text: EU-strafferet
  
  publiceret: 2021-04-21 11:48:47+02:00
  EU-strafferet, formueforbrydelse rettet mod EU's finansielle interesser. Svig med fællesskabsmidler drejer sig i hovedsagen om urigtige oplysninger vedr. told/afgifter og støtte/tilskud. Det strafbare forhold kan fx rette sig mod: told i forbindelse med handel med tredjelande, fx ved handel med cigaretter; afgifter pålagt handlen med tredjelande på området for den fælles landbrugspolitik eller fastsat inden for den fælles markedsordning for sukker; støtte på området for markedsordninger for landbrugs-, fiskeri- og gartneriprodukter, herunder produktionsstøtte, arealstøtte og eksportstøtte; tilskud på området for de forskellige strukturfonde.
  EF-traktaten art. 280 forpligter medlemslandene til at bekæmpe svig og enhver ulovlig aktivitet, der skader Fællesskabets finansielle interesser, vha. foranstaltninger, som virker afskrækkende, og som yder en effektiv beskyttelse i medlemslandene; der skal træffes de samme foranstaltninger, som landene træffer til bekæmpelse af svig, som skader deres egne finansielle interesser. Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig, OLAF, har til opgave at beskytte EU's finansielle interesser og at bekæmpe bedrageri, korruption og andre uregelmæssigheder, herunder embedsmisbrug i EU's institutioner med finansielle følger.
  EF-svigskonventionen fra 1995 regulerer en række strafferetlige spørgsmål og suppleres af en række protokoller om bestikkelse, hvidvaskning, konfiskation, bødeansvar for juridiske personer mv. National dansk strafferet indeholder en række bestemmelser, der er indført på baggrund af EU-forordninger. Afgivelse af urigtige oplysninger for at få uberettiget del i EU-midler er strafbart efter Straffeloven § 289 eller § 289a. Det er også strafbart at anvende sådanne midler til andre formål end dem, de oprindeligt var bevilget til. Specialbestemmelser om urigtige erklæringer og svig findes i Lov om administration af Det Europæiske Fællesskabs forordninger om markedsordninger for landbrugsvarer mv. Svigsforordningen fra 1995 giver de nationale forvaltningsmyndigheder hjemmel til at anvende administrative "foranstaltninger" og "sanktioner" over for uregelmæssigheder vedr. fællesskabsmidler, fx i forbindelse med landbrugs- og eksportstøtteordninger. De fællesskabsretlige retsfølger kan være tilbagebetaling, administrativ bøde, betaling af et beløb, der overstiger de uberettiget oppebårne eller unddragne beløb, fortabelse af en fordel samt efterfølgende udelukkelse fra en fordel. Sådanne retsfølger er formelt set forvaltningsretlige, ikke strafferetlige, men deres virkninger svarer til straffes.
  Sanktionerne på EU-konkurrencerettens område betragtes også som forvaltningsretlige, ikke strafferetlige, men reelt er der tale om stor lighed med straf. EF-traktatens art. 81 og 82 forbyder konkurrenceforvridende aftaler og misbrug af en dominerende stilling. Traktatens art. 83 giver adgang til indførelse af bøde og tvangsbøde for overtrædelser. Med en forordning fra 1962 fik EU-Kommissionen hjemmel til at anvende disse sanktioner. Kommissionen kan give bødefritagelse til en virksomhed, der har fremlagt afgørende bevismateriale mod andre medlemmer af et ulovligt kartel. I den såkaldte vitaminsag fra 2001 fik otte implicerede virksomheder bøder på i alt 855 mio. euro, herunder en bøde på 462 mio. euro til det schweiziske medicinalfirma Roche (Hoffmann-La Roche). Volkswagen er idømt en bøde på 90 mio. euro for indgåelse af aftaler, der forhindrede forbrugere fra Tyskland og Østrig i at købe biler i Italien. Opel-koncernen blev i 2003 idømt en bøde på 34 mio. euro for konkurrencebegrænsende foranstaltninger i Holland. Virksomheden Tetra Pak er blevet pålagt en bøde på 75 mio. euro for horisontal konkurrencebegrænsende adfærd og vertikale forsøg på markedsafskærmninger, og store bøder til deltagerne i et rørkartel på fjernvarmemarkedet, herunder Dansk Rørindustri A/S, blev stadfæstet i 2005.
  EF-Domstolen kan anvende tvangsbøder over for medlemslande, der ikke efterlever dens domme, jf. EF-traktatens art. 228. Ved fastsættelsen af tvangsbødernes størrelse skal der tages hensyn til overtrædelsens varighed, til karakteren af de fællesskabsregler, der overtrædes, til medlemsstatens betalingsevne, dvs. dens BNP, samt til overtrædelsens konsekvenser for private og offentlige interesser. Tvangsbøder opfattes ikke formelt af EU som en strafferetlig sanktion. I 2000 pålagde EF-Domstolen for første gang et medlemsland tvangsbøder. Grækenland blev dømt til at betale 20.000 euro for hver dags forsinkelse med at efterleve domstolens tidligere dom fra 7. april 1992. Heri var blevet fastslået, at Grækenland i området omkring Chania på Kreta ikke havde truffet de nødvendige foranstaltninger til ved en flodmunding at bortskaffe giftigt og farligt affald fra militærbaser, hospitaler og industri. Det var en overtrædelse af to direktiver, der har til formål at beskytte menneskers sundhed og miljøet mod de skadelige virkninger af indsamling, transport, behandling, oplagring og deponering af affald.