertid klart det uholdbare i Struensees stilling og var ikke blind for, hvor urigtig denne bar sig ad med at gjennemf\xc3\xb8re sine reformer, ogs\xc3\xa5 dem, der i og for sig vare sunde og forstandige. Han fraraadede Struensee indst\xc3\xa6ndig at gaa for hastig frem. Men hvor lidt han end h\xc3\xb8rte til dennes blinde Beundrere, blev han dog draget med i hans ulykke. Rimeligvis har han haft bitre fjender i de h\xc3\xb8jere officerer, der spillede en vigtig rolle ved katastrofen 17. januar 1772. Han blev f\xc3\xa6ngslet samtidig med Struensee og behandlet med skammelig vilk\xc3\xa5rlighed. F\xc3\xb8rst efter at have v\xc3\xa6ret holdt i over 7 ugers ut\xc3\xa5lelig arrest, blev han stillet for en kommission og m\xc3\xa5tte besvare en r\xc3\xa6kke anklagepunkter, det ene mere urimeligt og sm\xc3\xa5ligt end det andet, og iblandt hvilke et af de v\xc3\xa6rste var, at han en gang, da han med sit regiment m\xc3\xb8dte Arveprins Frederik, havde ladet musikken blive ved at spille og ikke givet plads til, at prinsen kunde komme forbi. Men hvor taktl\xc3\xb8st dette end var, s\xc3\xa5 berettigede dog hverken denne forseelse eller, hvad der ellers blev lagt ham til last, magthaverne til, uden at hans sag blev genstand for en formelig rettergang, at sende ham i forvisning p\xc3\xa5 livstid til Munkholmen. Han ankom her til 4. august 1772. Uagtet dette f\xc3\xa6ngsel visselig var et alt andet end indbydende opholdssted, og sk\xc3\xb8nt han d\xc3\xb8jede af det barske klima og mange ubekvemmeligheder, blev han dog i det hele ikke h\xc3\xa5rdt behandlet. Han kunde i rigt m\xc3\xa5l hengive sig til litter\xc3\xa6re sysler, og han affattede her en del af sine memoirer. Det gj\xc3\xb8r et tiltalende indtryk at se, hvorledes han bevarede friskhed nok til at kunne gl\xc3\xa6de sig over det storladne indtryk, som stedets natur gjorde p\xc3\xa5 ham.\n_START_SECTION_\nBen\xc3\xa5dning og alderdom\n_START_PARAGRAPH_\nLykkeligvis blev der ikke gjort alvor af Domf\xc3\xa6ldelsen til livsvarigt f\xc3\xa6ngsel. Han blev 21. august 1776 ben\xc3\xa5det, s\xc3\xa5ledes at han kunde tage ophold i Provence eller Languedoc; men han maatte forpligte sig til aldrig at forlade denne egn uden kongelig tilladelse og ej heller tr\xc3\xa6de i nogen fremmed magts tjeneste. Det f\xc3\xb8lgende Aars Foraar tog han Ophold i Montpellier (12. April 1777); men et par \xc3\xa5r efter flyttede han (1780) med regeringens tilladelse til Lausanne. Imidlertid havde han b\xc3\xa5de i Rusland og hjemme i Danmark efterladt sig mindet om at v\xc3\xa6re en begavet mand. Da Petersborger-hoffet i slutningen af 1787 p\xc3\xa5 ny kom i krig med tyrkerne, lod det foresl\xc3\xa5 i K\xc3\xb8benhavn, at man her skulde tillade ham at g\xc3\xa5 i russisk tjeneste; men dette ville regeringen ikke g\xc3\xa5 ind p\xc3\xa5. Formodentlig har den ment, at han kunne g\xc3\xb8re skade der ovre ved at give luft for de bitre f\xc3\xb8lelser, der sandsynligvis fyldte ham, imod forholdene i hans f\xc3\xa6dreland. Den foretrak at kalde ham hjem (for\xc3\xa5ret 1788). Men sk\xc3\xb8nt styret nu var i h\xc3\xa6nderne p\xc3\xa5 modstanderne af den regering, der havde sat ham p\xc3\xa5 Munkholm, passede han ikke her i landet. Under den sv\xc3\xa6re modgang, han uretf\xc3\xa6rdig havde lidt, var han blevet skarpt kritisk med hensyn til mange forhold i hjemmet, og hans meninger om, hvorledes Danmark-Norges h\xc3\xa6rv\xc3\xa6sen burde indrettes, stemmede kun lidet med det stramme eksercerv\xc3\xa6sen, hvori den unge kronprins Frederik havde forelsket sig. Han fandt desuden, at der ikke blev givet ham oprejsning nok for den uret, han tidligere havde lidt. Han vendte derfor snart tilbage til Lausanne. Endnu en gang s\xc3\xa5 det ud, som om han skulde komme i virksomhed. Det var, da den dansk-norske regering senere i samme \xc3\xa5r (1788) blev trukket ind i krigen mellem Sverige og Rusland. Den kaldte ham da atter hjem, i det han tillige blev udn\xc3\xa6vnt til generalmajor, men netop som han ville tiltr\xc3\xa6de rejsen, fik han underretning om, at der var sluttet v\xc3\xa5benstilstand. Dog vandt han den fordel, at han fra nu af kom til at oppeb\xc3\xa6re en anst\xc3\xa6ndig pension hjemme fra, der satte ham i stand til sorgfrit at tilbringe resten af sine dage ved Genfers\xc3\xb8ens sk\xc3\xb8nne kyst, sysselsat med l\xc3\xa6sning og i en kreds af m\xc3\xa6nd, som han satte pris p\xc3\xa5, deriblandt Reverdil. Han d\xc3\xb8de 30. september 1820. Han var ugift._NEWLINE_Falkenskiolds liv g\xc3\xb8r et vemodigt indtryk. Han blev uretf\xc3\xa6rdig behandlet, og i det hans gode evner langtfra ret kom til anvendelse, fik vort f\xc3\xa6dreland ingenlunde den nytte af ham, som han under gunstigere forhold kunne have gjort. De memoirer, han har efterladt sig, og som foreligger i en bearbejdelse af en fransk schweizer, Secretan, give vistnok ikke mange oplysninger af interesse med hensyn til Struensees katastrofe, de er tilmed ikke sj\xc3\xa6lden skrevne i en noget kedelig, docerende stil; men mange af hans bem\xc3\xa6rkninger om samtidige, s\xc3\xa6rlig danske forhold l\xc3\xa6ses med interesse. Hvor kritisk han end kan v\xc3\xa6re, g\xc3\xb8r han dog indtryk af at have v\xc3\xa6ret en billig t\xc3\xa6nkende mand, og det m\xc3\xa5 i h\xc3\xb8j grad anerkendes, at han trods alt, hvad han led 1772, dog senere kunde tale derom med s\xc3\xa5 megen ro, som han gjorde.'