text: Mern Kirke
  
  publiceret: 2023-09-05 08:43:54+02:00
  Mern Kirke er en sognekirke, der ligger i byen af samme navn cirka 13 kilometer østnordøst for Vordingborg.
  Kirkegården er efter middelalderen angiveligt udvidet mod syd og vest. Der er indgang med kørelåge fra syd og fra øst.
  Kirken i munkesten har som kerne har et romansk skib med kor. Den fik tidligt en forlængelse mod vest, og den blev ved sengotiske ombygninger så stærkt omformet, at den nu opfattes som toskibet, eller på grund af de to nordkapeller, næsten treskibet. Det sengotiske vesttårn markerer dog den gamle kirkes længdeakse. Desuden kaldes bygningstypen en langhuskirke, da den har et langt kirkerum, hvor skibet og koret går i et.
  Kirken står i dag hvidkalket med røde tegltage.
  Af den romanske murstenskirke står nu kun korets østgavl samt rester af skibets langmure. Korgavlen har bag en sengotisk støttepille rester af det oprindelige østvindue, og der kan ses dele af gavlens svagt fremspringende murpiller, såkaldte lisener, på hjørnerne. I skibet har der oprindeligt været en dør mod syd og en mod nord, tre vinduer i hver langmur og lisener på murene, men af dem er der kun bevaret rester af enkelte vinduer i murværket og dele af lisenerne over tilbygningernes hvælv.
  I skibets forlængelse mod vest har der været en syddør og angiveligt et vindue mode nord og et mod syd. I dag er der kun fragmenter tilbage af døren i den nuværende, og sydvinduet står som en rundbuet niche.
  I perioden 1510-20 udsattes kirken for omfattende om- og tilbygninger. Koret blev udvidet, så kirken blev et langhus, mod syd blev der tilføjet fire sammenhængende kapeller i hele langhusets længde, mens der mod nord blev opført en tilbygning midtfor.
  Ved korets udvidelse til skibets bredde har man saa vidt muligt skaanet dets romanske østmur, men dækket dens midte med en mægtig støttepille. Taggavlen har man prydet gavlen gotiske dekorationer af trappeformede kamtakker og prydblændinger, dvs. Murnicher.
  Den søndre udbygnings østlige mur er muret i et med korets gavl. Lisener, der minder om Kirkens romanske, markerer Hjørnerne og fagene mellem flere af Kapellerne. Baade mod Øst, Vest og i alle de fire Sydfag har der været gotiske, spidsbuede Vinduer. I andet fag fra øst har der desuden været en dør, som nu er forsvundet. På gavlene løber der en trappefrise i zigzag, og herover er der dekorative blændinger.
  Den nordlige udbygning på to fag er bæltemuret med kridtkvadre. Den har i sin vestlige mur haft en fladbuet dør i et spidsbuet murspejl. I den nordlige mur er der over et af de nuværende vinduer et spidsbuet stik over et nu forsvundet vindue. Det er et vidnesbyrd om, at tilbygningen, som nu har halvtag med nye endegavle, har været højere og formodentlig har været udformet som den sydlige.
  Lidt efter den store ombygning er der opført et tårn vest for skibet. Det har bredde som langhuset. I tårnets øverste del er der i langmurene over hinanden to tvillingeglamhuller til lyden, hvoraf de nederste sidder i spidsbuede murspejle og de øverste i fladbuede. I gavlene er der et glamhul nede mode vest og et oppe mod øst. Taggavlen har kun bevaret tre kamtakker hver, og den østlige gavl prydes af en irregulær korsblænding.
  Kirken har spidsbuede vinduer med støbejernsstel, der i hovedrummet er med kulørte glas fra 1922.
  I det indre står kirken hvidmalet. Rummet bærer præg af det murede, krydshvælvede loft. Det blev opført i XXX. I det Indre forsvandt den romanske Triumfmur ved forlængelsen af koret i starten af 1500-tallet.
  Ved ombygningen fik langhuset indsat fire, sydkapellerne tre og nordtilbygningen to krydshvælv. Tårnets krydshvælv og trappehus er begge samtidige. den spidse Taarnbue ganske lille og lav.
  Tilbygningernes hvælv og evt. åbninger mod skibet. Bevarede tagværk.
  I det nordøstlige kapel er der på den østlige væg rester af en sengotisk dekoration fra 1490-1510. Kalkmaleriet afbilder en del af Marias historie.
  På og omkring buerne i kirken er der sirligt udførte historicistiske kalkmalerier. De har forskelligt rankeslyng og planteornamentik.
  Af middelalderligt inventar er der bevaret flere stykker. I skibet ved indgangen til det vestligste af nordkapellerne ses f.eks. den romanske døbefont af granit, som dog senere er hugget glat og regulær. Den har en cylinderformet kumme, skaft og skaftring, som er hugget i et.
  Der er også i kirken et lille kristushoved fra 1400-tallet, som er på en ny trætavle. Hovedet ses i trekvartprofil med en tovsnoet tornekrone, lukkede øjne og udetailleret hår. Det er sikkert fra en altertavle eller et lille krucifiks.
  I det nordvestlige kapel står den gamle altertavle fra renæssancen. Den er af den såkaldte katekismustype, hvor de centrale dele af tavlen er dekoreret med skriftsteder. Tavlen er angiveligt af Bårse Herreds Snedker, og den er beslægtet med Allerslev-tavlen. Altertavlen har således seks felter med tekst delt af hermer, dvs. halvfigurer på halvsøjler, og pilastre, dvs. halvsøjler. I siderne er der dekorative storvinger og søjler med prydbælter, hvorunder der ses små relieffer, som forestiller Kristi opstandelse. På toppen er der to felter med våbenskjolde indrammet af søjler og kronet af en fronton.
  Prædikestolen fra højrenæssance er opsat i 1596. Den er antagelig af Bertel Snedker fra Vordingborg. I fagenes store felter er der relieffer af hvilke de første fire er anbragte i muslingskal-nicher. Her ses afbildninger af indtoget i Jerusalem, opstandelsen, Jonas udspyes af havuhyret, en bedende mand i lang kjortel samt Vordingborglensmanden Henrik lykkes og Fru Karen Banners våben og navnetræk. Himmelen er samtidig med prædikestolen.
  I kirken er der en dør fra 1637. Den har dekorative jernbeslag og låseanordning. På døren står årstallet, og her ses dyr som en løve, en drage og en slange. Nøgleskiltet har drageform, og håndtagets opstående stang forestiller kobberslangen i ørkenen. Det sidstnævnte motiv har udpræget renæssancekarakter, medens de andre beslag måske er kopierede efter en ældre, sandsynligvis senromansk, kirkedør.
  Altertavlens træværk er historicistisk med fialer, små prydspir, der efterligner gotiske. I midten er der et stort maleri fra 1858 af nadverens indstiftelse, som er udført af J. L. Lund og skænket af enkedronning Caroline Amalie.
  Kirkens bænke er omdannet 1905, men dørene med arkader og nordsidens gavle med joniske pilastre stammer fra omkring år 1630. Sydsidens bænke, der har toskansk pilaster, og indgangspanelerne, der har rundbuede arkader med hjørnerosetter, er noget ældre, fra omkring år 1600.
  I kirken er der to gravsten. Den ene, som er i skibets østlige fag ved alteret, er fra 1612 over Hr. Niels Hansen og hans tre hustruer, Anne Søfrensdaater (død i 1580), Margrete Tomisdaater (død i 1596) og Sare Bendtzdater (død i 1612) samt hans otte børn. Stenen har i hjørnerne fordybede liljeornamenter.
  Den anden kan ses i skibets østlige væg, og den er fra 1747 over Lars Terpager og Hustru Anna Schutz (1698-1746). Hun var moder til otte børn, hvoraf de tre ældste var døde før hun, men de fem yngste døtre overlevede hende. Den har langs randen dekorative indhugninger.