Поспішні висновки (Ед Міллер)
Особисто я суджу про незнайомих суперників за їхнім зовнішнім виглядом та поведінкою, і на підставі цього намагаюся відразу зробити певні корективи в своїй стратегії. Не маючи більш детальної інформації, подібні поспішні судження допомагають мені досить ефективно протистояти невідомим гравцям. Лише в недавній сесії цей підхід один раз врятував мене, а вдруге приніс трохи грошей.
У першому випадку я грав проти 40-50 річного огрядного мужичка явно азіатського походження. Він був одягнений у футболку-поло, носив непоказну бейсболку і сидів, схилившись за столом. Все в його вигляді говорило мені про те, що він був звичайним рекреаційним гравцем без особливих навичок в покері. Не раз граючи проти аналогічних персонажів, я міг уже сказати, що поруч зі мною перебував абсолютно безпечний лузово-пасивний суперник.
Читайте також: Як аналізувати роздачі (Ед Міллер)
Проте, як тільки він вступив в гру, то відразу ж почав з активних дій. Перші чотири роздачі він раз у раз ставив і рейзив, виграючи кожен пот без шоудауна. Зрозуміло, що у гравця не може бути кожен раз дуже сильна рука. Однак я просто не міг змусити себе думати, що цей суперник з його характерним специфічним видом є LAG-ом. Я реально ніколи в житті не бачив гравців, які виглядають і поводяться так, як він, але грають, як маніяки.
Буквально в наступній роздачі виникла ситуація, коли я повинен був вирішити, покладатися мені на мій багаторічний досвід гри чи ні. Профі зайшов рейзом $20. Наш герой робить ре-рейз до 60. Я сидів на bb з одномасними А-10?. Якщо я припускаю, що наш герой лузово-пасивний опонент, виходячи з його візуальних особливостей, то я повинен очікувати досить тайтовий діапазон ре-рейзу і спокійно скинути свої А-10.В той же час, якщо він – LAG, враховуючи попередні роздачі, то моя рука цілком підходить для 4-бету в якості блефу.
Читайте також: Вибираємо руки для блефу (Ед Міллер)
Я роздумував протягом приблизно 20 секунд і, в кінцевому підсумку, вирішив дотримуватися своїх зроблених на початку висновків, хоч і поспішних, але на підставі багаторічного досвіду. Для мене він був типовим лузово-пасивним гравцем. Я не міг так просто взяти і викинути свій досвід в кошик, побачивши тільки кілька роздач.
Я зіграв фолд, але інший профі не відступила і дійшов до шоудауну. У нашого героя виявилася кишеня королів, яка принсла йому перемогу в роздачі. Після цього він заспокоївся і поводив себе дуже спокійно наступні три години. Судячи з усього, він реально мав хороші руки перші п'ять роздач. Так буває. Дуже рідко, але все-таки буває.
Я навіть сам здивувався тому, наскільки я довірився своїм, здавалося б, досить поверховим судженням. Звичайно, я не завжди надаю дуже великого значення візуальному читанню суперників, але мій досвід по швидкому визначенню типів гравців рідко мене підводить, щоб я так легко від нього відмовлявся.
Читайте також: Психологи нічого не тямлять в покері (Зак Елвуд)
Друга роздача у мене була з молодим хлопцем років 20-ти, який, як мені здавалося, тільки вийшов з коледжу. У Лас-Вегасі таких гравців можна віднести до однієї з двох категорій. Це або випадкові гравці, які приїхали відпочивати і вирішили пограти пару годин, перед тим як продовжити запальні веселощі з друзями. Як правило, вони заходять в гру з невеликим стеком- $200- $500 при лімітах $2- $5. Крім того, в силу свого віку вся обстановка казино у них викликає якусь нервозність, і велика частина їх досвіду – це домашні ігри і он-лайн покер.
Або наш хлопець міг бути профі, або щось подібне. Ці хлопці рідко зайдуть не з максимальним бай-іном. Вони спілкуються з такими ж, як вони самі, і зазвичай уникають туристів і інших гравців. Коли я приїхав в Лас-Вегас у віці 23-х років, я відносився саме до цього типу гравців.
Наш хлопець був все-таки профі.
Найголовніший навик на іграх $2- $5 в Лас-Вегасі – це баррелінг. Якщо суперник чекує, ти ставиш, незалежно від того, яка в тебе рука. Профі впевнено застосовують цей прийом в більшості ситуацій, в той час як любителі зазвичай відмовляються від блефу вже після коллу їх конт-бету на флопі або можливо після другої спроби на терні.
Отже, цей юнак відкрився з катоффу, поставивши $20. Я зрівняв на великому блайнді з Q-J. Виходить флоп: J-7-3. Я граю чек-колл $30. Терн: К. Я продовжую чек-колл $70. Рівер: 2. І я знову чек-колл тепер уже $150.
Читайте також: Урок 26-й. Спостерігаємо за грою та опонентами
Якби мій суперник був би рекреаційним гравцем, я б, ймовірно, припустив, що ставка $150 на рівері – це не блеф і скинув би свою пару валетів. Але через те, що я вважав нашого хлопця профі, то я цілком очікував від нього блефу на трьох вулицях, і тому зіграв колл. У нього були просто А-9, і я виграв роздачу.
Я вважаю, що якщо ти прагнеш ставитися до когорти професіоналів, тобі обов'язково варто навчитися приховувати свій статус. Коли мені було 23 роки, я цього не робив, так що я повністю розумію, чому сьогоднішні молоді профі поводяться таким чином. Але якщо ти всім своїм виглядом видаєш себе за того, ким хочеш бути, ти даєш людям реальну підказку, і вони вже орієнтуються, як необхідно діяти проти тебе. Хоча б взяти наш приклад.
Умій грати не тільки за столом, а й поза ним. Будь зовні звичайним, таким, що нічим не виділяється з більшості гравцем, про якого не можна сказати щось конкретно, що він щосьтаке вміє або знає.
Автор: Ед Міллер
Джерело: сardplayer.com
Переклад: poker.org.ua