text: Malt Kirke
  
  publiceret: 2023-09-05 13:57:29+02:00
  Malt Kirke er en sognekirke, som ligger i den sydøstlige del af Malt, halvvejs mellem Brørup mod vest og Vejen mod øst.
  Kirkegården, som kirken ligger på, har bevaret sine gamle, middelalderlige afgrænsninger, der markeres med kampestensdiger. Kirkegårdens hovedindgang er en køreport mod vest. Sydvest for kirkegården findes et ligkapel med kontor og graverfaciliteter, som blev opført i 1966 og udvidet omkring 1980. Indtil 1878 fandtes der også en fritstående klokkestabel på kirkegården. Under aftenringningen den 5. september 1878 brød stablen dog sammen, hvilket tog livet af klokkeren. Året efter blev klokken derfor flyttet til tagrytteren oven på taget, hvor den hænger i dag.
  Kirken består af et romansk kor og et skib, som er bygget af granitkvadre udvendigt og kampesten indvendigt. Vestenden blev opført ikke længe efter og er egentlig underdelen til et tårn, som blev reduceret til sin nuværende højde i 1743. Våbenhuset mod syd er fra senmiddelalderen, men er præget af senere istandsættelser. Endelig er kirkens yngste tilbygning som nævnt tagrytteren, dvs. den lille tårnlignende konstruktion oven på vestenden, som er bygget i 1879.
  I kirkens ældste dele, dvs. koret og skibet, er der bevaret flere oprindelige detaljer. Som alle andre middelalderkirker havde kirken oprindelig to indgangsdøre, som fandtes mod hhv. nord og syd i skibets vestende. Af disse er norddøren i dag muret til, men synlig på ydersiden, mens den fine syddør med sine to søjler og tympanon er velbevaret. Af kirkens oprindelige små vinduer er tre bevaret: et i korets nordside og to i skibets nordside. De øvrige, større vinduer er alle yngre.
  Vest for skibet findes resterne af et tårn, som sandsynligvis også er fra romansk tid, men dog er bygget efter koret og skibet. Ligesom de øvrige romanske bygningsdele er det bygget af kvadre, her både indvendig og udvendig. I 1743 blev tårnet skåret ned, så det fik samme højde som skibet; den oprindelige overdels udformning er, foruden oplysninger om et saddeltag, ukendt. Det vides dog, at tårnet allerede i 1500-tallet var meget skrøbeligt, og at det var nødvendigt at reparere det efter delvise sammenstyrtninger i både 1590’erne og 1680’erne. Døren, som ses udvendig på tårnets nordside, er fra år 1800 og fører op til kirkens tagrum. På tårnets vestside ses desuden de tilmurede rester af en portal, som nok stammer fra kort efter 1875, hvor man typisk for tiden ønskede at indrette tårnrummet til indgangsparti. Denne indgang blev dog sløjfet igen allerede få år senere.
  Våbenhuset ved skibets sydside er i dag helt præget af ombygninger i 1800-tallet, hvor døren og loftet blev ændret, ligesom et vindue blev muret til. Det er bygget af genbrugte romanske kvadersten.
  Tagværkerne over koret og skibet er af egetræ og stammer med al sandsynlighed fra middelalderen.
  Indvendig præges kirkerummet især af de hvidkalkede vægge og de flade trælofter, som er malet i lysegrå nuancer. I samspil med de gråmalede bænke og de blotlagte sten på korbuen giver det kirkerummet et enkelt og fredfyldt udtryk.
  Der er ikke kendskab til kalkmalerier i Malt Kirke. Til gengæld er tårnets vestvindue udsmykket med et glasmaleri fra 1985 af Sven Havsteen-Mikkelsen, og på Nationalmuseet opbevares omkring 350 fragmenter af middelalderlige glasmalerier, som tidligere har præget kirkens ruder.
  Inventaret i Malt Kirke er fra flere forskellige perioder. Århundredet efter Reformationen er særlig stærkt repræsenteret, men der er også bevaret flere genstande fra middelalderen.
  Kirkens nok ældste inventarstykke er den romanske døbefont af granit. Den er usædvanligt udsmykket med to fint udhuggede scener, der hver forestiller to personer i tvekamp.
  Kirkens alterbord er fra romansk tid og er muret op af kløvede kampesten. Ved en udgravning bag alterbordet i 1971 samt en undersøgelse af korgulvet i 1958 fremkom der små stumper af forgyldt kobberblik, som sandsynligvis stammer fra kirkens første altertavle, et såkaldt gyldent alter fra omkring år 1200. Disse stumper er nu udstillet på Nationalmuseet sammen med andre bevarede gyldne altre.
  Prædikestolen er fra 1588 og består i dag af fem fag, som er udsmykket med udskårne blomster. Oprindelig har prædikestolen sandsynligvis været opsat højt over korbuen som en såkaldt lektorieprædikestol, men er siden blevet rykket til syd for korbuen. Indtil 1905 hang den højt over, hvor den står i dag, med opgang gennem et hul i kormuren, der siden er muret til. I dag er der i stedet opgang af en lille trappe.
  Altertavlen er fra omkring 1610 og er beslægtet med altertavlerne i Harte Kirke og Skodborg Kirke. De tre malerier nederst er fra 1927 og forestiller fra venstre mod højre Jesu fødsel, Kristus i Emmaus, og Jesu dåb. Topmalerierne er fra 1849 og forestiller apostlen Paulus, en korsfæstelsesscene, som nok er en opmaling af et maleri fra 1700-tallet, og apostlen Johannes. De to figurer, der står yderst til venstre og højre ud for disse malerier, er helgenfigurer, som stammer fra en for længst forsvunden sengotisk altertavle.
  Kirkens stolestader, dvs. bænkene, er fra 1890 og har gavle fra 1927-1928, som er udsmykket med små dobbeltspir; et træk, der tydeligt er inspireret af en egntypisk ungrenæssancestil.
  Af historisk interessante gravminder i kirken kan nævnes to gravsten fra hhv. 1777 og 1846, som er indmuret i våbenhusets vægge. Desuden står der på kirkegården et støbejernskors fra 1828.