text: Forfatterskole, tidsskrifter og oplæsningskultur
  
  publiceret: 2020-01-29 17:13:10+01:00
  Mistede litteraturen terræn i forhold til massemedierne, så fik den ikke desto mindre endnu en institution at holde sig til, da digteren og kritikeren Poul Borums uformelle forfatterskole i 1987 blev lagt i faste rammer, finansieret af offentlige midler og endeligt gjort til en officiel SU-berettiget uddannelse i 1996. Poul Borum (1934-96) havde allerede i slutningen af 1960'erne undervist i litteratur på Holbæk Højskole og haft blandt andre Henrik Nordbrandt og Steen Kaalø som elever. I 1970'erne og 1980'erne havde han holdt en slags privat digterskole; de unge digterspirer kom i hans hjem i Havnegade i København. Som redaktør af lyriktidsskriftet Hvedekorn havde han fingeren på pulsen og udvalgte talenter, som fik særlig vejledning. Sammen med blandt andre Peter Laugesen, Hans-Jørgen Nielsen og Erik Thygesen samlede han folk som F.P. Jac, Michael Strunge og Søren Ulrik Thomsen til digtoplæsning og diskussion. I 1987 blev så de første otte elever optaget på Forfatterskolen med to ugentlige mødedage i to år. De første årgange talte navne som Solvej Balle, Christian Dorph, Christina Hesselholdt, Merete Pryds Helle, Kirsten Hammann, Helle Helle og Morten Søndergaard, hvoraf over halvdelen havde en universitetsgrad i litteratur. På Forfatterskolen blev eleverne indført i den litterære tradition, som Borum udpegede. Den var rummelig, men den modernistiske litteratur var stærkt repræsenteret. Det var således et særdeles litterært og filosofisk skolet hold digtere, som kom til at debutere i begyndelsen af 1990'erne, og som kom til at sætte deres præg på periodens litteratur.
  Ved siden af de akademiske digtere var der en stor gruppe, som var journalistisk funderet, og som generelt fandt et langt større publikum. Jakob Ejersbo, Christian Jungersen, Michael Larsen, Hanne Vibeke Holst, Leif Davidsen, Morten Sabroe, Anne Marie Løn og Jane Aamund indtog alle bestsellerlisterne med deres historier om en genkendelig samtid.
  De to her groft optegnede grupper havde en meget forskellig tilgang til litteraturen. Akademikerne var teoretisk og formelt interesserede og lagde sig op ad en modernistisk og avantgardistisk tradition, mens journalisterne lagde sig i forlængelse af en realistisk tradition, ofte kombineret med thrillerens spændingsmomenter. Én ting havde de to grupper dog tilfælles, og det var, at de kvindelige forfattere for første gang i litteraturhistorien indtog en position, der ikke bare matchede mændenes, men ofte var helt dominerende.
  Blev de unge lyrikere ikke læst af et stort publikum, så blev de til gengæld hørt. I 1990'erne blev der holdt mange oplæsningsarrangementer med både danske og udenlandske digtere. Der var en stor vilje til at komme ud til publikum, og publikum ville omvendt se girafferne i den omsiggribende eventkultur. I Århus kunne man fra 1996 og fremefter høre og se digterne på Litteraturen på scenen. I København arrangerede blandt andre Janus Kodal spektakulære oplæsninger på Glyptoteket, og hver måned kunne man høre både unge og ældre forfattere læse op i Digternes Saloon. Da den lukkede, overtog digtergruppen Øverste Kirurgiske scenen med The Lab i et skummelt baghus på Vesterbro. Og så konkurrerede digterne ellers i poetry slam, da Kodal introducerede dette sportsfænomen i 1999. Efter tur træder digterne op på scenen og dyster foran publikum om, hvem der har aftenens bedste tekster.
  Mens foregående generationer havde samlet sig omkring tidsskrifter som Heretica og Vindrosen og sidst Sidegaden, var der ingen klar litterær front fra slutningen af 1980'erne og fremefter. Der var tidsskrifter som Den Blå Port, der var startet af kritikeren Erik Skyum-Nielsen og Søren Ulrik Thomsen og videreført af folk med tilknytning til miljøet omkring Forfatterskolen, og der var et år ind i 1990'erne stadigvæk Fredag. Og så kom der et væld af mindre tidsskrifter som Banana Split (1992-), Ildfisken (1991-) og Øverste Kirurgiske (1997-), som hver for sig beskæftigede sig med ny litteratur uden på noget tidspunkt at træde frem som tidsskriftet.
   Øverste Kirurgiske var det nærmeste, man kom en større gruppering og en udfordring til det etablerede, litterære miljø. Yngre digtere som Morten Søndergaard og Tomas Thøfner (f. 1969) og senere Jens Blendstrup (f. 1968) var med til at udfordre den almindelige litterære alvorlighed og højtidelighed med dadaistiske numre og surrealistiske happenings i forlængelse af 1960'ernes Eks-skole-eksperimenter. Foruden tidsskriftet udgav Øverste Kirurgiske også bøger og lavede hjemmesiden www.poesi.dk, der var åben for bidrag, ordleg og kommentarer. Deres egen indforståede kritiker og sprechstallmeister fik de i digteren og dagbladskritikeren Lars Bukdahl, der var en af de første til at bogføre den digtergeneration, der ikke ville være en generation.
  Var bogmediet ikke det dominerende mere, og kunne det føles, som om det var andre steder end netop i litteraturen, at det sneede, så var digterne også parate til at tage andre medier i brug. Der blev eksperimenteret med lydtidsskriftet van gogh og videoproduktioner som Kirsten Hammanns „Jeg civiliserer mig om morgenen“. Og så kunne man holde sig ajour med lyrikken på www.afsnitp.dk, hvor der blev eksperimenteret med både tekst, lyd og billeder. Mediet var flygtigt, og netsider blev oprettet og nedlagt, og hvad der blev skabt, havde den samme karakter som 1960'ernes Fluxus performance-kunst. Omvendt rykkede nettet også ind i litteraturen, da dens hyperlink-struktur forsøgsvis blev brugt i romanform af Gordon Inc. (f. 1964) i Harddisken (1996). I stort episk format skete det i nordmanden Jan Kjærstads trilogi Forføreren, Erobreren, Opdageren (1993-99, da. 1994-2000). Jens Blendstrup forsøgte sig med en chatroman på internettet, Eunuka tur//Slash//Return (2001).
  Værket Dansk litteraturs historie i fem bind udkom i årene 2006-2009. Teksten ovenfor er kapitlet Forfatterskole, tidsskrifter og oplæsningskultur.