БАБКО АНАТОЛІЙ КИРИЛОВИЧ (1905-1968), хімік-аналітик
Народився у м. Судженському Томської губернії у родині залізничника. З дитячих років захопився хімією, дослідами. Закінчив хіміко-технологічний факультет Київського політехнічного інституту (1927), працював у ньому. У 1930—1933 рр. викладав у Київському інституті харчової промисловості, в 1933—1941 рр. — у Київському університеті. В 1941—1968 рр. — завідуючий лабораторією Інституту загальної та неорганічної хімії АН України, водночас з 1944 р. — завідуючий кафедрою аналітичної хімії Київ-ського університету. Вивчав рівноваговий стан комплексних сполук у розчинах. Обгрунтував загальні положення східчастої дисоціації у розчинах. Розробив методику визначення складу комплексів, що містяться у розчині. Велике практичне значення мають його дослідження у галузі потрійних комплексів, а також дослідження каталітичних реакцій. Створив школу хіміків-аналітиків.
У Київському політехнічному інституті А.К.Бабко пройшов добру школу в галузі аналітичної хімії в академіка М.О.Тананаєва, проте й сам виявив винятковий талант і працьовитість. Кафедра аналітичної хімії КПІ була великим дослідницьким центром, і це також сприяло формуванню дослідницького таланту А.К.Бабка, який, крім праці у лабораторії та виконання численних замовлень підприємств, почав вести ще й викладацьку роботу. Перейшовши у 1934 р. в Київський університет, а з 1937 р. водночас працюючи ще й в Інституті загальної та неорганічної хімії АН України, А.К.Бабко захистив кандидатську дисертацію «Вивчення алізаринату алюмінію» (1937), трохи згодом — докторську дисертацію «Вивчення процесів комплексоутворення до застосування внутрі-комплексних сполук у колориметрії». З 1941 р. і до кінця життя А.К.Бабко керував відділом аналітичної хімії Інституту загальної та неорганічної хімії АН України. Під час війни, перебуваючи разом з інститутом в евакуації в Уфі, він виконував важливі роботи для оборонної промисловості: провадив вивчення кольорових та рідкісних елементів уральських покладів руд, вивчав прилади запалювання авіамоторів, вів організацію контролю виробництва деяких нових сплавів. З 1944 р. він очолив кафедру аналітичної хімії Київського університету і викладав до кінця життя, багато зробивши для формування у Києві сильної школи хіміків-аналітиків.
А.К.Бабко розробив ряд методів аналізу, які широко використовувалися пізніше: титрометричний метод визначення кремнієвої кислоти у силікатах, вапняковий метод визначення лужних металів у силікатах та гірських породах, фотометричний метод визначення церію тощо. Головною справою його життя стало вивчення комплексних сполук та їх застосування в аналітичній хімії. Він довів, що стійкість та дисоціація утворених комплексних сполук залежить від кислотності розчину. Утворення комплексних сполук різної стійкості в той час ще недостатньо використовувалося для аналізу складних об'єктів.
Неодноразово робилися спроби застосувати утворення малодисоціюючих груп для прямого титрування. Головну трудність при цьому становить східчаста дисоціація комплексних сполук. А.К.Бабко експериментально, в циклі роботи з вивчення оксалатних комплексів алюмінію, довів східчастий характер утворення комплексних сполук. Особливе значення в аналітичній хімії має утворення нерозчинних комплексних сполук. Анатолій Кирилович довiв, що з органічних реагентів найбільше значення мають ті, що дають внутрікомплексні сполуки. Окрім використання самого процесу утворення комплексних сполук для реакцій осадження і розчинення, він вказав на застосування вже готових комплексних сполук як осаджувачів. Він підкреслював велике значення розчинності численних комплексних сполук в органічних розчинниках для аналітичної хімії. А.К.Бабко багато зробив для розширеного застосування екстракції в аналітичній хімії. Особливе місце у творчій спадщині вченого займали дослідження з фізико-хімічного аналізу комплексних сполук у розчині. Через ряд труднощів затрималося застосування фізико-хімічного аналізу для вивчення комплексоутворення в розчинах.