b'\n_START_ARTICLE_\nLys\n_START_SECTION_\nHistorie\n_START_PARAGRAPH_\nIndtil langt ind i den moderne tid var det uklart, hvad lys faktisk er. Man troede delvist at lyset udfylder rummet uden tidsforsinkelse, og at man kigger p\xc3\xa5 omgivelserne ved hj\xc3\xa6lp af "str\xc3\xa5ler", der udg\xc3\xa5r fra \xc3\xb8jet. Der har dog allerede siden antikken v\xc3\xa6ret forestillinger om, at lyset blev udsendt fra lyskilden med en endelig hastighed._NEWLINE_Galileo Galilei fors\xc3\xb8gte som en af de f\xc3\xb8rste seri\xc3\xb8st at m\xc3\xa5le lysets udbredelseshastighed, men uden succes. Dette lykkedes f\xc3\xb8rst p\xc3\xa5 basis af Ole R\xc3\xb8mers observationer af Jupiters m\xc3\xa5ne Io i 1676. Han beregnede, at lyset var omkring 11 minutter om at bev\xc3\xa6ge sig 1 astronomisk enhed (afstanden mellem jorden og solen), hvilket nu vides at v\xc3\xa6re 8,3 minutter. Bestemmelsen af lysets hastighed blev i l\xc3\xb8bet af de n\xc3\xa6ste 200 \xc3\xa5r mere og mere pr\xc3\xa6cis ved h\xc3\xa6lp af mere raffinerede metoder, is\xc3\xa6r af franskm\xc3\xa6ndene Fizeau og Foucault._NEWLINE_Lysets natur forblev dog uforklaret. I slutningen af det 17. \xc3\xa5rhundrede fors\xc3\xb8gte Isaac Newton at forklare lysets udbredelse ud fra eksistensen af sm\xc3\xa5 partikler. Dette kunne forklare refleksion, men ikke visse andre optiske f\xc3\xa6nomener som diffraktion, der entydigt er et b\xc3\xb8lgef\xc3\xa6nomen. Samtidig grundlagde Christiaan Huygens og andre b\xc3\xb8lgeteorien for lys, der f\xc3\xb8rst efterh\xc3\xa5nden blev anerkendt efter Thomas Youngs dobbeltspalte-eksperimenter i begyndelsen af det 19. \xc3\xa5rhundrede. _NEWLINE_Michael Faraday beviste i 1846 som den f\xc3\xb8rste, at lys og magnetisme er to forbundne fysiske f\xc3\xa6nomener. Han offentliggjorde det, der i dag kaldes faradayeffekten, under titlen On the magnetization of light and the illumination of magnetic lines of force._NEWLINE_James Clerk Maxwell formulerede i 1864 inden for elektrodynamik de s\xc3\xa5kaldte Maxwell-ligninger, der stadig er gyldige i dag, og han forstod, at der m\xc3\xa5tte eksistere elektromagnetiske b\xc3\xb8lger. Da disse b\xc3\xb8lgers forudsagte udbredelseshastighed stemte overens med den allerede kendte lyshastighed, kunne han slutte, at lyset vel m\xc3\xa5tte v\xc3\xa6re en elektromagnetisk b\xc3\xb8lge. Han formodede (som de fleste fysikere dengang), at denne b\xc3\xb8lge ikke kunne eksistere i det tomme rum, men beh\xc3\xb8vede et udbredelsesmedium. Dette medium, der m\xc3\xa5tte udfylde hele verdensrummet, blev betegnet som \xc3\xa6ter._NEWLINE_Efterh\xc3\xa5nden som man fik opbygget den elektromagnetiske lysteori lod det ved udgangen af det 19. \xc3\xa5rhundrede til, at n\xc3\xa6sten alle sp\xc3\xb8rgsm\xc3\xa5l ang\xc3\xa5ende lys var blevet besvaret. Ganske vist kunne man ikke eftervise den postulerede \xc3\xa6ter (se Michelson-Morley eksperimentet), hvilket i sidste ende \xc3\xa5bnede d\xc3\xb8ren for den specielle relativitetsteori. Desuden lod bl.a. den fotoelektriske effekt til at modsige lysets b\xc3\xb8lgenatur. Af den grund opstod en radikal ny m\xc3\xa5de at betragte lys p\xc3\xa5, der blev grundlagt af Max Planck og Albert Einstein ud fra teorien om at energien var kvantiseret. Central i denne teori er partikel-b\xc3\xb8lge-dualiteten, hvor lyset ikke l\xc3\xa6ngere beskrives som enten b\xc3\xb8lge eller partikel, men derimod som kvanteobjekt. Denne dualitet forener b\xc3\xb8lge- og partikelegenskaberne uden at v\xc3\xa6re hverken det ene eller det andet. Deraf opstod i begyndelsen af det 20. \xc3\xa5rhundrede kvantefysikken og senere kvanteelektrodynamikken, der i dag udg\xc3\xb8r vores forst\xc3\xa5else af lysets natur.\n_START_SECTION_\nLysets egenskaber\n_START_PARAGRAPH_\nDe prim\xc3\xa6re egenskaber ved synligt lys er intensitet, udbredelsesretning, frekvens eller b\xc3\xb8lgel\xc3\xa6ngde og polarisering._NEWLINE_Lys har s\xc3\xa5vel b\xc3\xb8lgeegenskaber som partikelegenskaber. B\xc3\xb8lgeegenskaberne viser sig bl.a. i situationer hvor lyset afb\xc3\xb8jes, f.eks. i et optisk gitter. Afb\xc3\xb8jningen i et gitter beskrives bedst ved at t\xc3\xa6nke p\xc3\xa5 lys som b\xc3\xb8lger, der kan interferere. Partikelegenskaberne viser sig bl.a. i situationer hvor lys absorberes eller emitteres, f.eks. ved vekselvirkning med et atom, et molekyle eller et faststof. Vekselvirkninger mellem lys og stof beskrives bedst ved at t\xc3\xa6nke p\xc3\xa5 lys som partikler, s\xc3\xa5kaldte fotoner.\n_START_SECTION_\nHastighed\n_START_PARAGRAPH_\nElektromagnetisk str\xc3\xa5ling, og dermed ogs\xc3\xa5 synlig lys, udbreder sig med en endelig hastighed. Alle iagttagere i j\xc3\xa6vn indbyrdes bev\xc3\xa6gelse vil if\xc3\xb8lge den specielle relativitetsteori m\xc3\xa5le den samme hastighed, der i vakuum er 299.792.458 meter per sekund._NEWLINE_I 1676 opdagede Ole R\xc3\xb8mer, at lyset "t\xc3\xb8vede" ved observationer over en lang periode af Jupiter og dens m\xc3\xa5ne Io.  Franskmanden Fizeau (1819 \xe2\x80\x93 1896) udf\xc3\xb8rte som en af de f\xc3\xb8rste en m\xc3\xa5ling af lysets hastighed i 1849. Han tog en kraftig og meget smal lysstr\xc3\xa5le, som sendtes ind mellem to t\xc3\xa6nder p\xc3\xa5 et tandhjul og reflekteredes fra et spejl n\xc3\xa6sten 9 km v\xc3\xa6k. Spejlet anbragtes s\xc3\xa5ledes, at lysstr\xc3\xa5len reflekteredes pr\xc3\xa6cist tilbage modsat sin oprindelige retning og ramte mellem de samme to t\xc3\xa6nder p\xc3\xa5 tandhjulet. Efterf\xc3\xb8lgende bragtes tandhjulet til at rotere. Da str\xc3\xa5len med j\xc3\xa6vne mellemrum blev afbrudt af hjulets t\xc3\xa6nder, blev lyset sendt af sted i korte glimt. Et ekstra halvgennemsigtigt spejl muliggjorde at se de tilbagekastede lysglimt. P\xc3\xa5 et tidspunkt roterede tandhjulet s\xc3\xa5 hurtigt, at hvert lysglimt ikke n\xc3\xa5ede at komme tilbage til samme hul i tandhjulet, men bremsedes af den efterf\xc3\xb8lgende tand, s\xc3\xa5 der ikke l\xc3\xa6ngere kunne ses tilbagekastet lys mellem t\xc3\xa6nderne. Ud fra tandhjulets omdrejningsfrekvens og antallet af t\xc3\xa6nder samt lysets tilbagelagte afstand kunne lysets hastighed bestemmes. Vi ved dog nu, at den afveg cirka 5 procent fra den faktiske v\xc3\xa6rdi, og allerede i 1728 havde James Bradley bestemt lysets hastighed med 1 procents n\xc3\xb8jagtighed ved hj\xc3\xa6lp af aberrationen af lyset fra stjernerne. Lysets hastighed blev dog bestemt n\xc3\xb8jagtigere \xc3\xa5ret efter i 1850 af L\xc3\xa9on Foucault efter en lignende metode.\n_START_SECTION_\nLyskilder\n_START_PARAGRAPH_\nDer findes mange kilder til lys. De mest almindelige lyskilder er termiske: et legeme med en given temperatur udsender et karakteristisk spektrum af sortlegeme-str\xc3\xa5ling. En simpel termisk kilde er sollys, str\xc3\xa5lingen fra solens kromosf\xc3\xa6re ved omkring 6000 kelvin (5730 \xc2\xb0C) topper i den synlige del af det elektromagnetiske spektrum._NEWLINE_ og groft regnet 44% af sollyset, der n\xc3\xa5r jorden er synligt. Et andet eksempel er gl\xc3\xb8delamper, der udsender cirka 10% af deres enegi som synligt lys og resten som infrar\xc3\xb8d. Tidligere i historien var en almindelig termisk lyskilde flammerne fra gl\xc3\xb8dende faste partikler (f.eks. br\xc3\xa6nde eller stearinlys), men de udsender ogs\xc3\xa5 det meste af deres energi som infrar\xc3\xb8d str\xc3\xa5ling og kun en smule i det synlige spektrum. For relativt kolde legemer som mennesker topper sortlegeme-spektret i dyb infrar\xc3\xb8d ved en b\xc3\xb8lgel\xc3\xa6ngde p\xc3\xa5 omkring 10 mikrometer. Ved h\xc3\xb8jere temperaturer topper spektret ved kortere b\xc3\xb8lgel\xc3\xa6ngder, f\xc3\xb8rst r\xc3\xb8d, s\xc3\xa5 hvid og til slut en bl\xc3\xa5hvid farve, inden toppen bev\xc3\xa6ger sig ud af den synlige del af spektret og ind i den ultraviolette del. Disse farver kan ses, n\xc3\xa5r metal opvarmes til r\xc3\xb8dgl\xc3\xb8dende eller hvidgl\xc3\xb8dende. Bl\xc3\xa5hvid termisk emission ses ikke ofte, bortset fra i stjerner. Den ofte sete renbl\xc3\xa5 farve i flammen af gas eller i en svejseflamme skyldes en molekyl\xc3\xa6r emission og ses ikke i stjerner._NEWLINE_Atomer emitterer og absorberer lys med en karakteristisk energi. Dette skaber "emissionslinjer" i hvert atoms spektrum. Emissionen kan v\xc3\xa6re spontan som i lysdioder, polarlys, gasudladningslamper (neonlamper og neonskilte, kviks\xc3\xb8lvlamper osv.) og flammer (lys fra selve den varme gas, f.eks. udsender natrium i en gasflamme et karakteristisk gult lys). Emissionen kan ogs\xc3\xa5 v\xc3\xa6re stimuleret som i en laser eller en maser._NEWLINE_Acceleration af frie ladede partikler (f.eks. elektroner) kan frembringe synligt lys, f.eks bremsestr\xc3\xa5ling. Partikler, der bev\xc3\xa6ger sig gennem et medium hurtigere end lystes hastighed i det medium (er ikke endeligt bekr\xc3\xa6ftet) kan frembringe synlig tjerenkovstr\xc3\xa5ling._NEWLINE_Visse kemiske reaktioner skaber synligt lys. I levende organismer kaldes dette for bioluminescens, f.eks hos ildfluer. Visse stoffer frembringer lys, n\xc3\xa5r de er udsat for mere energirig str\xc3\xa5ling ved en proces kendt som fluorescens. Nogle stoffer udsender lys efter excitation med mere energirig str\xc3\xa5ling. Dette er kendt som fosforescens. Fosforescerende materialer kan ogs\xc3\xa5 exciteres ved at bombardere dem med subatomare partikler. Denne mekanisme anvendes i fjernsyn og computersk\xc3\xa6rme med katodestr\xc3\xa5ler\xc3\xb8r.'