text: Tove Ditlevsen
  
  publiceret: 2023-06-01 16:45:34+02:00
  Tove Ditlevsen var en dansk forfatter. Hun betragtede sig fortrinsvis som lyriker og var dybt forankret i den danske lyriktradition.
  Hun skrev på sine mangeartede personlige erfaringer, og hendes digtes form, ofte firelinjede strofer med enderim og billedsprog hentet fra en genkendelig verden, bidrog sammen med et stort prosaværk til forfatterskabets usædvanlige udbredelse.
  Den sproglige inspiration fra salmer, eventyr og guldalderlitteratur, som hun lærte at kende i skolen, åbnede psykisk og socialt en vej ud af barndommens arbejderklassemiljø på Vesterbro i København.
  Tove Ditlevsen debuterede 1937 med digtet "Til mit døde barn" i tidsskriftet Vild Hvede og giftede sig snart med bladets redaktør, Viggo Frederik Møller. Digtsamlingen Pigesind (1939) blev rost for at udtrykke ægte kvindelighed; digtet "Barndommens Gade" fra Lille Verden (1942) er en kærlighedserklæring til opvækstmiljøet: "Jeg er din Barndoms Gade, / jeg er dit Væsens Rod, / jeg er den bankende Rytme / i alt hvad du længes mod".
  I Blinkende Lygter (1947) tilføjedes erindrings- og depressionstemaer, som blev centrale i de følgende samlinger, Kvindesind (1955) og Den hemmelige rude (1961). Succesen som forfatter og to nye ægteskaber med akademikere havde lagt afstand til barndommens baggård, som nu kun levede i erindringen; samtidig meldte kvindelivets konflikter sig med desillusion i ægteskab og moderskab.
  Arbejderkvarterets kontante forhold til seksualiteten er temaet i romanerne Man gjorde et Barn Fortræd (1941), hvor hovedpersonen kæmper med en neurose efter et tidligt seksuelt overgreb, og Barndommens Gade (1943), som er en bred social skildring af proletarpigens opvækst, et kvindeligt sidestykke til Martin Andersen Nexøs klassiske værker.
  De senere romaner, For Barnets Skyld (1946), Vi har kun hinanden (1954) og To som elsker hinanden (1960), og en række novellesamlinger handler om kvindens kærlighedsløse og ensomme liv i middelklassefamilien.
  Omfattende journalistisk virksomhed, udgivet i essaysamlinger som Flugten fra opvasken (1956), og et mangeårigt hverv som brevkasseredaktør i ugebladet Familie Journalen foregreb 1970'ernes store debatter om kvinderollen.
  Tove Ditlevsen var psykiatrisk patient, da hun skrev erindringsbøgerne Barndom og Ungdom (begge 1967) og psykoseromanen Ansigterne (1968). Skilsmissen fra ægtemanden siden 1951, den fremgangsrige embedsmand og chefredaktør Victor Andreasen, førte til nervesammenbrud og selvmordsforsøg, men underneden lå en traumatisk moderbinding, som erindringerne afdækkede.
  Vidunderligt klart og udtryksfuldt beskriver Tove Ditlevsen sin tidlige barndom, hvor det digteriske sprog opstår af modsætningen mellem pigens ønske om symbiotisk nærvær med fantasiens gode mor og erfaringen om virkelighedens farligt uberegnelige, men også menneskelige mor.
  Brugen af prosadigtets moderne form med korte, urimede strofer i samlingerne De voksne (1969) og Det runde værelse (1973) viser det kunstneriske opbrud. De følgende erindringsbind, Gift (1971) og Vilhelms værelse (1975), vakte med deres usminkede fremstilling af ægteskabshistorierne og en mangeårig afhængighed af narkotika og alkohol voldsom offentlig interesse.
  I Tove Ditlevsen om sig selv (1975) bandt hun digt og virkelighed sammen til et nøgternt og barokt humoristisk selvportræt.
  Tove Ditlevsen modtog en række hædersgaver og var ved sin selvvalgte død en af Danmarks mest læste forfattere.
  Tove Ditlevsens tidlige, rimede digte har gennem årene appelleret til musikere og sangsolister. Hugo Alfvéns uoversatte komposition af Saa tag mit Hjerte (1946) har fundet en blivende plads i skandinavisk koncertsang og er bl.a. indspillet af Jussi Björling og Anne Sofie von Otter; for DR PigeKoret har Michael Bojesen skrevet en alternativ, mere ukunstlet udgave af Så tag mit hjerte.
  Kvindebevægelsen beredte vejen for to væsentlige Tove Ditlevsen-album, Pigesind (1975) med Mathilde (f. 30.1.1956) og Kvindesind (1978) med Anne Linnet. Titelnummeret på Anne Linnets anden Tove Ditlevsen-plade Barndommens gade (1986) blev effektfuldt anvendt i Astrid Henning-Jensens filmatisering af romanen samme år og har med tiden opnået status som nyklassiker.