text: Mary Astell
  
  publiceret: 2021-11-30 12:49:26+01:00
  Mary Astell var en engelsk forfatter, filosof og retoriker. Hun talte for lige uddannelsesmuligheder for kvinder, hvilket har givet hende titlen "den første engelske feminist."
  Værket A Serious Proposal to the Ladies, Parts I and II, Where in a Method is offere'd for the Improvement of their Minds 1694 og 1697 ('Et seriøst forslag til damerne, del I og II. Hvori der tilbydes en metode til forbedring af deres sind') blev udgivet anonymt af 'en elsker af sit eget køn'.
  Heri argumenterede Astell for kvinders ret til uddannelse, og hun brugte René Descartes' filosofi til at argumentere for, at kvinder og mænd har lige rationelle evner, at fornuften af natur er lige hos alle mennesker. Og kan kvinder, ifølge Astell, tænke over en kjole, kan de også tænke over mere alvorlige ting. Hun argumenterede også for uddannelse til kvinder, for hvis kvinder er intellektuelt underlegne i forhold til mænd, er det kun på grund af vane og ikke på grund af en medfødt ulighed. I forlængelse heraf undrede hun sig over, hvordan det kunne forventes, at kvinder skulle være fornuftige, når de var blevet frarøvet enhver form for uddannelse. Og eftersom Gud ikke gør noget forgæves, burde alle skabninger, der besidder rationalitetens evne, arbejde på at forbedre den snarere end at spilde den.
  Mary Astell skabte sin metafysik om en beretning om Gud og hans skabelse. Hun var dualist og fastholdt, at de to entiteter sind og kroppe eksisterer i forskellige grader af endelighed og forgængelighed. Gud er det uendelige og uforgængelige sind, menneskelige sind og kropslige partikler er begrænsede og naturligt forgængelige værender. Ligeledes er menneskelige kroppe og fysiske objekter også naturligt forgængelige værender.
  I sit mest fyldestgørende værk The Christian Religion, As Profess'd by a Daughter of the Church of England, 1705 ('Den kristne religion, som belært af en datter af Den Engelske Kirke') fremlagde hun sit syn på kristendommen, samtidig med hun fortsatte med at argumentere imod sit køns formodede naturlige mindreværd. Det gjorde hun ved at argumentere for, at kristendommen er en rationel religion, og eftersom kvinder er i stand til at tænke rationelt, kan de også forstå kristendommen.
  Astell mente, at kvinder skulle tage Descartes' "klare og distinkte ideer" til sig som tegn på sandhed og sikkerhed. I lighed med den kartesianske rationalisme mente hun, at al viden skulle baseres på fornuften og ikke sanserne. Som dualist opmuntrede hun kvinder til at betragte deres sjæl som en tænkende ting adskilt fra kroppen og i stand til at beherske kropslige fornemmelser og lidenskaber.
  I 1693 indledte hun en korrespondance med John Norris om hans tilegnelse af Nicolas Malebranches metafysiske og moralske ideer. Korrespondancen er udgivet som Letters Concerning the Love of God, 1695 (Breve omhandlende Guds kærlighed.)