text: Arrild Kirke
  
  publiceret: 2023-07-31 08:37:32+02:00
  Arrild Kirke er en sognekirke, der ligger i Arrilds østlige udkant på svagt skrånende terræn.
  Kirken er på alle sider omgivet af kirkegården, som er afgrænset af et kampestensdige på alle sider, dog ikke mod nord, hvor den siden 1898 i stedet afgrænses af hæk.
  Kirken består af romansk kor og skib, som primært er opført af granitkvadre, men også tufsten og munkesten er benyttet. I sengotisk tid blev der tilbygget et tårn i vest.
  Den romanske del af bygningen er opført i tre etaper: Først koret med triumfmuren, så skibets større østlige del, og endelig skibets mindre vestlige del. Denne opførelseshistorik ses ved de forskellige sokler i bygningsdelene.
  I koret findes rester af et oprindeligt vindue i nordmuren, og det samme gør sig gældende i skibet hvor der også kan spores to oprindelige vinduer.
  Det sengotiske tårn i munkesten er muret voldsomt om efter en brand i 1783, hvor spiret brændte helt ned. Efter branden blev spiret genopført, og i 1857 blev tårnrummet omdannet til våbenhus og forsynet med en portal mod vest. I forbindelse med denne ombygning blev et tidligere våbenhus mod nord revet ned.
  Indvendigt står kirken overhvidtet med bjælkeloft i skibet. I sengotisk tid fik koret et ottedelt ribbehvælv, og tårnrummet er også overhvælvet.
  Kirken har ingen kalkmalerier, men bræddeloftet er dekoreret med konturtegnede storakantus, sorte på hvid bund og med brunrøde kanter. Disse dekorationer stammer oprindeligt fra 1700-tallet, men er i dag primært resultatet af en restaurering i perioden 1910-1913 foretaget af Wilhelm Jensen.
  Kirken har et rigt inventar der særligt er præget af gotikken, hvilket ses i en sengotisk alterbordsforside, en sengotisk skabsaltertavle og en samtidig sidealtertavle. Hertil har kirken en renæssanceprædikestol og en nyere døbefont.
  Det ældste inventar i kirken er nok det oprindeligt romanske alterbord, som i gotisk tid er blevet udvidet mod vest. I alterbordet findes resterne af en helgengrav.
  Alterbordsforsiden fra omkring 1475 har et maleri af Kristus som verdensdommer flankeret af Maria og Johannes. Deres hår er malet på en måde, der indikerer, at alterbordsforsiden må være fremstillet samme sted som sidealtertavlen, som er ophængt nordøstligt i skibet. Sidealtertavlen forestiller jomfru Maria og barnet på et månesegl, den såkaldte ”apokalyptiske Madonna”.
  Fra cirka samtidig stammer også den tofløjede skabsaltertavle, som i midten indeholder en tidstypisk Golgata-scene. De to fløje forestiller de 12 apostle, opstillet i tilsyneladende tilfældig orden.
  Prædikestolen er fra begyndelsen af 1600-tallet og er typisk for egnen kendetegnet ved en fremspringende karnap. Den indeholder seks felter, der afbilder Kristi liv: bebudelsen, fødslen, dåben, korsfæstelsen, opstandelsen og himmelfarten.
  Døbefonten er relativt ny, da den stammer fra 1734. Den er fremstillet i sandsten og fremstår med rødlig marmorering.
  I kirken findes to gravsten fra 1700-tallets slutning foruden en sten fra omkring år 1600 over Hans Owsen og hustru i tårnrummet. På kirkegården findes en mindesten over sognets faldne i 1. Verdenskrig 1914-1918.