b'\n_START_ARTICLE_\nHerulere\n_START_PARAGRAPH_\nHerulerne var et \xc3\xb8stgermansk folkeslag, der omtales af Jordanes i hans v\xc3\xa6rk Getica fra 551 som de h\xc3\xb8jeste af Skandzas folk. Danerne, som blev sagt at v\xc3\xa6re af samme afstamning som svearne, skulle v\xc3\xa6re dem, der havde fordrevet herulerne fra deres hjemstavn. Herulerne har ikke selv efterladt sig nogen skriftlige kilder, s\xc3\xa5 vi kender kun deres historie gennem andre.\n_START_SECTION_\nNavnet\n_START_PARAGRAPH_\nNavnet kan v\xc3\xa6re af samme rod som "jarl" og erilaR, som i runeindskriften ek erilaR, der er fundet otte steder, alle fra 500-tallet, blandt andet p\xc3\xa5 et sp\xc3\xa6nde fra omkring \xc3\xa5r 500, fundet ved Bratsberg i Norge. Det har b\xc3\xa5de v\xc3\xa6ret foresl\xc3\xa5et, at ek erilaR skulle overs\xc3\xa6ttes med "jeg, herulen", samt "jeg, erilen/runemesteren".  Ordet erilaR er indtil videre udelukkende opdaget brugt i 1. person ental (ek erilaR - jeg, som er erilaR). Dette "jeg" menes at referere til den person, som faktisk har skrevet runeindskriften (og ikke til genstandens ejer), og erilaR menes alts\xc3\xa5 i \xc3\xa9n fortolkning at betyde "runemester". Denne fortolkning udelukker, at ordet erilaR kan v\xc3\xa6re skrevet af en rune-kyndig ("rune-rister"/"skriver"), p\xc3\xa5 en andens (f.eks "jarlens"/"herulens") vegne. For uddybning, se artiklen p\xc3\xa5 engelsk Wikipedia Erilaz, som mener at "heruler" samt "jarl" er mere sandsynlige overs\xc3\xa6ttelser end "runemesteren" (denne artikel findes endnu ikke p\xc3\xa5 dansk)._NEWLINE_Ingen "heruli" omtales i angelsaksiske, frankiske eller norr\xc3\xb8ne kr\xc3\xb8niker, og i den grad deres oprindelse var i Norden, har det v\xc3\xa6ret under et andet navn. Encyclop\xc3\xa6dia Britannica for 1911 foresl\xc3\xa5r, at n\xc3\xa5r selve navnet "heruler" af mange identificeres med det angelsaksiske eorlas (= adelige), gammelsaksisk erlos (= m\xc3\xa6nd), hvoraf entalsformen erilas ofte forekommer i de tidligste nordiske indskrifter, kan "heruli" have v\xc3\xa6ret en h\xc3\xa6derstitel.\n_START_SECTION_\nSproget\n_START_PARAGRAPH_\nHerulerne talte \xc3\xb8stgermansk. Denne sproggruppe er nu udd\xc3\xb8d, men bestod af gotisk, samt sprog og dialekter tilh\xc3\xb8rende burgundere, vandalere, gepider og heruler.\n_START_SECTION_\nVandringer\n_START_PARAGRAPH_\nTidligere troede man, at herulerne var opst\xc3\xa5et i Norden, men det skyldes en dansk misforst\xc3\xa5else af Jordanes\' tekst i 1783, som imidlertid refererede en samtidig begivenhed - et forhold allerede Lauritz Weibull advarede mod i 1925. En deputation, som kom tilbage fra Norden i 548 fortalte om m\xc3\xb8derne mellem daner og heruler, som b\xc3\xa5de Jordanes og Procopius fortalte videre om i Byzans 551-553. Der er s\xc3\xa5ledes ingen historiske kilder eller ark\xc3\xa6ologi, som peger p\xc3\xa5 en nordisk oprindelse - h\xc3\xb8jst svage spor i Frisien. Tv\xc3\xa6rtimod giver Jordanes dem selv en etymologi fra Sortehavet, og allerede fra 200-tallet spillede herulerne en betydelig rolle som lejesoldater for romerne b\xc3\xa5de i Europa og Lilleasien. De skal have v\xc3\xa6ret frygtede s\xc3\xb8r\xc3\xb8vere i Sortehavet. Via Konstantinopel n\xc3\xa5ede de Cypern og Kreta, og ledede et plyndringstogt gennem Balkan i \xc3\xa5r 267, hvor ogs\xc3\xa5 gotere deltog, og hvor Athen blev plyndret. I 200-tallet optr\xc3\xa6der de i kilderne med en hyppighed, der st\xc3\xa5r i st\xc3\xa6rk kontrast til de n\xc3\xa6ste 150 \xc3\xa5r, hvor de slet ikke n\xc3\xa6vnes. De kan v\xc3\xa6re kommet under gotisk eller hunnisk herred\xc3\xb8mme et sted i det syd\xc3\xb8stlige Europa. Fra midten af 400-tallet kommer de til syne igen. I 460 var de i det sydlige Frankrig og det nordlige Spanien. Den romerske digter Apollinaris skrev om dem, at de kom fra "havets yderste afkrog i n\xc3\xa6rheden af dets iskolde dyb". De \xc3\xb8stlige heruler deltog i hunnernes felttog gennem Europa. Efter en opstand mod Attilas s\xc3\xb8nner i 454, oprettede herulerne et st\xc3\xa6rkt konged\xc3\xb8mme i M\xc3\xa4hren og Marchfeld som undertvang lokalbefolkningen. De skal have v\xc3\xa6ret Odoakers st\xc3\xa6rkeste st\xc3\xb8ttespillere, da han efterfulgte den sidste romerske kejser i 476 og blev valgt til Italiens f\xc3\xb8rste konge  af sine egne, germanske tropper.  Af Boethius kaldtes han "Rex Erulorum", herulerkongen. _NEWLINE_Senere slog de sig ned i Pannonien, dvs det vestlige Ungarn, indtil langobarderne jagede dem derfra i \xc3\xa5r 509. If\xc3\xb8lge Procopios slog de sig i 512 ned i Illyrien, det senere Jugoslavien, med tilladelse af kejser Justinian. Som sekret\xc3\xa6r for den \xc3\xb8stromerske general Bellisarius kendte Procopius godt til herulske lejesoldater. En stor gruppe foretrak dog at tr\xc3\xa6kke mod nord langs den handelsrute, som de havde kontrolleret ved den Moraviske Port. I De bello Gothico skriver Procopios, at de kom til varni (Mecklenburg) og derefter passerede de dani\'s nationer uden at lide overlast fra barbarerne der. Da de kom til havet drog de over og gik de i land p\xc3\xa5 Thule, hvor de forblev p\xc3\xa5 \xc3\xb8en[dvs den skandinaviske halv\xc3\xb8], hvor de blev modtaget af goterne, en af de st\xc3\xb8rste stammer d\xc3\xa9r". _NEWLINE_Procopios\' og Jordanes\' beretninger stemmer ret godt overens, og formodes begge at v\xc3\xa6re baseret p\xc3\xa5 et \xc3\xa6ldre, nu tabt, historisk v\xc3\xa6rk af Cassiodorus, der i begyndelsen af 500-tallet var statskansler ved hoffet i Ravenna, hvor ogs\xc3\xa5 den landflygtige herulerkonge Rodwulf opholdt sig. Hvis Cassiodorus er citeret korrekt (som ligheden i de to beretninger tyder p\xc3\xa5), f\xc3\xa5r man her et f\xc3\xb8rsteh\xc3\xa5ndskendskab til herulerne og deres forhold til danerne. _NEWLINE_Filologen Niels Lukman h\xc3\xa6vdede i sin doktorafhandling fra 1943, at Rolf Krake kunne v\xc3\xa6re herulerkongen Rodwulf/Rodulf, og at sagnkredsen om heltekonger som Halfdan og Adils kom til Norden med herulernes indvandring p\xc3\xa5 500-tallet.  Rodwulf faldt et sted mellem Wien og Beograd omkring \xc3\xa5r 510, og hvis han er identisk med Rolf Krake, kan Heorot v\xc3\xa6re det sted ved Donau som Strabo kaldte Heorta og Jordanes Herta, et stykke vest for "Jernportene".\n_START_SECTION_\nDe to konger\n_START_PARAGRAPH_\nIf\xc3\xb8lge Procopius myrdede den sydlige gruppe af heruler sin konge, Ochus. Herulerne var blevet tvangskristnet af Justinian, og der synes at have v\xc3\xa6ret en loyal kristen gruppe og en urolig hedensk gruppe, s\xc3\xa5 der blev sendt en delegation til de skandinaviske heruler i h\xc3\xa5b om at finde en kandidat blandt dem. Men den udvalgte d\xc3\xb8de, da de kom til danernes land, s\xc3\xa5 udsendingene m\xc3\xa5tte vende om og finde en ny. Denne gang kom de tilbage med Datius og hans f\xc3\xb8lge p\xc3\xa5 omkring 200 unge krigere. I mellemtiden havde andre tabt t\xc3\xa5lmodigheden og bedt kejser Justinian om at v\xc3\xa6lge en konge blandt dem. Han udpegede Suartuas, som havde boet l\xc3\xa6nge i Konstantinopel; men da udsendingene kom nordfra med Datius, foretrak kejseren uventet ham frem for Suartuas, som vendte tilbage til Konstantinopel. Det f\xc3\xb8rte til uroligheder og Datius\' folk forlod snart romersk omr\xc3\xa5de og allierede sig med gepiderne i Transsylvanien. Da Justinian i 549 gik til krig mod gepiderne, kom omkring 1.500 heruler til at k\xc3\xa6mpe p\xc3\xa5 romersk side, mens henimod 3.000 var gepidernes forbundsf\xc3\xa6ller og k\xc3\xa6mpede p\xc3\xa5 deres side. Efter den tid fandtes der stadig sm\xc3\xa5 grupper af heruler, der sloges p\xc3\xa5 \xc3\xb8stromersk side i Italien. De romerske h\xc3\xa6rf\xc3\xb8rere var n\xc3\xb8je med at udpege herulernes ledere blandt herulerne selv. Men efter 560 forsvinder de helt fra kilderne._NEWLINE_Datius blev konge for den gruppe heruler som Justinian benyttede som lejesoldater i krigene mod persere, vandalere og \xc3\xb8stgotere. Denne gruppe blev placeret omkring Beograd, men m\xc3\xa5tte senere flygte og blev knust sammen med gepiderne i 567._NEWLINE_Den nordiske gruppes sk\xc3\xa6bne er ikke udforsket. Uno R\xc3\xb6ndahl og Stina Helmersson mener, at kongesl\xc3\xa6gten endte i Lister Herred i det \xc3\xb8stlige Sk\xc3\xa5ne  \xe2\x80\x93 andre, at de endte i Uppsala.'