b'\n_START_ARTICLE_\nNederlandenes historie\n_START_SECTION_\nOldtid og Middelalder\n_START_PARAGRAPH_\nJordfund og j\xc3\xa6ttestuer vidner om en sten- og bronzealder i landene om de store flodmundinger, men f\xc3\xb8rst ved C\xc3\xa6sar\xe2\x80\x99s Gallerkrige n\xc3\xa5r historiens lys dem. Kelterne, der f\xc3\xb8r havde ejet disse lande, var da tr\xc3\xa6ngte tilbage af germanerne s\xc3\xa5ledes, at Rhinen v\xc3\xa6sentlig var gr\xc3\xa6nse mellem de to folk. Nord for den boede rent germanske stammer som frisere og batavere og l\xc3\xa6ngere mod \xc3\xb8st sigambrere og andre, syd for floden var folket keltisk (gallisk), men st\xc3\xa6rkt blandet med germanere. Det var vilde og tapre folk, men efter h\xc3\xa5rde kampe (57 f. Kr. ff.) fik C\xc3\xa6sar dem sl\xc3\xa5et ned, og romerv\xc3\xa6ldet f\xc3\xb8rtes frem til Rhinen. Under Augustus (ca. 15 f. Kr.) ordnedes landet som en del af provinsen Gallia Belgica, og snart efter bredte romerne deres magt nord for Rhinen. Bataverne, friserne og andre blev afh\xc3\xa6ngige af romerne og gav dem siden udm\xc3\xa6rkede ryttere og s\xc3\xb8folk. Bataver\xc3\xb8en (mellem Rhinen og Waal) blev romernes milit\xc3\xa6re base, hvorfra kampene mod de \xc3\xb8stlige germaner f\xc3\xb8rtes. Bataverne og friserne blev romerne tro under kampene med Arminius, men de romerske embedsm\xc3\xa6nds h\xc3\xa5rdhed vakte efterh\xc3\xa5nden st\xc3\xa6rk modvilje. 28 e. Kr. begyndte friserne en modig opstand, der f\xc3\xb8rst kuedes en snes \xc3\xa5r efter. Under tronstridighederne i Rom efter Nero\xe2\x80\x99s d\xc3\xb8d \xc3\xa6ggede Claudius Civilis sine landsm\xc3\xa6nd, bataverne, til kamp mod romerne, og opstanden blev snart udbredt og farlig (69\xe2\x80\x9470). Men da Vespasian havde f\xc3\xa5et magten i Rom, sendte han en st\xc3\xa6rk h\xc3\xa6r mod opr\xc3\xb8rerne, de blev sl\xc3\xa5ede og m\xc3\xa5tte b\xc3\xb8je sig. I de f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5rhundreder var landet roligt og gik st\xc3\xa6rkt frem i kultur. Romerne havde straks taget fat p\xc3\xa5 at grave kanaler og bygge diger og veje. I Drente er fundet spor efter de tr\xc3\xa6broer (pontes longi), der lagdes over sumpene. Om de romeske f\xc3\xa6stninger rejste sig betydelige byer. Agerbrug og handel, s\xc3\xb8fart og industri (l\xc3\xa6rred, uld og mursten) udvikledes. Men i 3. og 4. \xc3\xa5rhundrede m\xc3\xa6rkedes der tilbagegang. Storm\xc3\xa6ndene, der ejede al jorden, udsugede landet, Folketallet tog af, handel og industri standsede, de d\xc3\xa5rligt f\xc3\xb8rte og d\xc3\xa5rligt \xc3\xb8vede germanske lejetropper kunne ikke hindre frankernes og saksernes plyndringstog over gr\xc3\xa6nsen. Da Stiliko i begyndelsen af det 5. \xc3\xa5rhundrede trak de romerske tropper bort for at bruge dem i Italien, var romerherred\xc3\xb8mmet i Nederlandene de facto til ende.\n_START_SECTION_\nFolkevandringstiden\n_START_PARAGRAPH_\nSom en stormflod v\xc3\xa6ltede germanerne nu ind over gr\xc3\xa6nsen; den romerske kultur skylledes bort, byer og g\xc3\xa5rde br\xc3\xa6ndtes, de gamle stammenavne, Batavere og andre omtales ikke mere. Landet ejedes nu af frankere, saksere og frisere (de sidstn\xc3\xa6vnte var rimeligvis ogs\xc3\xa5 nye folk, nordligere sl\xc3\xa6gtninge til de tidligere frisere). Disse tre germanske stammer havde hvert sit s\xc3\xa6rpr\xc3\xa6g, som det ses af deres love og endnu kan spores i sprog og retsv\xc3\xa6sen og folkeminder. Friserne boede langs kysten fra Weser til Schelde og p\xc3\xa5 \xc3\xb8erne, sakserne mod \xc3\xb8st og syd\xc3\xb8st, frankerne i landene syd for Zuiders\xc3\xb8en. Frankerne var de m\xc3\xa6gtigste, og Nederlandene blev en del af det frankiske rige.\n_START_SECTION_\nFrankisk herred\xc3\xb8mme\n_START_PARAGRAPH_\nUnder den kraftige pipinske sl\xc3\xa6gt, der h\xc3\xb8rte hjemme i Maas-egnen, gik landet atter frem i kultur. Kristendommen, der n\xc3\xa6sten var forsvundet i folkevandringen, udbredtes p\xc3\xa5 ny is\xc3\xa6r af angelsachsiske mission\xc3\xa6rer som Willibrord, frisernes apostel. Utrecht blev bispes\xc3\xa6de, og omkring \xc3\xa5r 800 var kristendommen f\xc3\xa6stnet i landene. Folket var endda vildt og r\xc3\xa5t, men handel og s\xc3\xb8fart udviklede sig dog, og klostrene l\xc3\xa6rte folk at dyrke jorden. Is\xc3\xa6r i Sydbrabant trivedes landet godt, og byerne tog til. Mod nord var man udsat for h\xc3\xa6rgninger af saksere og frisere. Pipin af Herstal slog flere gange den vilde friserkonge Radbod, men f\xc3\xb8rst Karl den Store bek\xc3\xa6mpede fjenderne. Han gjorde meget til landets fremme, byggede broer, gravede kanaler, forbedrede vejene, bedrede agerbruget ved at indf\xc3\xb8re trevangsbrug, ordnede styrelsen og delte landet i gouw og honderschap, inddelinger, der under vekslende former og med skiftende gr\xc3\xa6nser har best\xc3\xa5et til det 20. \xc3\xa5rhundrede. Landet var v\xc3\xa6sentlig et bondeland, hvor den frie sakser, friser og franker levede uafh\xc3\xa6ngig p\xc3\xa5 sin egen g\xc3\xa5rd, men storejendommene var ved at brede sig, sk\xc3\xb8nt b\xc3\xb8nderne strittede imod. Det folkelige selvstyre forsvandt under Karl. Kun i retsplejen havde den frie mand endnu nogen del. Men kejserens grever blev landets egentlige bestyrere.\n_START_SECTION_\nH\xc3\xa6rget af hertuger og grever\n_START_PARAGRAPH_\nUnder kampene mellem Karl den Stores \xc3\xa6tlinge gik Nederlandene fra den ene h\xc3\xa5nd til den anden. Omsider beholdt Frankrig Flandern (fra 843), mens resten gik til Tyskland (fra 879). Det regnedes nu til Lothringen, der strakte sig fra Maas\xe2\x80\x99 og Mosel\xe2\x80\x99s kilder til Nords\xc3\xb8en, og i 953 deltes i to hertugd\xc3\xb8mmer, \xc3\x98vre- og Nedre Lothringen. Det sidste omfattede Nederlandene (med undtagelse af Flandern), med Friesland som et noget l\xc3\xb8st tilh\xc3\xa6ng. Den tyske konges magt i Nedrelothringen var ikke stor. Greverne havde under tronkampene \xc3\xb8get deres rettigheder og gjort dem arvelige. Kirkens v\xc3\xa6lde tog til. Og normannerne, der satte sig fast i landet og h\xc3\xa6rgede det flere gange i tiden fra omkring \xc3\xa5r 830 til efter deres store nederlag ved L\xc3\xb6wen i 891, sv\xc3\xa6kkede ogs\xc3\xa5 kronens indflydelse. De lothringske hertuger, Kongens stedfortr\xc3\xa6dere, fik derfor ikke synderlig at sige, n\xc3\xa5r de ikke selv ejede storgodser i landet, og de var lige s\xc3\xa5 tit mod deres lensherre som med ham. De drev r\xc3\xa6nkespil med de franske konger, der var lystne efter Lothringen, eller de fejdede med dem, de sloges med greverne eller gjorde opstand mod kejserne. Midt i det 11. \xc3\xa5rhundrede k\xc3\xa6mpede Gotfred 4. den Sk\xc3\xa6ggede utr\xc3\xa6ttelig med kejseren for at f\xc3\xa5 hele Lothringen, som hans fader havde haft. Hans s\xc3\xb8n, den m\xc3\xa6gtige Gotfred 5. med Pukkelen, var derimod kejser Henrik 4. en tro og st\xc3\xa6rk st\xc3\xb8tte; han d\xc3\xb8de i 1076. Gotfred 5.s arving, Gotfred af Bouillon, blev hertug 1089. Efter hans d\xc3\xb8d p\xc3\xa5 det 1. korstog sloges husene Limburg og L\xc3\xb6wen om hertugv\xc3\xa6rdigheden (Grimbergske Fejde 1130\xe2\x80\x941159) og delte den til sidst mellem sig, men den var nu kun en tom titel. Hertugerne havde kun magt i deres ejendomslande, limburgerne ved Maas, deres medbejlere i Brabant, efter hvilket land de nu kaldte sig. Navnet Nedrelothringen gik af brug i det 12. \xc3\xa5rhundrede og ombyttes med Nederlandene, terr\xc3\xa6 inferiores._NEWLINE_P\xc3\xa5 ruinerne af hertugd\xc3\xb8mmet havde der efterh\xc3\xa5nden dannet sig en r\xc3\xa6kke st\xc3\xb8rre og mindre, uafh\xc3\xa6ngige stater: mod syd Flandern (Kronflandern, der var fransk len, og Rigsflandern, der var tysk len, som under en r\xc3\xa6kke balduiner vandt stor magt, Hennegau, der var forenet med Flandern fra omkring \xc3\xa5r 1050 til 1076 og fra 1191 til 1280, da Balduin 9.s, den gr. kejsers datter, Sorte Grete d\xc3\xb8de, og Hennegau tilfaldt hendes sl\xc3\xa6gt af 1. \xc3\xa6gteskab (Huset Avesne), Flandern hendes s\xc3\xb8n af 2. \xc3\xa6gteskab, Gui af Dampierre. Endvidere mod syd: Brabant, Luxembourg, Bisped\xc3\xb8mmet Li\xc3\xa8ge, Namur og en flok mindre grevskaber og herred\xc3\xb8mmer. _NEWLINE_Mod nord havde greverne af Kennemerland (om Haarlem) fra 9. \xc3\xa5rhundrede bredt deres magt langs kysten og ind i landet. Midt i det 11. \xc3\xa5rhundrede ejede de kystlandet fra Maas til Flie og jorden ind mod Utrecht. Ved denne tid begyndte deres rige at kaldes Holland (Holtland). De hollandske grever blev til tider h\xc3\xa5rdt tr\xc3\xa6ngte af deres naboer \xe2\x80\x94 Gotfred med Pukkelen tog n\xc3\xa6sten hele landet fra grev Dirk 5. \xe2\x80\x94 men som regel forstod de at brede sig. Vest-Zeeland blev deres ejendom i 1323 efter 150 \xc3\xa5rs fejder med Flandern. Nogle af friserne m\xc3\xa5tte underkaste sig i slutningen af det 13. og begyndelsen af det 14. \xc3\xa5rhundrede efter, at de var blevne sv\xc3\xa6kkede ved de store stormfloder i det 12. og 13. \xc3\xa5rhundrede. Bisped\xc3\xb8mmet Utrecht, der ejede landene inden om Zuiders\xc3\xb8en, kom efter 1100 under hollandsk indflydelse. Et mindre grevskab nord for Rhinen var Geldern, der kom i strid med Brabant om arvef\xc3\xb8lgen i Limburg, som efter Slaget ved Woeringen i 1288 tilfaldt Brabant. Mellem alle disse sm\xc3\xa5 riger skete der et ustandseligt virvar af h\xc3\xa6rgningstog, slag og s\xc3\xb8f\xc3\xa6gtninger, af \xc3\xa6gteskab og arvesp\xc3\xb8rgsmaal, af forbund og intriger. Franskm\xc3\xa6nd, engl\xc3\xa6ndere og tyskere kappedes om at f\xc3\xa5 dem hver p\xc3\xa5 sin side. Kun sj\xc3\xa6ldent enedes de om f\xc3\xa6lles optr\xc3\xa6den som mod Philip August, der slog dem ved Bouvines i 1214. I flaml\xc3\xa6ndernes opstand mod Filip den Smukke, hvem det engelsksindede folkeparti slog ved Kortrijk (Sporeslaget 1302), var Holland og Hennegau, som i 1299 var blevne forenede under Jan af Avesne, p\xc3\xa5 franskm\xc3\xa6ndenes side. Indre uroligheder gjorde forvirringen st\xc3\xb8rre. Bispen af Utrecht dr\xc3\xa6btes 1227 af b\xc3\xb8nderne i Drente under et af borggreven af Coevorden ledet opr\xc3\xb8r. Floris 5. af Holland blev fanget og myrdet i 1296 af Gijsbrecht af Amstel og andre sammensvorne adelsm\xc3\xa6nd. Mange fyrster faldt i de evindelige fejder, s\xc3\xa5ledes Vilhelm 2. af Holland, Frederik 2.s modkejser, p\xc3\xa5 et tog mod friserne i 1256. Endda fik nederl\xc3\xa6nderne stunder til at v\xc3\xa6re ivrig med i korstogene. _NEWLINE_Omkring 1300 var rigerne dog nogenlunde ordnede og f\xc3\xa6stede. Deres gr\xc3\xa6nser var tit tilf\xc3\xa6ldige og kunstige; og der var intet naturskel mellem dem og de tyske stater l\xc3\xa6ngere inde i landet; kirkeligt stod de ogs\xc3\xa5 stadig under \xc3\xa6rkebispen i K\xc3\xb6ln. Fyrsterne var s\xc3\xa5 godt som uafh\xc3\xa6ngige af kejseren, de havde tilegnet sig alle kronens rettigheder og indt\xc3\xa6gter; deres selvst\xc3\xa6ndighed godkendtes p\xc3\xa5 Rigsdagen i Worms 1231. Indadtil kunne de have ondt ved at klare sig mod den st\xc3\xa6rke adel, men de str\xc3\xa6bte i det 12.\xe2\x80\x9413. \xc3\xa5rhundrede med held at holde den nede, ved at g\xc3\xb8re embedsstillingerne personlige, ikke arvelige. B\xc3\xb8nderne, der trykkedes af adelen, gjorde flere gange opstand, og adskillige fyrster som Floris 5. var dem velsindede. Derimod s\xc3\xa5 greverne tit sk\xc3\xa6vt til den opblomstrende borgerstand. De forskellige stater styredes v\xc3\xa6sentlig ens, men hvert sted holdt p\xc3\xa5 sine gamle love og gamle former. I det hele var det fyrstemagtens gyldne tid; kun i det nordlige Friesland levede adelsm\xc3\xa6ndene som uafh\xc3\xa6ngige herrer. Pr\xc3\xa6sternes magt var ved at svinde; nogle k\xc3\xa6ttere fik en del f\xc3\xb8lge.\n_START_SECTION_\nBorgerskabet vinder frem\n_START_PARAGRAPH_\nI det 14. og ind i 15. \xc3\xa5rhundrede fejdedes der heftig i Nederlandene: mellem tronkr\xc3\xa6vere, mellem fyrste og folk, mellem adelige og borgerlige, mellem store og sm\xc3\xa5. Byerne har vundet rigdom og fik magt. Fyrsternes krige og fester kostede dyrt; mange af deres indt\xc3\xa6gter havde de m\xc3\xa5ttet give deres adelige krigere til l\xc3\xb8n; de m\xc3\xa5tte da bede byerne om penge og fik dem kun mod at tilst\xc3\xa5 borgerne flere og flere forrettigheder. I byerne havde hidtil de fornemme k\xc3\xb8bm\xc3\xa6nd og adelige f\xc3\xb8rt styret, nu ville h\xc3\xa5ndv\xc3\xa6rkerne til, og deres gilder tr\xc3\xa6ngte kraftig frem. Den st\xc3\xb8rste kamp f\xc3\xb8rtes i Flandern, hvor striden mellem England og Frankrig virkede med. Den fransksindede greve og adel og byaristokraterne stod mod h\xc3\xa5ndv\xc3\xa6rksgilderne \xe2\x80\x94 der var for England, hvorfra v\xc3\xa6verne fik deres uld \xe2\x80\x94 og mod b\xc3\xb8nderne. Det var Leliaerts mod Clauwaerts. Et par opstande af disse kuedes af franske h\xc3\xa6re i 1326 og 1328 (slaget ved Cassel), men 1336 fik Edvard 3. af England stiftet et stort nederlandsk forbund mod Frankrig, og til dette sluttede Flandern sig et par \xc3\xa5r efter. Gilderne tog magten her, Gent blev den ledende by, og dens f\xc3\xb8rste mand, Jacob van Artevelde, landets virkelige hersker. Han holdt sig tro til Edvard 3., der gav Flandern handelsfordele. Men da Artevelde\xe2\x80\x99s avindsm\xc3\xa6nd fik ham myrdet under et opr\xc3\xb8r i Gent 1345, vandt greven atter magt og slog flere opstande ned. Der blev fred nogle \xc3\xa5r, gilderne kom atter til kr\xc3\xa6fter, og 1379\xe2\x80\x941385 vovede de p\xc3\xa5 ny en m\xc3\xa6gtig kamp. Der var samtidig truende folker\xc3\xb8relser rundt i landene, og den flamske bev\xc3\xa6gelse syntes at skulle lede ind til en almindelig rejsning mod feudalmagten. Adelen f\xc3\xb8lte faren: i 1382 rykkede en v\xc3\xa6ldig fransk ridderh\xc3\xa6r ind i Flandern og slog genternes h\xc3\xa6r ved Roosebeke, hvor deres f\xc3\xb8rer, Artevelde\xe2\x80\x99s s\xc3\xb8n Filip faldt. Gent v\xc3\xa6rgede sig dog kraftigt til 1385. Da var den sidste greve af Huset Dampierre, Ludvig van Male, nys d\xc3\xb8d, og hans svigers\xc3\xb8n Filip den Dristige af Burgund arvede Flandern. Han holdt folket i ave og st\xc3\xb8ttede sig mest til de fornemme borgere. Gilderne blev dog ved at have nogen del i bystyret.\n_START_SECTION_\nBrabrant\n_START_PARAGRAPH_\nI Brabant fik gilderne ikke meget at sige. Flere opstande kuedes. Videst n\xc3\xa5ede L\xc3\xb6wen ved Coutereel\xe2\x80\x99s opstand i 1360 og en ny i 1378. De fornemme sl\xc3\xa6gter havde magten i byerne og over de svage fyrster, som tr\xc3\xa6ngte til penge. St\xc3\xa6derne tiltvang sig mange rettigheder, is\xc3\xa6r 1356, da hertug Wenzel af Luxembourg og hans hustru Johanna m\xc3\xa5tte underskrive en h\xc3\xa5ndf\xc3\xa6stning, der bandt fyrsten st\xc3\xa6rkt. Denne Joyeuse Entr\xc3\xa9e gjaldt i det v\xc3\xa6sentlige som Brabants grundlov til den franske revolution.\n_START_SECTION_\nLi\xc3\xa8ge, Namur, Luxembourg og Hennegau\n_START_PARAGRAPH_\nFyrstbisped\xc3\xb8mmet Li\xc3\xa8ge havde gilderne sidst i det 14. \xc3\xa5rhundrede n\xc3\xa6sten f\xc3\xa5et gjort til en demokratisk republik. Men den udvalgte bisp Jan af Bayern kn\xc3\xa6kkede 1408 demokratiet med hollandsk og burgundisk hj\xc3\xa6lp. Det retssystem, gilderne havde indf\xc3\xb8rt, blev dog ved at g\xc3\xa6lde. Ogs\xc3\xa5 i Namur fik gilderne indflydelse, Luxembourg og Hennegau, adelslande uden store byer, kom derimod ikke synderlig med i r\xc3\xb8ret.\n_START_SECTION_\nHolland og Zeeland\n_START_PARAGRAPH_\nI Holland og Zeeland blev det heftigt. De hollandske byer, der havde st\xc3\xa5et i skygge for de flamske og brabantske, arbejdede sig frem, i det 14. \xc3\xa5rhundrede. Amsterdam fik byprivilegier i begyndelsen af \xc3\xa5rhundredet. Omkring \xc3\xa5r 1350 begyndte gilderne at h\xc3\xa6ve sig. Kampen mellem sm\xc3\xa5borgere og storborgere gik i eet med en voldsom fejde mellem 2 adelspartier, Hoekschen og Kabeljauwschen (Fiskekroge og Kabliover), der med afbrydelser varede fra 1350\xe2\x80\x941492. Partikampen slyngedes sammen med dynastiske tvistigheder, en strid fra 1345\xe2\x80\x9454 mellem Margaretha af Hennegau, den tyske kejser Ludvig af Bayerns hustru, og hendes s\xc3\xb8n Vilhelm 5., og en senere, fra 1417\xe2\x80\x941433, hvor den k\xc3\xa6kke ulykkelige Jakoba af Bayern s\xc3\xb8gte at v\xc3\xa6rne grevskabet mod sin farbror, Li\xc3\xa8ge-bispen Jan af Bayern. Under disse borgerkrige stod gilderne og b\xc3\xb8nderne \xe2\x80\x94 der heldig str\xc3\xa6bte at f\xc3\xa5 livegenskabet afskaffet, \xe2\x80\x94 sammen med \xc2\xbbKrogene\xc2\xab, det egentlige adelsparti, mod de fornemme sl\xc3\xa6gter (poorters), der r\xc3\xa5dede i byerne. Disse st\xc3\xb8ttede Vilhelm 5. og Jan af Bayern for at f\xc3\xa5 en kraftig herre til at holde skik i landet. I l\xc3\xa6ngden vandt storborgerne. Gilderne fik nok lidt del i bystyret, men den v\xc3\xa6sentlige magt blev hos et lille sluttet aristokratisk selskab, Vroedschap\xe2\x80\x99et, der valgte borgmestrene og andre embedsm\xc3\xa6nd. Byernes indflydelse steg under fejderne, og fyrsternes magt mindskedes. De 3 "st\xc3\xa6nder", adel, pr\xc3\xa6ster og borgere, indkaldtes til r\xc3\xa5dslagning, ikke blot i pengesager, men ogs\xc3\xa5 i almindelige regeringssp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5l.\n_START_SECTION_\nUtrecht og Geldern\n_START_PARAGRAPH_\nI Utrecht fejdedes der ogs\xc3\xa5 livligt. Bisperne var n\xc3\xa6sten helt magtesl\xc3\xb8se, r\xc3\xb8verriddere h\xc3\xa6rgede landet, tilstanden var tit rent anarkisk. Gilderne drog nytte heraf og skaffede sig overmagt i byerne. Disse optr\xc3\xa5dte helt uafh\xc3\xa6ngige, sluttede forbund og f\xc3\xb8rte krig p\xc3\xa5 egen h\xc3\xa5nd. I Overijsel og i Drente \xe2\x80\x94 hvor der herskede en stor folkefrihed og brugtes en m\xc3\xa6rkelig gammel-germansk retspleje \xe2\x80\x94 holdt storborgerne magten, og her lykkedes det bispen at g\xc3\xb8re sig g\xc3\xa6ldende. Drente m\xc3\xa5tte underkaste sig ham i 1395. Ogs\xc3\xa5 Groningen hyldede ham. _NEWLINE_I Geldern var forholdene yderst brogede: Bronkhort-partiet stod mod Hekeren-partiet, b\xc3\xb8nderne mod adelen. Fyrsterne krigedes med Brabant og Frankrig eller med Holland og Kleve. Der var evige arvef\xc3\xb8lgefejder. Ridderskabet og de fire byer sluttede til sidst forbund om, at fyrsten skulle v\xc3\xa6lges med deres samtykke, og tog 1436 og 1441 helt magten fra hertug Arnold af Egmont ved h\xc3\xa5rde h\xc3\xa5ndf\xc3\xa6stninger.\n_START_SECTION_\nFriesland\n_START_PARAGRAPH_\nFriesland havde ligeledes sine to partier, Schieringers og Vetkoopers, der fejdede vildt og ustandselig. En adelsmand, Focco Ukena, blev landets skr\xc3\xa6k i f\xc3\xb8rste halvdel af det 14. \xc3\xa5rhundrede. Han forbandt sig med Fetaljebr\xc3\xb8drene, der holdt til i Friesland. Landet \xc3\xb8st for Ems samledes omsider af Ulrik v. Greetsiel, der 1454 blev greve af \xc3\x98stfriesland. Men vest for Ems vedblev fejderne, og her fik byen Groningen stor magt.\n_START_SECTION_\nBurgunderv\xc3\xa6ldet\n_START_PARAGRAPH_\nDer var imidlertid vokset en magt op, som var til sinds at g\xc3\xb8re en ende p\xc3\xa5 al denne splittelse og forvirring i Nederlandene. Det var de burgundiske fyrster, som m\xc3\xa5lbevidst str\xc3\xa6bte at forene disse lande med deres \xc3\xb8vrige eje til et stort burgundisk kongerige. Fra deres flamske arv udbredte Filip den Dristige og hans efterf\xc3\xb8lgere deres v\xc3\xa6lde. I Brabant og Limburg s\xc3\xb8gte hertuginde Johanna efter Wenzel\xe2\x80\x99s d\xc3\xb8d 1383 st\xc3\xb8tte hos burgunderne og afstod dem til sidst sit rige. Filip\xe2\x80\x99s yngre s\xc3\xb8n Anton fik det efter hende, og da hans s\xc3\xb8nner var d\xc3\xb8de barnl\xc3\xb8se, hyldede st\xc3\xa6nderne 1430 Filip den Gode. Namur erhvervedes ved k\xc3\xb8b i 1429, Luxembourg i 1451._NEWLINE_Jan af Bayern gjorde Filip til sin arving i Holland, Zeeland og Hennegau, og Filip tvang 1433 Jakoba til at afst\xc3\xa5 ham sin ret. Li\xc3\xa8ge og Utrecht kom ogs\xc3\xa5 under burgundisk indflydelse, en s\xc3\xb8n af Filip blev i 1456 med magt gjort til biskop af Utrecht. Geldern tog Karl den Dumdristige i 1473, og han p\xc3\xb8nsede p\xc3\xa5 at gennemf\xc3\xb8re de gamle hollandske krav p\xc3\xa5 Friesland. Karl\xe2\x80\x99s fald ved Nancy i 1477 spr\xc3\xa6ngte planen om det burgundiske kongerige. Nederl\xc3\xa6nderne, hvem han havde styret h\xc3\xa5rdt og enev\xc3\xa6ldig, tog magten fra hans datter, Maria. For at f\xc3\xa5 hj\xc3\xa6lp mod Frankrig m\xc3\xa5tte hun den 11. februar 1477 udstede en almindelig h\xc3\xa5ndf\xc3\xa6stning, Le Grand Privil\xc3\xa8ge, der bandt hende st\xc3\xa6rkt, og desuden s\xc3\xa6rlige privilegier for de enkelte lande. Hun \xc3\xa6gtede i august samme \xc3\xa5r Maximilian af Habsburg, der nu i 15 \xc3\xa5r m\xc3\xa5tte brydes med nederl\xc3\xa6ndingene inden, at han fik sit herred\xc3\xb8mme f\xc3\xa6stnet. Flaml\xc3\xa6nderne holdt ham tit s\xc3\xa5 godt som fangen. I 1482 sluttede de p\xc3\xa5 egen h\xc3\xa5nd fred med Frankrig og tvang ham til at godkende den. I 1487 "stak de atter hornene op". Hans venner og embedsm\xc3\xa6nd blev halshuggede, hans eget liv var i fare; han m\xc3\xa5tte i 1488 love folket yderligere rettigheder med de dyreste eder. Dem br\xc3\xb8d den ridderlige fyrste s\xc3\xa5 snart, han slap fri, men f\xc3\xb8rst i 1492 lykkedes det hans h\xc3\xa6rf\xc3\xb8rer, Albrecht af Sachsen-Meissen, at f\xc3\xa5 landet kuet. Holland, hvor den Hoeksche og Kabeljauwsche tvist var blusset op igen, blev ogs\xc3\xa5 bragt til ro. Utrecht og Li\xc3\xa8ge derimod frigjorde sig for den burgundiske indflydelse, og Geldern rev sig l\xc3\xb8s. Maximilian\xe2\x80\x99s s\xc3\xb8n, Filip den Smukke, tiltr\xc3\xa5dte styret i 1494, men d\xc3\xb8de allerede i 1506, og kejseren blev atter rigsforstander for den afd\xc3\xb8des 6-\xc3\xa5rige s\xc3\xb8n Karl. Dennes faster, Margrete af Savojen, styrede som statholderske, til Karl 5. selv overtog regeringen i 1515. Ham lykkedes det at virkeligg\xc3\xb8re burgundernes tanke: Nederlandene blev et sluttet og selvst\xc3\xa6ndigt rige. Men det kostede m\xc3\xb8je. I kejserens krige mod Frants 1. styrkedes og udvidedes gr\xc3\xa6nsen mod Frankrig, der m\xc3\xa5tte opgive al ret til Artois og Flandern. Gennem mange \xc3\xa5r stredes burgunderne med hertug Karl af Geldern, som i 1492 havde sat sig fast i dette land og derfra bredte sin magt over Utrecht mod Overijsel og Drente, over Groningen og Friesland. Det sidste land havde Albrecht af Sachsen f\xc3\xa5et af Maximilian for penge, kejseren skyldte ham, men Albrechts s\xc3\xb8n, der ikke kunne h\xc3\xa6vde sig mod Karl af Geldern, solgte det i 1515 til Karl 5. Efter blodige kampe blev det da kuet i 1523. Groningen underkastede sig i 1536.  I 1527 afstod Utrecht-bispen sine lande til Karl 5., og Drente, Overijsel og Utrecht m\xc3\xa5tte hylde kejseren. Karl af Geldern faldt da ogs\xc3\xa5 til f\xc3\xb8je i 1528. Han efterfulgtes i 1538 af hertugen af Kleve. Denne yppede krig med kejseren i 1542, men blev sl\xc3\xa5et og m\xc3\xa5tte afst\xc3\xa5 Geldern (med Zutphen) til Karl i 1543._NEWLINE_S\xc3\xa5ledes var Karl 5. nu fyrste over alle de "17 Nederlande" (4 hertugd\xc3\xb8mmer: Brabant, Geldern, Limburg og Luxembourg, 7 grevskaber: Holland, Zeeland, Hennegau, Flandern, Artois, Namur og Zutphen, 1 Markgrevskab: Antwerpen og 5 herligheder: Mecheln, Utrecht, Friesland, Groningen og Overijsel). Kun Li\xc3\xa8ge holdt sig under et par kloge bispers styre uafh\xc3\xa6ngigt. Dog kun af navn, i virkeligheden lystrede det helt kejseren. P\xc3\xa5 rigsdagen i Augsburg i 1548 fik Karl sine burgundiske lande godkendt som en s\xc3\xa6rlig kreds, der skulle yde bidrag til rigsudgifterne og rigsh\xc3\xa6ren, men ellers var selvst\xc3\xa6ndig og navnlig ikke stod under rigskammerretten. N\xc3\xa6ste \xc3\xa5r fastsatte han ved en "pragmatisk sanktion" en f\xc3\xa6lles arvef\xc3\xb8lge for Nederlandene: de skulle efter ham tilfalde hans arvinger i mandlig og kvindelig linje.\n_START_SECTION_\nAdministrative forhold\n_START_PARAGRAPH_\nDa burgunderne fik magten i Nederlandene, lod de alle de gamle styrem\xc3\xa5der vedblive, men de str\xc3\xa6bte med deres romerrets-dannede jurister sindig og sejt at skabe et f\xc3\xa6llesstyre, der kunne kv\xc3\xa6le de provinsielle s\xc3\xa6rrettigheder og grundl\xc3\xa6gge et centraliseret enev\xc3\xa6lde. Fyrsten, der fra 1430 havde s\xc3\xa6de i Bruxelles, blev fra Maximilians og Karl 5.s tid, da disse som kejser og konge i Spanien tit var borte, repr\xc3\xa6senteret af statholderen (Margrete af Savojen 1507\xe2\x80\x941530, Karl 5.s s\xc3\xb8ster, Marie af Ungarn 1531\xe2\x80\x941555). De havde ved deres side et r\xc3\xa5d af h\xc3\xb8je herrer og embedsm\xc3\xa6nd (Conseil priv\xc3\xa9, Grand Conseil, fra 1531 statsr\xc3\xa5det, som havde det almene landsstyre under sig, og geheimer\xc3\xa5det, der var justitsministerium). Fra r\xc3\xa5det udskiltes i 1454 en domstol, der fra 1464 fik s\xc3\xa6de i Mecheln og fra 1473 kaldtes parlamentet i Mecheln. Den skulle v\xc3\xa6re appelret for de vestlige burgundiske lande; Karl den Dumdristige satte den op mod pariserparlamentet, der kr\xc3\xa6vede jurisdiktion over Flandern og Artois. Nederl\xc3\xa6nderne hadede denne nye domstol, der br\xc3\xb8d de gamle retters selvst\xc3\xa6ndighed, og efter Karls fald blev den oph\xc3\xa6vet. Den genindf\xc3\xb8rtes i 1504, og Karl 5. str\xc3\xa6bte i \xc3\xb8vrigt at f\xc3\xa5 den godkendt for alle Nederlandene, men kun Flandern, Artois, Namur, Luxembourg, Holland og Zeeland underkastede sig den i visse appelsager. Finansv\xc3\xa6senet lagdes under regnskabskamre efter fransk forbillede. Der var oprindeligt 3, senere 2, Karl den Dumdristige samlede dem til 1 i Mecheln, ogs\xc3\xa5 til stor harme for folket. I 1477 oprettedes der da 3 igen, og f\xc3\xb8rst i 1517 lykkedes det at indf\xc3\xb8re et f\xc3\xa6lles finansr\xc3\xa5d for alle Nederlandene.\n_START_SECTION_\n\xc3\x98konomiske forhold\n_START_PARAGRAPH_\nPengev\xc3\xa6senet var altid burgundernes \xc3\xb8mme punkt. Den st\xc3\xa5ende h\xc3\xa6r, de indf\xc3\xb8rte, deres overd\xc3\xa5dighed, de mange krige n\xc3\xb8dte dem til stadig at ty til st\xc3\xa6nderne om nye bevillinger. Det blev fra 1465 mere og mere skik at indkalde almindelige st\xc3\xa6nderforsamlinger ("Generalstaten"). Disse, der blev det vigtigste led mellem folk og fyrste, fik is\xc3\xa6r meget at sige under r\xc3\xb8ret efter 1477. Tit var de da landets virkelige hersker. Filip den Smukke yndede dem ikke, men de m\xc3\xb8dte dog 10 gange i hans Tid; Karl 5. indkaldte dem over 50 gange. Kun ved s\xc3\xa6rlig h\xc3\xb8jtidelige lejligheder m\xc3\xb8dte der sendem\xc3\xa6nd fra alle 17 provinser; n\xc3\xa5r de kun skulle bevilge penge, kom der ingen fra Luxembourg og Friesland, Groningen og Geldern: de holdt p\xc3\xa5 deres selvst\xc3\xa6ndighed. Pengene bevilgedes f\xc3\xb8rst efter forhandling mellem sendem\xc3\xa6ndene og provinsst\xc3\xa6nderne, og regeringen m\xc3\xa5tte gerne afhj\xc3\xa6lpe klagem\xc3\xa5l, f\xc3\xb8r den fik bel\xc3\xb8bet. Dette fordeltes p\xc3\xa5 provinserne i et 1462 fastsat forhold: Brabant og Flandern ydede hver 1/3 af summen, Holland 1/12, Utrecht 1/10. Generalstaterne indkaldtes kun efter fyrstens bud. Liges\xc3\xa5 provinsst\xc3\xa6nderne. Nogle kr\xc3\xa6vede ret til at tr\xc3\xa6de sammen og kivedes derom med regeringen, som i det hele s\xc3\xb8gte at plukke st\xc3\xa6ndernes gamle rettigheder bort. Provinsst\xc3\xa6ndernes repr\xc3\xa6sentationsforhold var broget uensartede: i Holland, Geldern, Overijsel og Drente m\xc3\xb8dte pr\xc3\xa6stestanden ikke, fra Zeeland var der kun 1 repr\xc3\xa6sentant for pr\xc3\xa6sterne og 1 (fyrsten selv) for adelen. Provinserne styredes af guvern\xc3\xb8rer, 11 i alt; under dem stod de gamle r\xc3\xa5d, der mere og mere blev domstole, som det m\xc3\xa6gtige Hof van Brabant. L\xc3\xa6ngere nede kom embedsm\xc3\xa6ndene og bystyrelserne. Regeringen holdt provinsmyndighederne stramt og sendte tit kommiss\xc3\xa6rer til at ordne forholdene. _NEWLINE_I det 15. \xc3\xa5rhundrede tog provinsstaterne og byerne sig s\xc3\xa6rlige juridiske r\xc3\xa5dgivere: landsadvokaten, som ledede provinsst\xc3\xa6nderm\xc3\xb8derne, og pension\xc3\xa6ren, der blev det faste led i bystyrelsen og tit dens virkelige hoved. Det kraftige burgundiske styre gavnede Nederlandene; der blev fred og orden i riget, og det steg h\xc3\xb8jt i velstand og udvikling. Antwerpen blev verdens f\xc3\xb8rende handelsby; i de sydlige egne trivedes industrien, i Holland sildefiskeriet og s\xc3\xb8farten. Landbruget blev et m\xc3\xb8nster for andre folk, s\xc3\xa5ledes lod Christian 2. dem indf\xc3\xb8re til Amager. Provinserne voksede efterh\xc3\xa5nden ogs\xc3\xa5 mere sammen og begyndte at f\xc3\xb8le sig som en enhed. Men selvst\xc3\xa6ndighedstrangen og s\xc3\xa6rf\xc3\xb8lelsen var endnu overm\xc3\xa5de st\xc3\xa6rke, og regeringens enhedsstr\xc3\xa6ben satte ondt blod. I Karl 5.s tid gik det godt. Han s\xc3\xb8gte som sine forf\xc3\xa6dre stadig at \xc3\xb8ge centralmagten, blandt andet ved sine mange love; han agtede ikke landenes privilegier, n\xc3\xa5r de kom ham p\xc3\xa5 tv\xc3\xa6rs \xe2\x80\x94 han lod sig af paven l\xc3\xb8se fra sin ed p\xc3\xa5 La joyeuse Entr\xc3\xa9e \xe2\x80\x94 og han kunne sl\xc3\xa5 h\xc3\xa5rdt til, som da han 1540 kuede en opstand i Gent. Men han var nederl\xc3\xa6nder selv, i samf\xc3\xb8lelse med sit folk, og smidig nok til at give efter p\xc3\xa5 rette tid og sted. Men der ulmede megen uvilje mod regeringen hos adel som hos borgere. Og den \xc3\xb8gedes ved det kirkelige r\xc3\xb8re, Reformationen vakte.\n_START_SECTION_\nReformationen i Nederlandene\n_START_PARAGRAPH_\nDer havde l\xc3\xa6nge lydt r\xc3\xa5b om en bedring af kirkeforholdene. De fra Gerrit de Groote udg\xc3\xa5ende Broeders des gemeenen levens (fra 1381) og Windesheim-kanniker (fra 1387) virkede en tid lang p\xc3\xa5 at lutre pr\xc3\xa6stestanden. Teologer som Wessel Gansfoort (1419\xe2\x80\x941489) og humanister som Rud. Agricola og Erasmus af Rotterdam kritiserede indtr\xc3\xa6ngende kirkens misbrug. Erasmus\xe2\x80\x99 \xc3\xa5nd gennemsyrede overklassen lige op til regeringskredsene. Men hans m\xc3\xa5dehold var ikke for det menige folk. Det blev sat i flamme ved Luther\xe2\x80\x99s optr\xc3\xa6den. Fra Antwerpen og Dordrecht l\xc3\xb8b reformationen over Nederlandene. Regeringen s\xc3\xa5 straks ganske velvillig til, men r\xc3\xb8ret blev st\xc3\xa6rkt, og Karl 5. ville sl\xc3\xa5 k\xc3\xa6tteriet ned i sit land. Fra 1519 begyndte forf\xc3\xb8lgelsen, f\xc3\xb8rst lempelig, men allerede 1523 br\xc3\xa6ndtes H. Voes og Johs. Esch i Bruxelles, og fra 1525 blev forf\xc3\xb8lgelsen h\xc3\xa5rd. I 1530 var de fleste f\xc3\xb8rere dr\xc3\xa6bte eller flygtede, men de gav plads for voldsommere folk, og r\xc3\xb8ret blev vildere. Det var gend\xc3\xb8berne, der nu bredte sig, med tilhold i M\xc3\xbcnster. De blev ogs\xc3\xa5 sl\xc3\xa5ede ned i 1535, og mere m\xc3\xa5deholdne l\xc3\xa6rere som Menno Simonszoon fik da lyd. Men forf\xc3\xb8lgelsen standsede ikke, og skarer af folk blev henrettede eller f\xc3\xa6ngslede eller piskede under Karl 5.s strenge love (Blodplakaten af 1550). Alligevel blev disse kun delvis gennemf\xc3\xb8rte, de m\xc3\xb8dte overalt sej modstand hos de stedlige myndigheder, hvis selvst\xc3\xa6ndighedshu \xc3\xa6ggedes mod regeringens k\xc3\xa6tterdommere. Og forf\xc3\xb8lgelsen gav reformations\xc3\xa5nden v\xc3\xa6kst. Den oprindelige, af Luther og Zwingli p\xc3\xa5virkede bev\xc3\xa6gelse gled mere og mere over til erasmianisme, anabaptismen veg for mennonismen, men st\xc3\xa6rkere end disse blev kalvinismen, der fra \xc3\xa5rhundredets midte tr\xc3\xa6ngte ind i syden fra Frankrig, i norden fra England, og is\xc3\xa6r bredte sig i folkets lavere lag.\n_START_SECTION_\nKampen mod Spanien\n_START_PARAGRAPH_\nFilip 2. (1555\xe2\x80\x941598) ville som faderen \xc3\xb8ge centralmagten og h\xc3\xa5ndh\xc3\xa6ve katolicismen, men spansk som han var, stiv og despotisk, kom han snart p\xc3\xa5 kant med Nederl\xc3\xa6nderne. Da han rejste bort 1559, blev hans s\xc3\xb8ster Margrete af Parma, statholderske, men \xc3\xa6rkebisp Granvela styrede landet enev\xc3\xa6ldig i spansk \xc3\xa5nd. Storm\xc3\xa6ndene i statsr\xc3\xa5det som Vilhelm af Oranje, Egmont og Hoorn skubbede han helt til side. Til deres personlige nag her over kom misn\xc3\xb8je med regeringens politik: den gjorde Nederlandene til et spansk tilbeh\xc3\xb8r, og dens k\xc3\xa6tterforf\xc3\xb8lgelser skadede handelen, is\xc3\xa6r p\xc3\xa5 England, og forbitrede folket. Storm\xc3\xa6ndene klagede til Filip over Granvela og dannede i 1562 en liga mod ham, ogs\xc3\xa5 statholdersken ville af med ham, og i 1564 lod Filip ham falde. _NEWLINE_Storm\xc3\xa6ndene, der nu fik del i styret, \xc3\xb8nskede en national politik med religi\xc3\xb8s tolerance og en regering, der holdt de gamle privilegier og lededes af den indf\xc3\xb8dte adel. De bad kongen udvide statsr\xc3\xa5dets magt, sammenkalde Generalstaterne og mildne k\xc3\xa6tterlovene. Filip ville ingen af lelene. I oktober 1565 skrev han, at k\xc3\xa6tterplakaterne skulle gennemf\xc3\xb8res strengt. Brevet vakte en voldsom g\xc3\xa6ring. Det hed sig, den spanske inkvisition skulle indf\xc3\xb8res. I november 1565 sluttede den lavere adel et h\xc3\xb8jtideligt forbund (Compromis) om at hindre dette. De var til sinds at bruge magt og s\xc3\xb8gte udenlandsk hj\xc3\xa6lp, men efter Oranje\xe2\x80\x99s r\xc3\xa5d n\xc3\xb8jedes de med den 5. april 1566 i et stort optog at bringe statholdersken et b\xc3\xb8nskrift om mildning af plakaterne. Ces gueux (de tiggere) kaldte en af Margrete\xe2\x80\x99s r\xc3\xa5dgivere ved den lejlighed de forg\xc3\xa6ldede adelsm\xc3\xa6nd, og de forbundne tog da navnet "geusere" til m\xc3\xa6rke. Margrete lovede at bede kongen om moderation af k\xc3\xa6tterlovene, Granvela r\xc3\xa5dede ogs\xc3\xa5 dertil, og i juli 1566 gik Filip ind p\xc3\xa5 at mildne plakaterne. Men da hans brev den 12. august n\xc3\xa5ede Nederlandene, var forholdene \xc3\xa6ndrede. Storm\xc3\xa6ndene var m\xc3\xa5deholdne katolikker, de fleste medlemmer af kompromiset liges\xc3\xa5. Det var mest den nationale sag, der l\xc3\xa5 dem p\xc3\xa5 hjerte. Men deres optr\xc3\xa6den vakte st\xc3\xa6rkt r\xc3\xb8re blandt kalvinisterne, udsigten til en standsning i forf\xc3\xb8lgelsen og rygter om fransk eller tysk hj\xc3\xa6lp fik dem i den yderste sp\xc3\xa6nding. I Margrete\xe2\x80\x99s svar om moderation s\xc3\xa5 de en tilladelse til, at nu kunne de g\xc3\xb8re, hvad de ville. De holdt \xc3\xa5bent og v\xc3\xa6bnet pr\xc3\xa6dekenm\xc3\xb8der, organiserede sig og samlede penge. Kompromiset r\xc3\xa5dede pr\xc3\xa6sterne til varsomhed, men de kunne ikke mere t\xc3\xa6mme den kalvinistiske m\xc3\xa6ngde. I juli 1566 kom det til et voldsomt udbrud. Der var n\xc3\xb8d i landet efter 2 strenge vintre, den, sammen med de hidsende pr\xc3\xa6kener og p\xc3\xb8belens plyndrelyst, fremkaldte en vild billedstorm, der begyndte i landsbyerne om Ijperen og derfra l\xc3\xb8b over hele Flandern, til Zeeland og Holland og videre nord p\xc3\xa5. Kirkernes kostbarheder blev r\xc3\xb8vede, deres kunstskatte \xc3\xb8delagte, pr\xc3\xa6sterne mishandlede. Kun i nogle byer gennede de v\xc3\xa6bnede borgere opr\xc3\xb8rerne bort. Storm\xc3\xa6ndene ville eller kunne ikke t\xc3\xb8jle dem. Margrete s\xc3\xb8gte hj\xc3\xa6lp hos kompromiset og tillod kalvinistisk pr\xc3\xa6diken der, hvor den faktisk fandt sted. Da det blev kundgjort, standsede billedstormen. Men den havde gjort Filip dybt forbitret. Oranje foruds\xc3\xa5, hvad der ville komme, han og Hoorn var stemte for at m\xc3\xb8de det med v\xc3\xa5ben, men Egmont veg tilbage derfor, og uden ham mente de ikke, det gik. Med den folkelige kalvinistiske bev\xc3\xa6gelse ville storm\xc3\xa6ndene ikke indlade sig. Kompromiset var blevet opl\xc3\xb8st, da Margrete gav efter, og et fors\xc3\xb8g p\xc3\xa5 at genoplive det glippede. Kun kalvinisterne var rede til at handle, de hvervede tropper. Geusernavnet gik nu over p\xc3\xa5 dem. Men regeringen var nu st\xc3\xa6rk og havde frie h\xc3\xa6nder. Den fik penge fra Filip og samlede en h\xc3\xa6r. Geusersoldaterne og billedstormerflokkene blev sl\xc3\xa5ede, det kalvinistiske Valenciennes taget og h\xc3\xa5rdt tugtet: i v\xc3\xa5ren 1567 var al opstand kuet. Tusinder flygtede udenlands, ogs\xc3\xa5 mange adelige; andre underkastede sig. Egmont var g\xc3\xa5et over til regeringen. Oranje forlod landet, han mente, alt var tabt. En lov af 24. maj 1567 truede k\xc3\xa6tterne med galge, hjul og pisk. Men det var ikke Filip nok. Nu skulle Nederlandenes selvst\xc3\xa6ndighed og s\xc3\xa6rrettigheder bort og k\xc3\xa6tteriet ryddes ud. Det hverv overdroges hertugen af Alba. I august 1567 drog han fra Italien ind i Bruxelles med 10.000 spanske soldater._NEWLINE_Landet var roligt: kun nogle b\xc3\xb8nder, der gemte sig i skove og sumpe, boschgeuserne, plyndrede hist og her. Men nu skulle billedstormen og adelens opposition geng\xc3\xa6ldes. Alba, der blev statholder i Margrete\xe2\x80\x99s sted, skabte sig et v\xc3\xa6rkt\xc3\xb8j dertil i en domstol, Conseil des Troubles, der lededes af spanierne Vargas og del Rio. Man kaldte den "blodr\xc3\xa5det", og den fortjente sit navn. Folk d\xc3\xb8mtes skarevis til d\xc3\xb8den, og deres ejendom inddroges. Gammel ret og skik tr\xc3\xa5dtes under fode. R\xc3\xa6dselen var stor, og atter flygtede mange. S\xc3\xa5 greb Vilhelm af Oranje til v\xc3\xa5ben. I sommeren 1568 faldt hans tropper fra flere sider ind i landet, men de blev dels sl\xc3\xa5ede, dels undveg Alba kamp med hovedstyrken, til Oranje\xe2\x80\x99s penge slap op, og han m\xc3\xa5tte fortr\xc3\xa6kke. Kun f\xc3\xa5 nederl\xc3\xa6ndere sluttede sig til ham, de var lammede af skr\xc3\xa6k, is\xc3\xa6r over Egmont og Hoorn\xe2\x80\x99s henrettelse den 5. juni 1568. I Spanien var man nu stemt for at holde inde med myrderiet, men f\xc3\xb8rst i juli 1570 kundgjorde Alba kongens bud om pardon, og imens arbejdede "blodr\xc3\xa5det". _NEWLINE_Alba virkede tillige p\xc3\xa5 at gennemf\xc3\xb8re enev\xc3\xa6ldet og enhed i styrelsen. Navnlig ville han have fast orden i pengev\xc3\xa6senet. I stedet for generalstatsbevillingerne skulle der indf\xc3\xb8res faste skatter, der i blandt en afgift p\xc3\xa5 10\xc2\xa0% ved salg af r\xc3\xb8rligt gods (svarende til den spanske alcavala-skat). Denne "10. penning", der ville have \xc3\xb8delagt handelen, vakte den st\xc3\xa6rkeste modvilje. Generalstaterne k\xc3\xb8bte sig forel\xc3\xb8big fri for den ved en stor sum penge, men i juli 1571 kundgjorde Alba, at nu skulle skatten betales, og Filip godkendte beslutningen i februar det f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5r. Oranje mente nu, at tiden var moden til et nyt fors\xc3\xb8g. I sommeren 1572 rykkede han atter ind i Brabant. Han havde aftalt med Frankrig, hvor Hugenotterne da var ovenp\xc3\xa5, at en fransk h\xc3\xa6r syd fra skulle samvirke med ham. Men i stedet for hj\xc3\xa6lp fik han budskab om Bartholom\xc3\xa6usnatten. Det var et k\xc3\xb8lleslag. Alba undveg atter kamp, og Vilhelm m\xc3\xa5tte tr\xc3\xa6kke sig bort og opl\xc3\xb8se sin h\xc3\xa6r. Men nu lysnede det fra en anden kant. Mange landflygtige var tyede til havs og f\xc3\xb8rte en vild og blodig s\xc3\xb8r\xc3\xb8verfejde mod de spanske. Disse vandgeuser satte sig 1. april 1572 fast i Den Briel. Det gav st\xc3\xb8det til en almindelig opstand i Holland, hvor harmen over "10. penningen" hedede sindene, s\xc3\xa5 der kun kr\xc3\xa6vedes en gnist til at t\xc3\xa6nde branden. Ogs\xc3\xa5 i Zeeland, Utrecht, Geldern, Overijsel og Friesland rejste man sig mod Spanien. Oranje havde sendt folk til hj\xc3\xa6lp, og efter sit mislykkede tog syd p\xc3\xa5 kom han til Holland og blev sj\xc3\xa6len i opstanden. En st\xc3\xa6nderforsamling i Dordrecht valgte ham til statholder. Men en stor spansk h\xc3\xa6r rykkede nu frem mod de opr\xc3\xb8rske egne. Zutphen og Naarden blev tagne og indbyggerne s\xc3\xa5 godt som udryddede. Den 12. juli 1573 m\xc3\xa5tte Haarlem overgive sig efter et halvt \xc3\xa5rs k\xc3\xa6kt forsvar. Bes\xc3\xa6tningen blev dr\xc3\xa6bt, 300 af dem druknedes. Men "fra Alkmaar begyndte sejren": Spanierne lagde sig for byen, men m\xc3\xa5tte fortr\xc3\xa6kke, da Oranje ville lade digerne gennembryde. Lige s\xc3\xa5 ringe held havde de for Leyden. De indesluttede den i oktober 1573. Ludvig af Nassau, Oranje\xe2\x80\x99s broder, der ville unds\xc3\xa6tte den, blev sl\xc3\xa5et p\xc3\xa5 Mook Hede og faldt, og belejringen fortsattes til den 3. oktober 1574. Da drev en storm nords\xc3\xb8vandene ind gennem de \xc3\xa5bnede sluser og diger, og en Geuserfl\xc3\xa5de undsatte den frygtelig udsultede by. _NEWLINE_Alba var da kaldt tilbage i december 1573. Hans h\xc3\xa5rdhed havde kun b\xc3\xa5ret bitre frugter. De sydlige provinser var h\xc3\xa6rgede og dybt sunkne, de nordlige i fuldt opr\xc3\xb8r. Hans efterf\xc3\xb8lger, Requesens, skulle nu pr\xc3\xb8ve at vinde med lempe. Han kunne heller ikke f\xc3\xb8re krigen med kraft. H\xc3\xa6ren havde lidt store tab i Holland, 12.000 mand for Haarlem. Soldaterne fik ikke deres penge. H\xc3\xa6ren, der drog fra Leyden, gjorde mytteri og r\xc3\xb8mmede Holland. Flere steder syd p\xc3\xa5 var der soldateropr\xc3\xb8r og plyndringer. Requesens indledede da underhandlinger med nederl\xc3\xa6nderne i syd og nord. Storborgerne der var ikke uvillige til at g\xc3\xa5 p\xc3\xa5 forlig, de havde aldrig v\xc3\xa6ret meget for krigen. Det var de kalvinistiske sm\xc3\xa5folk, opstanden byggede p\xc3\xa5, og Oranje havde nu l\xc3\xa6rt at sk\xc3\xb8nne p\xc3\xa5 dem. Forhandlingerne strandede p\xc3\xa5 de katolske krav, og krigen fortsattes med nogen fremgang for spanierne, da Requesens pludselig d\xc3\xb8de i marts 1576. I syden tog Generalstaterne nu styret og samlede tropper mod de spanske soldater, der plyndrede landet og den 4. november 1576 overrumplede Antwerpen, hvor de r\xc3\xb8vede og myrdede for fode ("den spanske furie"). Generalstaterne forhandlede med Oranje, og den 8. november 1576 sluttedes der i Gent en "pacifikation" mellem de sydlige og nordlige provinser, senere stadf\xc3\xa6stet ved unionen i Bruxelles den 9. januar 1577. _NEWLINE_Men opstanden havde draget skel mellem syden og norden. Storm\xc3\xa6ndene i syden led ikke den magt, Oranje vandt dernede, st\xc3\xb8ttet p\xc3\xa5 sm\xc3\xa5borgerne og kalvinisterne. Nord p\xc3\xa5 ville man ikke mere v\xc3\xa6re under den spanske konge, i syden hyldede Generalstaterne trods Oranje\xe2\x80\x99s agitation den ny statholder, Don Juan af \xc3\x98strig. Og det vigtigste: syden var v\xc3\xa6sentlig katolsk, mens kalvinisterne herskede i norden: de indsatte kalvinistiske regenter i byerne, og katolikkerne forfulgtes undertiden grusomt, is\xc3\xa6r af vandgeuserne (Gorkum-mordet). Don Juan m\xc3\xa5tte g\xc3\xa5 ind p\xc3\xa5 "pacifikationen" og underskrive det "evige Edikt" den 12. februar 1577, hvorved han lovede at holde privilegierne og sende de fremmede tropper bort. Han br\xc3\xb8d det snart efter, overrumplede Namur og begyndte krigen igen, men fik ikke den spanske magt bragt p\xc3\xa5 fode. Anderledes da han d\xc3\xb8de i 1578 og afl\xc3\xb8stes af Alexander Farnese. I de sydligste provinser, hvor kalvinismen nu var udryddet, rejste de katolske adelige en kamp mod de billedstormende kalvinister i Gent og mod Oranje. Ved forhandlingerne i Atrecht i januar 1579 vandt Farnese disse malkontente for Filip. Samtidig fik Oranje de nordlige provinser til at slutte sig sammen ved Unionen i Utrecht den 23. januar 1579, da han m\xc3\xa6rkede, at de sydlige ikke var til at stole p\xc3\xa5. Med Atrecht- og Utrecht-forbundene skiltes Nederlandene. Den nordlige Union sagde sig juli 1581 \xc3\xa5bent l\xc3\xb8s fra Filip. Brabant og Flandern fulgte endnu Oranje, men Farnese tr\xc3\xa6ngte l\xc3\xa6ngere og l\xc3\xa6ngere frem i dem. Ogs\xc3\xa5 andensteds var han heldig. Den 29. juni 1579 stormede han Maastricht, hvor 4.000 blev dr\xc3\xa6bte. Groningen, Drente og noget af Overijsel faldt i spaniernes vold ved statholderen, grev Rennenberg\xe2\x80\x99s forr\xc3\xa6deri i 1580, og flere byer blev tagne. Unionen var derhos ikke meget enig, der var tvist mellem staterne, mellem officererne og uro i h\xc3\xa6ren. Folk var efterh\xc3\xa5nden ved at tabe modet. Og s\xc3\xa5 blev Oranje myrdet den 10. juli 1584, og det f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5r tog Farnese Antwerpen og dermed Flandern og Brabant._NEWLINE_Oranje havde altid ment, at Nederlandene m\xc3\xa5tte have hj\xc3\xa6lp udefra for at st\xc3\xa5 sig mod Spanien, han havde s\xc3\xb8gt den hos tyske fyrster, hos England og Frankrig og budt suver\xc3\xa6niteten over Nederlandene til l\xc3\xb8n. Flere prinser, som \xc3\xa6rkehertug Mathias af \xc3\x98strig og hertugen af Anjou pr\xc3\xb8vede at vinde sig et nederlandsk rige, men de bragte ringe hj\xc3\xa6lp og gjorde forstyrrelse og skade. Efter Oranje\xe2\x80\x99s d\xc3\xb8d greb Elisabeth af England ind. Hun havde hidtil holdt sig forsigtig tilbage, kun givet staterne nogle penge og folk. Nu sendte hun jarlen af Leicester over med flere tropper. Han udrettede dog kun lidt imod spanierne, men drev en farlig politik i unionen. Det var stadig storborgerne, der r\xc3\xa5dede i byerne og st\xc3\xa6nderne, navnlig i Holland, de havde f\xc3\xa6stnet deres indflydelse, mens Oranje var syd p\xc3\xa5 i pacifikationstiden, og end mere efter hans d\xc3\xb8d. De var m\xc3\xa5deholdne kalvinister, tit n\xc3\xa6rmest erasmianere. Leicester sluttede sig til de ivrige kalvinistiske pr\xc3\xa6ster og sm\xc3\xa5borgerne, der havde f\xc3\xa5et magten i Utrecht. Han opbragte k\xc3\xb8bm\xc3\xa6ndene i Holland ved at forbyde deres handel med fjenden. De kunne ikke undv\xc3\xa6re indt\xc3\xa6gten deraf. Leicester p\xc3\xb8nsede til sidst p\xc3\xa5 at styrte regenterne ved et statskup, men det glippede, og i 1587 vendte han hjem til England.\n_START_SECTION_\nKampen for selvst\xc3\xa6ndighed\n_START_PARAGRAPH_\nNederl\xc3\xa6nderne blev nu mere til sinds at st\xc3\xa5 p\xc3\xa5 deres egne ben. I den hollandske landsadvokat Oldenbarnevelt fik de en klog og kraftig leder og i Vilhelm\xe2\x80\x99s s\xc3\xb8n Maurits af Oranje en stor h\xc3\xa6rf\xc3\xb8rer. H\xc3\xa6ren blev gjort mindre og mere r\xc3\xb8rlig, fik bedre mandstugt og blev ordentlig betalt. Maurits og hans fr\xc3\xa6nde, Vilhelm Ludvig af Nassau, der var statholder i Friesland, Groningen og Drenthe, mens Maurits blev statholder i de andre provinser, gik angrebsvis til v\xc3\xa6rks. Maurits, der var ypperlig i belejringskunsten, tog dem ene by efter den anden, og i 1594 var spanierne drevne bort fra unionens lande. Krigen fortsattes p\xc3\xa5 gr\xc3\xa6nsen mellem de sydlige og nordlige provinser, og Maurits vandt et par stolte sejre i Turnhout i 1597 og Nieuwpoort i 1600, men spanierne viste st\xc3\xb8rre kraft, da de 1598 fik fred med Frankrig, og Spinola blev deres h\xc3\xa6rf\xc3\xb8rer. Han tog Ostende efter en m\xc3\xa6gtig belejring 1601\xe2\x80\x941604. Begge parter tr\xc3\xa6ttedes imidlertid af krigen, og i 1609 sluttede de en 12-\xc3\xa5rig v\xc3\xa5benhvile i Antwerpen. Spanierne kunne ikke mere, under hele opstanden havde de lidt under pengemangel, det var v\xc3\xa6sentlig den, de nordlige provinser skyldte deres uafh\xc3\xa6ngighed, atter og atter havde den lammet de dygtige spanske h\xc3\xa6rf\xc3\xb8rere. Holland derimod, som siden 1574 havde v\xc3\xa6ret fri for fjenden, var g\xc3\xa5et voldsomt frem i handel og industri. Syd fra s\xc3\xb8gte mange k\xc3\xb8bm\xc3\xa6nd og h\xc3\xa5ndv\xc3\xa6rkere derop. Amsterdam afl\xc3\xb8ste Antwerpen som verdens vigtigste handelsstad. Selve krigen bragte penge til landet, men den kostede ogs\xc3\xa5 dyrt. Holland, der v\xc3\xa6sentlig m\xc3\xa5tte betale den, havde en g\xc3\xa6ld p\xc3\xa5 26 mio. gylden. Staterne d\xc3\xa9r og i de fleste andre provinser l\xc3\xa6ngtes da efter fred, og mod Maurits\xe2\x80\x99 og Zeeland\xe2\x80\x99s \xc3\xb8nske fik Barnevelt en v\xc3\xa5benhvile sluttet.\n_START_SECTION_\nDe syv forenede provinser\n_START_PARAGRAPH_\nDet ny rige, Republiken af de Syv Forenede Nederlande: Holland, Zeeland, Utrecht, Gelderland, Overijssel, Groningen og Friesland (hvortil kom de erobrede landsdele i Brabant og Flandern) havde ikke f\xc3\xa5et nogen centralmagt ved Unionen i Utrecht, som var et rent krigsforbund. Generalstaterne var kun fuldm\xc3\xa6gtige for provinsstaterne. De by- og adelskollegier, som valgte disse, var de egentlige suver\xc3\xa6ner. Styrem\xc3\xa5den var uens i de enkelte provinser, og deres s\xc3\xa6rf\xc3\xb8lelse stadig st\xc3\xa6rk. Holland som den st\xc3\xb8rste og rigeste provins kom dog gerne til at lede de andre. Ogs\xc3\xa5 statholderne \xc3\xb8vede en samlende myndighed. Men der var fr\xc3\xb8 nok til tvist mellem de hollandske patriciere, f\xc3\xb8rte af landsadvokaten, og Oranje-statholderen med adelen, h\xc3\xa6ren, sm\xc3\xa5borgerne og flere provinser bag sig. Sammenst\xc3\xb8det kom hurtig. En teologisk strid om pr\xc3\xa6destinationsl\xc3\xa6ren mellem de ortodokse kalvinister (gomarister, kontraremonstranter) og de mildere libertinere og arminianere (remonstranterne) gav anledningen. De gomaristiske pr\xc3\xa6ster ville skaffe sig politisk magt. Barnevelt og de hollandske patriciere holdt derfor med arminianerne, og da de ortodokse vakte et voldsomt folker\xc3\xb8re, ville han tvinge dem til ro. Maurits, der ved fredsforhandlingerne var bleven Barnevelt gram, n\xc3\xa6gtede ham soldater dertil, og da Barnevelt i 1616 fik de hollandske stater til at hverve politisoldater, slog Maurits sig p\xc3\xa5 det ortodokse parti. Generalstaterne gav ham fuldmagt til at tvinge Holland og Utrecht, der fulgte Barnevelt. I august 1618 havde han brudt al modstand. Barnevelt blev henrettet i 1619, flere af hans tilh\xc3\xa6ngere som Hugo de Groot f\xc3\xa6ngsledes. En synode i Dordrecht 1618\xe2\x80\x9419 fastslog den strenge ortodoksis herred\xc3\xb8mme. Arminianske pr\xc3\xa6ster blev afsatte og m\xc3\xa5tte flygte. Regenterne i byerne ombyttedes med Maurits\xe2\x80\x99 venner. Men nogen v\xc3\xa6sentlig \xc3\xa6ndring i styrelsen skete ikke, og pr\xc3\xa6sterne fik ingen politisk magt. Maurits r\xc3\xa5dede nu n\xc3\xa6sten enev\xc3\xa6ldig._NEWLINE_Krigen med Spanien br\xc3\xb8d ud igen 1621, men Maurits f\xc3\xb8rte den ikke synderlig heldig. Han d\xc3\xb8de 1625, kort f\xc3\xb8r Spanierne tog den vigtige f\xc3\xa6stning Breda. Hans broder Frederik Henrik, der blev statholder efter ham, var en smidig statsmand og en fortrinlig h\xc3\xa6rf\xc3\xb8rer. Han skaltede remonstranterne bedre k\xc3\xa5r og vandt ry ved indtagelsen af flere byer: Grol i 1627, Maastricht i 1632, Breda i 1637. Ogs\xc3\xa5 til s\xc3\xb8s vandt holl\xc3\xa6nderne (Slaak 1631), is\xc3\xa6r efter at Martin Tramp havde f\xc3\xa5et fl\xc3\xa5den i god orden. I Slaget ved Downs \xc3\xb8delagde han en stor spansk fl\xc3\xa5de i 1639. Men de spanske kapere fra Dunkerque skadede den hollandske handel meget. Da Frankrig greb ind i 30-\xc3\xa5rskrigen, sluttede det forbund med unionen, og franske og nederlandske h\xc3\xa6re k\xc3\xa6mpede sammen mod spanierne, dog en tid uden synderligt held. Frederik Henrik styrede landet som konge p\xc3\xa5 navnet n\xc3\xa6r, holdt sine venner i embederne og de hollandske patriciere nede. Men efterh\xc3\xa5nden blev der en st\xc3\xa6rk opposition mod ham, man frygtede for et monarkisk styre, der drev familiepolitik, vansk\xc3\xb8ttede handelen og kr\xc3\xa6nkede privilegierne. Efter fler\xc3\xa5rige forhandlinger fik holl\xc3\xa6nderne sluttet fred med Spanien i M\xc3\xbcnster i 1648, \xc3\xa5ret efter Frederik Henrik\xe2\x80\x99s d\xc3\xb8d. Ved freden anerkendtes unionens uafh\xc3\xa6ngighed; den beholdt Generalstatslandene i Flandern, Brabant og Limburg og de mange kolonier, den havde taget fra Spanien og Portugal i Ostindien, hvorhen holl\xc3\xa6nderne var begyndte at fare, da Spanien 1598 havde lukket sine havne for dem. Det bestemtes derhos, at Schelde skulle lukkes for fremmede skibe: Antwerpen skulle ikke kunne h\xc3\xa6ve sig p\xc3\xa5 ny og blive Amsterdams medbejler. _NEWLINE_Freden blev sluttet tv\xc3\xa6rt mod forbundet med Frankrig. Nederl\xc3\xa6ndere begyndte nu at frygte denne magt mere end Spanien. Den ny statholder, Vilhelm 2., Frederik Henrik\xe2\x80\x99s s\xc3\xb8n, var misforn\xc3\xb8jet med freden og havde \xc3\xa6rgerrige planer om at \xc3\xb8ge sin magt. En strid mellem Holland og Generalstaterne om afskedigelse af nogle soldater b\xc3\xb8d ham en lejlighed, til at pr\xc3\xb8ve et statskup, men det glippede, da hans fors\xc3\xb8g p\xc3\xa5 at overrumple Amsterdam strandede. Snart efter d\xc3\xb8de han, i 1650. Regentpartiet tog derp\xc3\xa5 helt magten fra Oranje-partiet. En unionsforsamling i Haag 1651 (Groote Vergadering) gav Holland overv\xc3\xa6gt i riget. Statholderens myndighed indskr\xc3\xa6nkedes, der skulle forel\xc3\xb8big ingen statholder v\xc3\xa6lges. Jan de Witt, Hollands r\xc3\xa5dspension\xc3\xa6r, blev unionens virkelige styrer i 1653.\n_START_SECTION_\nRepublikkens Stortid og Forfald\n_START_PARAGRAPH_\nUnionen stod da p\xc3\xa5 h\xc3\xb8jdepunktet af sin magt. Den handlede p\xc3\xa5 alle have. Nederlandske Ostindiske Kompagni, grundlagt 1602, havde skabt sig et stort kolonirige ved Jan Coen og Anton van Diemen. Det vestindiske kompagni vandt store skatte under krigen, ved at plyndre spanierne og portugiserne og anlagde en koloni i Nordamerika. Handelen p\xc3\xa5 \xc3\x98sters\xc3\xb8en, Nords\xc3\xb8en og Middelhavet blomstrede, liges\xc3\xa5 fiskeri, landbrug, alskens industri, kunst og litteratur. Og unionens indflydelse var stor i Europa. Men landets stormagtsstilling blev nu truet, da England blev et m\xc3\xa6gtigt s\xc3\xb8rige og Frankrig s\xc3\xb8gte at skabe sig en stor handel. Da Holland ikke ville udvise de fordrevne Stuart\xe2\x80\x99er, udstedte den engelske republik i 1651 Navigationsakten og begyndte \xc3\xa5ret efter en s\xc3\xb8krig, der trods Tromp\xe2\x80\x99s tapperhed endte med nederlag for unionen. Dem m\xc3\xa5tte k\xc3\xb8be sig fred i 1654, og Holland m\xc3\xa5tte udelukke Oranje-sl\xc3\xa6gten (mere pr\xc3\xa6cist: Vilhelm 2.s s\xc3\xb8n Vilhelm, Karl 2.s s\xc3\xb8sters\xc3\xb8n) fra alle embeder i provinsen (Eksklusionsakten). Efter freden fik de Witt atter unionen bragt p\xc3\xa5 fode. I en ny handelskrig med England 1664\xe2\x80\x941667 viste holl\xc3\xa6nderne under Ruyter sig fjenden j\xc3\xa6vnbyrdig. Ved Freden i Breda afstod unionen den nordamerikanske nybygd (New York), men fik Surinam. Men snart efter tr\xc3\xa5dte Frankrig frem som unionens fjende. De franske bar nag til den siden M\xc3\xbcnster-freden, der var handelstvist mellem rigerne, og Ludvig 14. blev forbitret, da de Witt ved at stifte Trippelalliancen (1668) satte en bom for hans planer mod de spanske Nederlande. Ludvig besluttede at overfalde unionen, han rustede sig st\xc3\xa6rkt, spr\xc3\xa6ngte Trippelalliancen og fik England p\xc3\xa5 sin side og dulgte sine planer til det sidste \xc3\xb8jeblik. I april 1672 erkl\xc3\xa6rede han krigen og drog mod unionen med en h\xc3\xa6r p\xc3\xa5 100.000 mand. Nederl\xc3\xa6ndernes h\xc3\xa6r var i d\xc3\xa5rlig stand \xe2\x80\x94 regentpartiet, k\xc3\xb8bm\xc3\xa6ndene, s\xc3\xb8rgede altid mest for fl\xc3\xa5den, Oranje-partiet mest for h\xc3\xa6ren \xe2\x80\x94 og den ene by faldt efter den anden. Riget syntes d\xc3\xb8dsd\xc3\xb8mt. Folket grebes af r\xc3\xa6dsel og s\xc3\xb8gte en frelser i den unge Oranje-fyrste. Regentpartiet havde i mindet om Barnevelt\xe2\x80\x99s sk\xc3\xa6bne og Vilhelm 2.s statskup altid holdt ham nede \xe2\x80\x94 et "evigt edikt" af 1667 havde afskaffet statholderv\xc3\xa6rdigheden i Holland \xe2\x80\x94 og folket vendte sig nu i harme mod patricierne. De Witt og hans broder blev myrdede i Haag den 20. august 1672. Forinden var r\xc3\xa6dslen veget for fortvivlelsens mod. Holland blev sat under vand, og Ludvig 14., der havde spildt tiden med at indtage byerne, standsedes af oversv\xc3\xb8mmelsen. Til s\xc3\xb8s fik Ruyter sejr over den fransk-engelsk fl\xc3\xa5de i Solbay, og et senere landgangsfors\xc3\xb8g i Holland glippede. Tyskland kom ogs\xc3\xa5 unionen til hj\xc3\xa6lp, s\xc3\xa5 Ludvig m\xc3\xa5tte tr\xc3\xa6kke en hel del af sine tropper bort. I l\xc3\xb8bet af vinteren lykkedes det statholderen at f\xc3\xa5 en stor h\xc3\xa6r samlet og \xc3\xb8vet. Vilhelm 3. var gerne uheldig i slagene, men han forstod at g\xc3\xb8re sejren gold for franskm\xc3\xa6ndene, og han var en ypperlig diplomat, s\xc3\xa5 han blev sj\xc3\xa6len i de forbund, der stiftedes mod Ludvig 14. Det lykkedes ham at f\xc3\xa5 fjenden ud af landet, s\xc3\xa5 krigen f\xc3\xb8rtes i de sydlige Nederlande. England sluttede fred i Westminster i 1674 og Frankrig i Nijmegen i 1678 uden tab for unionen._NEWLINE_Da Vilhelm i 1688 forjog Jakob 2. fra England og blev konge der, kom det til en ny krig med Frankrig; Vilhelm led flere sv\xc3\xa6re nederlag, ved Steenkerken i 1692 og, Neerwinden i 1693, men 1695 tog han Namur, og Freden i Rijswijk i 1697 var ikke ugunstig for Nederlandene. \xc3\x85ret f\xc3\xb8r Vilhelm\xe2\x80\x99s d\xc3\xb8d i 1702 kastedes landet ind i Den spanske Arvef\xc3\xb8lgekrig (1701\xe2\x80\x941713), der sluttedes ved Freden i Utrecht. Den bragte ikke Nederlandene store fordele, men en Barri\xc3\xa8re-traktat af 1715 gav dem ret til at bes\xc3\xa6tte en r\xc3\xa6kke f\xc3\xa6stninger p\xc3\xa5 gr\xc3\xa6nsen mellem Belgien og Frankrig. Vilhelm 3. havde hersket enev\xc3\xa6ldig i Nederlandene, han havde f\xc3\xa5et ret til at bes\xc3\xa6tte en del pladser i bystyrelserne, s\xc3\xa5 de fulgte hans vilje, og r\xc3\xa5dspension\xc3\xa6rerne Fagel og Heinsius st\xc3\xb8ttede ham. Vilhelm\xe2\x80\x99s politik var mere europ\xc3\xa6isk end nederlandsk; Krigene havde n\xc3\xb8dt unionen til en kraftudvikling, der var over evne. Forbindelsen med England bragte ingen fordel, tv\xc3\xa6rtimod tr\xc3\xa6ngtes holl\xc3\xa6nderne i handelen mere og mere til side af engl\xc3\xa6nderne. Dog holdt de endnu deres magt i Indien, og i 1652 grundlagde de en koloni ved Kap det gode H\xc3\xa5b._NEWLINE_Vilhelm\xe2\x80\x99s krigspolitik og enev\xc3\xa6lde havde gjort folk kede af fyrstestyret, da han d\xc3\xb8de barnl\xc3\xb8s, valgtes der ingen statholder (fra 1702\xe2\x80\x941747). Regenterne, der afsattes 1672, s\xc3\xb8gte nu at fortr\xc3\xa6nge deres efterf\xc3\xb8lgere, men disse holdt magten efter nogen uro og kamp. De patriciske familier, der sad i Vroedschapperne, styrede i en \xc3\xa5rr\xc3\xa6kke riget gennem staterne og r\xc3\xa5dspension\xc3\xa6rerne (A. Heinsius 1689\xe2\x80\x941720, Slingelandt 1727\xe2\x80\x9436). Det blev et selvisk oligarkregimente; enhver str\xc3\xa6bte mest af skaffe sig og sin sl\xc3\xa6gt mange og fede embeder. Landet afmattedes og forfaldt. Handelen tog st\xc3\xa6rkt af, og foretagsomheden svandt. De h\xc3\xb8jere st\xc3\xa6nder var kapitalister, der levede af deres renter eller spekulerede med deres penge, tit dumdristig og med store tab. De lavere st\xc3\xa6nder var meget fattige og tyngede af h\xc3\xa5rde skatter. Udadtil s\xc3\xb8gte regenterne at holde sig klare af krige. Som garanter for den pragmatiske sanktion m\xc3\xa5tte de dog g\xc3\xa5 med i Den \xc3\xb8strigske arvef\xc3\xb8lgekrig (1740\xe2\x80\x941748). Den gik ilde. Barri\xc3\xa8rebyerne blev tagne, franskm\xc3\xa6ndene slog nederl\xc3\xa6nderne ved Fontenai og tr\xc3\xa6ngte ind over gr\xc3\xa6nsen. Som vanligt i n\xc3\xb8den vendte man sig atter til Oranje-familien. I Friesland havde efterkommerne af en af Vilhelm den Tavses br\xc3\xb8dre v\xc3\xa6ret statholder i republikkens hele tid. Den dav\xc3\xa6rende statholder blev nu som Vilhelm 4. statholder for hele unionen i 1747, v\xc3\xa6rdigheden blev gjort arvelig i hans og hans datters mandlige linjer. Hadet til regentfamilierne var s\xc3\xa5 stort, at man \xc3\xb8nskede en kraftig og varig fyrstemagt. Blandt de lavere borgere, der hidtil som regel ikke havde brudt sig om del i statsstyrelsen, begyndte i \xc3\xb8vrigt folkesuver\xc3\xa6nitetskravet nu at komme frem (doelisterne). Vilhelm 4. fik sluttet fred i Aachen 1748; barri\xc3\xa8rebyerne gaves tilbage til unionen. Regentordningen blev ved at best\xc3\xa5, men de v\xc3\xa6rste misbrug afskaffedes. Skatteforpagtningen, der var s\xc3\xa6rdeles forhadt (forpagteropr\xc3\xb8ret i Amsterdam 1748), blev oph\xc3\xa6vet; postv\xc3\xa6senet reformeredes. _NEWLINE_Vilhelm 4.s s\xc3\xb8n og efterf\xc3\xb8lger Vilhelm 5. (1751\xe2\x80\x941795) var umyndig til 1766 og blev egentlig aldrig selvstyrende. F\xc3\xb8rst havde hans moder magten, siden Ernst af Braunschweig-Wolfenb\xc3\xbcttel, endelig Vilhelm\xe2\x80\x99s hustru, Vilhelmine af Preussen. Riget indvikledes i s\xc3\xb8krigen mellem England og Frankrig under Syv\xc3\xa5rskrigen til Freden i Paris (1763), og siden kom det i tvist med England under den amerikanske frihedskrig, dels over engl\xc3\xa6ndernes blokade og kontrabandeftersyn, dels over holl\xc3\xa6ndernes smuglerier og forhandlinger med amerikanerne. Da unionen ville tiltr\xc3\xa6de det nordiske neutralitetsforbund, erkl\xc3\xa6rede England krig (1780\xe2\x80\x9484). Nederl\xc3\xa6ndernes orlogsmagt var helt forfalden, og krigen bragte store tab. Ved Freden i Paris (1784) fik engl\xc3\xa6nderne handelsfrihed p\xc3\xa5 de hollandske kolonier med mere. Under krigen yppede Josef 2. som fyrste i Belgien kiv med unionen. I 1781 forlangte han barri\xc3\xa8rebyerne tilbage. Dem fik han. I 1783 kr\xc3\xa6vede han Schelde \xc3\xa5bnet for Antwerpen med flere. Ved fransk m\xc3\xa6gling afv\xc3\xa6rgedes den truende krig (Freden i Fontainebleau 1785). Schelde blev lukket, men \xc3\x98strig fik et par byer og nogle penge. Skylden for disse uheld kastedes p\xc3\xa5 Vilhelm; Oranje-partiets anseelse dalede, og der rejstes en skarp partikamp mellem prinsvenlige og patrioter. De f\xc3\xb8rste var adelen, pr\xc3\xa6sterne, b\xc3\xb8nderne og byalmuen, de sidste regentfamilierne og de demokratiske borgere, der nu, p\xc3\xa5virkede af de engelske og franske oplysningsskribenter, fik stor indflydelse. Utrecht var deres hoveds\xc3\xa6de. Det kom i 1785 og 1786 til flere voldsomme udbrud, og 1786 afsatte patrioterne i de hollandske stater Vilhelm som overgeneral. Det trak op til borgerkrig, udenlandske magter pustede til, holl\xc3\xa6nderne rustede sig; men da de 1787 n\xc3\xa6gtede prinsesse Vilhelmine adgang til provinsen, kr\xc3\xa6vede hendes broder Frederik Vilhelm 2. af Preussen satisfaktion og lod en h\xc3\xa6r rykke ind, der hurtig slog patrioterne ned og gengav statholderen magten. England og Preussen garanterede 1788 statholderskabets best\xc3\xa5en. Mange patrioter flygtede, men de blev ved at have talrige venner, is\xc3\xa6r blandt de dannede, og agiterede skjult gennem "l\xc3\xa6seselskaberne". Vilhelm 5. n\xc3\xb8d ikke sejren l\xc3\xa6nge. Den franske Revolution br\xc3\xb8d ud, og den ny republik p\xc3\xa5f\xc3\xb8rte ogs\xc3\xa5 Nederlandene krig. Franskm\xc3\xa6ndenes nederlag ved Neerwinden drev en stund krigsfaren tilbage, men efter Slaget ved Fleurus i 1794 drog Pichegru over de frosne floder ind i unionen, vejledet af et regiment patrioter, Bataverlegionen, der f\xc3\xb8rtes af advokaten Daendels. Landet blev hurtig indtaget, patrioterne greb styret og hilste franskm\xc3\xa6ndene som befriere. Statholderen flygtede til England i 1795._NEWLINE_Der var oftere gjort fors\xc3\xb8g p\xc3\xa5 at reformere Utrechtunionen (s\xc3\xa5ledes af Slingelandt og af van de Spiegel, r\xc3\xa5dspension\xc3\xa6r 1785\xe2\x80\x9495), men forg\xc3\xa6ves. Nu faldt den gamle forbundsstat. Ved aftalen i Haag 1795 omdannedes riget til den "Bataviske Republik" i forbund med Frankrig. En Nationalforsamling indkaldtes 1796 til at udarbejde en ny forfatning. I forsamlingen stod f\xc3\xb8deralisterne, som holdt p\xc3\xa5 provinsiel Selvst\xc3\xa6ndighed, mod unitarierne, som \xc3\xb8nskede fuldt enhedsstyre. Unitarierne satte deres vilje igennem, men f\xc3\xb8rst efter at Daendels havde f\xc3\xa6ngslet en del af modpartiet den 22. januar 1798. Grundloven af 1798 gav den ud\xc3\xb8vende magt til 5 direkt\xc3\xb8rer, men v\xc3\xa6sentlig samledes al magten hos repr\xc3\xa6sentantforsamlingen. Den valgtes ved almindelig stemmeret og indirekte valg. Repr\xc3\xa6sentanterne valgte 30 af deres midte til det 2. kammer, resten var det 1. kammer, som behandlede lovene f\xc3\xb8rst. 1/3 af repr\xc3\xa6sentanterne afgik hvert \xc3\xa5r. Provinsernes s\xc3\xa6rrettigheder faldt bort, Landet deltes i 8 ny departementer; hverken disse eller kommunerne havde noget at sige. Domstolene omordnedes. Allerede 1801 blev en ny grundlov ved kneb sat igennem. Repr\xc3\xa6sentanternes magt blev st\xc3\xa6rkt indskr\xc3\xa6nket (nu kun 1 hus p\xc3\xa5 35 medlemmer). Hovedmagten fik en statsstyrelse p\xc3\xa5 12 mand. Departementerne og kommunerne fik mere selvstyre, de gamle provinsnavne toges op igen. I 1805 forandredes grundloven atter. Magten koncentreredes endnu mere. Republikken styredes af en r\xc3\xa5dspension\xc3\xa6r (Schimmelpenninck) med et statsr\xc3\xa5d p\xc3\xa5 5\xe2\x80\x949 medlemmer og 5 statssekret\xc3\xa6rer. Den lovgivende forsamling skrumpede ind til 19 medlemmer, som ikke kunne foresl\xc3\xa5 love. N\xc3\xa6ste \xc3\xa5r lod Napoleon pension\xc3\xa6ren afl\xc3\xb8se af sin broder Ludvig som konge af Holland (1806\xe2\x80\x9410). Han fik en magtesl\xc3\xb8s lovgivende forsamling p\xc3\xa5 39 medlemmer og et r\xc3\xa5dgivende statsr\xc3\xa5d p\xc3\xa5 13 personer. Ludvig str\xc3\xa6bte at hj\xc3\xa6lpe landet op og ville f\xc3\xb8re en national politik, men blev derover uenig med Napoleon og nedlagde kronen. 9. juli 1810 indlemmede kejseren derp\xc3\xa5 Nederlandene i Frankrig. Han lod det styre af en statholder (Lebrun), delte det i ny departementer, indf\xc3\xb8rte fransk lov, v\xc3\xa6rnepligt, og s\xc3\xb8gte at tvinge fransk sprog igennem. Administrationen blev fuldst\xc3\xa6ndig centraliseret._NEWLINE_Gl\xc3\xa6den ved franskm\xc3\xa6ndene var l\xc3\xa6ngst forsvundet. De havde afn\xc3\xb8dt landet v\xc3\xa6ldige pengesummer, ladet det underholde den ene franske h\xc3\xa6r efter den anden, n\xc3\xb8dt det til at k\xc3\xa6mpe mod engl\xc3\xa6nderne, som \xc3\xb8delagde al handelen, tog n\xc3\xa6sten alle kolonierne og gjorde \xc3\xb8del\xc3\xa6ggende indfald i riget. Statsg\xc3\xa6lden steg frygtelig h\xc3\xb8jt. Da Napoleon indlemmede landet, hjalp han derpaa ved uden videre at neds\xc3\xa6tte renten af statsg\xc3\xa6lden til 1/3. Mange mennesker blev ruinerede derved. Kontinentalsp\xc3\xa6rringen f\xc3\xb8ltes ogs\xc3\xa5 h\xc3\xa5rdt, trods flittigt smugleri. Tusinder unge m\xc3\xa6nd f\xc3\xb8rtes bort, tit med Magt, for at fylde Napoleon\xe2\x80\x99s h\xc3\xa6re. Undertrykkelsen og sprogtvangen ildnede nationalf\xc3\xb8lelsen. En hemmelig sammensv\xc3\xa6rgelse mod de franske stiftedes af Kemper, Falck og Hogendorp, v. d. Duyn med flere. Da Napoleon efter Slaget ved Leipzig m\xc3\xa5tte tr\xc3\xa6kke sine fleste tropper til Frankrig, rejste Amsterdam sig den 15. november 1813. andre byer fulgte hurtig efter. Vilhelm 5. var d\xc3\xb8d i 1806, hans s\xc3\xb8n blev nu indbudt til at komme; han landede den 30. november 1813. Han blev udr\xc3\xa5bt til konge som Vilhelm 1. og lovede den 2. december 1813 at sikre folkets rettigheder ved en grundlov. Med de allieredes hj\xc3\xa6lp rensedes landet for franskm\xc3\xa6nd. En notabelforsamling blev indkaldt, og efter dens forslag gaves en grundlov 1814. Enhedsstaten blev derved best\xc3\xa5ende, den suver\xc3\xa6ne magt var nu hos kongen. Den lovgivende magt delte han med Generalstaterne, et kammer p\xc3\xa5 55 medlemmer, valgt af provinsstaterne. Han fik et statsr\xc3\xa5d som r\xc3\xa5dgivende forsamling. Provinserne styredes af guvern\xc3\xb8rer og provinsstaterne, som valgtes af adelen og indirekte af de stemmeberettigede borgere.\n_START_SECTION_\nKongeriget\n_START_PARAGRAPH_\nVed Wienerkongressen fik Nederlandene sit gamle landomr\xc3\xa5de tilbage og sine kolonier, med undtagelse af engelsk Guyana, Kapkolonien og Ceylon (som var afst\xc3\xa5ede ved Freden i Amiens 1802). Til geng\xc3\xa6ld blev riget forbundet med Belgien til Forenede Kongerige Nederlandene. Som f\xc3\xb8lge heraf m\xc3\xa5tte der gives en ny grundlov for det samlede rige. Den blev gennemf\xc3\xb8rt mod belgiernes vilje ved et fortolkningskneb. Grundloven af 1815 gav kongen en meget udstrakt magt, s\xc3\xa5ledes over kolonierne. Generalstaterne kom til at best\xc3\xa5 af 2 kamre, det 1. p\xc3\xa5 40\xe2\x80\x9460 medlemmer valgte af kongen p\xc3\xa5 livstid, det 2. p\xc3\xa5 110 medlemmer, valgte af provinsstaterne. De skulle godkende lovene og budgettet, der dels fastsattes p\xc3\xa5 10 \xc3\xa5r, dels \xc3\xa5rlig. Provinsstaterne skulle v\xc3\xa6lges af ridderskab, bystyrelsen og landboerne. De fik i \xc3\xb8vrigt ikke meget at sige over for guvern\xc3\xb8rerne. De best\xc3\xa5ende kirkesamfund skulle ligeledes beskyttes, men de kunne kun med kongens samtykke brevveksle med fremmede kirkehoveder som fx paven (Placet-retten).\n_START_SECTION_\nStatus-quo-tiden\n_START_PARAGRAPH_\nVilhelm 1. herskede temmelig egenm\xc3\xa6gtig, men dygtig. Han gjorde meget for at fremme landets velf\xc3\xa6rd og r\xc3\xa5de bod p\xc3\xa5 den foreg\xc3\xa5ende tids ulykker (blandt andet p\xc3\xa5 Napoleon\xe2\x80\x99s rentereduktion). Men forholdet til Belgien var altid sp\xc3\xa6ndt, de to riger var for uens, og til sidst brast b\xc3\xa5ndet imellem dem ved revolutionen i 1830. Krigen mod Belgien havde efterh\xc3\xa5anden vakt modvilje nord p\xc3\xa5. Den lange tid, der gik, inden en ny ordning blev truffet, h\xc3\xa6rene, der m\xc3\xa5tte holdes p\xc3\xa5 benene, den stigende g\xc3\xa6ldsbyrde, skabte en liberal opposition mod kongen. I 1840 gik han ind p\xc3\xa5 en grundlovsforandring, der dog ikke tilfredsstillede folk. Man ville have ministeransvarlighed, men fik kun den kriminelle, ikke den politiske. Generalstatsmedlemmernes tal nedsattes. Hele budgettet blev nu fastsat for 2 \xc3\xa5r. Samme \xc3\xa5r nedlagde kongen regeringen, dels af mismod over sagernes gang, dels for at gifte sig med en katolsk hofdame. _NEWLINE_Hans s\xc3\xb8n, kong Vilhelm 2. (1840\xe2\x80\x941849) fulgte ham. Forholdene til Belgien var da i det v\xc3\xa6sentlige ordnede. Men finansv\xc3\xa6senet var stadig i en mislig tilstand. G\xc3\xa6lden var 2.200 mio. gylden. Det lykkedes finansministeren Van Hall at f\xc3\xa5 det i en bedre g\xc3\xa6nge, blandt andet ved at true folk til et frivilligt l\xc3\xa5n p\xc3\xa5 127 mio. mod 3\xc2\xa0% (1844), og navnlig ved hj\xc3\xa6lp af indt\xc3\xa6gterne fra Indien. Ogs\xc3\xa5 m\xc3\xb8ntv\xc3\xa6senet forbedredes (1845\xe2\x80\x9449). Det liberale parti under ledelse af professor Thorbecke havde fra 1844 oftere forg\xc3\xa6ves s\xc3\xb8gt at f\xc3\xa5 en ny grundlovsforandring i stand. I Vilhelm 2.s sidste \xc3\xa5r blev oppositionen st\xc3\xa6rkere, den almeneurop\xc3\xa6iske bev\xc3\xa6gelse, der f\xc3\xb8rte til revolutionerne i 1848, m\xc3\xa6rkedes ogs\xc3\xa5 i Nederlandene. Vilhelm 2. mente det da rettest at im\xc3\xb8dekomme tidens krav. Han nedsatte den 17. marts 1848 en kommission af liberale til at g\xc3\xb8re udkast til en ny grundlov og brugte sin indflydelse til at f\xc3\xa5 denne gennemf\xc3\xb8rt. Grundloven af 3. november 1848 indf\xc3\xb8rte forsamlings- og foreningsret med mere, fuld ministeransvarlighed og indskr\xc3\xa6nkede kongens magt. Generalstaternes f\xc3\xb8rste kammer p\xc3\xa5 39 medlemmer valgte provinsstaterne af de h\xc3\xb8jest beskattede, det 2. kammer valgtes ved direkte valg efter en census med 1 medlem pr 45.000 indbyggere. 2. kammer fik ret til at \xc3\xa6ndre lovforslagene. Budgettet fastsattes ved en \xc3\xa5rlig finanslov. Generalstaternes myndighed over kolonierne udvidedes meget. Ogs\xc3\xa5 til provins- og kommunestyrelserne gaves direkte stemmeret: Gudsdyrkelsen blev fri, og alle kirkesamfund beskyttedes. Placetretten oph\xc3\xa6vedes. Denne lov bragte atter ro til veje i landet.\n_START_SECTION_\nReformtider\n_START_PARAGRAPH_\nVilhelm 3., der blev konge efter faderens d\xc3\xb8d 1849, kom til styret under de bedste varsler. Grundlovsstriden var endt, finanserne bedrede sig, landet gik hurtig frem i handel og velstand, Under Thorbecke\xe2\x80\x99s ministerium (1849\xe2\x80\x941853) gennemf\xc3\xb8rtes en m\xc3\xa6ngde vigtige love. En valglov af 1850 satte census ned til grundlovens minimum, 20 gylden. En provinslov ordnede og \xc3\xb8gede provinsernes selvstyre, og en lov af 1851 kommunernes. I skattev\xc3\xa6senet arbejdede man hen p\xc3\xa5 at indf\xc3\xb8re direkte skatter og afskaffe acciser, skibspenge og told, der hindrede handelen. Post-, telegraf- og jernbanev\xc3\xa6senet fremmedes. Haarlemmerhavet udt\xc3\xb8rredes (1849\xe2\x80\x941852). Thorbecke, der i \xc3\xb8vrigt holdt p\xc3\xa5 adskillelsen mellem kirke og stat, ville s\xc3\xa6tte de verdslige og kirkelige velg\xc3\xb8renhedsanstalter under statstilsyn. Han fik derved pr\xc3\xa6sterne mod sig, og da paven havde f\xc3\xa5et frihed af regeringen til at ordne katolikkernes forhold i Nederlandene og ansatte en \xc3\xa6rkebisp og 4 bisper i Nederlandene (bullen In partibus infidelium), opstod der et st\xc3\xa6rkt folker\xc3\xb8re mod bisperne, og det havde Thorbecke\xe2\x80\x99s fald til f\xc3\xb8lge (Aprilbev\xc3\xa6gelsen 1853). En opl\xc3\xb8sning af kammeret bragte de liberale i mindretal. Der var foruden dem to partier, de anti-revolution\xc3\xa6re, som var ivrige protestanter, og de konservativ-liberale. De sidste kom til styret med Ministeriet Van Hall-Donker Curtius (1853\xe2\x80\x941856). Det p\xc3\xa5lagde kirkesamfundene nogle forpligtelser, men \xc3\xa6ndrede ikke den ny katolske ordning. Statsindgriben i velg\xc3\xb8renhedsanstalterne indskr\xc3\xa6nkedes. Det gennemf\xc3\xb8rte i \xc3\xb8vrigt adskillige liberale love som en ministeransvarlighedslov og en lov om forsamlingsfrihed 1855. Sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5let om folkeundervisningen var da br\xc3\xa6ndende. De ortodokse protestanter holdt p\xc3\xa5 konfessionelle privatskoler, de liberale p\xc3\xa5 "blandede" statsskoler, hvor kun alment anerkendte kristne sandheder l\xc3\xa6rtes. Ministeriet holdt p\xc3\xa5 den sidste slags, og de antirevolution\xc3\xa6re fik det da styrtet. Men deres parti var i virkeligheden s\xc3\xa5 svagt, at Ministeriet v. d. Brugghen (1856\xe2\x80\x941858), der n\xc3\xa6rmest st\xc3\xb8ttede sig til dem, alligevel m\xc3\xa5tte indf\xc3\xb8re den blandede skole (lov om den lavere undervisning 1857). De f\xc3\xb8lgende ministerier havde heller ikke megen kraft; de fik slaveriet afskaffet i Indien i 1859 og et stort jernbaneanl\xc3\xa6g vedtaget i 1860. Men det liberale parti havde atter vokset sig st\xc3\xa6rkt: 1862 kom Thorbecke igen til styret, og en ny frugtbar lovgivning begyndte. Der arbejdedes p\xc3\xa5 at indf\xc3\xb8re direkte beskatning, kanal- og t\xc3\xb8rl\xc3\xa6gningsarbejder foretoges (Ij). I 1863 dannedes en realskoleundervisning p\xc3\xa5 naturvidenskabeligt grundlag med forts\xc3\xa6ttelse i fagskoler (landbo-, s\xc3\xb8farts- og handelsskoler, polyteknisk skole). Ministeriet faldt 1865 p\xc3\xa5 et kolonialt sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5l. _NEWLINE_Kongen af Nederlandene var siden 1843 medlem af Det Tyske Forbund som Storhertug af Luxembourg og Hertug af Limburg. Da forbundet opl\xc3\xb8stes 1866, gik Vilhelm 3. ikke ind i Det Nordtyske Forbund, og Limburg blev s\xc3\xa5ledes en rent nederlandsk provins. De luxembourgske forviklinger, der f\xc3\xb8rte til London-traktaten af 1867, vakte misn\xc3\xb8je i Nederlandene mod det konservative Ministerium Mijer-van Zuylen (1866\xe2\x80\x941868); det m\xc3\xa5tte vige for et liberalt Ministerium v. Bosse-Fock (1868\xe2\x80\x9470). Det gik videre p\xc3\xa5 reformvejen. Stempelafgift af aviser afskaffedes. Meterm\xc3\xa5let indf\xc3\xb8rtes i 1869, postloven af 1870 indf\xc3\xb8rte 5 cents porto for hele riget. De kirkelige departementer oph\xc3\xa6vedes. D\xc3\xb8dsstraffen blev afskaffet  i 1870. Thorbecke, der stod bag ministeriet, tr\xc3\xa5dte ind i det 1871, da Krigen mellem Frankrig og Tyskland var udbrudt; han ville ordne forsvarsv\xc3\xa6senet. Det lykkedes dog ikke, og under en ministerkrise i anledning af et lovforslag om indkomstskat d\xc3\xb8de han 1872. Hans efterf\xc3\xb8lgere Vries-Geertsema (1872\xe2\x80\x941874) str\xc3\xa6bte ogs\xc3\xa5 forg\xc3\xa6ves at reformene h\xc3\xa6ren og navnlig at f\xc3\xa5 stillingsv\xc3\xa6senet afskaffet.\n_START_SECTION_\nOvers\xc3\xb8iske omr\xc3\xa5der\n_START_PARAGRAPH_\nLandet gik nu ind i vanskeligere forhold. Det skyldtes til dels de indiske kolonier. Disse var under 18. \xc3\xa5rhundredes nepotstyre og rovdrift g\xc3\xa5et sv\xc3\xa6rt tilbage, og 1798 m\xc3\xa5tte staten overtage dem fra det forg\xc3\xa6ldede Ostindiske Kompagni. Daendels, der var guvern\xc3\xb8r p\xc3\xa5 Java 1807\xe2\x80\x941811, bragte bedre skik i forholdene, men navnlig den engelske guvern\xc3\xb8r Raffles (1811\xe2\x80\x941816) fremmede \xc3\xb8ens velf\xc3\xa6rd ved at give javanerne r\xc3\xa5dighed over deres jord mod faste afgifter. Holl\xc3\xa6nderne vendte tilbage til et tvangssystem, hvad der fremkaldte den store javanske opstand 1825\xe2\x80\x941830, og v. d. Bosch indf\xc3\xb8rte i 1830\xe2\x80\x99erne tvungen dyrkning af forskellige planter, is\xc3\xa6r kaffe og sukker, til regeringens fordel. De indf\xc3\xb8dte blev s\xc3\xa5 godt som livegne og kunne d\xc3\xa5rlig dyrke deres eget korn (og oplevede en hungersn\xc3\xb8d i 1849), men forel\xc3\xb8big gav systemet store indt\xc3\xa6gter. V\xc3\xa6sentlig ved hj\xc3\xa6lp af dem blev statsg\xc3\xa6lden bragt ned fra 2.200 millon gylden til 940 millioner. Nederl\xc3\xa6nderne udvidede ogs\xc3\xa5 deres magt p\xc3\xa5 Sumatra, Celebes og Borneo under kampe med de indf\xc3\xb8dte. Men 1873 begyndte de krig med atjeh (atchin) p\xc3\xa5 Sumatra, et tidligere venligsindet folk, som den nederlandske rovdrift havde forvandlet til en s\xc3\xb8r\xc3\xb8verstat. De nederlandske h\xc3\xa6re vandt flere slag, men de kunne ikke f\xc3\xa5 bugt med atchineserne, atter og atter rejste disse sig, og den endel\xc3\xb8se krig kostede mange folk og mange penge. Kolonierne kunne ikke l\xc3\xa6ngere give overskud til moderlandet. I 1878 m\xc3\xa5tte der optages et l\xc3\xa5n p\xc3\xa5 43 millioner gylden, i 1883 et p\xc3\xa5 60 millioner, og skatterne m\xc3\xa5tte forh\xc3\xb8jes (arveafgift, stempelafgift, spiritusafgift 1878, 1882 og andre \xc3\xa5r). Dertil kom trykkende tider for landbrug, handel og industri.\n_START_SECTION_\nPolitisk ustabilitet\n_START_PARAGRAPH_\nI det parlamentariske liv var der ingen fasthed. Den liberale majoritet havde efter Thorbecke\xe2\x80\x99s d\xc3\xb8d ingen myndig f\xc3\xb8rer, og den var delt mellem individualister og folk, der holdt p\xc3\xa5 statsindgreb. De antirevolution\xc3\xa6re og de talrige katolikker stod sammen i det stadig br\xc3\xa6ndende skolesp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5l. Det konservative ministerium Heemskerk (1874\xe2\x80\x941877) s\xc3\xb8gte at im\xc3\xb8dekomme dem, men blev s\xc3\xa5 styrtet, og et st\xc3\xa6rkt liberalt ministerium Kappeyne van de Coppello (1877\xe2\x80\x941879) gennemf\xc3\xb8rte 1878 en lov, der sk\xc3\xa6rpede statstilsynet og statens myndighed over folkeskolen. Herover stor harme hos de antirevolution\xc3\xa6re, der stiftede en forening til fremme af privat undervisning. Det f\xc3\xb8lgende, upolitiske ministerium v. Lynden v. Sandenburg (1879\xe2\x80\x941883) fik blandt andet Code p\xc3\xa9nal afl\xc3\xb8st af en ny straffelov 1881. Heemskerk blev derp\xc3\xa5 atter minister (1883\xe2\x80\x941888). Han arbejdede p\xc3\xa5 at ordne finanserne, men hans vigtigste v\xc3\xa6rk blev grundlovsforandringen af 1887. Den \xc3\xb8nskedes fra mange sider og var n\xc3\xb8dvendig for at f\xc3\xa5 tronf\xc3\xb8lgersp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5let bragt p\xc3\xa5 det rene. Vilhelm 3.s s\xc3\xb8nner var d\xc3\xb8de 1879 og 1884. Hans broder Henrik og hans onkel Frederik d\xc3\xb8de 1879 og 1881, og hans datter af 2. \xc3\xa6gteskab med Emma af Waldeck, Vilhelmina, blev derved tronarving. Ved valget efter grundlovsforandringen tabte de liberale, og et antirevolution\xc3\xa6rt ministerium, Mackay, kom til styret (1888\xe2\x80\x941891). Det gennemf\xc3\xb8rte 1889 en lov, der gav de private skoler statsunderst\xc3\xb8ttelse. Under dette ministerium d\xc3\xb8de Vilhelm 3. i 1890, og enkedronningen blev regentinde for den umyndige dronning. Ministeriet Mackay sv\xc3\xa6kkedes ved en strid mellem katolikkerne og de antirevolution\xc3\xa6re om v\xc3\xa6rnepligten; valget 1891 gav de liberale flertal, og Mackay m\xc3\xa5tte vige for Ministeriet v. Tienhoven-Tak v. Poortvliet. Dette fik 1892 gennemf\xc3\xb8rt en indkomstskat \xe2\x80\x94 hvad de liberale i de sidste 40 \xc3\xa5r 9 gange forg\xc3\xa6ves havde pr\xc3\xb8vet \xe2\x80\x94, men det faldt 1894 p\xc3\xa5 Tak\xe2\x80\x99s forslag om en betydelig udvidelse af valgretten. Denne blev, mindre radikalt, gennemf\xc3\xb8rt af Ministeriet Roell-v. Houten 1896. V\xc3\xa6lgertallet blev derved fordoblet. Til valgret kr\xc3\xa6vedes enten en eksamen eller en vis skatteydelse, indt\xc3\xa6gt eller lejeafgift. Efter valget 1897, hvor de liberale sejrede med en del m\xc3\xb8je, afl\xc3\xb8stes Ministeriet Roell af Ministeriet Pierson. Det fik mod katolikkernes modstand stillingsv\xc3\xa6senet h\xc3\xa6vet 1898 (hver 5. mand i h\xc3\xa6ren var tidligere stillet). Almindelig tvungen undervisning gennemf\xc3\xb8rtes 1900 trods de klerikales modstand og manges frygt for omkostningerne. Der var den 1. januar 1897 i Holland omkring 60.000 b\xc3\xb8rn, som ingen undervisning fik. Ogs\xc3\xa5 en arbejderforsikringslov blev givet, sk\xc3\xb8nt mange liberale var mod den._NEWLINE_Dronningen blev myndig 1898 og giftede sig 1901 med prins Henrik af Mecklenburg. Valget i Juli 1901 vandt de konservative protestanter og katolikkerne. Kuyper, der havde f\xc3\xa5et dem forenet til kamp mod den formentlig frit\xc3\xa6nkerske liberalisme, dannede det ny ministerium. Det gennemf\xc3\xb8rte en bevilling p\xc3\xa5 2\xc2\xbd millioner fl. til de fri konfessionelle skoler og ligestilling af private konfessionelle universiteter med statens egne, den sidste ordning dog f\xc3\xb8rst 1905 efter en opl\xc3\xb8sning af 1. Kammer. H\xc3\xa6ren \xc3\xb8gedes og \xc3\xa6ndredes, der blev givet flere sociale love; formueskatten udvidedes, men en ny toldtarif gik ikke igennem. Ved valget i 1905 opn\xc3\xa5ede de liberale et lille flertal i 2. kammer, et m\xc3\xa5deholdent liberalt ministerium De Meester kom til, det faldt december i 1907 p\xc3\xa5 forsvarssp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5let og afl\xc3\xb8stes i februar 1908 af det moderat konservative ministerium Heemskirk. Et af De Meester fremsat grundlovsforslag om almindelig valgret til begge kamre, med udsigt til forholdstalsvalgm\xc3\xa5de og kvindevalgret, toges der efter tilbage. Det var s\xc3\xa6rlig af hensyn til tronf\xc3\xb8lgen, man havde \xc3\xb8nsket grundlovsrevision nu; dronningen havde flere gange haft misf\xc3\xb8dsel, og for ikke at f\xc3\xa5 en tysk prins til konge, hvis hun blev barnl\xc3\xb8s, ville man \xc3\xa6ndre tronf\xc3\xb8lgereglerne. Men i for\xc3\xa5ret 1909 fik dronningen en datter, og sagen kunde da stilles i bero. Valget i juni 1909 gav de forenede klerikale en afgjort sejr (60 mod 40 i 2. kammer). Kuyper kom dog ikke, som ventet, til magten; der rejstes en storm mod ham, fordi han havde givet en rigmand en orden mod pengebidrag til partikassen, og Heemskirk blev da siddende.\n_START_SECTION_\nForsvarssp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5let\n_START_PARAGRAPH_\nForsvarssagen havde i nogen tid v\xc3\xa6ret br\xc3\xa6ndende: man \xc3\xa6ngstedes for landets stilling under en engelsk-tysk krig. I 1910 foreslog en kommission en stor overordentlig bevilling til f\xc3\xa6stningsanl\xc3\xa6g, navnlig ved Vliessingen. Forsvaret var ellers anlagt p\xc3\xa5, at den nordvestlige halv\xc3\xb8 med Amsterdams f\xc3\xa6stning kunne afsp\xc3\xa6rres ved oversv\xc3\xb8mmelser. Men Vliessingen l\xc3\xa5 jo helt nede ved Scheldes udl\xc3\xb8b. Den foresl\xc3\xa5ede bef\xc3\xa6stning der gjorde belgierne urolige: skulle den mon hindre England i at hj\xc3\xa6lpe Belgien, hvis Tyskland kr\xc3\xa6nkede dets neutralitet? Ogs\xc3\xa5 i Holland blev der misstemning over forslaget: en tidligere ambassad\xc3\xb8r mente at have h\xc3\xb8rt af Kuyper, at den tyske kejser i 1904 truende havde kr\xc3\xa6vet, at Nederlandene skulle bef\xc3\xa6ste kysten. Ministeriet svarede, at det var der ikke noget om, men det lod forslaget falde i 1911, der imod vedtoges 1913, at der kun skulle bygges et fort ved Vliessingen samtidig med kystforsvarsarbejder andet steds. Her imod havde ingen andre magter gjort indsigelse. Et protektionistisk toldforslag havde imidlertid rokket ministeriets stilling; de liberale partier (fri liberale, "Liberale Unie" og liberaldemokrater) sluttede november 1912 valgforbund med et program om valgretsreform, alderdomspensioner og frihandel, og ved valget juni 1913 tabte de klerikale. De 39 liberale havde dog kun flertal, n\xc3\xa5r de 15 socialdemokrater st\xc3\xb8ttede dem, og da socialisterne ikke ville g\xc3\xa5 med i ministeriet, udn\xc3\xa6vntes i august et ikke-parlamentarisk ministerium v. d. Linden, af v\xc3\xa6sentlig liberal farve. Det tog straks toldforslaget tilbage; Kuyper\xe2\x80\x99s parti, de antirevolution\xc3\xa6re, opgav derp\xc3\xa5 protektionismen, de katolske derimod ikke. Forsvarssagen var stadig fremme; nu var det mest fl\xc3\xa5den, der dr\xc3\xb8ftedes. I 1912 faldt marineministeren, fordi han kun ville udvide den med et enkelt lille skib, mens de sagkyndige kr\xc3\xa6vede 5 st\xc3\xb8rre. I 1913 kr\xc3\xa6vede en kommission 9 dreadnoughts, 6 torpedokrydsere, 8 destroyers, 44 torpedob\xc3\xa5de og 22 undervandsb\xc3\xa5de (ub\xc3\xa5de). Valgretssp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5let holdt sig ogs\xc3\xa5 levende, i 1910 nedsattes en grundlovskommission, og i de f\xc3\xb8lgende \xc3\xa5r agiteredes der ivrigt for almindelig valgret.\n_START_SECTION_\nArbejderuroligheder\n_START_PARAGRAPH_\nDer havde fra f\xc3\xb8rst i 1890\xe2\x80\x99erne v\xc3\xa6ret adskillig arbejderuro, socialisternes indflydelse var dog forholdsvis ringere end andetsteds, da de var temmelig splittede, men deres kamp kunde v\xc3\xa6re skarp og blev m\xc3\xb8dt med skarpe midler. Det kom til flere blodige sammenst\xc3\xb8d: i 1892 i Rotterdam, i 1893 og 1895 i Amsterdam, en del uroligheder i by og land d\xc3\xa6mpedes af tropperne, og nogle socialistf\xc3\xb8rere blev tiltalte. En skr\xc3\xa6mmende jernbanestrejke i april 1903 sloges kraftig ned, og en streng lov blev givet mod gentagelser. Diamantsliberne i Amsterdam, der tidligere havde pr\xc3\xb8vet strejke, n\xc3\xa5ede 1904 ved en lang arbejdsstandsning en tiltr\xc3\xa6ngt l\xc3\xb8nbedring. Ved en lov af 1907 om aftaler mellem arbejdere og arbejdsgivere h\xc3\xa5bede regeringen at hindre fremtidige arbejdsstandsninger. Det lykkedes dog ikke: 1910 var der en stor bomuldsarbejderstrejke, og en s\xc3\xb8mandsstrejke 1911 kr\xc3\xa6vede atter milit\xc3\xa6r og blod. Mens regeringerne s\xc3\xa5ledes kuede uroligheder med h\xc3\xa5rd h\xc3\xa5nd, var de dog ikke uvillige til at g\xc3\xb8re noget for arbejderne: 1902 kom der ulykkesforsikring for industriarbejderne, under De Meester udvidet beskyttelse for kvinders og b\xc3\xb8rns arbejde, 1913 en lov om tvungen forsikring mod alderdom, invaliditet og sygdom._NEWLINE_De yderligg\xc3\xa5ende socialister, med Domela Nieuwenhuis som f\xc3\xb8rer, tr\xc3\xa5dte oprindelig st\xc3\xa6rkt frem blandt arbejderne, men allerede 1896 kom det til brud mellem hans Socialistenbond og det socialdemokratiske arbejderparti, som ville drive konstitutionel politik. 1909 spr\xc3\xa6ngtes yderligere de revolution\xc3\xa6re marxister ud fra de parlamentariske socialister, der lededes af den kloge og sindige dr. Troelstra til 1915.\n_START_SECTION_\nUdenrigspolitik\n_START_PARAGRAPH_\nDe udenrigske forhold var i det hele rolige. Under den sydafrikanske krig havde man st\xc3\xa6rk medf\xc3\xb8lelse med boerne; 1900 hentedes pr\xc3\xa6sident Kr\xc3\xbcger til Europa i et nederlandsk krigsskib, og han blev hjertelig modtaget af dronningen og folket. Men i \xc3\xb8vrigt n\xc3\xb8jedes man med at m\xc3\xa6gle mellem parterne. Derimod kom der 1900 en tvist med Portugal, som havde frataget den hollandske konsul i Lorenzo, Marques eksekvaturet. For de internationale fredsarbejder vistes der megen interesse (fredskongresser i Haag 1899 og 1907, indvielse af Fredspal\xc3\xa6et i 1913). Der sluttedes voldgiftstraktater 1904\xe2\x80\x941906 med Danmark, England, Frankrig og Portugal, 1913 med USA; 1908 var Nederlandene med til Nords\xc3\xb8-overenskomsten. Nogle forhandlinger om n\xc3\xb8jere tilknytning til Belgien bar ingen frugt; derimod satte de p\xc3\xa5t\xc3\xa6nkte f\xc3\xa6stningsv\xc3\xa6rker ved Vliessingen ondt blod i Belgien og Frankrig, og disse magter blev atter nerv\xc3\xb8se, da det i begyndelsen af 1914 spurgtes, at det vedtagne fort ikke skulde l\xc3\xa6gges til d\xc3\xa6kning af Vliessingen, men h\xc3\xb8jere oppe ad Schelde, hvor det ikke syntes at kunne f\xc3\xa5 andet form\xc3\xa5l end at sp\xc3\xa6rre floden. En havn, som en Stettinerfabrikant Thyssen sikrede sig uden for Rotterdam, vakte ligeledes mistanke. _NEWLINE_I de ostindiske kolonier blussede atjehkrigen op fra tid til anden. 1894 kom der et farligt opr\xc3\xb8r p\xc3\xa5 \xc3\xb8en Lombok, hvor en troppeafdeling blev overrumplet og led sv\xc3\xa6re tab. Det kuedes efter blodige kampe, men 1896 var der en ny rejsning. Den betydelige h\xc3\xa6rstyrke, som m\xc3\xa5tte holdes i kolonierne, tyngede budgettet h\xc3\xa5rdt. De store fl\xc3\xa5deudvidelser, der foresloges 1912\xe2\x80\x941913, havde til s\xc3\xa6rligt m\xc3\xa5l at sikre kolonierne. I Vestindien var der en tid handelstvist med Venezuela.\n_START_SECTION_\nNederlandene under 1. verdenskrig\n_START_PARAGRAPH_\nVed udbruddet af 1. verdenskrig i 1914 havde Nederlandene en udsat stilling, omgivet af Tyskland, Belgien og England. Regeringen afgav straks neutralitetserkl\xc3\xa6ring den 3. august, men mobiliserede 125.000 mand og gjorde sig rede til at \xc3\xa5bne digerne. Udf\xc3\xb8rsel af kul, f\xc3\xb8demidler, heste og vogne blev forbudt. Fredsbruddet skr\xc3\xa6mte folk st\xc3\xa6rkt; mange fik travlt med at tage deres penge ud af sparekasser og banker; Postsparebanken udbetalte derfor kun penge med 14 dages varsel (hvad den havde ret til). Nederlandenes Bank bemyndigedes til at neds\xc3\xa6tte specieforholdet til sedler med 20\xc2\xa0%. B\xc3\xb8rsen kom under statstilsyn, retterne fik lov at udstede moratorier. Krigen p\xc3\xa5virkede straks industri og skibsfart, og priserne for levnedsmidler steg kraftig. Livet faldt dog snart nogenlunde i lave efter den f\xc3\xb8rste nerv\xc3\xb8sitet. Stemningen var, bortset fra hoffet og nogle i de \xc3\xb8vre klasser, mest for de allierede; det tyske overfald p\xc3\xa5 Belgien havde gjort sin virkning. Nogle blade var s\xc3\xa5 ublide mod tyskerne og kejseren, at de fik retssager p\xc3\xa5 halsen. Redakt\xc3\xb8ren af "Telegraaf", Schroeder, blev i december 1915 arresteret for tyskfjendtlige artikler, men uviljen over denne f\xc3\xa6ngsling var s\xc3\xa5 voldsom, at man hurtig satte ham p\xc3\xa5 fri fod._NEWLINE_Regeringen arbejdede ih\xc3\xa6rdig og heldig p\xc3\xa5 at h\xc3\xa6vde neutraliteten: den protesterede med v\xc3\xa6rdighed mod overgreb og lempede sig smidig efter omst\xc3\xa6ndighederne. I marts 1916 var der en dunkel krise. Der toges s\xc3\xa6rlige milit\xc3\xa6re forholdsregler, orlov stoppedes, rigsdagen blev indkaldt i april og fik fortrolige meddelelser. Hvad, der var p\xc3\xa5 f\xc3\xa6rde, kom ikke ud, men regeringen var \xc3\xa5benbart bange for, at neutraliteten var i fare. Den holdt dog, om end ikke uden rivninger. 1914 kastede en tysk flyver bomber ned over Maastricht, men det skyldtes naturligvis en kedelig fejltagelse. Stor og grundig harme vakte derimod ub\xc3\xa5dskrigen, der kostede landet en hel del skibe og nogle menneskeliv; adskillige skibe blev p\xc3\xa5 anden vis beskudte eller tagne. Et af de v\xc3\xa6rste tilf\xc3\xa6lde var "Katvijk", der 14. april 1915 med hollandsk flag oppe s\xc3\xa6nkedes uden varsel; Tyskland lovede erstatning herfor, hvis det kunne godtg\xc3\xb8res, at skibet var s\xc3\xa6nket af en ub\xc3\xa5d. I februar 1917 s\xc3\xa6nkede en ub\xc3\xa5d 3 store dampere af en fl\xc3\xa5de p\xc3\xa5 7; der var lovet dem "relativ" sikkerhed, men ub\xc3\xa5dskaptajnen havde muligvis ikke f\xc3\xa5et underretning derom; tyskerne gjorde dog undskyldning, ydede erstatning og gav andre skibe i stedet. Ligeledes undskyldes det, at en tysk luftfl\xc3\xa5de p\xc3\xa5 tilbagevejen fra et togt mod England den 14. oktober 1915 gik over Holland. Mod den udvidede ub\xc3\xa5dskrig nedlagde regeringen protest._NEWLINE_Over for Ententen protesterede man mod, at England tog hollandske skibe, beslaglagde neutral post og vilde unders\xc3\xb8ge neutrale skibe (1918 fritog engl\xc3\xa6nderne efter modtagne oplysninger en stor hollandsk konvoj for unders\xc3\xb8gelsen). Endvidere gjorde man indsigelse mod Ententens forhindringer af importen. Herom n\xc3\xa5edes en ordning, da en k\xc3\xb8bmand Vanaalst 1915 dannede "Nederlandsche Oversee Trust", som modtog al import og indestod for, at intet deraf gik til Tyskland. Trusten \xc3\xb8vede streng kontrol, straffede overtr\xc3\xa6dere med store b\xc3\xb8der og virkede kraftig for at hindre smugleri til Tyskland. Den gjorde desuden gode forretninger; ved dens opl\xc3\xb8sning 1919 for\xc3\xa6rede den regeringen 2 \xc2\xbd millioner fl., til indk\xc3\xb8b af gesandtskabsbygninger i udlandet. 1917 protesterede England mod, at tyskerne over Limburgbanen fik lov at f\xc3\xb8re grus og sand til f\xc3\xa6stningsanl\xc3\xa6g ved fronten; det blev da stoppet i begyndelsen af 1918. Ved samme tid havde regeringen bryderier med USA og de andre allierede. De ville fragte hollandske skibe, som l\xc3\xa5 i deres havne, hvad Nederlandene i og for sig intet havde imod, da de til geng\xc3\xa6ld skulle have korn fra Amerika m. m. Men der var tvist om brugen af skibene i de forbudte zoner; det vilde Nederlandene f\xc3\xb8rst slet ikke tillade og siden kun under forbehold af, at de ikke m\xc3\xa5tte f\xc3\xb8re tropper og krigsmateriel eller v\xc3\xa6re v\xc3\xa6bnede. Men 20. marts rekvisitionerede de Allierede skibene uden videre. Folkeretten gav dem lov dertil, sagde de, hvorimod Nederl\xc3\xa6nderne h\xc3\xa6vdede, at de kun havde den ret til "umiddelbart strategiske form\xc3\xa5l". Over for den fordel, de Allierede her vandt, kr\xc3\xa6vede tyskerne atter brugen af Limburgbanen; det indr\xc3\xb8mmedes i april, dog ikke til "trafik af milit\xc3\xa6r karakter"._NEWLINE_Krigen var byrdefuld og kostede mange penge, ikke blot til h\xc3\xa6ren og social forsorg. Landet m\xc3\xa5tte underholde 22.000 belgiske soldater, der med omkring 1.500 engelske marinere efter Antwerpens fald s\xc3\xb8gte ind over gr\xc3\xa6nsen, og desuden 1/2 million belgiske flygtninge o. a. I 1916 fik man tilmed stormflodsskade. For at klare de \xc3\xb8gede udgifter m\xc3\xa5tte der optages store l\xc3\xa5n, i november 1914 et p\xc3\xa5 275 mill. fl., tvunget for formuer p\xc3\xa5 over 75.000 fl., senere flere og st\xc3\xb8rre; de tegnedes imidlertid uden vanskelighed. Endvidere p\xc3\xa5lagdes der flere skatter (et forslag ville l\xc3\xa6gge skat p\xc3\xa5 nyf\xc3\xb8dte b\xc3\xb8rn med mere end eet fornavn!). Bristen p\xc3\xa5 f\xc3\xb8demidler, der n\xc3\xb8dvendiggjorde en streng rationering, voldte en del opt\xc3\xb8jer, som d\xc3\xa6mpedes af milit\xc3\xa6ret; et lille bolsjevikparti og nogle anarkister pr\xc3\xb8vede i februar 1918 at f\xc3\xa5 en generalstrejke i Gang, men den mislykkedes fuldst\xc3\xa6ndig._NEWLINE_De to store politiske sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5l fra f\xc3\xb8r krigen, forsvaret og grundloven, optog vedblivende sindene. Den g\xc3\xa6ldende h\xc3\xa6rordning gav mange fritagelse for tjeneste. I maj 1915 foreslog regeringen derfor, at alle mellem 20 og 40 \xc3\xa5r, der tidligere gik fri, skulle indkaldes gruppevis til afl\xc3\xb8sning af \xc3\xa6ldre mobiliserede; for at f\xc3\xb8je oppositionen \xc3\xa6ndredes det til kun at g\xc3\xa6lde aldersklasserne 20\xe2\x80\x9430 og vedtoges derp\xc3\xa5. Ligeledes gennemf\xc3\xb8rtes en fl\xc3\xa5defor\xc3\xb8gelse, sk\xc3\xb8nt man indvendte, at de ny skibe f\xc3\xb8rst kunne blive f\xc3\xa6rdige, n\xc3\xa5r der ingen brug var for dem. 1915 fremsattes forslag om grundlovs\xc3\xa6ndring, s\xc3\xa6rlig vedr\xc3\xb8rende valgret til 2. kammer, provins- og kommuner\xc3\xa5d. Der skulle v\xc3\xa6re almindelig valgret for m\xc3\xa6nd p\xc3\xa5 23 \xc3\xa5r og derover og efter forholdstal. Kvindevalgret stilledes i udsigt. Forslaget gik igennem, og den 3. juli 1918 valgtes der efter de nye regler. De konservativ-klerikale fik et lille flertal, de liberale svandt st\xc3\xa6rkt ind, men arbejderne vandt frem. Med en del m\xc3\xb8je dannedes i september et konservativt ministerium under Ruys de Beerenbrouck, det katolske partis f\xc3\xb8rer.\n_START_SECTION_\nMellemkrigstiden\n_START_PARAGRAPH_\nOgs\xc3\xa5 efter at krigen var afgjort, havde Nederlandene diplomatiske vanskeligheder. Regeringen havde tilladt vigende tyske tropper efter v\xc3\xa5benstilstanden at g\xc3\xa5 gennem det sydlige Limburg; herimod protesterede de Allierede. Nogle forhandlinger med Belgien om gr\xc3\xa6nseforhold og Scheldes internationalisering aff\xc3\xb8dte en del bitterbed, idet belgierne kr\xc3\xa6vede en gr\xc3\xa6nseregulering med afst\xc3\xa5else af noget hollandsk jord, hvad Nederlandene naturligvis modsatte sig, fredskongressen i \xc3\xb8vrigt ogs\xc3\xa5. Uviljen sk\xc3\xa6rpedes ved, at belgiere drev agitation mod holl\xc3\xa6nderne i Limburg; Forhandlingerne gik herover i st\xc3\xa5 og genoptoges f\xc3\xb8rst 1922. _NEWLINE_I 1920 kr\xc3\xa6vede de Allierede, at kejser Vilhelm, der efter tyskernes sammenbrud var flygtet til Holland, skulle udleveres. Det n\xc3\xa6gtede regeringen: Nederlandene ville h\xc3\xa6vde deres gamle asylret, men efter fornyet henvendelse fra de Allierede lovede man at tage alle mulige forsigtighedsregler og s\xc3\xa6tte de n\xc3\xb8dvendige gr\xc3\xa6nser for kejserens frihed. I parlamentet meddelte ministeriet, at kejseren havde forpligtet sig til ikke at drive politisk aktion eller at foretage handlinger, som kunne kompromittere den nederlandske regering. Helt fredelig var derimod Nederlandenes deltagelse i en r\xc3\xa6kke internationale forhandlinger. Den internationale Domstol \xc3\xa5bnedes den 15. februar 1922 i dronningens n\xc3\xa6rv\xc3\xa6relse. Med pavestolen havde man 1915 midlertidig knyttet diplomatisk forbindelse; den blev fra 1921 fast._NEWLINE_Som andetsteds var der under krigen og en tid efter den en gylden tid for mange sammen med socialt tryk og misn\xc3\xb8je (der november 1918 syntes at stige truende revolution\xc3\xa6rt, men atter stilnede af). Der tjentes og brugtes mange penge. Diamantindustrien, den s\xc3\xa6rlige luksusindustri, tog fart efter krigen, den havde kunder i Indien, Kina, Japan, Amerika og Centraleuropa. Oplysende er tallene for diamanteksporten til Amerika: 1917 ca. 40 millioner fl., 1918 ca. 16, 1919 ca. 153, 1920 ca. 87, 1921 ca. 40. For imens var ebbetiden inde. Den m\xc3\xa6rkedes afgjort i Nederlandene hen i 1919, den hidf\xc3\xb8rtes og ytrede sig her som i andre lande: nabolandenes valuta faldt, s\xc3\xa5 de ikke kunne k\xc3\xb8be hollandske landprodukter, mens derimod navnlig Tyskland undersolgte den hollandske industri. Mange, som havde indf\xc3\xb8rt masser af varer til genudf\xc3\xb8rsel til Centraleuropa, br\xc3\xa6ndte slemt inde med dem, v\xc3\xa6rre endnu de, der l\xc3\xa5 med store beholdninger af russiske, tyske og \xc3\xb8strigske fonds. B\xc3\xb8rspapirerne, ogs\xc3\xa5 statsobligationerne, faldt; bankerne led sv\xc3\xa6re tab, men klarede sig dog smukt; derimod gik en m\xc3\xa6ngde forsikringsselskaber fallit. Og stadig var der dyrtid, bolign\xc3\xb8d og arbejdsl\xc3\xb8shed. Sidst i 1922 var der 125.000 arbejdsl\xc3\xb8se, i 1921 gik 60\xc2\xa0% af de 10.000 diamantslibere ledige. Tillige hyppige strejker og lockout\xe2\x80\x99er og uro af de yderligg\xc3\xa5ende socialister._NEWLINE_Regeringen var under disse forhold ikke misundelsesv\xc3\xa6rdig stedt. Den arbejdede med betydeligt underskud (budgettet 1921 viste et deficit p\xc3\xa5 248 millioner fl., deraf 48 millioner p\xc3\xa5 det ordin\xc3\xa6re budget). Det var ikke s\xc3\xa5 nemt at finde ny skatteobjekter: indt\xc3\xa6gtsskatten var sp\xc3\xa6ndt til det yderste; der toges stadig l\xc3\xa5n, i indlandet eller USA. (i 1922 var statsg\xc3\xa6lden 2.455 millioner fl. mod 1.148 i 1914). I \xc3\xb8vrigt skulle der spares, dog ikke p\xc3\xa5 milit\xc3\xa6ret (en h\xc3\xa6rlov af 1921 regner med en felth\xc3\xa6r p\xc3\xa5 243.000 mand og 73.000 i reserven, med \xc3\xb8get udgift til artilleri og munition, men neds\xc3\xa6ttelse af officerstallet). Derimod skar man ned p\xc3\xa5 skolev\xc3\xa6senet, p\xc3\xa5 funktion\xc3\xa6rl\xc3\xb8nninger, p\xc3\xa5 bidrag til boligbyggeri og til arbejdsl\xc3\xb8shedsunderst\xc3\xb8ttelse. 1922 blev de forskellige departementers budgetter over en bank nedsatte 17\xc2\xa0%. De sidste statsbudgetter har der efter vist nogen nedgang i underskuddet. En arbejderlov af 1922 rokkede ved den lovf\xc3\xa6stede 8-timers arbejdsdag: der skulle nok gennemsnitlig v\xc3\xa6re 8 timers arbejdsdag, men der kunne maksimalt arbejdes 11 timer pr dag eller 62 timer pr uge. En frygt for fald i hollandsk valuta viste sig ugrundet; sk\xc3\xb8nt importoverskuddet er betydeligt, holdt gylden sig h\xc3\xb8jt. _NEWLINE_Ministeriet Beerenbrouck\xe2\x80\x99s stilling blev noget utryg 1921; de konservative kivedes, mens de liberale sluttede sig sammen i et Vrijheidsbond; Protestanterne vrededes over, at regeringen ville give almindelig tilladelse til katolske processioner; i juni forkastede 2. kammer h\xc3\xa6rforslaget. Ministeriet gik s\xc3\xa5 af, men Beerenbrouck dannede det ny og fik h\xc3\xa6rreformen gennemf\xc3\xb8rt om end med kniberi (af frygt for omkostningerne). Fra 1920 var der forhandlet om ny grundlovs\xc3\xa6ndringer; de vedtoges 1922. Herefter udelukkedes fremmede prinser fra tronen; den skulle arves i dronning Wilhelmina\xe2\x80\x99s descendens af den mand, eventuelt kvinde, der er n\xc3\xa6rmest i sl\xc3\xa6gt med den afd\xc3\xb8de konge, dog ikke ud over 3. \xc3\xa6tled. Var der ingen arveberettiget, v\xc3\xa6lges en ny konge ved lov efter visse regler. Oprindelig foresloges det, at n\xc3\xa5r der ingen arveberettiget descendent var, kunne man g\xc3\xa5 over til en anden regeringsform (republik); det fraveg man alts\xc3\xa5. Krigserkl\xc3\xa6ringer og traktater skulde godkendes af Generalstaterne. Kvindevalgret grundlovf\xc3\xa6stedes. F\xc3\xb8rste kammer \xc3\xa6ndredes noget; oprindelig ville man have, at det skulle v\xc3\xa6lges p\xc3\xa5 4 \xc3\xa5r ved forholdstal, og at alle medlemmer skulle g\xc3\xa5 af samtidig. Det blev til, at halvdelen gik af hvert 3. \xc3\xa5r; Sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5let om forholdstal udsattes. Referendum forkastedes. Nederlandsk \xc3\x98st- og Vestindien fik et vist selvstyre._NEWLINE_Ved grundlovsopl\xc3\xb8sningsvalget i sommeren 1922, hvor kvinderne stemte med for f\xc3\xb8rste gang, gik de konservative frem. Da ministeriet var konservativt, var der \xe2\x80\x94 som det ogs\xc3\xa5 selv mente \xe2\x80\x94 egentlig ingen grund til, at det skulle g\xc3\xa5 af. Men der klagedes over, at det ikke sparede nok, og under den offentlige menings tryk demissionerede Beerenbrouck da 18. juli. Men resultatet blev blot, at han et par m\xc3\xa5neder efter kom igen, v\xc3\xa6sentlig med de samme ministre. De lovede s\xc3\xa5, at nu skulle der spares._NEWLINE_Den \xc3\xb8konomiske depression blev ved i 1923: handel, industri og skatteindt\xc3\xa6gter gik tilbage, der var stor og dyr arbejdsl\xc3\xb8shed. Kalvinistf\xc3\xb8reren Colijn, der afl\xc3\xb8ste de Geer som finansminister, kr\xc3\xa6vede derfor store besparelser, s\xc3\xa6rlig p\xc3\xa5 det sociale og kulturelle omr\xc3\xa5de, og nye skatter. Demokraterne var misforn\xc3\xb8jede hermed, end mere over, at regeringen i henhold til kommissionsbet\xc3\xa6nkning af 23. april 1923 foreslog en st\xc3\xa6rk fl\xc3\xa5deudvidelse. En petition herimod samlede over 1 million stemmer, og den 26. oktober 1923 forkastede 2. kammer forslaget med 50 stemmer mod 49. Ministeriet Beerenbrouck indgav da sin demission (afskedsbeg\xc3\xa6ring). I december bad dronningen form\xc3\xa6ndene for de 3 h\xc3\xb8jrepartier, der i koalition udgjorde flertallet i kamrene (ved julivalget til 1. kammer efter forholdstal fik h\xc3\xb8jre 31, venstre 19 stemmer), om at danne ny regering. Her over knurrede man noget, da det var konstitutionel skik, at regeringsdannelsen overdroges en enkelt mand. Men koalitionen knagede i fugerne, og de 3 herrer m\xc3\xa5tte opgive fors\xc3\xb8get. S\xc3\xa5 n\xc3\xa6gtede dronningen at modtage Beerenbrouck\xe2\x80\x99s demission, hvorover der blev ny opstandelse: skulle det v\xc3\xa6re en "kongelig" regering, ikke en konstitutionel? Beerenbrouck erkl\xc3\xa6rede imidlertid i 2. kammer (15. januar 1924), at han var konstitutionelt ansvarlig, og at han gik ind p\xc3\xa5 at stille fl\xc3\xa5deudvidelsen i bero. Regeringens opgave skulle nu v\xc3\xa6re at bringe finanserne p\xc3\xa5 fode og at spare. Det skete ved nedsk\xc3\xa6ring af tjenestemandsl\xc3\xb8nninger, revision af pensionsloven, oph\xc3\xb8r af hj\xc3\xa6lp til nybygninger, neds\xc3\xa6ttelse af udgifter til social forsorg og til opdragelse (s\xc3\xa6rlig folkeskolerne). Desuden lagdes der nye skatter p\xc3\xa5 \xc3\xb8l, tobak, cykler med mere, og toldtariffen revideredes (reelt \xc3\xb8gedes fra 5\xc2\xa0% til 8\xc2\xa0%). Nye direkte skatter ville Colijn ikke g\xc3\xa5 med til, de gamle var overdrevne nok. Denne finanspolitik forbitrede demokraterne, og en del katolikker svingede over til dem, samtidig opskr\xc3\xa6mtes protestanterne over katolikkernes fremtr\xc3\xa6ngen. _NEWLINE_Ved valget til 2. kammer den 1. juli 1925 sv\xc3\xa6kkedes h\xc3\xb8jre da noget (den kristne koalition fik 54 stemmer i stedet for 59, hele h\xc3\xb8jre 58 i stedet for 60), mens oppositionen radikaliseredes. Beerenbrouck gik af f\xc3\xb8r valget den 29. juni, Colijn dannede en ny h\xc3\xb8jreregering den 30. juli, men den varede kun til november, da et forslag om at oph\xc3\xa6ve legationen ved pavestolen vedtoges med 50 stemmer mod 42, og katolikkerne derfor sprang fra. Efter en del forg\xc3\xa6ves fors\xc3\xb8g p\xc3\xa5 at skabe en ny regering dannede de Geer den 5. marts 1926 et forretningsministerium, der skulle spare, virke for skatteneds\xc3\xa6ttelser, regulering af arbejderforhold med mere. Det fik temmelig rolige dage, de finansielle forhold havde nu ogs\xc3\xa5 bedret sig, s\xc3\xa5 det ordin\xc3\xa6re budget kunne vise overskud, endda indt\xc3\xa6gts-, arve- og andre skatter nedsattes med 44 millioner. Vatikanlegationen forkastedes p\xc3\xa5 ny den 19. marts 1926, men nu fandt katolikkerne sig deri. Forhandlingerne med Belgien om \xc3\xa6ndring af traktaten af 1839 og nyordning af gr\xc3\xa6nseforholdene afsluttedes i maj 1926, men der var megen uvilje mod den nye traktat: den kr\xc3\xa6vede for store ofre af Nederlandene og truede deres merkantile, maritime og politiske interesser. Traktaten vedtoges dog af 2. kammer (50 stemmer mod 47), men forkastedes i 1927 af 1. kammer (33 stemmer mod 17). Nye forhandlinger med Belgien udsattes derp\xc3\xa5 indtil videre.'