b'\n_START_ARTICLE_\nStednavn\n_START_PARAGRAPH_\nStednavneforskning eller toponymi er det filologiske studium af den del af sprogenes ordforr\xc3\xa5d, som omfatter proprier (egennavne), som betegner lokaliteter. Overalt hvor mennesker har boet eller f\xc3\xa6rdedes p\xc3\xa5 jordens overflade, er lokaliteter blevet navngivet. Overlevering af de \xc3\xa6ldste stednavne falder sammen med de f\xc3\xb8rste eksempler p\xc3\xa5 nedskrevet sprog, som samtidig er de f\xc3\xb8rste historiske kilder, omkring \xc3\xa5r 4000 f.v.t. Menneskets bofaste levevis i forbindelse med landbrug har medf\xc3\xb8rt fastholdelse af stednavne gennem flere tusind \xc3\xa5r, men navngivning af lokaliteter finder fortsat sted._NEWLINE_Stednavne kendes fra den vestlige kulturkreds\' oldtid i Middelhavsomr\xc3\xa5det og Mellem\xc3\xb8sten fra bronze- og jernalder, og kendskabet udvides i takt med den historiske overlevering. I nogle omr\xc3\xa5der er de fleste navne dannet, allerede inden den historiske overlevering begynder. Navnedannnelsen forts\xc3\xa6tter gennem antikken og middelalderen men stagnerer dog i Europa omkring \xc3\xa5r 1500, hvor kontinentet i alt v\xc3\xa6sentligt er fuldt bebygget. Den europ\xc3\xa6iske stednavneskik forts\xc3\xa6tter herefter i Den Nye Verden.\n_START_SECTION_\nStednavneforskningen\n_START_PARAGRAPH_\nStednavneforskning er udforskningen af stednavne og h\xc3\xb8rer som s\xc3\xa5dan under sprogforskning.\n_START_SECTION_\nStednavnes betydning\n_START_PARAGRAPH_\nBestemmelse af stednavnes eller stednavneleds betydning sker sprogligt, ofte ud fra sprogudviklingen. ad denne vej fors\xc3\xb8ges fastsl\xc3\xa5et hvilket ord, der l\xc3\xa5 til grund for stednavnet, og hvilken sproglig udvikling, dette m\xc3\xa5tte have gennemg\xc3\xa5et.\n_START_SECTION_\nStednavnes udbredelse\n_START_PARAGRAPH_\nStednavnes udbredelse sker ligeledes sprogligt. Den stednavneform, der \xc3\xb8nskes unders\xc3\xb8gt, belyses ved hj\xc3\xa6lp af de \xc3\xa6ldste kilder for at f\xc3\xa5 fastlagt, om den oprindelige form falder inden for navnetypen eller ej. Ved s\xc3\xa5ledes at gennemg\xc3\xa5 alle mulige stednavne, kan eventuelt udskilles "falske former", der nok ligner navnetypen i dag, men som oprindeligt er udviklet fra en anden navnetype. Efter s\xc3\xa5ledes at have udskilt de "\xc3\xa6gte" stednavne af en bestemt type er det muligt at fastl\xc3\xa6gge deres udbredelse, der efter forholdene vil kunne karakteriseres fx som f\xc3\xa6llesgermansk, nordisk, dansk, tysk, vendisk eller p\xc3\xa5 anden m\xc3\xa5de.\n_START_SECTION_\nStednavnes datering\n_START_PARAGRAPH_\nVed bestemmelsen af stednavnes alder tages flere fremgangsm\xc3\xa5der i brug: F\xc3\xb8rst og fremmest sker aldersbestemmelsen sprogligt. Hvis dannelsen af navnet er sket i forhistorisk tid, hvilket er tilf\xc3\xa6ldet for de fleste europ\xc3\xa6iske stednavne, kan navnets elementer, s\xc3\xa6rligt efterleddet, medvirke til at datere dannelsen, idet et givet efterled typisk er produktivt i en periode p\xc3\xa5 nogle \xc3\xa5rhundreder, hvorefter dannelse med dette led gradvis oph\xc3\xb8rer. Blandt de forled, som lader sig datere, er navne, idet fx kristne navne og udtryk (fx "munke-") som forled m\xc3\xa5 afspejle, at stednavnet er dannet efter kristendommens indf\xc3\xb8relse i omr\xc3\xa5det._NEWLINE_Desuden anvendes skriftlige kilder, idet disse kan vise en mindste alder for stednavnetypen. _NEWLINE_Ogs\xc3\xa5 udbredelsen kan anvendes til at bestemme stednavnes alder, idet der ikke sj\xc3\xa6ldent kan peges p\xc3\xa5 historiske begivenheder eller forhold, som kan formodes at have haft indflydelse herp\xc3\xa5. N\xc3\xa5r s\xc3\xa5ledes stednavne p\xc3\xa5 -by forekommer i Danelagen i England, s\xc3\xa6ttes dette i forbindelse med vikingernes bos\xc3\xa6ttelse her, og stednavneformen m\xc3\xa5 derfor have v\xc3\xa6ret i brug p\xc3\xa5 dette tidspunkt (hvilket ikke forhindrer, at den tillige kan have v\xc3\xa6ret i anvendelse b\xc3\xa5de \xc3\xa6ldre og yngre end vikingetiden)._NEWLINE_Blandt andre metoder har v\xc3\xa6ret at unders\xc3\xb8ge sammenfald mellem stednavneformer og ark\xc3\xa6ologiske fund. Man mente, at der ved konstateret sammenfald mellem en bestemt navneform og ark\xc3\xa6ologiske fund fra en bestemt tidsperiode kunne formodes en sammenh\xc3\xa6ng. Denne fremgangsm\xc3\xa5de er imidlertid senere opgivet igen, da det blandt andet ved udgravninger i danske landsbyer viste sig, at disse kun har ligget p\xc3\xa5 samme sted tilbage til tidlig middelalder, mens der for de tidligere perioder kunne v\xc3\xa6re store spring i forekomsten af ark\xc3\xa6ologiske levn (typisk fra romersk jernalder eller over 600 \xc3\xa5r tidligere) hvorfor ethvert fors\xc3\xb8g p\xc3\xa5 at datere stednavne efter denne fremgangsm\xc3\xa5de m\xc3\xa5 anses for spekulativt.\n_START_SECTION_\nIndbyrdes forhold mellem stednavne\n_START_PARAGRAPH_\nDet indbyrdes forhold mellem stednavne kan tage sig forskelligt ud. I visse tilf\xc3\xa6lde kan det p\xc3\xa5vises, at et stednavn har f\xc3\xa5et navn efter et andet (fx S\xc3\xb8by s\xc3\xb8, hvor s\xc3\xb8en f\xc3\xb8rst har navngivet byen, som der efter atter har lagt navn til s\xc3\xb8en)._NEWLINE_I en r\xc3\xa6kke tilf\xc3\xa6lde har samme stednavn for to hinanden n\xc3\xa6rt liggende bebyggelser f\xc3\xa5et tilf\xc3\xb8jet et "n\xc3\xb8rre" henholdsvis "s\xc3\xb8nder" eller et "\xc3\xb8ster" og et "vester" eller et "-magle" henholdsvis "-lille" til det sammenfaldende navn. I s\xc3\xa5danne tilf\xc3\xa6lde kan et deling af bebyggelsen t\xc3\xa6nkes at v\xc3\xa6re sket._NEWLINE_En anden sammenh\xc3\xa6ng belyses ved den s\xc3\xa5kaldt "geometriske metode". N\xc3\xa5r der fx inden for et bestemt sogn ligger en stor by, som tillige har store jordtilliggender, og i randomr\xc3\xa5derne af sognet ligger mindre byer med tilsvarende mindre jordtilliggender, er det n\xc3\xa6rliggende at formode, at disse sm\xc3\xa5 bebyggelser oprindeligt er udskilt fra den st\xc3\xb8rre fx ved udflytning, og denne tolkning kan ikke sj\xc3\xa6ldent underst\xc3\xb8ttes ved stednavnene (fx -torp, der betyder "udflytterbebyggelse", eller -r\xc3\xb8d, der betyder "rydning").\n_START_SECTION_\nForskningens historie\n_START_PARAGRAPH_\nInteressen for stednavne g\xc3\xa5r langt tilbage i historien. Allerede i middelalderen var der munke og andre, som fors\xc3\xb8gte at udtyde stednavnes betydning ud fra is\xc3\xa6r sproglige forhold._NEWLINE_Senere, i 16.-18. \xc3\xa5rhundrede fors\xc3\xb8gte alskens oldgranskere at forklare stednavne, ofte ret fantasifuldt: tilf\xc3\xa6ldige sproglige ligheder blev anvendte som forklaringer p\xc3\xa5 stednavne, og i visse tilf\xc3\xa6lde med personnavne fors\xc3\xb8gtes disse identificerede med kendte personer fra den folkelige overlevering, mens andre inddrog fremmede sprog i deres forklaringer. Resultaterne af disse forklaringer var sj\xc3\xa6ldent s\xc3\xa6rligt vellykkede og er oftest siden forkastede igen, men der fremkom ogs\xc3\xa5 forklaringer af blivende v\xc3\xa6rdi._NEWLINE_En moderne stednavneforskning kan f\xc3\xb8rst siges at indtr\xc3\xa6de i det 19. \xc3\xa5rhundrede, da sproggranskerne dels inddelte stednavnene efter deres for- og efterled og s\xc3\xa5ledes fik et redskab i h\xc3\xa6nde til at unders\xc3\xb8ge de enkelte navneled i deres sproglige sammenh\xc3\xa6nge, dels gik over til kildestudier med inddragelse af de \xc3\xa6ldste kendte skriftlige kilder og dermed fik mulighed for at komme den sproglige forst\xc3\xa5else af stednavnenes oprindelige former langt n\xc3\xa6rmere end hidtil._NEWLINE_Fra slutningen af det 19. \xc3\xa5rhundrede begyndte stednavneforskningen at komme i faste rammer, idet der i de fleste lande blev nedsat komiteer og oprettet forskningssteder, hvor stednavneforskningen kunne bedrives systematisk og p\xc3\xa5 faglig vis. F\xc3\xb8rste skridt i disse stednavneinstitutioners virksomhed bestod i den systematiske indsamling af oplysninger om de enkelte stednavne og deres udvikling i de omr\xc3\xa5der, institutionerne d\xc3\xa6kkede.\n_START_SECTION_\nDanmark\n_START_PARAGRAPH_\nI Danmark g\xc3\xa5r den tidligste stednavneforskning tilbage til middelalderen, men det var f\xc3\xb8rst i 1800-tallet, at stednavneforskningen fik et videnskabeligt pr\xc3\xa6g. Det blev N.M. Petersen, der kom til at g\xc3\xb8re det grundl\xc3\xa6ggende arbejde.  I 1833 skrev han "Bem\xc3\xa6rkninger om danske og norske stednavnes oprindelse og forklaring", der blev udgangspunktet for stednavneforskningen ikke blot i Norden, men blandt andet ogs\xc3\xa5 i Frankrig. Hans omfattende sproglige uddannelse i forbindelse med hans historiske l\xc3\xa6rdom gjorde, at han s\xc3\xb8gte tilbage til navnenes gamle former og tolkede ud fra disse. Mange af hans resultater har bevaret deres gyldighed. _NEWLINE_I 1863 gav oberst Emil Madsen "Sj\xc3\xa6llandske Stednavne" en r\xc3\xa6kke gode iagttagelser over stedernes beliggenhed, men uden sproglig v\xc3\xa6rdi. Bedre var Johannes Kok: "Det danske Folkesprog i S\xc3\xb8nderjylland" fra 1867, der udm\xc3\xa6rkede sig ved sin gode stofsamling og sammenligninger med besl\xc3\xa6gtede navne, men den sproglige behandling var ikke sikker. Bogen var dog meget fortjenstfuld og i det hele p\xc3\xa5 h\xc3\xb8jden med sin tid. F\xc3\xb8rst med Johannes Steenstrup tog stednavneforskningen et nyt skridt frem. Bedre end nogen forg\xc3\xa6nger fik han formuleret stednavneforskningens problemer og draget gr\xc3\xa6nserne op for selve studiet, lige som han skrev den f\xc3\xb8rte folkelige oversigt over stednavne i 1908. Sigurd Nygaard gav v\xc3\xa6rdifulde bidrag til landsbynavnenes kronologi ved p\xc3\xa5visningen af, at de personnavne, som indg\xc3\xa5r i dem, tilh\xc3\xb8rer uens tidsperioder: folkevandringstid, vikingetid og middelalder. i 1910 oprettedes Stednavneudvalget, som siden har forest\xc3\xa5et dels udgivelsen af en amtsvis (amter fra f\xc3\xb8r 1970) stednavneoversigt, dels en r\xc3\xa6kke v\xc3\xa6rker, der har behandlet stednavneemner tv\xc3\xa6rfagligt eller taget s\xc3\xa6remner op. Det b\xc3\xb8r dog siges, at endnu ved indgangen til det 21. \xc3\xa5rhundrede fandtes der ikke udgivet en landsomfattende oversigt over alle danske bebyggelses- og naturstednavne. I 1916 fors\xc3\xb8gte H.V. Clausen p\xc3\xa5 grundlag af stednavneforskningens dav\xc3\xa6rende resultater at skabe et overblik over forholdet mellem \xc3\xa6ldre og yngre landsbybebyggelser i Danmark, men v\xc3\xa6rket fik ikke den banebrydende betydning, man ved dets fremkomst formodede. Nyere dansk forskning har dels behandlet de enkelte stednavnetyper efter deres endelser, dels behandlet s\xc3\xa6rlige sider af stednavnesp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5let.\n_START_SECTION_\nNorge\n_START_PARAGRAPH_\nI Norge nedsattes 1878 et stednavneudvalg best\xc3\xa5ende af Sophus Bugge, Johan Fritzner og Olaf Rygh, der reviderede stednavne i den nye matrikel p\xc3\xa5 grundlag af indsamlet historisk materiale i forbindelse med oplysninger om navnenes stedlige udtale. Efter, at matriklens revision 1886 var fuldendt, renskrev Olaf Rygh det indsamlede materiale i 17 foliobind, og dette v\xc3\xa6rk blev mellem 1897 og 1936 udgivet p\xc3\xa5 statens bekostning som "Norske Gaardnavne", idet udgivelsen efter Rygh\xe2\x80\x99s d\xc3\xb8d i 1899 fortsattes af broderen K. Rygh og A. Kj\xc3\xa6r med flere. Desuden foreligger fra O. Rygh\xe2\x80\x99s h\xc3\xa5nd b\xc3\xb8ger om norske elvenavne samt om personnavne i norske stednavne. L\xc3\xa6nge var dette v\xc3\xa6rk det mest fremskedne, noget land kunne opvise. Omkring 1925 blev der i Norge nedsat et nyt stednavneudvalg med praktisk og videnskabeligt form\xc3\xa5l. Det fik fastl\xc3\xb8nnet sekret\xc3\xa6r, og igangsatte indsamlingen af naturnavne i bygderne.\n_START_SECTION_\nSverige\n_START_PARAGRAPH_\nI Sverige nedsattes 1904 en kongelig ortnamnskommit\xc3\xa9 best\xc3\xa5ende af en filolog, en historiker og en ministeriel embedsmand, der repr\xc3\xa6senterede matrikulsv\xc3\xa6senet. Udvalget udf\xc3\xb8rte praktiske hverv, idet det overvejede retskrivningen af by- og jordebogsnavne til brug for statstjenesten og indstillede hertil sigtende forslag til ministeriel godkendelse. Det filologiske medlem forestod tillige en revision af navnene p\xc3\xa5 de svenske generalstabskort, hvilket dog blev udf\xc3\xb8rt uden forbindelse med det \xc3\xb8vrige arbejde. Desuden igangsatte udvalget v\xc3\xa6rket "Sveriges Ortnamn", hvoraf f\xc3\xb8rst udkom \xc3\x84lfsborgs L\xc3\xa4n, med et bind for hvert herred, og dern\xc3\xa6st efter en reduceret m\xc3\xa5lestok V\xc3\xa4rmlands L\xc3\xa4n. Udvalgets formand var fra begyndelsen professor Adolf Noreen. Udvalget skabte ikke noget landsomfattende navnearkiv, men indsamlede i hovedsagen stoffet efterh\xc3\xa5nden, som der var brug for det ved publikationerne. Stednavneforskning blev ligeledes drevet ved "Institutet f\xc3\xb6r ortsnams- och dialektforskning vid G\xc3\xb6teborgs H\xc3\xb6gskola", som blev oprettet af professor Hjalmar Lindroth, og som blandt andet udgav skriftserien "Ortnamnen i G\xc3\xb6teborgs och Bohus L\xc3\xa4n" fra 1923. I Lund har Sydsvenska Ortnamnss\xc3\xa4llskapet, stiftet 1925 af dr. J\xc3\xb6ran Sahlgren, udgivet stednavnetidsskriftet "Namn och Bygd" siden 1913.\n_START_SECTION_\nFinland\n_START_PARAGRAPH_\nI Finland er der megen interesse for stednavnestudiet, idet navnenes sprog (svensk eller finsk) benyttes som vidnesbyrd om, hvilket folk, der boede p\xc3\xa5 stedet, da det fik sit navn. Stednavnestudiet er derfor blevet drevet fra s\xc3\xa5vel svensk- som finsksproget side, og indsamlinger af stednavne blev organiserede af s\xc3\xa5vel det svenske som det finske litteraturselskab. Det svenske litteraturselskab forestod udgivelsen af stofsamlinger, s\xc3\xa5ledes Greta Hausen "Nyelands Ortnamn", I\xe2\x80\x94II, Helsingfors 1920\xe2\x80\x9422, der udelukkende var en materialesamling, og T. E. Karsten, "Svensk Bygd i \xc3\x96sterbotten", I\xe2\x80\x94II, Helsingfors 1921\xe2\x80\x9423, med materialesamling, tolkning og behandling.\n_START_SECTION_\nEngland\n_START_PARAGRAPH_\nI England har stednavnestudiet ikke savnet private dyrkere, men de udkomne b\xc3\xb8ger har v\xc3\xa6ret af ret uens v\xc3\xa6rdi. F\xc3\xb8rst i mellemkrigstiden kom der plan i arbejdet, idet professor A Mawer med flere i 1923 stiftede "English Place-Name Society", der under tilsyn af British Academy skulle foretage en planm\xc3\xa6ssig indsamling af stof fra hele England og bes\xc3\xb8rge udgivelsen af dette, i behandlet skikkelse, grevskabsvis i sm\xc3\xa5 bind. I Skriftserien var de f\xc3\xb8rste bind henholdsvis en indledning, det andet en behandling af Buckinghamshire. Arbejdet med indsamlingen bes\xc3\xb8rgedes for en del ved frivillig, stedlig hj\xc3\xa6lp og med stor fremgang.\n_START_SECTION_\nTyskland\n_START_PARAGRAPH_\nI Tyskland findes en rig litteratur om stednavne, og grundl\xc3\xa6ggende v\xc3\xa6rker er fremkommet, s\xc3\xa5ledes E. F\xc3\xb6rstemann, "Altdeutsches Namenbuch", II, 3. udgave ved H. Jellinghaus, Bonn 1913\xe2\x80\x9416. I mellemkrigstiden skete betydelige indsamlinger af marknavne-stof og lignende af lokalhistoriske foreninger, og i p\xc3\xa6dagogisk \xc3\xb8jemed anvendtes en del navnestof ved undervisning i hjemstavnsl\xc3\xa6re.\n_START_SECTION_\nFrankrig\n_START_PARAGRAPH_\nI Frankrig p\xc3\xa5lagde kejser Napoleon 3. arkivarerne ved de forskellige departementers arkiver at udarbejde hver et v\xc3\xa6rk om departementets stednavne og deres historie. Det f\xc3\xb8rste, Dept Eure-et-Loir, ved L. Merlet, kom 1861, og indtil 1898 udkom behandlingen af 22 departementers stednavne p\xc3\xa5 statens bekostning. Resultaterne af disse og andre arbejder blev opgjort af A. Longnon i "Les noms de lieu de la France", Paris 1920 ff. Af s\xc3\xa6rlig interesse for danskere er navnene i Normandiet, der indeholder mange minder fra vikingetiden. Disse er ogs\xc3\xa5 blevet behandlede af danske videnskabsm\xc3\xa6nd (N. M. Petersen, A. Fabricius, Andreas Pedersen, J. Jakobsen).\n_START_SECTION_\nHolland\n_START_PARAGRAPH_\nI Holland blev der i 1925 nedsat et stednavneudvalg med praktisk form\xc3\xa5l. Hollandske stednavne bliver i \xc3\xb8vrigt behandlede videnskabeligt i v\xc3\xa6rket "Nomina Geographica Neerlandica", der udgives af det geografiske selskab, og hvori betydelige dele af landet allerede er gennemg\xc3\xa5ede, s\xc3\xa5ledes Friesland, Gelderland, Overijssel, Brabant, Zeeland, Limburg m. m.\n_START_SECTION_\nBelgien\n_START_PARAGRAPH_\nHvad Belgien ang\xc3\xa5r, var det is\xc3\xa6r dele af de flamske egne, der f\xc3\xb8rst blev unders\xc3\xb8gte, og stoffet udgivet af K. De Flou i "Woordenboek der Toponymie van Westelijk Vlaanderen m. v.", Gent 1914 ff.'