b'\n_START_ARTICLE_\nLeonardo Sciascia\n_START_SECTION_\nLitter\xc3\xa6r karriere\n_START_PARAGRAPH_\nSciascias f\xc3\xb8rste litter\xc3\xa6re v\xc3\xa6rk, Favole della dittatura (Fabler fra Diktaturet), en samling af 27 korte satiriske tekster om fascismen i Italien, udkom i 1950 efterfulgt i 1952 af digtsamlingen La Sicilia, il suo cuore (Sicilien, hans hjerte), illustreret af Emilio Greco. \xc3\x85ret efter fik Sciascia prisen Premio Pirandello af den Sicilianske region for sit essay \xe2\x80\x9dPirandello e il prandellismo\xe2\x80\x9d (\xe2\x80\x9dPirandello og pirandellisme\xe2\x80\x9d) om den sicilianske forfatter Luigi Pirandello, Sciascias store forbillede._NEWLINE_Sciascia udgav i 1956 den autobiografiske roman Le parrocchie di Regalpetra (Sognene i Regalpetra), som er inspireret af hans oplevelser som skolel\xc3\xa6rer i f\xc3\xb8debyen Racalmuto. Samme \xc3\xa5r flyttede han til Caltanissetta for at undervise men flyttede til Rom i 1957. I efter\xc3\xa5ret 1957 udgav Sciascia Gli zii di Sicilia (Siciliens onkler), som udtrykte hans skarpe holdninger til temaer som USA\xe2\x80\x99s og kommunismens indflydelse og samlingen af Italien i det 19. \xc3\xa5rhundrede._NEWLINE_Leonardo Sciascias f\xc3\xb8rste krimi Il giorno della civetta (Uglens dag) blev udgivet i 1961 og er en hans mest ber\xc3\xb8mte romaner. I 1963 udgav han den historiske roman Il consiglio d\xe2\x80\x99Egitto (Det egyptiske dokument, 1975), som foreg\xc3\xa5r i Palermo i det 18. \xc3\xa5rhundrede. Efter en serie af essays skrev han i 1965 skuespillet L\xe2\x80\x99Honorevole, som h\xc3\xa6nger sammensv\xc3\xa6rgelserne mellem regeringen og mafiaen ud. I 1966 kom hans n\xc3\xa6ste krimi A ciascuno il suo. I sine krimier udforskede Sciascia relationen mellem staten og individet og muligheden for retf\xc3\xa6rdighed idet han brugte sine kriminalromaner til at udforske den italienske "giustizia" (som betyder b\xc3\xa5de "retsv\xc3\xa6sen" og "retf\xc3\xa6rdighed"._NEWLINE_Sciascia flyttede tilbage til Sicilien i 1967 for at bo i Palermo. I 1969 begyndte han at arbejde for avisen Il Corriere della Sera, og samme \xc3\xa5r udgav han skuespillet Recitazione delle controversia liparitana dedicata ad A.D., som er dedikeret til Alexander Dub\xc4\x8dek. I 1971 vendte Sciascia tilbage til krimigenren med romanen Il contesto. Una parodia (Sammenh\xc3\xa6ngen. En parodi, 1973), som inspirerede Francesco Rosi til filmen Cadaveri eccelenti. Romanen skabte meget debat pga. dens n\xc3\xa5desl\xc3\xb8se portr\xc3\xa6t af italiensk politik, det samme gjorde hans film Todo modo, 1974 (Med alle midler, 1976) pga. dens beskrivelse af den katolske pr\xc3\xa6stestand i Italien.\n_START_SECTION_\nPolitisk karriere\n_START_PARAGRAPH_\nSciascia stillede op til kommunalvalget i Palermo i 1975 for det italienske kommunistparti PCI, og blev valgt ind i byr\xc3\xa5det. Samme \xc3\xa5r udgav han La scomparsa di Majorana (Majoranas forsvinden), som handlede om videnskabsmanden Ettore Majorana, som forsvandt p\xc3\xa5 mystisk vis i 1938. I 1977 tr\xc3\xa5dte Sciascia ud af PCI, idet han var imod enhver form for samarbejde med kristendemokraterne (CD). I 1979 opfordrede de radikale (PR) ham til at stille op til b\xc3\xa5de Europaparlamentet og det italienske parlament, og han endte med at blive valgt ind i begge.\n_START_SECTION_\nIndflydelse\n_START_PARAGRAPH_\nSciacia har haft stor betydning for moderne italiensk litteratur og citeres flere steder b\xc3\xa5de direkte og indirekte, bl.a. af den algerisk f\xc3\xb8dte, italienske forfatter Amara Lakhous i Scontro di civilt\xc3\xa0 per un ascensore di Piazza Vittorio, som forventes at udkomme p\xc3\xa5 dansk med titlen Kultursammenst\xc3\xb8d ved en elevator p\xc3\xa5 Piazza Vittorio i for\xc3\xa5ret 2018.'