b'\n_START_ARTICLE_\nTiende\n_START_PARAGRAPH_\nTiende bruges om det f\xc3\xa6nomen, at man betaler en skat p\xc3\xa5 oprindeligt en tiendedel af ens indkomst til en kirke eller lignende religi\xc3\xb8s institution._NEWLINE_Tiende kendes f\xc3\xb8rst fra det antikke Mellem\xc3\xb8sten, bl.a. fra Babylonien, men det er ogs\xc3\xa5 beskrevet i den hebr\xc3\xa6iske bibel, fx 1 Mos 14, 18-20, hvor Abraham betaler tiende til Melkizedek, og 3 Mos 27, 30, hvor israelitterne p\xc3\xa5l\xc3\xa6gges at betale tiende til Jahve "af landet, b\xc3\xa5de jordens korn og tr\xc3\xa6ernes frugt"._NEWLINE_Denne praksis blev med tiden ogs\xc3\xa5 taget i brug inden for kristendommen. Den tidlige kirke havde intet formaliseret tiendesystem, men ideen blev n\xc3\xa6vnt p\xc3\xa5 flere kirkem\xc3\xb8der, indtil den i 787 blev godtaget under pave Hadrian 1.\n_START_SECTION_\nTiende i Danmark\n_START_PARAGRAPH_\nI dansk kontekst var tienden  en skat til kirken, som blev indf\xc3\xb8rt f\xc3\xb8rst i 1100-tallet under Kong Niels. B\xc3\xb8nderne skulle betale en tiendedel af deres afgr\xc3\xb8de, og den blev delt i tre dele: til opf\xc3\xb8relse og vedligholdelse af kirkerne (kirketiende), til underhold til pr\xc3\xa6ster (pr\xc3\xa6stetiende) og til biskopperne (bispetiende). Is\xc3\xa6r den sidste del m\xc3\xb8dte stor modstand, dels fordi man ikke havde noget med bispen at g\xc3\xb8re, dels fordi det var vanskeligt at transportere kornet til en ofte fjern bispeg\xc3\xa5rd. Tiende-skatten f\xc3\xb8rte til, at kirken blev tilf\xc3\xb8rt store midler, hvilket resulterede i opf\xc3\xb8relsen af de mange granitkirker over hele landet, hvor i hvert fald selve kirkeskibet for de flestes vedkommende er opf\xc3\xb8rt i 1100-1200-tallet._NEWLINE_En del af \xc3\xa5rsagen til, at reformationen fik s\xc3\xa5 stor opbakning, var et h\xc3\xa5b om at slippe af med tienden, men det blev dog kun tilf\xc3\xa6ldet for adelen; bispetienden blev i stedet inddraget af kongen som kongetiende. Kongetienden kom med tiden p\xc3\xa5 andre, til dels private, h\xc3\xa6nder, og det samme skete med kirketienden. Ved den sidste havde tiendeejeren dog samtidig pligt til at vedligeholde kirken._NEWLINE_Tienden ydedes oprindelig som en bruttoafgift, men allerede 1740 blev kv\xc3\xa6gtienden omsat til en fast afgift for hvert dyr, der skulle v\xc3\xa6re leveret in natura, og ved en forordning af 8. januar 1810 blev det bestemt, at korntienden af enhver tiendeyder (decimant) skulle kunne fordres omsat til en fast \xc3\xa5rlig afgift. Denne sidste bestemmelse fik dog ikke stor betydning, bl.a. fordi oms\xc3\xa6tningsreglerne var ugunstige for tiendeyderne. Man bestemte da ved lov af 14. april 1852, at den tiende, som endnu ydedes i k\xc3\xa6rven (dvs. blev udtaget af neg p\xc3\xa5 marken i mods\xc3\xa6tning til i sk\xc3\xa6ppen, hvor tiende blev udtaget af det t\xc3\xa6rskede korn) skulle v\xc3\xa6re omsat til faste \xc3\xa5rlige afgifter inden 1. januar 1856. Fra da af kunne tiende ydes enten i et fast pengebel\xc3\xb8b, in natura eller efter kapiteltakst. Langt det meste blev ydet in natura eller efter kapiteltakst. Imidlertid blev uviljen hos bondestanden mod tiende stadig st\xc3\xa6rkere. Der blev derfor gjort en r\xc3\xa6kke fors\xc3\xb8g p\xc3\xa5 helt at komme af med tienden._NEWLINE_Ved lov af 8. maj 1894 kunne tiende oms\xc3\xa6ttes til en en fast kapital, hvis der var n\xc3\xa5et enighed mellem tiendeejeren og mindst 2/3 af tiendeyderne regnet i forhold til b\xc3\xa5de sidstn\xc3\xa6vntes antal og tiendens st\xc3\xb8rrelse. Statskassen kunne i s\xc3\xa5 fald st\xc3\xb8tte tiendeyderne med billige l\xc3\xa5n, hvor rentesatsen var 3,5%. Loven f\xc3\xb8rte imidlertid ikke til de store forandringer. F\xc3\xb8rst da man med lov af 15. maj 1903 gennemf\xc3\xb8rte en tvungen tiendeafl\xc3\xb8sning forandredes situationen. Tiendeafl\xc3\xb8sningen begyndte i 1908 og blev afsluttet i 1918. Herefter blev kirkeskatten indf\xc3\xb8rt i 1920._NEWLINE_I mange danske kirkesamfund uden for folkekirken bruges stadig en form for tiende, hvor nogle af medlemmerne p\xc3\xa5 frivillig basis betaler en betydelig del af deres indkomst til kirkens eller menighedens drift. Det ses i en r\xc3\xa6kke frikirker, f.eks. Pinsekirken, Apostolsk Kirke, Syvende Dags Adventistkirken, men ogs\xc3\xa5 hos Jesu Kristi Kirke af Sidste Dages Hellige (mormoner).'