text: Ud i Terrainet
  
  publiceret: 2020-01-29 22:19:15+01:00
  Den realistiske vending i Schandorphs forfatterskab bragte ham i åben fejde med H.V. Kaalund (1818-85), som i digtet „Idealitet og Realitet“ (1879) angreb den ensidige forherligelse af realiteterne. Kaalund tilhørte generationen før Schandorph, som i 1850'erne sammen med Hans Egede Schack ville bygge bro mellem den romantiske idealisme og realismen. Virkeligheden er ikke noget i sig selv, skrev han, den skal både spejles og samles af digterens ånd, ellers „kan hver Vandpyt, hver Mudderpøl det Samme: / – Pokker da staa i al Fantasi! / Vi kan hjælpe os herligt med Fotografi!“ Schandorph svarede i „Livets Ret“ (1879), at han krævede „Billedets Realitet“: „Jeg har raabt: Ud i Terrainet! / Sluk Studerelampens Lue! / ud i Mosen, ud i Vænget! / Greve- og Grossererstue, / Huggehus og Karlekammer, / Heste-, Kostald, Lade, Lo, / Table d'hôte og Bondekro – / det er lige meget, hvor / Staffeliet op du slaar, / naar der blot et Livslys flammer“.
  Han opponerede især mod kravet om, at digterne skulle følge fortidens æstetiske regler. Hvor meget han end beundrede renæssancens og romantikkens kunst, så var det tilbagelagte epoker. „Du maa ikke blive vred – / men saa er jeg heller „raa“, / og til Brand jeg før vil klemte / end faa naadigst Lov at gaa / mellem Selskabstroubadourer / med lakerte Støvler paa“.
  I de følgende år udsendte Schandorph en lang række novellesamlin-ger og romaner, hvor tidens sociale problemer belyses stadig skarpere inspireret af Zolas socialt indignerede beskrivelse af underklassens liv i storbyen og af kønsproblematikken i Ibsens Et dukkehjem (1879). Smaafolk (1880) og Skovfogedbørn (1884) har som hovedperson en tjenestepige, der kommer fra én form for undertrykkelse i provinsen til en anden i storbyen, fra købstadsmiljøets bornerte moralisme til storbyens seksuelle og økonomiske udbytning. Konflikterne i det provinsielle standshierarki er afløst af modsætningen mellem land og by, mellem den lokalt funderede, kristne identitetsoplevelse og identitetsopløsningen i det anonymiserede, indtryksflimrende storbyliv. Schandorph interesserede sig dog mest for den individualitet, der kunne udvikles i de mindre provinsmiljøer, og opgav de impressionistiske storbybeskrivelser, som Herman Bang få år senere mesterligt fremviste i Stuk.
  Schandorph havde tidligt forsøgt at skrive en dannelsesroman i stil med Balzacs Bristede Illusioner (1843, da. 1898), men den udkom først i 1881 med titlen Thomas Fris's Historie. Thomas Fris er en ung mand i nationalliberalismens glansperiode mellem 1848 og 1864, der af velmenende folk hjælpes til at blive student. Han tilslutter sig tidens politiske idealer, studerer æstetik og drømmer om at blive digter, men præstens datter, som han forelsker sig i, forkaster ham som for gammeldags. Efter skuffet at være kommet tilbage til hjemegnen brænder han sine digte, studerer de moderne religions- og samfundskritikere, underviser bønderne i de nye tanker og ender som folketingsmand for Venstre. Bogen indeholder en bred og levende skildring af det offentlige liv på Frederik 7.s tid, men stilistisk pegede den tilbage til Goldschmidt og Schack. I 1880 kom Schandorph på finansloven, og da digtergagen i 1883 blev fordoblet, ophørte han med at undervise for at leve som forfatter.
  „Stammen i hans Begavelse var et djærvt, firskaaret, grovkornet Talent med Hang til det Drøje og Smag for det muntert Burleske“, skrev Brandes. Schandorphs far havde en stor vognmandsforretning i Ringsted og befandt sig socialt mellem bønderne og embedsmændene. Den senromantiske litteratur, han blev præsenteret for som elev i Sorø og siden på universitetet, forblev udvendig for hans erfaringer, som i højere grad passede til naturalismens og realismens livssyn. Med sine beskrivelser af mennesker og livsformer uden for København byggede han bro til Bondevenstre og blev derved „en Art Patriark i det litterære Venstre“, mente Vilh. Andersen. Schandorph sagde beskedent om sig selv, at han var en menig soldat, men at han – med et militært udtryk – altid var parat „til at slaas i Blænkerkjæde.“
  Værket Dansk litteraturs historie i fem bind udkom i årene 2006-2009. Teksten ovenfor er kapitlet Ud i Terrainet.