text: sødestoffer
  
  publiceret: 2022-10-10 14:53:03+02:00
  Sødestoffer er naturlige eller syntetiske stoffer med sød smag og normalt med et lavere energiindhold end sukker. Sødestoffer benyttes i fødevarer, drikkevarer, slik, farmaceutiske produkter og i artikler til mundhygiejne.
  Menneskets præference for sød smag antages at være udviklet gennem evolutionen på grund af fordelene ved at indtage små, letfordøjelige kulhydrater som honnings og modne frugters glukose og fruktose samt sukkerrørs sucrose. Disse simple kulhydrater optages effektivt og tilfører kroppen "hurtig energi" gennem en umiddelbar øgning af blodsukkeret, og både muskler og hjerne præsterer bedre. Modermælk har ligeledes sød smag på grund af mælkens indhold af laktose, mælkesukker, hvilket påvirker børns tidlige smagspræferencer.
  En række sødestoffer anvendes som tilsætningsstoffer ud fra ønsket om at nedsætte sukkerindtaget i forbindelse med sukkersyge, diabetes mellitus, for at opnå bedre mundhygiejne og dermed forebygge caries eller for at begrænse kostens energiindhold uden at give afkald på den attraktive søde smag.
  Mange forskellige typer af kemiske forbindelser har sød smag. Fælles for disse sødtsmagende stoffer er, at de – trods store forskelle i deres kemiske struktur iøvrigt – passer til mundens receptorer for sød smag.
  Sødestoffer inddeles i svagt sødende og stærkt sødende.
  Som svagt sødende sødestoffer anvendes sukkeralkoholer, især mannitol, sorbitol og xylitol, hvis sødme svarer nogenlunde til sucroses. De er ikke "kaloriefrie", men hævdes at beskytte tænderne mod caries og anvendes derfor i tyggegummi, pastiller, is, kager og desserter, hvor de også bidrager til konsistensen. Sukkeralkoholer virker afførende og må derfor ikke anvendes i læskedrikke og sodavand.
  De stærkt sødende sødestoffer, der ikke eller næsten ikke bidrager med energi, har stigende anvendelse i "light" læskedrikke, sukkerfri sodavand, slik, desserter, kager og marmelade og i sødetabletter til brug i kaffe og te. Saccharin har en sødeevne på 300 gange sucroses. Saccharin har ligesom cyclamat tidligere været mistænkt for at være kræftfremkaldende. Anvendelsen af disse og andre stærkt sødende syntetiske sødestoffer som acesulfamkalium og sucralose, er derfor underkastet stærke mængdebegrænsninger, se Positivlisten.
  Visse planteproteiner som thaumatin har en sødeevne på op til 3000 gange sucroses sødeevne. Thaumatin anvendes i slik og is. Stoffets ekstremt vedvarende søde smag tillægges bestemte aminosyresekvenser, som det har fælles med andre søde proteiner. Ligeledes baseret på aminosyrer er aspartam, der hyppigt anvendes i læskedrikke og sodavand. Ved anvendelse af aspartam skal det anføres på produktet, at det indeholder en fenylalaninkilde for at advare personer med Føllings sygdom.
  Aspartam nedbrydes ved opvarmning og mister sin søde smag og anvendes derfor ikke i bagværk og varmebehandlede desserter. Et af de nyere stærkt sødende stoffer, sucralose, tåler opvarmning og kan derfor anvendes i kager og kiks.