text: Stege Kirke
  
  publiceret: 2023-09-05 08:47:13+02:00
  Stege Kirke er en sognekirke, der ligger sydligt i Stege By tæt på broen over Stege Nors udmunding. Kirken kaldes også Sankt Hans Kirke, men det er uvist, om kirken i middelalderen har været viet til Johannes Døberen eller evangelisten Johannes.
  Kirkegården er i dag nedlagt, da der er oprettet en nyere og større lige udenfor Stege Byvold. Den gamle omkring kirken er dog stadig på strækninger omgivet af sin sengotiske mur af munkesten. Den er nu kalket gul.
  Kirken fremstår som en gotisk bygning af munkesten. I skibet og tårnet indgår der dog rester af den senromanske kirke med apsis, kor, skib og et lidt senere tårn. Omkring år 1460-1470 opførte man en forlængelse mod øst, der var udformet som en treskibet, hvælvet kirkehal og i sin første tid fungerede som kor. Før år 1494 ombyggede man det romanske skib, så der blev tilføjet sideskibe, der hver blev forlænget yderligere ét fag mod vest omkring det romanske tårn. Samtidigt med denne ombygning begyndte opførelsen af et nyt vesttårn. I begyndelsen af 1500-tallet er øst for østforlængelsen opført et treskibet kor med tresidet afslutning. På korets nordside er et sakristi fra 1907-1908.
  Kirken har siden 1909 stået i blank mur med synlige mursten med røde tegltage. Kirkens tre skibe er samlede under et mægtigt fællestag.
  Oprindelig var kirken en senromansk murstensbygning med apsis, kor og skib fra første halvdel af 1200-tallet. Det var den tid, da stormanden Jakob Sunesøn af Hvidernes slægt styrede Møen. Af skibets mure står der betydelige rester bevarede i det nuværende vestpartis midterskib, der i areal ganske svarer til det oprindelige skib.
  I senromansk tid blev der meget hurtigt efter skibets fuldførelse har fået tilføjet et tårn, hvis rester er indbyggede i det senere tilkomne sengotiske tårns mure. Der er i det bevarede murværk tegn på, at tårnets øverste del har været tvillingdelt, ligesom i Magleby på Møn. Tvillingtypen minder om Hvideslægtens kirker i Tveje-Merløse og Fjenneslev, og det er derfor muligt, at Stormanden Jakob Sunesøn har været både kirkens og tårnets bygherre.
  Forlængelsen mod øst skete måske omkring 1460-1470 efter, at koret var brændt i 1457. Forlængelsen er bredere end det gamle skib, tre fag lang og bygget som en kirkehal med sideskibe af samme højde som midterskibet. Den har tjent som kor, hvorfor hovedalteret har skullet stå i dens østligste fag, hvilket nok er årsagen til, at det er gjort rummeligere end de andre. I det ydre markeres fagdelingen af støttepiller, og tilbygningen har bevaret de spidsbuede vinduer og rester i murværket af spidsbuede døre mod nord og syd. Dens østlige gavl er stadig bevaret med gotiske dekorationer bag det senere tilkomne kortag.
  Før år 1494 fulgte en ombygning af skibet, der blev forhøjet, delt i tre hvælvingsfag og fik sideskibe, som imod vest blev forlænget med et fjerde, kortere fag. Det kortere fags afvigende dimensioner må antages at være bestemte af det romanske tårn. Sideskibsmurene har støttepiller og spidsbuede vinduer. Mod syd er der en delvist bevaret og stadig brugt dør, mens den nordlige er lukket og delvis ødelagt. Sideskibenes gavle mod øst og vest har alle trappeformede kamtakker, men de varierer meget i udformningen af murblændinger, dvs. dekorative nicher.
  Tårnet med de bæltemurede kridtkvadre begyndte man allerede at opføre samtidig med den store ombygning af skibet. Tårnets bredde blev bestemt af det romanske tårns. Tårnrummet får lys gennem et rundbuet vestvindue i et spidsbuet murspejl, og det har herunder en rundbuet vestdør. Mod nord og vest har tårnet vinduer i murene, og der er i højde med hjørnernes støttepillers afslutning cirkelblændinger med mønstermuret bund. Under pyramidetaget er der til alle sider dobbelte, spidsbuede glamhuller til lyden.
  Efter år 1500, umiddelbart for reformationen, har man endelig tilføjet det treskibede kor. Det er kun et fag langt med en afslutning, der er tre sider af en ottekant, og det har en omkringløbende omgang. Det har spidsbuede vinduer i alle fag, og mod øst og syd er der rester af tilmurede døre.
  Sakristiet på korets nordside er fra 1907-1908. Det har fladbuede vinduer i langmurene, i gavlen en dør i et spidsbuet murspejl og murblændinger, der efterligner kirkens gotiske.
  Kirken har i 1800-tallet undergået flere større ændringer, hvor blandt andet de gamle vinduer blev erstattet, to våbenhuse blev revet ned, skibets norddør blev lukket og der blev etableret indgang i tårnet. Ved arkitekt H. B. Storcks istandsættelse i 1900-1902 blev sporene af flere reparationer fjernet og kirkens middelalderlige detaljer rekonstrueret så vidt muligt.
  I det indre står kirken hvidmalet. Rummet bærer præg af dets prægtige dimensioner og de murede, krydshvælvede lofter. Før år 1494 ombyggede man det romanske skib, og midterskibet fik ved ombygningen nye hvælv, mens sideskibene blev opført med hvælv. Samtidigt med denne ombygning begyndte opførelsen af det gotiske tårn, hvis tårnrum har to hvælv, som er samtidige med murene. I begyndelsen af 1500-tallet er øst for østforlængelsen opført et treskibet kor med tresidet afslutning og med samtidige hvælv.
  Flere steder er der bevaret dele af det middelalderlige tagværk. Korets valmtag, der dækker både højkor og koromgang, er oprindeligt.
  I kirken er der kalkmalerier fra flere perioder. I koret samt i søndre og nordre koromgangs hvælv er der en ornamental udsmykning med få figurative scener, som formentlig er fra kirkehallens opførelse.
  I midterskibets hvælv er der en ornamental udsmykning dateret ved indskrift til år 1494, som er malet af Stege-værkstedet. Udsmykningen er særdeles detaljerig med hensyn til indskrifter og bomærker samt enkelte figurative gengivelser. Enkelte af indskrifterne er på dansk, og figurerne er folkelige fremstillinger, som muligvis kan sættes i forbindelse med fastelavnsfejringer.
  Herudover findes der mindre rester af murstensimitation langs de bevarede romanske stik og et enkelt fragment af rosedekoration, som kan stamme fra 1300- eller 1400-tallet.
  I Hages kapel i det sydlige sideskibs vestfag er der endvidere en udmaling af hvælvet fra omkring år 1900, som har erstattet en tidligere fra 1852. Den nuværende udsmykning er efter sigende udført med inspiration fra kirkerummets kalkmalerier og er sammenstykket af bl.a. diverse middelalderlige ornamenttyper.
  I kirken er der en døbefont af sandsten fra omkring år 1625. I den cylindriske kummes sider er indfældet tre kridtstensrelieffer af omskærelsen, dåben i Jordan og Kristus, der lader de små børn komme til sig. Reliefferne adskilles med båndslyng og dækker kun halvdelen af kummen, hvis bagside er uden dekoration. Foden har fire volutbøjler, hvorimellem der er guirlander.
  Prædikestolen ved skibets nordside er bruskbarok med forvredne og bevidst monstrøse ornamenter. Den er fra 1630-1632. På opgangspanelets fire glatte felter er fastgjort relieffer af evangelisterne, og herimellem er der som på stolens hjørner hermer, dvs. halvfigurer på halvsøjler. De forestiller dyderne (tro, håb, kærlighed, retfærdighed, sandhed, styrke, mådehold). I stolens fag er der felter med relieffer af bebudelsen, Kristi fødsel, kongernes tilbedelse, indtoget i Jerusalem, Kristi dåb og flugten til Ægypten. Manglen på kronologi i rækkefølgen må skyldes en senere istandsættelse. Underbaldakinen, støttesøjlen og alle hængeornamenter er senere. Rygskjoldet mellem stolen og himlen flankeres af bruskvinger og har to skælsmykkede arkadefelter med ophøjet intarsia af gult træ. Himlen, hvis underside og gesimsfrise også har intarsia, krones af hjørnefigurer af engle, som alle bærer kors. Det rige, men ret plumpe, snitværk skyldes samme snedker som altertavlen i Fanefjord. Stolen står i renset træ.
  I skibet hænger der en skibsmodel af et fuldrigget linjeskib med tre kanonrækker. Som galionsfigur har det en kronet kvinde, og på agterspejlet står der malet ”Justitia HLB 1718”. Modellen skal være lavet af Hans Larsen Bergen, der i slaget i Køge Bugt i 1677 var styrmand på Justitia.
  Alterbordet med kors er udført i 1990 af Alan Havsteen-Mikkelsen. Det består af en massiv bordplade på fire par af skråtstillede ben på halvkugler. På alterbordet står der et kors bøjet i metal.
  I kirken er der desuden flere portrætmalerier og et maleri af korsfæstelsen fra omkring år 1700, som angiveligt er en kopi efter Domenichino.
  Det nordlige sideskibs vestligste fag er indrettet til det Moltkeske Gravkapel. Her er der to kister, hvoraf den ene er en profileret, kobberklædt kiste med løvefødder, relieffer og ornamenter af bly. På langsiden er der et messingdrevet Moltkevåben, på låget en blystøbt skriftplade over Caspar Gottlob Moltke, Etatsråd og Amtmand over Møens Land og Bågø (1668-1728). Den anden kiste er en gråflammet marmorkiste med indsatte hvide felter. På låget er der en hvid indskriftplade over Ulrica Augusta von Moltke født Huusmann (1688-1759).
  Det sydlige sideskibs vestligste fag er indrettet til det Hageske Gravkapel. Her er der en anselig marmorstele, som krones af palmetter. Under en relieffigur af Friheden har den indskriften, ”Johannes Hage fød 2. April 1800 død 16. Septb. 1837. Hvor Herrens Ånd er der er Frihed”. Mindesmærket af H. V. Bissen blev rejst i 1852, hvor også kapellet blev malet af dekorationsmaler Georg Hilker. Bemalingen er dog senere erstattet af nyere maling.
  På det sydlige sideskibs østvæg hænger der tre epitafier, dvs. mindesmærker, fra 1600- og 1700-tallet. Der er desuden bevaret fire gravsten fra anden halvdel af 1700-tallet.