text: Halsted Kirke
  
  publiceret: 2023-08-18 08:29:11+02:00
  Halsted Kirke er en sognekirke, der ligger ved Lollands hovedvej på en bakke, 6 kilometer øst for Nakskov. Den grænser mod syd op imod den nuværende herregårdspark og Halsted Kloster.
  Kirkegården omkring kirken er nedlagt. På nord- og østsiden hegnes den ind af en lang, middelalderlig mur af munkestensmur. Muren har en stor, muret portal med rundbuet køreport. Den øvrige indhegning er nyere.
  Kirken består af et romansk skib og kor opført i granitkvadre, en forlængelse af koret fra gotisk tid, en gotisk forlængelse af skibet mod vest, et nordkapel fra renæssancen og et historicistisk tårn fra 1868. Tilbygningerne er i granitkvadre og munkesten. Kirken er stærkt ombygget i den senere middelalder og ved en restaurering i 1868.
  Kirkebygningen står i dag i blank mur med synlige sten med røde tegltage.
  Af den romanske kirke er murværket i den vestlige del af koret og i skibets to østlige fag bevaret. Kirken nævnes første gang i 1177, og den kom fra 1300-tallet til at danne nordfløj i det klosteranlæg, som Valdemar Atterdag viede til benediktinerordenen.
  Det romanske skib er bygget, så dets længde og bredde relaterer sig fint til hinanden i datidens mål, da det indvendigt præcis måler 50 x 30 romerfod. Der har i den sydlige langmur været en dør, som er blevet muret til, og mod nord har der indtil 1868 været våbenhus med en indgang, som nu er muret til. I koret er der en angiveligt senere indhugget præstedør i den sydlige mur, men i dag er hovedindgangen gennem tårnet fra 1800-tallet. Præstedøren har ovenover et relief af to svævende engle foran en kronet kvindefigur, som almindeligvis tydes som Marias himmelfart. Skibets østlige og vestlige gavle har blændinger, dvs. murnicher, og trappeformede kamtakker, som angiveligt er fra 1868.
  Bag støttepillen ved skibets sydøstlige hjørne sidder en billedkvader. Den har udhugget en afbildning af en kriger, der med sværd og normannisk skjold kæmper mod en stor løve. Billedet forestiller måske Samsons kamp med løven, da kirken i katolsk tid angiveligt var viet til Sankt Samson af Konstantinopel.
  Da kirken blev klosterkirke i 1300-tallet, var en større ombygning nødvendig. Særlig måtte der skabes et kor, der var stort nok til at rumme munkene. For at gøre plads til det, måtte man rive det gamle kors østlige del med apsis ned. Den nye gavl fik foroven en tresidet form, mens de gamle kvadre fra apsissen blev genanvendt i en krum undermur. I hvert fag sidder et rundbuet vindue, hvor der oprindelig var spidsbuede vinduer. De tre midterste er nu muret til. Øverst på murene på koret og skibet løber dekorative friser, men alle murflader har været genstand for så omfattende reparationer, at de oprindelige detaljer er udvisket.
  Skibets forlængelse mod vest blev udført i den gotiske periode. Her blev det romanske tårn revet ned. Forlængelsen er udvendig beklædt med granitkvadre, der bærer tydelige brandspor, som det er fristende at sætte i forbindelse med lübeckernes plyndring af klosteret i 1510. Bygningen savner dog detaljer, der kan datere den.
  Tårnet er angiveligt opført fra grunden ved den store restaurering i 1868. Dets underdel er udvendigt af granit, mens toppen er af teglsten. Tårnet har afløst et ældre, sikkert gotisk tårn. Det har mod vest en portal i form af en større blændingsgavl i tegl, nordsiden har trappetårn i granitkvadre og til alle sider er murværk og taggavle udsmykket med gotiserende blændinger og trappeformede kamtakker.
  Gravkapellet på skibets nordside er opført i 1636 for Sæbyholms ejere. Det har nedenunder en krypt, som er overdækket af en 16-delt hvælving. Ind under kirken ligger et lille gravkammer med tøndehvælv.
  I det indre står kirken hvidmalet. Rummet bærer præg af skibets krydshvælv med opmalede ribber og korets hvælv, hvoraf de to er stjernehvælv. Korets hvælv er fra forlængelsen, mens skibets to østlige hvælv er yngre end skibets forlængelse og det vestlige. I gravkapellet er et ottedelt hvælv, og tårnrummet er et krydshvælv.
  En stor, rund murbue forbinder kapellet med kirkens skib.
  I 1868-1877 blev Halsted Kirke istandsat, hvilket har givet kirken dens nuværende udseende, som særlig præges af det store, rigt udstyrede tårn og kirkens gesims og kamtakker. Samtidig må der være foretaget en omfattende omsætning af granitmurene, hvorved kirken fik høje, rundbuede vinduer med jernstel. Vistnok ved denne lejlighed er relieffet anbragt over kordøren, der benyttes som herskabsindgang. Tagværkerne blev fornyet, og kirkens indre overpudset og dekoreret på ribber og buer.
  Kirkens inventar bærer præg af dens fine herskab.
  Altertavlen er en gotisk, trefløjet skabstavle fra 1400-tallets slutning. Den har i midten en figurrig scene af korsfæstelsen, som er stykket sammen af to dele. Det har bl.a. gjort, at Kristus har lansestikket i venstre side, skønt Longinus står på hans højre. Relieffet udmærker sig ved perspektivisk formindskelse af figurerne i baggrunden. Kristus har på brystet indfattet en oval af slebet bjergkrystal, som sikkert oprindelig har dækket en relikvie. Over røverne svæver en engel og en djævel, den sidste med den onde røvers sjæl i armene.
  På hver side af scenen i midten er der otte nicher med smukke, velkarakteriserede figurer af helgener og apostle. En del har mistet deres attributter, dvs. særlige kendetegn. Regnet fra oven til venstre er figurerne Johannes Døberen med lam og bog; en bispehelgen; Sankt Stefan, der bærer en lille bunke sten; en læsende abbed; en biskop med stav, bog og due på skulderen, som muligvis er biskop Kunibert af Køln; Sankt Jørgen med dragen; en pave med bog og en helgen uden attribut. I nederste række står Paulus med sværd og bog; apostlen Johannes med kalk; Jakob den Ældre med pilgrimsstav og ibskal; Dorothea med kurv og roser om håret; Sankt Anna med bogpose og palmegren samt endnu tre apostle, den midterste Peter med nøglen, de andre uden attributter.
  På hver af fløjenes bagsider er der to malerier i overordentlig klare og smukke farver med gylden baggrund. Når tavlen er lukket ses øverst Kristus i Getsemane have og for Pilatus, forneden ses korsbæringen og korsfæstelsen set mod en landskabelig baggrund med stor dybdevirkning. Figurerne er spinkle og udtryksfulde.
  Efter altertavlens istandsættelse i 1994-1997 står den med en velbevaret oprindelig bemaling. Både billedskærerarbejdet og bemalingen er af meget høj kvalitet. Bemalingen er malet med en karakteristisk malemåde og teknik af ’Halstedmaleren’, der kun kendes fra dette ene værk. Bjergkrystallen indsat i Kristi bryst er meget usædvanlig, ligesom bindende for begge røveres øjne kun forekommer i enkelte danske altertavler. Malerierne på tavlens 2. stand er på trods af deres forholdsvis fragmenterede tilstand velbevarede i detaljerne. Malerierne er af høj kunstnerisk kvalitet. Altertavlen, der nu kun har to fløje, har tidligere haft fire fløje.
  Prædikestolen er fra 1636. Den er i bruskbarok med forvredne og bevidst monstrøse ornamenter. Den er et af Jørgen Ringnis' (død 1652) smukkeste arbejder. Prædikestolen består af fire fag adskilt af levende og elegante, omend noget maniereret skårne figurer af dyderne. De er fra opgangen klogskab, håb, kærlighed, retfærdighed og tro.
  I de store felter er der skåret to store, kronede våbenskjolde for den udvalgte prins Christian omgivet af det danske rigsvåben samt hans hustru prinsesse Magdalena Sibyllas våben, og i de to yderste felter står det fyrstelige pars titler på tysk.
  Døren til nordkapellet foran nedgangen til gravkælderen er angiveligt fra tiden omkring år 1643. Den kan med ret stor sikkerhed henføres til Hans Gudewerth den Yngre (1593-1671). Indfatningen har smukt udført bruskværk med blade og blomster, og den har to velproportionerede og sikkert skårne figurer af Moses med tavlerne og Johannes Døberen med lammet. På toppen er der en tom kartouche (et felt), som bærer en basunblæsende engel samt to mindre engle. Døren har felter med relieffer af opstandelsen og himmelfarten.
  Korgitteret er fra tiden omkring år 1653. Det er udført i sen bruskbarok stil og meget lig Sorø Klosterkirkes korgitter af Henrik Werner (død efter 1669). Gitteret består forneden af blanke paneler og snoede søjler foroven. I midten er der anbragt en dobbeltdør flankeret af to hule, snoede søjler med gennembrudt rankeværk og masker. Øverst står der statuetter af 11 apostle, og over døren er der en fremstilling af Kristi dåb under en bue af kuplede trækroner og skyer.
  På korets nordvæg er der en mindre altertavle fra midten af 1700-tallet i rokoko. Den er af portaltypen. Her er to glatte søjler med joniske kapitæler med en brudt trekantgavl foroven. I midten er der et samtidigt maleri i olie på lærred af Kristus i Getsemane have.
  Døbefonten og himlen er angiveligt fra midten af 1700-tallet. Døbefonten er af granitmalet kridtsten. Den har en tolvkantet fodplade, et ottesidet skaft og en lav, ottesidet kumme.
  Desuden har kirken bænke fra 1878. I skibets vestlige ende findes et pulpitur, dvs. et ophøjet galleri, til orglet, og herunder hænger der seks portrætter fra perioden 1764 til 1927.
  Gravkapellet på skibets nordside åbner sig mod kirken med en stor arkade, der er lukket med et gitterværk. Det er i bruskbarok fra 1643 og temmelig sikkert et arbejde af Hans Gudewerth den Yngre. Det rigt skårne gitter fylder hele arkadens bredde og består af tre ens fag, hvoraf det midterste er en dør. Foran gitterets fire stolper står fire drabanter under små baldakiner. Figurerne forestiller krigsknægte fra 1600-tallet. De to til venstre er pikenerer, den ene i rustning og begge med pikenerhjelm på hovedet og pike i højre hånd. Den tredje er ved et krudthornsbandoler, dvs. en skulderrem, kendetegnet som musketér, i højre hånd har han muligvis holdt en musket, dvs. et gevær, eller en såkaldt forketgaffel til støtte for musketten. Yderst til højre er der en ryttersoldat i rustning og med pikenerhjelm på hovedet og sværd ved siden. Ovenover er der tre åbne kartoucher med spir og hjelmede våbenskjolde.
  Over kapellet er der opsat en mindetavle fra 1640 med en tak til kongen (Christian 4.) for tilladelse til at indrette kapellet. Indmuret i kapellets vægge er der tre mindetavler fra midten af 1600-tallet og tre gravsten med figurer i relief fra perioden mellem 1586 og 1640. I krypten under kapellet står 11 voksne og 4-5 barnekister, hvoraf de fleste er temmelig ødelagte.
  I tårnrummet er der et epitafium, dvs. mindesmærke, fra 1657 i bruskbarok. Det har en ramme af barokt slyngværk, og i det store felt er der et maleri af provsten med hustru, søn og svigerdatter, som knæler på et tavlegulv. Mændene er til venstre, og kvinderne er til højre, de sidste med en lille pige foran sig. På gulvet foran dem ligger der otte døde svøbelsesbørn sirligt ordnet i to rækker.
  På korets sydvæg er der et mindesmærke fra 1650'erne. Det er i bruskbarok og svarer nøje til det foregående epitafium, blot flankeres det store felt her af dyderne håbet med anker og kærligheden med børn. I midten er der et udmærket maleri af de afdøde, som knæler med hinanden i hånden foran en baggrund af en uvejrshimmel med et svovlgult lysende Jehovanavn.
  I tårnrummet og i koret er der gravsten fra perioden 1616 til 1708.
  På kirkegården er der monumenter fra perioden 1798 til 1870 på familiegravstedet for slægten Krag-Juel-Vind-Friis. Det er nord for kirken.