b'\n_START_ARTICLE_\nNationalisme\n_START_PARAGRAPH_\nNationalisme er den ideologi, der anskuer nationen som det prim\xc3\xa6re politiske f\xc3\xa6llesskab for grupper af mennesker, og mener, at hver nation b\xc3\xb8r have sin egen stat, hvis territorium er sammenfaldende med nationens udbredelse (en nationalstat). Nationalismen er ofte knyttet til opfattelsen af et \'hjemland\', hvor nationen med dennes s\xc3\xa6rlige kendetegn (eksempelvis sprog, religion, en f\xc3\xa6lles historisk bevidsthed og andre f\xc3\xa6lles kulturelle tr\xc3\xa6k) har sit tilh\xc3\xb8rsforhold.  _NEWLINE_I dag benyttes udtrykket ofte med en negativ klang om en yderligg\xc3\xa5ende nationalf\xc3\xb8lelse (chauvinisme), der kan v\xc3\xa6re forbundet med fremmedhad, racisme eller aggressiv militarisme. Udtrykket kan imidlertid ogs\xc3\xa5 bruges mere neutralt eller positivt om forskellige udtryk for nationalf\xc3\xb8lelser._NEWLINE_Nationalismen har haft overordentlig stor betydning for identitetsf\xc3\xb8lelsen og den politiske udvikling i hele verden de sidste godt 200 \xc3\xa5r og i forskellige politiske sammenh\xc3\xa6nge haft en hovedrolle i dannelsen af de fleste nutidige stater i verden. Is\xc3\xa6r i 1800-tallets Europa og Amerika og i 1900-tallets Asien og Afrika har nationalistiske bev\xc3\xa6gelser v\xc3\xa6ret betydende. Siden \xc3\xa5rtusindskiftet har en styrket nationalisme igen spillet en st\xc3\xb8rre rolle i mange lande, af mange betragtet som en modreaktion mod den stigende globalisering.\n_START_SECTION_\nPatriotisme\n_START_PARAGRAPH_\nPatriotisme (f\xc3\xa6drelandsk\xc3\xa6rlighed) minder om, men er forskellig fra nationalismen. Patriotisme henviser til det latinske patria ("f\xc3\xa6drelandet") og betegner loyalitet overfor den eksisterende statsdannelse, som man ikke n\xc3\xb8dvendigvis er f\xc3\xb8dt ind i, og som ikke beh\xc3\xb8ver at v\xc3\xa6re en stat med f\xc3\xa6lles kulturelle v\xc3\xa6rdier, sprog eller etnicitet. Patriotismen er derfor ikke en ide om, at et s\xc3\xa6rligt folk skal have sin egen stat. I 1700- og 1800-tallets danske helstat stod helstatspatriotismen, tanken om, at alle den danske konges unders\xc3\xa5tter, uanset om de var danske, norske, tyske osv., burde v\xc3\xa6re forenet i den samme stat, i mods\xc3\xa6tning til de opvoksende og efterh\xc3\xa5nden dominerende nationale bev\xc3\xa6gelser.\n_START_SECTION_\nNationalisme - et positivt eller negativt begreb?\n_START_PARAGRAPH_\nFor mange har ordet nationalisme en negativ klang. Det h\xc3\xa6nger sammen med, at der historisk har v\xc3\xa6ret mange eksempler p\xc3\xa5, at nationalistiske f\xc3\xb8lelser har udviklet sig til en chauvinisme, der b\xc3\xa5de har fordret en st\xc3\xa6rk konformitet, hvor individualiteten i befolkningen er blevet truet, og en opfattelse af, at ens egen nation er h\xc3\xa6vet over andres. Denne type nationalisme optr\xc3\xa6der ikke mindst under krige mellem nationer. Det bedste eksempel herp\xc3\xa5 er nazismen i Tyskland i 1930\'erne og 1940\'erne. N\xc3\xa5r der i den offentlige debat henvises til nationalisme, er det ofte i denne ekskluderende betydning. Mange meningsdannere og forskere, bl.a. den britiske nationalismeforsker Benedict Anderson, fremh\xc3\xa6ver imidlertid, at nationalisme, n\xc3\xa5r den optr\xc3\xa6der i en mere fredelig form som f\xc3\xa6drelandsk\xc3\xa6rlighed, ogs\xc3\xa5 kan have positive aspekter: Den kan give en positiv gruppeidentitet, v\xc3\xa6re et redskab til at socialisere folk til god opf\xc3\xb8rsel af hensyn til nationen, og historisk har nationalisme v\xc3\xa6ret inspirationskilde til mange kulturelle pr\xc3\xa6stationer, eksempelvis indenfor litteratur, kunst og musik. Nationalismen kan ogs\xc3\xa5 i en moderat udgave fungere som en foruds\xc3\xa6tning for demokratiet: Forestillingen om, at folket styrer, kr\xc3\xa6ver, at man f\xc3\xb8ler sig som et folk. Nationalisme kan dermed fremst\xc3\xa5 i mange former i et kontinuum mellem f\xc3\xa6drelandsk\xc3\xa6rlighed som den positive pol og chauvinisme som den negative. Man anvender ogs\xc3\xa5 betegnelserne partikularistisk og universalistisk nationalisme, hvor den f\xc3\xb8rste l\xc3\xa6gger v\xc3\xa6gten p\xc3\xa5 den enkelte nations oph\xc3\xb8jede karakter og kan virke som undskyldning for en imperialistisk erobringspolitik eller forf\xc3\xb8lgelse af "fremmede", mens den anden er en tankegang, der g\xc3\xa5r ud p\xc3\xa5, at verden ville blive et mere fredelig og harmonisk sted, hvis princippet om national selvbestemmelsesret blev fulgt konsekvent i hele verden.\n_START_SECTION_\nNationalismens forhold til andre ideologier\n_START_PARAGRAPH_\nNationalismen har i tidens l\xc3\xb8b v\xc3\xa6ret knyttet til en r\xc3\xa6kke andre ideologier. Ideen om, at den politiske magt skal bygge p\xc3\xa5 folkeviljen, er en vigtig del af de demokratiske ideer, og nationalismen har historisk ofte g\xc3\xa5et h\xc3\xa5nd i h\xc3\xa5nd med liberale, demokratiske revolutioner som i Frankrig, Tyskland og Danmark i 1848-49. Resultatet af forbindelsen mellem tanken om folkenes selvbestemmelsesret og liberalismens program om frihed og lighed blev den politiske str\xc3\xb8mning nationalliberalismen, der fik s\xc3\xa6rlig grobund hos borgerskabet i lande som Italien, Tyskland og Danmark. Oprindeligt havde nationalismen en vis brod imod den konservative ideologi, der var mere internationalistisk orienteret, men i slutningen af 1800-tallet blev nationalismen integreret i en r\xc3\xa6kke konservative partier og bev\xc3\xa6gelsers ideologi. _NEWLINE_P\xc3\xa5 trods af den oprindelige forbindelse til de store demokratiske revolutioner i 1700- og 1800-tallet er der kke noget naturligt demokratisk i nationalismen. Fascismen, nazismen og de kommunistiske diktaturer har ogs\xc3\xa5 i vid udstr\xc3\xa6kning appelleret til folkeviljen og den nationale egenart, p\xc3\xa5 samme m\xc3\xa5de som eksempelvis de sydamerikanske dikaturer i  1970\'erne og 1980\'erne. Ogs\xc3\xa5 i demokratiske stater er folkeviljen blevet brugt som et argument for at undertrykke anderledes t\xc3\xa6nkende.\n_START_SECTION_\nUSA\'s frihedskrig\n_START_PARAGRAPH_\nNationalismen udviklede sig i mange (is\xc3\xa6r overs\xc3\xb8iske) koloniomr\xc3\xa5der som en selvbevidsthed om eget v\xc3\xa6rd, der f\xc3\xb8rte til en trang til frihed og selvbestemmelse og herfra videreudviklede sig til en nationalpr\xc3\xa6get "vi"-bevidsthed. Denne udvikling s\xc3\xa5s f\xc3\xb8rst i USA, hvor voksende sp\xc3\xa6ndinger mellem England og dets amerikanske koloniomr\xc3\xa5de p\xc3\xa5 grund af blandt andet den f\xc3\xb8rte toldpolitik (Townshend-lovene) f\xc3\xb8rer til opr\xc3\xb8r i 1770 i Boston og Massachusetts og boykot af engelse varer. De mere yderligg\xc3\xa5ende kolonister (som Samuel Adams og Thomas Jefferson) dannede komiteer for koloniernes frig\xc3\xb8relse og fik st\xc3\xb8tte i en pamflet af Thomas Paine, "Common sense" fra 1776. 1773 fulgte "Teselskabet i Boston", hvor tre skibsladninger the bliver smidt i havet og havnen derefter blev blokeret, 1774 besluttede 1. kontinentale kongres i Philadelphia med delegerede fra 13 New England-kolonier (Massachusetts, New Jersey, New York, Rhode Island, Connecticut, New Hampshire, Pennsylvania, Delaware, Virginia, Maryland, North Carolina, South Carolina og Georgia) at afbryde samhandelen med England. Fra 1775 til 1783 f\xc3\xb8rtes den amerikanske uafh\xc3\xa6ngighedskrig, der ved freden i Versailles 1783 endte med Storbritanniens anerkendelse af de amerikanske koloniers selvst\xc3\xa6ndighed.\n_START_SECTION_\nDe franske revolutioner\n_START_PARAGRAPH_\n1700- og 1800-tallets franske revolutioner blev meget vigtige inspirationskilder til udbredelse af nationalistiske ideer i mange europ\xc3\xa6iske lande. Det gjaldt b\xc3\xa5de  den store revolution i 1789, julirevolutionen i 1830 og revolutionerne i 1848._NEWLINE_Den 27. juli 1830 begyndte studenter ved \xc3\x89cole polytechnique i Paris sammen med byens arbejdere og sm\xc3\xa5borgerskab at opf\xc3\xb8re barrikader i den franske hovedstads gader som reaktion p\xc3\xa5 den konservative regerings forudg\xc3\xa5ende indskr\xc3\xa6nkninger i pressefriheden. Efter tre dages gadekampe ("Les trois glorieuses") m\xc3\xa5tte den regerende konge Charles 10. tr\xc3\xa6kke sig, og hertugen af Orl\xc3\xa9ans Louis Philippe lod sig hylde p\xc3\xa5 r\xc3\xa5dhusets balkon indsv\xc3\xb8bt i trikoloren, symbolet p\xc3\xa5 revolutionen; den 7. august samme \xc3\xa5r valgtes han til ny konge af deputeretkammeret._NEWLINE_Knap en m\xc3\xa5ned senere gjorde belgierne opr\xc3\xb8r imod det hollandske overherred\xc3\xb8mme i De Forenede Nederlande \xe2\x80\x93 en statsdannelse, der var blevet til som et af Wienerkongressens resultater. I september bredte uroen sig til flere tyske stater, hertugen af Braunschweig m\xc3\xa5tte flygte ud af landet, og fyrsten af Kurhessen m\xc3\xa5tte love at indkalde st\xc3\xa6nderne og senere overdrage magten til sin s\xc3\xb8n. I Schweiz kom det til opstande i flere kantoner. Senere p\xc3\xa5 \xc3\xa5ret bredte opr\xc3\xb8rene sig til Italien og Polen. Polakkerne rejste sig imod det russiske herred\xc3\xb8mme, mens "det unge Italien" under ledelse af Giuseppe Mazzini tilstr\xc3\xa6bte Italiens nationale enhed. I Storbritannien opstod der nationale bev\xc3\xa6gelser i Irland. Inden for den danske Helstat skrev Uwe Jens Lornsen, netop udn\xc3\xa6vnt landfoged p\xc3\xa5 Sild samme \xc3\xa5r "Ueber das Verfassungswerk in Schleswigholstein", hvori han gjorde sig til talsmand for indkaldelse til en forfatningsgivende forsamling for hertugd\xc3\xb8mmerne, for flytning af styrelsen af hertugd\xc3\xb8mmerne fra K\xc3\xb8benhavn til Kiel og for oprettelse af et statsr\xc3\xa5d sammesteds. _NEWLINE_Under folkeopstande rundt om i Europa i revolutions\xc3\xa5ret 1848 kom det til nye nationale manifestationer, blandt andet i Tyskland, Ungarn og den danske helstat.\n_START_SECTION_\nDanmark\n_START_PARAGRAPH_\nDen nationale danske bevidsthed har gamle r\xc3\xb8dder. Udtryk herfor findes allerede p\xc3\xa5 runestene fra vikingetiden og kendes siden fra adskillige historiske begivenheder. Velkendt er sk\xc3\xa5ningenes kamp for tilh\xc3\xb8rsforholdet til Danmark og bornholmernes opr\xc3\xb8r mod den svenske overtagelse, der f\xc3\xb8rte til \xc3\xb8ens tilbagevenden til Det danske Rige. Mindre kendt men liges\xc3\xa5 dansk-nationalt er langel\xc3\xa6ndingenes kamp mod den svenske bes\xc3\xa6ttelse, der havde sit modstykke i g\xc3\xb8ngeh\xc3\xb8vdingens og hans snaphaners samtidige kamp p\xc3\xa5 Sj\xc3\xa6lland. _NEWLINE_I Danmark kom skillelinjen mellem patriotisme og nationalisme klart frem i l\xc3\xb8bet af 1700-tallet. Allerede Ludvig Holberg udbredte kendskabet til f\xc3\xa6drelandsk\xc3\xa6rlighed men advarede tillige imod faren for fremmedforagt og fremmedhad, ligesom han foretrak nyttige borgere for staten uanset disses f\xc3\xb8dested eller trosretning frem for udygtige landsm\xc3\xa6nd. I 1759 udsendte Tyge Rothe, s\xc3\xb8n af en jysk embedsmand, bogen "Tanker om K\xc3\xa6rlighed til F\xc3\xa6drelandet". Det er et patriotisk skrift. Heri g\xc3\xb8r Tyge Rothe sig til talsmand for, at f\xc3\xa6drelandet ikke n\xc3\xb8dvendigvis var, hvor man tilf\xc3\xa6ldigvis var f\xc3\xb8dt, men derimod der, hvor man levede som en nyttig borger og som loyal unders\xc3\xa5t. Desuden ville han godtg\xc3\xb8re, at f\xc3\xa6drelandsk\xc3\xa6rlighed ikke er forbeholdt de h\xc3\xb8jere samfundslag, men tillige forekommer i den brede befolkning. Og endelig ville han p\xc3\xa5pege nytten af at indkalde og ans\xc3\xa6tte folk med fremmed baggrund i landet. Bogen fremkom p\xc3\xa5 et tidspunkt, hvor landets ledende embedsm\xc3\xa6nd alle var f\xc3\xb8dt i udlandet, for det meste end ikke talte dansk og i \xc3\xb8vrigt sv\xc3\xa6rmede for tysk-fransk kultur. N\xc3\xb8gleordet i patriotisme er s\xc3\xa5ledes statsloyalitet uanset statens afgr\xc3\xa6nsning._NEWLINE_Heroverfor formulerede professor ved Det Adelige Akademi i Sor\xc3\xb8 Ove H\xc3\xb8egh-Guldberg en skarp kritik af, at de mange ledende embedsfolk ikke talte dansk og forlangte fuldst\xc3\xa6ndig assimilering i samfundet. Denne indstilling blev sk\xc3\xa6rpet af den norske bispes\xc3\xb8n Eiler Hagerup i skriftet "Brev om K\xc3\xa6rlighed til F\xc3\xa6drelandet" fra 1767, hvor han gjorde sig til talsmand for, at f\xc3\xa6drelandet er der hvor man er f\xc3\xb8dt og vokset op, at almuen (bonden) for at f\xc3\xb8le k\xc3\xa6rligheden til f\xc3\xa6drelandet skulle sikres sin frihed og ejendom, at landet har rigeligt af egne egnede folk til offentlige embeder._NEWLINE_Indf\xc3\xb8relsen af dansk som undervisningsfag i latinskolerne 1775 og vedtagelsen af indf\xc3\xb8dsretsloven 1776 var udslag af tidens danske nationale str\xc3\xb8mninger._NEWLINE_Grunden til, at nationalismen blev den dominerende ideologi i Danmark, var formodentlig nogle af de krige, Danmark blev indviklet i i 1800-tallet, s\xc3\xa5ledes Slaget p\xc3\xa5 Reden 1801, K\xc3\xb8benhavns bombardement 1807, Kanonb\xc3\xa5dskrigen 1807-1814, Tre\xc3\xa5rskrigen 1848-1850 og krigen i 1864. _NEWLINE_I mellemkrigstiden var s\xc3\xb8nderjyden Claus Eskildsen en af tidens mest gl\xc3\xb8dende nationalister. Over for tyske p\xc3\xa5stande om at S\xc3\xb8nderjylland h\xc3\xb8rte naturligt sammen med Det tyske Rige p\xc3\xa5pegede Claus Eskildsen i sin "Gr\xc3\xa6nsel\xc3\xa6re", at vidnedsbyrd om sprog, stednavne, efternavne, byggeskik (sakserg\xc3\xa5rden over for den firl\xc3\xa6ngede danske bondeg\xc3\xa5rd) og \xc3\xa6gteskabsforbindelser alle vidnede om en st\xc3\xa6rkere s\xc3\xb8nderjysk tilknytning nordp\xc3\xa5 end sydp\xc3\xa5.\n_START_SECTION_\nNorge\n_START_PARAGRAPH_\nNorge var et af de lande i Europa, hvor nationalf\xc3\xb8lelsen tidligst fik st\xc3\xa6rk grobund. Frig\xc3\xb8relsen fra forbundet med Danmark f\xc3\xb8rte til \xc3\xb8nske om en fri national forfatning, men Norge blev tvunget ind i et nyt forbund med Sverige og m\xc3\xa5tte vente til 1905 med at opn\xc3\xa5 den eftertragtede nationale selvst\xc3\xa6ndighed.\n_START_SECTION_\nFinland\n_START_PARAGRAPH_\nOgs\xc3\xa5 i Finland havde nationalf\xc3\xb8lelsen allerede i begyndelsen af 1800-tallet sl\xc3\xa5et st\xc3\xa6rkt an. Finland opn\xc3\xa5ede en autonom stilling som storfyrstend\xc3\xb8mme og forberedte herigennem sin nationale selvst\xc3\xa6ndighed, der dog f\xc3\xb8rst kom i slutningen af 1. verdenskrig, da Finland i 1917 erkl\xc3\xa6rede sig selvst\xc3\xa6ndigt.\n_START_SECTION_\nTidligere koloniers nationalisme\n_START_PARAGRAPH_\nI mellemkrigstiden udvikledes den nationale ideologi ogs\xc3\xa5 i de datidige europ\xc3\xa6iske landes kolonier, og efter 2. verdenskrig begyndte de gamle kolonier i ikke mindst Asien og Afrika at kr\xc3\xa6ve deres frihed. I 1950\'erne, 1960\'erne og 1970\'erne opn\xc3\xa5ede langt de fleste af de gamle kolonier selvst\xc3\xa6ndighed; i nogle tilf\xc3\xa6lde bevarede kolonierne deres multinationale pr\xc3\xa6g, i andre skete der allerede ved selvst\xc3\xa6ndigheden en opsplitning af kolonierne efter nationale skillelinjer. Mange tidligere kolonier har oplevet borgerkrige, fordi opl\xc3\xb8sningen af disse multinationale statsdannelser ikke skete fredeligt mens tid var.\n_START_SECTION_\nNationale splittelser\n_START_PARAGRAPH_\nTalrige er de steder, hvor to (eller flere) folkeslag med forskellig nationalf\xc3\xb8lelse lever side om side i uforsonlighed. Mest velkendt er Cypern, der er delt i en Gr\xc3\xa6sk-cypriotisk stat og en Tyrkisk-cypriotisk stat. Et andet eksempel er Pal\xc3\xa6stina, hvor israelere og pal\xc3\xa6stinensere lever p\xc3\xa5 vedvarende krigsfod. Ligeledes Nordirland, hvor irere og briter lever i vedvarende ufred. N\xc3\xa6vnes kan tillige Belgien, hvor der er mange konflikter mellem flaml\xc3\xa6ndere og vallonere.\n_START_SECTION_\nNationalisme i \xc3\x98steuropa\n_START_PARAGRAPH_\nUnder den kolde krig havde nationalismen i de kommunistiske lande trange k\xc3\xa5r. Mange steder blev fors\xc3\xb8g p\xc3\xa5 at markere en national selvst\xc3\xa6ndighed hensynsl\xc3\xb8st sl\xc3\xa5et ned. I 1991 br\xc3\xb8d de kommunistiske lande imidlertid sammen, og nationalismen blev efterh\xc3\xa5nden en v\xc3\xa6sentlig faktor i de gamle diktaturer.\n_START_SECTION_\nTsartidens Rusland: Folkenes f\xc3\xa6ngsel\n_START_PARAGRAPH_\n"Rusland er folkenes f\xc3\xa6ngsel" erkl\xc3\xa6rede Vladimir Iljitj Uljanov (Lenin) om det zaristiske russiske imperium f\xc3\xb8r 1. verdenskrig. I en r\xc3\xa6kke udtalelser kritiserede han den zaristiske nationalitetspolitik og lovede frihed og selvbestemmelsesret til alle undertrykte folkeslag i zartidens Rusland. Senere \xc3\xa6ndrede han imidlertid standpunkt.'