text: NORDVEJEN NORDVEJEN INDTRYK AF NORSK NATUR MED ILLUSTRATIONER GYLDENDALSKE BOGHANDEL - NORDISK FORLAG - KØBENHAVN - MCMXXXIX JOHANNES V. JENSEN COPYRIGHT 1939 BY GYLDENDALSKE BOGHANDEL NORDISK FORLAG - COPENHAGEN OPLAG : 3000 EKSEMPLARER KLICHEERNE TIL ILLUSTRATIONER OG OMSLAG UDFORT AF NORDISK REPRODUKTIONSANSTALT PRINTED IN DENMARK GYLDENDALS FORLAGSTRYKKER I KØBENHAVN INDHOLD En Dør ind til Norge 7 Norges Communikationer 12 Nordbaggen og Vildhesten 21 Norsk Natur 32 Højnorge 49 Norge fra Luften 73 Flyveren 85 En Simadals - Saga 88 Tor og Hrungner 102 EN DØR IND TIL NORGE EN af de Gange jeg har besøgt Norge kom jeg langs Sydkysten med Rutebaaden , som lagde ind ved forskellige Kystbyer , hvoraf en gjorde sig erindret ved en særlig frapperende Indsejling ; det staar mig ikke mere klart hvad den hed , eller hvor længe det er siden . Kysten gaar her stejlt ud mod Søen , fuldstændig nøgent Fjeld , ikke truende højt , men lukket og afsluttet som en Mur . Vi havde Kysten paa højre Haand , ret nær , og rum Sø , Skagerak , ude til venstre , temmelig uroligt og med Brændinger ind mod Barrieren , hvor Søen rendte op med Skum paa Toppen og sank ned igen , som Havmænd der forgæves stræbte op paa Klippekysten . Ethvert Indblik til Landet var spærret , kun de nøgne Granitmure , foroven puklet og med dybe høvlede Spor af Istidens Arbejde . Et Sted oppe paa de bratte Affald tegnede sig noget som et gennemskaaret Fingerbøl , det halve af en Jættegryde ; et Vandfald havde dundret ned her en Gang gennem en Slugt i Isen , som havde ligget vel et Tusind Meter over Stedet . Intet Land bærer sin Tilblivelse skrevet paa sit Bryst som Norge . Milevidt stod Muren , med et Forbjerg skudt ud , som vi rundede , med Udsigt til en ny Mur . Forbjerget var højere end de andre Omgivelser , som en Bastion i Muren , og idet det fortonede bag os viste det en Top , der antog 8 NORDVEJEN Skikkelse af en Mand , hvilende i sig selv i en siddende Stilling som en Skrue , med en oprakt Skaldepande og nogle lyse Aarer i Fjeldet , der saa ud som et stort Skæg , en indsunken Figur i Sten med blinde Træk , sat til Forpost for Landet , udslettet , men besynderligt talende . Saadan har han vist sig for de tjærede Skuder der nærmede sig Kysten en Gang paa Snorres Tid , og de saltvandsvaade Krigere ombord har gjort sig de Tanker man gjorde sig om Naturen i de Tider , Vildmandsforestillinger , som nok har foranlediget dem til at lægge en stor Bue udenom Forbjerget . Sejlturen varede længe nok til at alle andre Forestillinger traadte i Baggrunden end Indtrykket af en nøgen Fjeldmur til den ene Side og det raa Hav til den anden ; man kunde for den Sags Skyld være sat nogle Tusind Aar tilbage i Tiden . Men denne haarde faste Kyst , tilsyneladende lukket hele Vejen rundt , med Ringe af Salt og Tidevand om Foden af Klippen ud til Havet , ublid , skummel , selv ved Sommertid , den aabnede sig pludselig op i en Fjord , som der ingen Tegn var paa i Forvejen , Skibet krængede over og svang Stævnen ind mod Land ; ved et optisk Bedrag , som man kender ogsaa fra Jernbanetog , saa det ud som om det var Klippen der drejede sig om sig selv som en Dør , et Farvand aabnede sig , Fjeldet revnede , og man saa ind i en Fjord , smult Vand , et Kirkespir , Løvtræer , en lille By af hvidmalede Træhuse , bag et snævert Granitindløb , bratte Skær faa Meter fra Skibssiden — og saa lukkedes man lige ind i Norge ! Om man havde stukket en Nøgle i Fjeldsiden og laaset den op , kunde man ikke være bleven mere overrasket . Det var tidligt om Formiddagen , i godt Vejr , tindrende Junisolskin , udenfor Kysten havde det været blæsende og raat , med salt Luft , men da vi kom ind i den lille Lomme af en Fjord , og den lukkede sig om os , var vi midt i en Skærsommer , grønne Lier rundt om , en lille solet By , Vindstille , bagende Solskin og Skærsommer . Det vil sige , det var hvad vi vilde kalde Foraar , tidlig Juni , for Aarstiden er nogle Uger bagefter oppe i Norge , Birkene stod endnu i det spæde lysegrønne Løvspring . Saaledes kan man faa et Efter - Foraar til givende , netop ved at rejse nordpaa . Skulde jeg komme igen for at genfinde Fjorden vilde jeg spejde efter et stort lyst Haar oppe under et Fjeld , det kender jeg Fjorden paa i min Erindring . Ind under den bratte Inderside af Fjorden , som Damperen laa tæt ved , lige overfor den lille Kystby , strakte sig en smal Hylde , som var dyrket , et Hus stod derpaa , ved Huset vaskedes der , og en ung Pige med et stort gult bart Haar i Solen gik fra og til og skyllede Tøj ved en Kilde et lille Stykke fra Huset . Denne Kilde laa ved Foden af en fuldstændig lodret Klippe , sort og vaad , som gik vel et halvt Hundrede Meter tilvejrs og tabte sig øverst i Landet bagved , som var bevokset med Skov , og foran Kilden gik Klippen ligesaa brat ned i Fjorden . Oppe paa Afsatsen laa Huset og et Par bittesmaa Agre , en Rydning som paa en Haandflade , som man saa ofte ser det i Norge , hvor enhver lille Hylde mellem Fjeld og Strand tages under Opdyrkning og huser en Familie . Fortryllende var Kilden og Pletten deromkring , en lille 0 af Frodighed midt oppe paa det bratte Fjeld . Det vaade Sted stammede tydelig nok fra Vand som sivede ned fra Klippen ovenfor og samlede sig her . En 10 NORDVEJEN ganske lille Eng havde dannet sig paa Hylden , frodige vaade Puder , med et Væld af Engkarse og Nellikerod , og her sad et Par Smaabørn i det Grønne og solede sig med bare Hoveder og nød Sommer , i Selskab med en Ged og et Kid , der stod paa Bagbenene og nippede op ad Fjeldsiden . Den store lyse Pige gik fra og til med sin Vask , skyllede og hængte til Tørring , blændende Linned i Solen paa en Snor ved Huset . Ikke kunde man tænke sig sødere Billede paa Foraaret kommen til Lande end det lille Hjem her under Klippen ! Tilværelsen saa ubegribelig ung , Naturen streng , men gavmild , naar den gav , den lille beskyttede Fjord herinde , staaende fuld af Sol , en smilende lille By , en Rede af Mennesker , med et Gærde for , den haarde graa Kyst , med et aabent sludfuldt Hav og urolige Dønninger udenfor ! Saa skruede Damperen sig ud af den trange Indsejling mellem Klipper igen , Bjerget svang rundt som en Dør og lukkede sig , Kystlinjen rettede sig ud , og der stod man med Eventyret , et Billede som udvidede og udvidede sig i Sjælen , mens man fjernede sig længere og længere derfra . Hvorforblev man ikke ? Hvorfor render man altid fra sin Skæbne ? Naa ja , man havde jo Billet til Haugesund , og saa videre . Men det lille Formiddagsbesøg i Fjorden , hvis Navn man ikke en Gang huskede , fik ingen Indtryk siden Bugt med . I Virkeligheden havde man der staaet Ansigt til Ansigt med Indbegrebet af norsk Sommer , Modsætningen mellem den haarde livløse Fjeldnatur ud til et barskt Hav , og saa den smilende yndige Idyl der ligger gemt indenfor i Fjordene , gennem Dalene og videre ind i EN DØR IND TIL NORGE 11 Landet . Sommerfloraen er den samme som den vi kender fra danske Agre og Enge , vilde Blomster hvor som helst der er en Haandfuld Jord , danske Kærurter hilser man igen i de vaade Sprækker i Fjeldet , dem vi var fortrolige med i vor Barndom . Aar efter kom Billedet tilbage , og Aar efter igen , stødvis , og der begyndte at forme sig noget som et Blik ned i Sagatiden , Historien om en Børste der gjorde Strandhugst paa Norgeskysten , fik en gavnlig Skræk ved Synet af Landets Forpost , men fandt ind i Fjorden og gjorde sig færdig til at slaa Bønder ihjel , indtil han saa den store lyse unge Pige ... saadan skulde Historien begynde . Den er ikke bleven skrevet . Men Indtrykket faar blive staaende som det var , en Dør lukket op til den bedaarende norske Natur . EN DØR IND TIL NORGE 9 NORGES COMMUNIKATIONER MED saadan et langt godt Ord mener man i Norge hvad vi i Danmark forstaar ved „Rejselisten " ; det siger noget om Vejlængder og om at meddele sig til hinanden . Under den Titel skal der her begyndes paa nogle Sommerbreve fra Norge , om hvordan man rejser deroppe nu , hvad man ser og hvad man kommer i Berøring med . De fleste Danske kender kun Norge ved Vintertid , Skisporten der lokker ; her er det den norske liflige Sommer man skal høre om . For 28 Aar siden kunde man læse om en Fodtur i Hardanger , foretaget af Undertegnede , med Overgang over Hardangerbræen ; kun paa den Maade kunde man den Gang komme over Højfjeldet , fra Bergensbanen over til Hardanger . Det var i de Dage da der ogsaa endnu var noget der hed Skyds , Hestebefordring , fra den ene Station til den anden , med de smaa raske Kariolheste , hvorom man bevarer de lyseste Minder . Alle Skydsstationer er nu nedlagt , man forcerer Vejen med Bil . Selv over Hardangervidden kan man komme nu med Bil , efter at den nysprængte Vej fra Geilo og Haugastøl over til Fosli er blevet aabnet . Fast Flyverute gaar fra Oslo hele Kysten rundt helt op til Tromsø , det umaadelige NORGES COMMUNIKATIONER 13 langstrakte Land set fra Luften . Hvad der tog vore Forfædre Uger og Maaneder kan naaes nu paa Dage . Og det skal prøves altsammen . Straks man kommer paa Dækket om Morgenen paa den nye hurtige Rutebaad „Kronprins Olav " ( med en Tanke til hedengange C . P . A . Koch , hvormed man i sin Tid luntede mellem Kysterne ) , hilses man af en Verden totalt forskellig fra Sundet med Sjælland og „den hvislende Bøg " man forlod , lige gribende hver Gang man genser den . Man er allerede langt inde i Oslofjorden , og paa begge Sider stænger de mørke naaletræsklædte Klipper , med den furede Kampesten ned i Søen , og sorteblaa alvorlige Bjerglinjer bagved , den ene højere og fjernere end den anden . Det er som om Landet rækker sig med store slumrende Profiler , alle vendt mod Syd og alle forankret i Roden dybt inde mod Nord . Hele Landet har en dyster , urtidspræget Tone . Dobbelt fortroligt virker det derfor at se menneskelige Boliger inde i Land , Kystbyer , med de lette lyse Træbygninger , der ligner Klynger af Legetøjshuse rystet ud , i Forhold til de mægtige Omgivelser . Man ser Fabriksskorstene , Tømmeroplag , Virksomhed , pyntelige minerede Veje , Fjeldet er ikke klædt alene , som Bjørnson ønskede sig det , det er formet . En Motorbaad med en Sangforening , hvide Huer , staaende paa Dækket passerer paa Vej fra en By til en anden ; det er Søndag , der skal synges . Langs Kysterne aabner sig her og der Udsigten til en lille Rydning og et Par Vaaningshuse , en grøn Plet 14 NORDVEJEN paa en Skraaning i Skoven , med Fjeld ovenover og til alle Sider , fuldstændig isoleret , det beskedneste Torp , og endnu samme Type som den hvormed Norges Bebyggelse en Gang er begyndt . Fra saadanne Rydningsmænd henter Norge sin Kraft . Et Fort med opplantede Kanoner , Olietanke , og en tiltagende Bebyggelse i Land , Sommerhuse og Villaer , markerer Indsejlingen til Oslo , der ligger i en Storbytaage inderst i Vigen , med Hovedøen og det gamle Krudtmagasin med det røde Tegltag foran , uforandret , som for Aartier siden . Men Skærene herinde , som før laa nøgne , er nu tæt bebygget med Sommerhuse og Kolonihaver , tæt op ad hinanden som Bikager . Alle vil ud af Byen , ud i Naturen , Resultat : Sammenpakning ogsaa der . De kendte Landemærker der indrammer Oslo lukker sig op og skruer ind i Synskredsen , efterhaanden som Skibet naar ind , Holmenkollen , der staar som en spændt Bue op mod et Himmelhjørne , Grefsenaasen med sin puklede Kontur op mod et andet . I Erindringen er Grefsenaasen associeret med de norske lyse Nætter , her bagved staar Solen , halvt paa Skrømt gaaet ned , som bag et Skærmbræt , med en lysende Aura over Aasen endnu ved Midnatstid i Sommermaanederne . Skønnere Vartegn over en By gives ikke . Længere ude som et Par fjerne Forposter staar Skaugum og Kolsaas med de to fysiognomisk saa velkendte stumme , sovende Profiler , halvt forsænket af Distancen . Det er Oslodalens Fylgjer , ved Indgangsporten til Norge . Saa sætter man da Fod paa Carl Johansgade igen , og bliver som andre Gange før ved første Indtryk slaaet af hvor Slottet ligger højt , Gaden NORGES COMMUNIKATIONER 15 virker som en Hængebro , med Slottet som et Brotaarn for den ene Ende og Stortingsbygningen for den anden . Oslo er meget forandret , det gamle Christiania i mere end een Forstand forsvundet , Tempoet skrappere , Udvidelser og Modernisering hvorhen man ser . I tidligere Tid strakte det gamle Akershus sig ud til Søen og delte Havnen i to Dele , nu er der aabnet Passage udenom , af en luftig , frigjort Virkning , naar man erindrer den forrige Afspærring . De der husker langt tilbage i Tiden ser endnu for sig det gamle Vika , en uhyggelig lille frønnet Træby nede ved Havnen , med Minder knyttet til sig der leder Tanken hen paa Dostojefski . Træk herfra kunde vist i Virkeligheden føres tilbage til de gammelnordiske Markeder , der gik forud for Byerne , og den Sædernes Haardhed man kender glimtvis fra Sagaerne . Vika er nu forlængst sløjfet . Og sammen dermed er en egen russisk Type man for Aar tilbage kunde møde nede omkring Havnen , Søfolk , Kuske , med noget af Mujiken over sig , en Klasse under Klasserne , forsvundet fra Oslo . Selv i Rusland vil den jo forsvinde . Det er Amerikaniseringen , sammen med Arbejderbevægelsen , der gør sig gældende . Hvor en Gang Vika laa rejser sig nu Oslos nye Raadhus . Allerede langt ude fra Fjorden bemærker man i Bytaagen to højt opragende røde Murmasser af en kubisk Form , og maa tænke paa Taarnene i Alhambra , eller man forestiller sig det er et Par mægtige Kornsiloer ; det er de to i Højden byggede Fløje af Raadhuset , som endnu er under Opførelse . Bygningen er af Skyskraberdimensioner , en Snes Etager høj . I Modsætning til nyere norsk Arkitektur , som har været behersket af Graniten , er her anvendt Tegl , en til Øjemedet brændt stor Form , af Munkestensstørrelse , og af en kraftig rød Farve . Bygningen er holdt i ren Kassestil , med et lavere terningformet Parti og de to taarnagtige Fløje , som er rektangulære i Gennemsnittet . Foroven ender de i en Bredde Murværk uden Vinduer , idet de langstrakte Rum her faar Ovenlys . Denne massive Topetage hviler ligesom paa Piller , Murværket mellem de høje smalle Vinduer nedenunder , en ejendommelig Virkning , der leder Tanken hen paa Dogepaladset i Venedig , hvor en kompakt Murmasse ogsaa er stillet ovenpaa en opløst Underbygning af Piller . Det er næsten som om der er tænkt derpaa , for ogsaa paa Raadhuset i Oslo er Murstenene lagt i Mønstre , ligesom paa Dogepaladset . Bygningsformen forekommer vist netop kun i Venedig , saa vidt mig bekendt , og her forklarer den lokale Oprindelse sig selv , ved Iagttagelse paa Stedet , den maa stamme ned fra Pælebygningen ; Venedig var i sit første Anlæg en Pælebyggerlandsby . Man staar her overfor et kuriøst Tilfælde af Ideers Vandring og Forvandling , en underbevidst Tradition i Faget : Motiver fra en Middelalderby i Adriaterhavet , der har optaget Træk i sig fra Bronzealderen , og som har sat sig Spor i et funktionalistisk Bygningsværk i Oslo , rejst paa et tyve Etagers Skaft ! Naturligvis , de ydre Stilantydninger er uvæsentlige , Hensynet til Bygningens Anvendelse har været afgørende . Den slaar ethvert andet Indtryk ned end det man har af Masse og Simpelhed . Ved den Maade hvorpaa den ranker sig stejlt i Højden taler den om voksende Kræfter , som staar bagved . 16 NORDVEJEN Det er Oslo , Byvældet , der lader sig mærke , i en anden Stil , men i Dimensioner ikke under den Energi der udgaar fra Slottet eller Stortingsbygningen . Her som andetsteds er der noget i Tiden selv , der vokser og vinder i Magt . Oslo er paa en Søndag præget af marcherende Drengekorps og store Rutebiler i Gaderne . Ingen Aviser udkommer i Oslo om Søndagen , en Faste som man søger at raade Bod paa ved at gaa i Biografteater og se „Den glade Enke " , Lehars gamle Operette , filmatiseret , med Jeanette Mac Donald og Chevalier i Hovedrollerne . Det var altsaa det der bedaarede Verden den Gang i Begyndelsen af Aarhundredet ! Verdenskrigen var slem , og Efterkrigstiden ikke bedre , men Førkrigstiden — lykkeligvis , vi skal aldrig se den igen ! Der ryges ikke i Biografteatret i Norge . Ikke engang i det formløse Amerika taales Tobaksrøg i Biografen . Kun i Danmark og i visse Balkanstater formodentlig er det tilladt . * Ved Pinsetid staar Studenterlunden grøn foran Nationalteatret , friskudsprungne , skære Lindetræer , vædet af en mild Regn . Kastanierne og Syrenerne bruser i fuld Blomsterpragt , efter at de var afblomstret nede i København ; Foraaret kommer et Par smaa Uger senere herop . Udenfor Byen staar Græsmarkerne tæt med de højstilkede Frødun efter Mælkebøttens Afblomstring , en Nuance i Aaret , Foraarets Overgang til Forsommeren . Rønnens Blomstring oplevede jeg for anden Gang i Aar , oppe paa Ekeberg , hvortil jeg gjorde en Pilgrimsgang i en stille Vaarregn . Jeg tilbragte en Sommer her for mange Aar siden paa en lille Bondegaard der laa oppe 18 NORDVEJEN paa Sletten , her sad jeg paa et Loftsrum i et Udhus og skrev , og den lysende Himmel ovenover Grefsenaasen , hvor Solen stod bagved , som jeg kunde se fra min Seng , blandede sig i mine Drømme , Natten var saa lys , ikke altid var man klar over om man sov , eller om man var vaagen . Jeg kom vist for Skade at væve Maanen og Rønneblomsterne og et og andet Møl og den gule Himmel , og nogen Ungdomskummer , i Forbindelse med et Knippelhelbred , Sovehjerte og Synskhed , sammen med Christian II og den danske Mikkel , Folkevisen om Aage og Else , og Albrecht Durer , lykkelige Vildelser , Ulivssaar , Agoni og Død , til hvad der skulde være en streng historisk Roman ; af den Sommer paa Ekeberg , lyse Nætter , Drøm og Virkelighed vokset ind i hinanden , blev „Den store Sommer " , et af Afsnittene i „Kongens Fald " . Det er sine 40 Aar siden nu . Men den lille Gaard ligger da deroppe paa Sletten endnu , med Udsigt til det rygende Oslo dybt nede i et Hul og Grefsenaasen staaende med sin Pukkel , uforanderlig , bagved . Og i det vilde Krat oppe paa Ekeberg , med bræskurede Gulve af Fjeldet i Lysningerne derimellem , det skønneste Glaciallandskab , duftede Rønnen , vaadt og svalt og intimt , vældigt , ganske samme Henrykkelse , samme Ve , som for alle de mange Aar siden . Af Natteregn var Rønnen vaad og dufted i den lyse Nat , en lønlig , øm Dryadegraad , forhaabningsfuld og dybt forladt . NORGES COMMUNIKATIONER 17 Der gaar en Aand i Busk og Skov og rører Rønnens spinkle Løv , et Liv som havde sin Forlov > — hvor og hvornaar ? — og nu er Støv . Ja , gik det ikke som han tænkte , den urolige unge Vagant , der skulde skrive om Middelaldermennesker for 400 Aar siden og blev forfærdet over Livets Flygtighed , alt hvad han fik ud af Historien , et Pust i Haarrødderne , som var ogsaa han lidt død allerede , hvirvlet hen og lagt i Graven ? Kræfter og Fantasi har man til at gennemlide Livets Korthed paa Forhaand , naar man er ung . Naar det saa endelig er kommen som man tænkte , alle Aarene , har man Filosofi . — Har man det ? * Fra Oslo gaar Vejene op gennem Norge , Baner , Rutebiler , Kystbaade , Fly , som det kort og godt hedder i Norge , hvormed menes enhver bevinget Ting , fra en Flue til en Flyvemaskine , man breder et Kort ud foran sig og studerer det lange Land . Et Reliefkort ønskede man sig , og der burde være et stillet op et Sted i Oslo i saa tilstrækkelig stor Maalestok at man med et Blik kunde overskue Landets Plastik , fra den bratte , spaltede Vestkyst ind over Plateauerne til Grænsen og ned gennem Fjordene . Nu forbereder man sig paa at tilegne sig det gennem Øjet ved Selvsyn , læser lidt over paa Norges Geologi , og det kribler i Fødderne efter at føle Fjeldet under dem igen . NORGES COMMUNIKATIONER 19 Og man triller paa Kortet med et lille Hjul , der paa en Skive angiver Vejen i Kilometer , op ad Numedal og videre til Fosli : det skal være den Vej , op til Højfjeldet og Hardanger . 20 NORDVEJEN NORDBAGGEN OG VILDHESTEN EN Bekymring bliver man berørt af naar man kommer op til Norge og ser at hele Landet er motoriseret , Biler paa alle Veje , her som andetsteds — hvad Skæbne venter der vor Ven , Nordbaggen , den lille norske Hest , er den helt overflødig , skal den forsvinde fra Landet ? Som Skydshest er det forbi med den , det lille lette Enspænderkøretøj med to Sæder og en Plads bagpaa til Kusken , Kariolen , ses ikke mere paa Vejene ; som officielt Kommunikationsmiddel er Skydsstationerne nedlagt , en kommende Generation vil ikke vide hvad det var . Et særligt nationalt Træk er herved kommen til at høre Fortiden til . De der i sin Tid kørte med Skyds i Norge vil bevare Erindringen om et eget mageligt Tempo og rigelig Lejlighed til at se sig om i Landskabet man kørte igennem , til at leve med det , i Selskab med den charmerende lille Hest og et eller andet faamælt Individ af norsk mælkefodret Bondeungdom ved Tømmerne bagpaa . I Stedet for Hestelugten paa Landevejene er nu kommen Benzinlugten . Skydsgutten er bleven Chauffør . Oppe i Fjeldene , hvor de moderne Bilveje snor sig i Serpentiner , kan man endnu , hvis man er kendt , finde de gamle forladte Bygdeveje , som gror til med Skov igen , i brat Land kun Ride - eller Kløvveje , smalle Passager gennem Skoven i Lierne med Stenene stikkende op i Sporet , f . 22 NORDVEJEN Eks . den bratte Vej fra Fosli ned gennem Sluget ved Vøringfos og videre ned i Maabødalen . Ad den Slags Veje kom man i sin Tid til hinanden , mange Generationer i det gamle Norge kendte ikke anden Rejsemetode . Her kunde man møde Kløvhestene , før de nye Veje og Automobilernes Tid , under Opstigning , set i en Forkortning ovenfra og arbejdende i Bovene , nikkende af Energi , det saa ud bogstavelig talt som om de krattede sig op med Neglene . Undertiden var det Tømmer de slæbte op , en Planke paa hver Side af Kløvsadlen , og det var da et Syn at se hvor intelligent Hesten sigtede i Kroppen med de langt fremadragende Ender af Tømret i Kurverne for at holde dem klar af Træerne paa begge Sider af Stien . Næseborene stod som Tragte paa Dyret , hele Hesten præget af Arbejdsiver , Styrke og Bonsens . Endnu kan man se Nordbaggen i Arbejde paa Fjeldgaardene , hvor man skyder Sten og rydder til ny Mark , den lille Hest drager af med Læsset paa de lavhjulede Vogne man bruger deroppe , paa en egen viljekraftig og økonomisk Maade , gør sig lav naar det kniber og spænder i med Bagparten , sejg i Bevægelsen eller med Smæld , eftersom Føret er ; den er en Kunstner til sit Arbejde . Nordbaggen er jo en Bjerghest , og selv om Motoren overtager Rejsetrafiken vil den vedblive at være uundværlig , heldigvis , for det norske Landbrug , der som oftest er knyttet til vanskelige Terrænforhold . Man kan se Agre saa stejle i Norge , at de leder Tanken hen paa Mark Twains Bemærkning om Bonden i Schweiz , der faldt ud af sin Mark ; Nordbaggen falder ikke ud , den klatrer til Himmels med Ploven og staar paa Hovedet den NORDBAGGEN OG VILDHESTEN 23 anden Vej ned igen . Ved Tømmerhugst og i vejløs Skov vil selv Traktoren aldrig kunne afløse Hesten . Gammel Kløvvej i Fjeldet Man taler om den norske Hest som en Enhed ; der er to Varianter , Dølehesten nede fra Gudbrandsdalen og de østlige brede Bygder , den er gerne brun af Farve og har lagt til i Størrelse , man vil kalde den en Kleppert , hvorimod Fjord - hesten , der er lys i Farven , den kendte 24 NORDVEJEN gullige Lød , som man ikke har nogen rigtig Betegnelse for , nærmest maa kaldes en Pony . Det er den man tænker paa naar man bruger Benævnelsen Nordbaggen . Bjørnson har skildret dem begge i en Krydsning af Dølehesten og Fjordhesten : Blakken , det pragtfulde Prosastykke , der indeholder ligesom en Kontur af hans eget suveræne Temperament , og som i en komprimeret Form giver et mærkelig stærkt Kulturbillede af Norge for nu næsten hundrede Aar siden , i nær Slægt med Sagaen . Fra Nordbaggen nedstammer i lige Linje den islandske Hest , bragt op til den fjerne Atlanterhavsø af de første norske Indvandrere for et Tusind Aar siden ; skønt det ikke direkte omtales i Sagaen maa man forestille sig den med ombord paa Havskibene , stampende i Tiljerne og med det hvide vendt ud af Øjnene mod Søerne ; meget har Hesten prøvet , ogsaa det tog den med . Opholdet paa Øen har ikke forandret meget paa Hesten , den er fremdeles af Ponystørrelse , med et stort Hoved , men vist lidt kortere i Benene , og noget mere ragget , det ublidere Klima , der har klædt den bedre paa . Hesten var i Vikingetiden Nordboens kæreste Fælle , nær forbunden med hans Ritus , saavel i Norge som paa Island , hvorom man hører meget i Sagaen , navnlig om Hestkampe , Hingste man satte op mod hinanden , hvor det gik saa lidenskabeligt til at man slog hinanden ihjel med Stave og Bidsler . Til Væddeløb egnede de sig mindre , de var gode Travere , men bar ikke Alverden . Om Rolf Ganger , Erobreren af Normandiet , hedder det at han var saa stor at ingen Hest kunde bære ham ; relativt NORDBAGGEN OG VILDHESTEN 25 betragtet behøver han da ikke at have været saaovermægtigt stor endda . Til Kørebrug har Nordbaggen nok været skattet , man tænke paa Slæderne og den henrivende Vogn man har bevaret fra Osebergfundet : et Par rappe fnysende Fjordhingste for , hu , hej , det havde været værd at se ! Jeg vilde lade saadan en Vogn gøre , en tro Kopi af Osebergvognen , med de brede skarpe Fælge og den smalle Fadding , spænde et Par Nordbagger for , og tage Følgerne . Det burde prøves . Saavel den islandske som den norske Hest stammer direkte ned fra Vildhesten , der var udbredt i Evropa under Istiden ; zoologisk og anatomisk set er det den samme Hest . Et endnu levende kronologisk Mellemled kendes , den saakaldte Prjwalskys Hest . Man udtale det som man kan ; det lyder nærmest som en Vrinsken . Prjwalsky var en russisk Opdagelsesrejsende , der første Gang saa Dyret i vild Tilstand paa Stepperne i Dschungariet , dybt inde i Midtasien . Siden er nogle Eksemplarer blevet indfanget af Hagenbeck og har været at se i Hamburg og i Bronx Park i New York , hvor de endogsaa har formeret sig . Jeg har haft Lejlighed til at se dem og beskrive dem for Aar tilbage . Foranledningen er bleven aktuel igen og tør omtales i Temaets Interesse . Det drejede sig om en Hestetand , som jeg fandt i et Bopladslag fra Stenalderen ved Roskildefjord og mente var en Vildhestetand , en Antagelse som de Kyndige den Gang ikke kunde gaa ind paa ; Hesten var ikke kendt før i Bronzealderen , og derved blev det . I en Publikation , „Aar - bog 1916 " , kan man om man vil læse de 26 NORDVEJEN nærmere Omstændigheder derved . Imidlertid blev sikre Spor af Vildhesten her i Landet fundet nogle Aar efter , først ved Fjerritslev oppe i Vendsyssel og nu for nylig paa Fyn , et helt Skelet , i Lag der viser saa langt tilbage som til Rensdyrtiden endogsaa ; saa Vildhestens Forekomst i Danmark allerede i tidlig Oldtid er dermed fastslaaet . Jeg forestillede mig , dengang man ikke vilde anerkende den Vildhestetand jeg havde fundet , at en Rudel af de smukke raske Dyr stod nede ved Grænsen i Holsten i en Halvkreds , lystne efter at komme over ; men en lille Stenaldermand , med Herluf Winges Træk , stillede sig ubønhørlig i Vejen , og saa maatte Flokken jo gøre omkring , slog op med Bagbenene og forsvandt i en Støvsky sønderned igen . Nu har Billedet forandret sig , jeg ser Hestene komme igen , og den venlige Degerbøl hilse dem Velkommen med en Græstot i Haanden , og ind over Grænsen traver de allesammen , fornøjet vrinskende , og fordeler sig paa Tundraen . Det gaar undertiden saadan for Arkæologien , det der ikke er for den er ikke , indtil det viser sig at det har været alligevel . Hvordan den diluviale Hest saa ud kan man danne sig en Forestilling om ved at lægge sammen hvad man ved fra Hulebeboernes Tegninger og Udskæringer i Frankrig , og hvad man kan se sig til paa Prjwalskys Hest . Fysiognomisk er Identiteten aabenbar , de samme Dimensioner , det forholdsvis store Hoved med den voksne Hestekarakter , den stutte Manke , som den har tilfælles med Zebraen ; selv den ved Roden lidt tyndhaarede Hale kan genkendes paa de forunderligt klare , talende Tegninger fra Istidsmandens Haand . Halfdan Egedius: Sommer NORDBAGGEN OG VILDHESTEN 27 Vildhestens store benede Hoved med de enormt udviklede Underkæbegrene vidner om et langt Liv paa Steppen , en Jordperiode , uden anden Næring end Græsser , visne den største Del af Aaret ; en Halmæder blev Hesten , med en Kvern i Kæben og Møllestene til Tænder . Prjwalskys Hest er steppefarvet , halmfarvet , som den diluviale Hest sagtens har været det , og herfra kan man da hente en Bestemmelse til Nordbaggens Tegning , den har den fra sine Omgivelser en Gang , fra Steppen . Men den er lysere end Vildhesten , med en stærkere Afsætning af den mørkere Hale og Man ; som de lyse Nætter i Norge er den farvet , kunde man næsten sige , naar man ser hen til dens Omgivelser nu . Den er lidt større og kraftigere end Vildhesten . Der findes paa Galleriet i Oslo et Maleri af den unge alt for tidligt afdøde norske Maler Halfdan Egedius , af en Fjordhest , med en Rytter som rækker sig op efter Frugterne i et Kirsebærtræ , det giver Hestens Lød med al det Trylleri Naturen har opsamlet deri , en af Steppen og de lyse Nætter mættet panisk Farve . Man ser ikke længe paa Nordbaggen , dens trinde strakte Form , men især Manken , der af Naturen er kort og opstaaende , som om den var klippet , før man i Tanken finder tilbage til en Fætter af den , den antike Hest , som man kender den fra græsk Skulptur . Mest slaaende virker Slægtskabet naar man betragter Rytterne paa Parthenons Nordfrise i Athen . Det er ganske den samme stutte afskaarne Manke man kender fra Nordbaggen og Vildhesten , et primitivt Træk hos Hesten , den antike Hest er af Kleppertstørrelse , trind og strakt , Rytternes Ben rager et godt Stykke nedenfor Bugen , NORDBAGGEN OG VILDHESTEN 29 Kavaleriheste i nærmere Forstand har det ikke været . Antageligt har Hesten tjent til hurtigt Fremstød af Fodfolket , men kæmpet fra den har man næppe . 30 NORDVEJEN Den antike Hests Manke afgiver Nøglen til den antike , specifikt græske Hjelm , hvis Udvikling lader sig forfølge fra den arkaiske Tid , Vasemalerierne , til den sene klassiske Kunst . Det begynder med selve Hestemanken ovenpaa Hjelmen , antagelig med et præhistorisk Trin forud , hvor man har taget hele Hestehuden med Manken paa Hovedet ; Lighedspunkter kendes andetsteds fra ; den sidste Fase er den tiloversblevne Form , en høj Kam støbt i et med Metallet ovenpaa Hjelmen , men endnu med Hestemankens Kurve bevaret . Saaledes gaar et Motiv fra Naturen over i Ornamentiken . Naar man husker fra det ene til det andet kan man derfor omvendt ved Betragtning af Nordbaggen og dens rejste Manke faa et Indtryk igen man kender fra den antike Heraldik . Raskhed , Vælighed og Flugt er det psykologiske Moment der knytter sig dertil , Egenskaber en Fjende havde Grund til at frygte , ligesom man indjog Skræk ved at tage Løvens , Vædderens , Oksens eller Vildsvinets Tegn paa Hovedet , naar man gik i Kamp . Paa et eller andet Tidspunkt er Hesten kommen til de gamle Grækere , som den kom til Ægypterne , fra samme Udbredelsessted som det Nordboerne havde den fra , fra Østen , Steppeomraaderne i Asien . I Sydrusland levede en Vildhest , Tarpanen , som nu er udryddet , men som man mener var identisk med Prjwalskys Hest ; maaske er det derfra de Gamle fik deres første Gangere . Hestens Historie er en lang Historie ; den maa have en Ende her . 28 NORDVEJEN Paa umistelig Maade er den indlevet i vore Fædres Liv og burde aldrig rives ud af vort Hjerte , selv om hurtigere Befordringsmidler bringer os over Bunden end den . Ingen Steder gør Hesten Indtryk af at være et Led af Familien , god Kammerat , som i Norge , villig lægger den sig i Selen , med en firføddet Forstand , køn er den at se paa , en sund proper Skabning ; faa Heste er saa vokset sammen med et Landskab og en Befolkning som Nordbaggen . Derfor , naar jeg har set den andetsteds , solgt ud af Landet , har jeg ikke syntes det var Ret mod Dyret . „Jeg for min Del har vist aldrig senere været saa stolt af noget , som jeg den Gang var af Blakken , naar jeg stod mellem Bønderne og hørte de smældende Lovord , " slutter Bjørnson sine Erindringer om Nordbaggen . Og med hans Ord skal der sluttes her . NORDBAGGEN OG VILDHESTEN 31 NORSK NATUR I følgende syv Etaper kørte vi op i Hardanger og tilbage igen : Fra København gennem Skaane og Halland til Halmstad , videre over Gøteborg og den norske Grænse til Halden ; fra Halden over Moss med Færge til Horten , og over Kongsberg op gennem Numedalen til Nore ; fra Nore over Gejlo , Haugestøl og Hardangervidden til Fosli ; derfra ned igennem Maabødalen til Vik ; fra Vik langs Sørfjorden i Hardanger til Odda , og over Røldal - og Haukelifjeldene ned i Telemarken , til Aamot ; endelig den sidste Dagsrejse ned til Larvik — Frederikshavnfærgen . Hele Turen tog en Uge , fra Torsdag til Torsdag . Vor Tids Mennesker jager sig fordærvet , er der dem der synes . Ingenting giver de sig Tid til . Er Forholdene ikke tværtimod det at man vinder Tid og kan naa Alverden , med de moderne hurtige Befordringsmidler ? Vore Bedsteforældre drev det til een Skovtur om Aaret . De brugte Maaneder om en Rejse , som nu tager Dage eller Timer ; det var dem der sad med et Deficit af Tid . Der gives sikkert Folk som Ingenting ser paa en Biltur ; vilde de se noget heller tilfods ? Vognen vi kørte gjorde hele Turen , syv Dage paa Landevejene , uden et eneste Uheld , ikke engang en Punktering , uden saa meget som at lukke op for Motoren . Den har gaaet i to Aar , uden at der nogensinde har været NORSK NATUR 33 aabnet for Værktøjskassen ! Saa driftssikre er Vognene nu , at man ingen Verdens Ting ved mere om de indvendige Dele , de gør sig overhovedet ikke bemærket . De bratte Serpentiner i Højfjeldet var Vognen som skabt for , den skruede sig op som en Elevator , paa andet Gear , naar man havde rundet et Haarnaalsving , med tabt Fart , og Vejen stod som en Stige op mod næste Sløjfe , op kom den . Vejene er bleven til af Bilerne , og Bilerne af dem . En Seværdighed i sig selv er de nybyggede norske Veje , der forbinder Landsdelene nu , mineret ind i Fjeldet langs Dalsiderne , oppe i Urerne og over Passerne , de strækker sig som et Galleri uden Ende oppe paa en Tilskuerplads , hvorfra man kørende ser hele Norge . Til den ene Side staar den sprængte lodrette Fjeldvæg , til den anden et tætstillet Gærde af store Sten paa Randen af Vejen , gerne med Skov og et dybt Fald ned i en Dal , og en Elv i Bunden ; undertiden er Fjeldvæggen overhængende , en sjælden Gang gaar den gennem en Tunnel . Stigningerne er gradet netop som Biltrafik forlanger , og Vejene er vel banet , men usigtbare , idelig om Hjørner , og smalle , ofte saa smalle at Nicher med Mellemrum er hugget ind i Vejsiden , for at modgaaende Køretøjer kan holde stille for hinanden . Et selvfølgeligt Hensyn vises , naar to Vogne kommer i Bekneb med hinanden , et sigtende Hoved hælder sig ned fra Førerpladsen , og Afstanden , Tommerne , maales med Øjnene , den der har Fald bagud bakker , begge Parter firer og kniber sig ind , forbi hinanden kommer man , og hver Gang med et behageligt Indtryk af et Medmenneske . Ingen Steder er Vejen farlig , selv om det kan krybe lidt i en , med en 34 NORDVEJEN Styrtning paa nogle Hundrede Fod lige udenfor Vejranden ; og kun et Parti af Vejen paa den Rute vi kørte , fra Gejlo til Haugastøl , gik en Smule paa Nerverne , det er gammel Bygdevej , udbedret , men endnu ikke rettet ud eller graderet , den er at køre som en Kastegynge og Karrusel kombineret . Man forberedte os i Gejlo paa at det var en „lej " Vej , og det var hvad det var . Men Vejen , der er over Trægrænsen og aaben , giver hele Tiden Udblik paa højre Haand til den kolossale Fjeldmasse Hallingskarvet , der strækker sig som en milelang Sarkofag op under Himlen , med et Laag af evig Sne øverst og aaret ned ad Siderne med Sne , straalende hvide og blaa , vaskeblaa , Farver , der leder Tanken hen paa en Milt . Vejen fra Haugastøl til Fosli over Hardangervidden er nysprængt , et kæmpemæssigt Minerarbejde , paabegyndt for mere end fjorten Aar siden , og nu fuldendt . I alle de Aar har det været sat til Side at den skulde køres , naar den en Gang blev aabnet , og nu endelig i Aar kørte vi den . Det der bliver tilbage i Erindringen af en Biltur i Norge , af tusinde Indtryk og Detailler , er et stort samlet Syn paa norsk Bjergnatur , saa totalt forskelligt fra Lavlandet man kommer fra , Dimensioner op og ned , en Rejse i Zonerne , fra Løvskovbeltet og op i den evige Sne , og ned igen , alle Aarstider , undertiden oplevet flere Gange paa en Dag . Fra andre Besøg i Norge , Fodture , bevarer man Indtryk af Enkeltheder , som man siden kun ser i Farten fra Bil ; til Gengæld tilegner man sig med den hurtige Stedforandring et Overblik , der ellers forflygtiger sig stykkevis , Landskabets Struktur i det Store . Et helt nyt Blik for et Lands Model - lering følger med at se det i Kædeindtryk NORSK NATUR 35 fra en Bil . Dette Motiv for sig , Norges grandiose Arkitektur fra Naturens Haand , er det der skal drages i Forgrunden her . Nogen substantiel Skildring af norsk Natur som Type er jeg ikke stødt paa ; muligvis staar man den i Norge for nær til at gøre sig den bevidst . Bjørnson yndede ikke Fjeldet ; i Grunden tilhørte han vel endnu Oplysningstiden , som saa det Skønne i det Frugtbare ; derfor var han en Ven af dansk Natur . Et mærkeligt , forbavsende Fjeld oppe i Nordland , jeg saa det fra Luften , har Hamsun levet i Nærheden af ; han har end ikke nævnt det . En god Kilde var Yngvar Nielsens gamle Rejsehaandbog , den store Udgave , nu desværre ikke at faa i Handelen . Hvad her følger er hvad der er bleven til som et privat Ønske hos en Udlænding om at ordne egne Forestillinger om norsk Natur . I Sydnorge paa begge Sider af Oslofjorden , Øst - og Vestfold , kører man gennem brede lavlandsprægede Landskaber med plane Marker og store , fede Gaarde med røde Lader , Kornmarker og Græsgange , frodig Idyl , næsten som paa Sjælland , men Klippen , som overalt bryder igennem , er mere Sverige lig . Nogen Forskel i Landskabet føles ikke , naar man fra Sverige kører ind i Norge , kun Bygningerne faar straks et andet Udseende . For en Sletteboer , der holder en Kampesten hellig , hvis han er saa heldig at have en paa sin Jord , har det en Charme , der gentager sig lige frisk hver Gang , at se Grundfjeldet stikke op af Marken , i Sydsverige og Norge , undertiden med Fjelknaus i en Havremark. Bræskuret Granitgulv i Forgrunden. lange afslebne Gulve , hvor man ved man har en Mil Granit under Fødderne , eller ovnagtige Koller , som mægtige Skaldepander , her og der husstore Flytteblokke , altsammen en Skrift Isen har efterladt sig . Af en uforlignelig Virkning er en saadan naturformet Graniteruption , som Jordens faste Knoglesystem der viser sig , midt i Kornet , klædt med aarhundredgammel Lav og Mos og ofte med hængende Haver ovenpaa af Flyverøn og vilde Blomster , hvor lidt Muld har dannet sig i Revner af Stenen , og Fuglene er kommen med Frø , fortryllende Øer og Skær i en Sø af Korn , som fastholder Landets Urnatur og i det Smaa fortæller hvordan det er bleven klædt . De spredte Blokke afløses efterhaanden af faststaaende Fjeld , lave Koller og Hamre , og her staar Skov , den lette , aabne nordiske Skov , med Løv og Naaletræer blandet sammen , i Lavlandsniveauet med et Havepræg , unge Aske , som meddeler Skovbrynet en særlig sommerbegunstiget Gratie , med de høje ranke , gyngende Skud og det luftige Løv . Op ad den bratte Fjeldvæg man kører forbi staar en ung Bevoksning , Birk , Ask , Fyr , som finder Næring paa en Hylde eller i en Lomme med Jord mellem store Blokke , ofte med Rødderne krybende synligt omkring paa den bare Sten , som Klør Træet slaar i for at holde sig fast . Ingen Steder er Skoven yndigere end her , hvor Naturen byder saa lidt . De vilde Blomster , samme Arter som dem man kender nede i Danmark , frister tappert Livet oppe paa en Kampestens Væg , i en eller anden Sprække , uden synlig Muld , hvor de har faaet Roden ned . Paa Steder hvor Fugtighed driver ned ad Klippen kan man i Mospuderne finde f . Eks . Vibefedt , der gror i danske Enge . Et sødt 38 NORDVEJEN Gensyn er det at møde alle de kendte Urter oppe i Fjeldnaturen i Norge , som venlige Foræringer rakt med en Jættes stenede Næve , smaa spinkle Sjæle der har forvildet sig op mellem Møllestene . Nogle af dem har jeg genfundet omvendt saa dybt nede som i Ægyptens Sand ; saa langt gaar det lille Blomsterfolk . Naar Landet begynder at stige hører Asken , Havebeltet , op , og Fyrren dominerer efterhaanden , en anden strengere Vegetationsnuance . Højere oppe kommer Aspen , det smukke levende Træ med de lysegraa Stammer , frodige som Havrestraa . Til Tops gaar Birken ; og naar den ikke kan gaa længere kryber den , Dvergbirken , helt oppe paa Vidderne , den samme Plante man finder i 15 — 20 , 000 Aar gamle Lerlag fra Tundratiden i Danmark , f . Eks . ude ved Lyngby . Den Rækkefølge der markerer Vegetationstrinene i Danmark , fra Istiden op til Nutiden , genfinder man i omvendt Orden , fra Lavlandet og op i Højfjeldet , i Norge . Men det skal have sin Plads efterhaanden som det kommer . Nede i Lavlandet staar fuld Sommer paa , med livlig Søndagstrafik paa Vejene , Badestederne der drager , Skærgaarden udenfor Kystbyerne hele Vejen ned paa begge Sider af Fjorden , hvor man ligger som Sæler paa det bagevarme bræskurede Grundfjeld , der skyder sig som Hvalkroppe ud i Søen og danner store beskyttede Badekummer , med det solglitrende Hav udenfor . En vind - og saltbidt Vegetation af Buske og vrange Birke finder Vej ogsaa herud og henter Næring i en eller anden Sprække af de nøgne Skær . Det brede begunstigede Land i Foldene havde et rigt Liv allerede i Vikingetiden ; her i Nærheden af Kystbyerne Tøns - berg og Sandefjord , er de store Skibsfund NORSKNATUR 39 gjort , ved Gokstad og Oseberg . Gokstadhøjen ligger i et aabent sydnorsk Landskab , med Badested ved Tjørne al den Gratie Foreningen af veldyrkede Agre og spredte Klipper med en vild Vegetation giver Naturen ; man forstaar at de første norske Smaakonger der dukker op i Historien havde sat sig fast her . Kong Geirstadalf var en Broder til Halfdan Svarte , Harald Haarfagers Fader . Han var Konge over Vestfold og havde sit Sæde paa 40 NORDVEJEN Geirstader , som man kan læse hos Snorre . „Han fik Fodværk og døde deraf , og han er hauglagt paa Geirstader " . Saa siger Tjodolv : Olav styrede sterkt fordum vidt og bredt over Vestmare , indtil Fodværk ved Foldens Kant Bønders Ven overvandt . Paa Geirstader nu den gjæve Hærkonge ligger , dækket i Haugen . Dette Vers staar paa en Bronzeplade indenfor en Indhegning , der er fredet tilligemed Gravhøjen , som er opfyldt og istandsat efter Udgravningen . I Højen har man nedsat en Granitkiste med Levningerne af det Mandsskelet der fandtes i Skibets Gravkammer . At den Døde var Olav Geirstadalf sluttede man af at Fodknoglerne var forandret af en Lidelse i levende Live , sammenlagt med hvad Snorre siger . Egnen omkring Højen hedder endnu Gerstad . Set fra Højen i Retning mod Fjorden kan det spores at et Vandløb er gaaet her op imod , stort nok i sin Tid til at man har kunne føre Skibet op i Nærheden af Højen . I Sandefjord Havn ligger de store Hvalfangerbaade og NORSK NATUR 41 Gokstadhøjen Fot. Bryn Fangstskibe ; Vestfold er endnu Udgangspunktet for Skibsfart og Fortrolighed med Søen som paa Gokstadskibets Tid . Man kunde unde Søhanerne i Sagatiden med deres barske Vaner at se hvilket Liv der nu udfolder sig i Sydnorge . Paa de lyse Landeveje langs endnu uslaaede Græsmarker , der staar tykt som Korn , fulde af Baldersbraa , 42 NORDVEJEN og udsender en Honningduft , med Svaler klippende i den blændende Luft ovenover , møder man smaa Stimer af unge Piger paa Cykle , med Oppakning og i Shorts , et rosenrødt Syn ; uden Tvivl , det vilde have stoppet Aandedrættet paa Kong Geirstadalf , trods daarlige Fødder , hvis han havde kunnet se det ! Velforsynet hvad angaar Lemmer er Norges unge Datter . Forbavsende og næsten ikke til at lære , trods gentagen Erfaring , er det at det sarteste Køn netop skal være udstyret med saa svære Ben . Forlader man Lavlandet og kommer op i Fjelddalene møder man en anden Natur . Dalene er nogenlunde af samme Type , danner Affaldet fra Højplateauet oppe i Midtnorge og fordeler sig i Vifteform mod Øst og Syd , alle førende en Elv i Bunden , udbredte forneden og snævrende sig sammen op imod Højfjeldet . De er trugformet udgravet af Isen , dybt i det haarde Fjeld , U - Dale , som det hedder geologisk , man kan se det , langs Fjeldsiderne staar Klippen høvlet af Isen og rillet , som stukket med en Smørske , enorme Kræfter har virket her , en Slibeproces , der rimeligvis har taget lige saa meget af Fjeldet som det man ser . Øverst i Dalene har Isen arbejdet som med et Huljern , med brat Fjeld til begge Sider . Man kører til at begynde med nede i Bunden , langs Elven , saa paa den ene Side af Dalen , saa paa den anden , over en Bro , ud og ind , fulgt af Bruset fra Elven , og naar Vejen vinder sig op over Aaserne med et Udblik ned til Strømmen , som overalt flyder med Tømmerstokke , hvoraf mange er sprængt op paa Bredderne og ligger som Tændstikker , mens andre paa udvidede Steder af Elven er NORSK NATUR 43 flydt sammen i Flaader og ligner Sivmaatter set ovenfra . Et af Norges Hovederhverv tager sin Begyndelse her og ender nede ved Kyst - Køer paa Landevejen byerne i Form af Trælast , Savværker og Fabrikker . Man lægge Mærke til at Norge ingen Købstæder har inde i Lan « det ; Elvene arbejder alt som paa Samlebaand fra Fjeldet og ud til Kysterne . NORSK NATUR 37 I de endnu forholdsvis rummelige Dale ligger Bygderne , paa plane Overdrev i Nærheden af Elven , og paa Bakker , hvor Moræner er rømmet ud i Dalmundingen ; højere oppe paa Skraaningerne langs Dalsiden , en genkommende Type , ser man isolerede Gaarde paa et grønt Tun oppe i den sammenhængende Skov , med spredte Bygninger og hældende Marker . Landsbyer , i dansk , sammenbygget Forstand , forekommer jo ikke i Norge , ved en Bygd maa man forstaa dyrkbare Trakter , hvor Gaar - dene ligger langt fra hinanden i Lysninger i Skoven . Her raader den egentlige klassiske norske Form for Landbrug . Med Kornet er det smaat paa de faa ryddede Agre , der strækker sig som Forklæder ned fra Tunet ; Hovedvægten ligger paa Høet , der bjerges til Vinterfoder for Kreaturerne . Længere oppe i Fjeldgaardene over Korngrænsen er der kunGræsning . Køerne gaar løse i Skoven , man hører dem fra Vejene , Koklokken oppe i Lierne , i sin Tid endnu af Træ , en egen melodisk Lydpotte , dæmpet af Tykningen mellem Træerne og med en Takt i sig som røber Koens rolige Bevægelser . Undertiden møder man om et Hjørne pludselig en Ko , som er sluppet ud paa Vejen , den norske slanke Fjeldko , som endnu har noget af Vildkoen over sig , med svungne Horn , ofte forsynet med Messingdupper i Spidserne , og rødlig , med hvide Spætter . I Telemarken har Køerne et hvidt Skaberak som en Snedrive tegnet henad Ryggen . Koen er ikke nervøs , naar man møder hende , hun kender Bilerne og fortsætter ustraffelig sin Vej , lige frem i Vejkanten , man kan rolig passere hende . Slet saa let gaar det ikke med Gederne , eller en Drift løse Heste , som man kan indhente oppe i Svingene paa Vej til Sæters i Juli Maaned . Ved den NORSK NATUR 45 Lejlighed træffer man ogsaa nogle af Bønderne , som man ellers sjælden ser uden - Stabbur i Numedalen for deres Enemærker ; de omfatter Bilerne tørt , som anden Fortræd de maa regne med . Med dyb Sympati , og noget som en tabt Erindring , ser man i Forbifarten langt til Gaardene , med de spredte Bygninger oppe paa Tunet , og Skoven og Fjeldet bagved , de be - varer Leveformer som en Gang har været 46 NORDVEJEN fællesnordiske , Skovalderen , der i Danmark ligger et Tusind Aar tilbage i Tiden . Et af Tømmerhusene paa Tunet staar højere end de andre , hævet over Jordsmonnet paa Støtter , forsiret og med skaarne Søjler , som et Smykkeskrin , det er Stabburet , saa karakteristisk for Norge , med al den gammelnordiske Trækultur i Behold . Det er Øksearbejde , en Haandværkerfærdighed som nu ikke mere findes . Paa nogle af de ældste er Tømmeret helt Fyr , af indtil en Meter svære Stammer . Det er særlig i Numedal og i Telemarken man ser disse gennem Slægter nedarvede Stabbure . De er gjort af de samme Hænder der øksede Stavkirkerne , flagrant hedenske Bygningsværker , som uden mærkbar Overgang i Stilen fra Gudehovets Tid er kommen til at tjene en anden Kultus , i begge Fald vildt Tømmerarbejde . Hos Landhandleren oppe i Dalene kan man købe Hvæssestene til Skærpning af Leer , hvad vi kalder Strygstikker , brudt af en dertil egnet Gnejsart , man ser Bonden gaa med dem i Fjeldet og slaa Græs , stikkende i et hjemmegjort skedeformet Trug paa Hoften af Træ , hvori Stenen holdes vaad ; for Aar tilbage har jeg bemærket det , og saa det nu oppe i Fjelddalene igen . Bonden bliver sig selv lig , han lever i en Skovalder den Dag i Dag . Den norske Landbrugstype kan ikke forandre sig , den er givet af Naturen som den er . Stabburet og de andre gamle Mindesmærker fra gammel norsk Tømmerkultur , Vikingeskibene , og Indboet fra dem , de endnu eksisterende Lafthuse , Husgeraadet , en Stil og en Smag som bunder helt ned i Bronzealderen , kan man ikke slippe ; men det vilde kræve en hel udstrakt NORSKNATUR 47 Behandling for sig . Det typiske langstrakte Dal - Landskab , med en Elv i Bun - Fjeldgaard ved Nore den , og indrammet af skovklædte Bjerge paa begge Sider , med Gaarde oppe i Lierne , gaar , jævnt stigende , gennem Numedalen saa langt som til Nore . Her begynder Styrtningerne oppe fra Højfjeldet , de viser sig paa Frastand som et distanceblaat stejlt Pas højt forude , en 48 NORDVEJEN Kløvning mellem Fjelde , med Skaar af Sne øverst paa Toppen , rimhvid Sne , der virker mod den blaa Himmel som Stær i et Øje , en frossen Mindelse at faa nede paa endnu sommerlige Veje ; her op over skal man , og højere endda . I Nore er Faldet oppe fra Højplateauet benyttet til et stort Elektricitetsværk , fire metertykke Rør ligger Side om Side som en Sele ned over den bratte Fjeldside , som bærer Spor endnu af Fossen i sin Tid , der nu er lukket inde i Rørene og træller nede i Turbinerne . Ja , man har sat Timeglasset til at bestille noget her ! Bjergarten i Nore er af en hvid , haard Glans , som ren Kvarts . Et Vandfald buldrer ned her i en Slugt lige ved Vejen . Den hvide Klippe deromkring ligger med Gulve og lange slebne Rygge , hvor Isen har skuret med sin uhyre Vægt . Af det Luftvolumen der staar over Dalen cg Passet kan man næsten se det , naar man tænker sig Truget fuldt af en 1000 Meter dyb , skridende Bræ . Og hvor Klippen er høvlet og poleret af Isen viser der sig ringformede Boller i den , som Spor af Bobler i den glashaarde Masse : den har kogt paa et Tidspunkt . Hvilken Gryde , en Gang i Jordens Ungdom ! Og hvilket Værksted , da Jorden siden blev gammel og Isen ubarmhjertig aad sig ned i den størknede Granit ! Norefjeld , en Forpost for Højnorge , kan ses i Fugleflugtslinje over det halve Land fra Udsigtstaarnet paa Voksenkollen ovenfor Oslo . 44 NORDVEJEN HØJNORGE FRA Nore op til Højfjeldet fører Vejen i højre Side af Dalen , ud og ind , jævnt men uafbrudt stigende , ovenud af Skovbeltet . Paa venstre Haand staar Dalsiden som en Mur , truende nær og ragende op gennem alle Zonerne , nederst Skov , op i totredjedels Højde , hvor Grænsen staar tydelig afstukken ; Resten er det sorte bratte arrede Fjeld , plettet øverst med en grøngraa Beklædning , som er Rensdyrlav . Det er jo ikke saadan at Fjeldet ender i en Tinde , det gaar foroven over i Plateauet , Vidden ; specifik norsk er derfor Betegnelsen Fjeld , til Forskel fra Bjerg . I den snevre dybe Dal er Elven klemt inde og gaar skummende mellem store Blokke , med Katarakter og Stryg ; det er hele Tiden Laagen , som løber ud nede ved Larvik , og som har sit Udspring oppe paa Hardangervidden , den Vej vi skal . En kælderagtig Luftning staar her i de mossede Slugter , hvor Vandet altid bruser og bruser . Øverst er Vejen aaben , det sidste af Skoven er nogle blegsottige , kranglede Birke , mindre og mindre , for hvert Sving Vejen gør . Efter nogle Haarnaalssløjfer er man ovenude af Passet , der markeres af en Turisthytte i 1078 Meters Højde . Stigningen gør ikke noget stærkere Indtryk opad , men vender man sig oppe paa Passet bliver man slaaet af Dybden , det er en Afgrund at se ned i , et blaat 50 NORDVEJEN uhyre Hul i Jorden , lige ned , og svindende i det Fjerne . Her ser man Ravinenmed Isen , den Vej Bræen er skredet , et ufatteligt Pløjearbejde ned i den haarde Granit . Højfjeldet man kommer op paa var en Gang et sammenhængende Plateau , et udstrakt Taffelbjerg , hvoraf Hardangervidden er en Rest , og Dalene , saavelsom Fjordene i Vestnorge , er skaaret ned i Fjeldmassivet af Isen . Maalestokken gaar op for en , naar man kommer i Højden , det er en kosmisk Alen , og Mennesket er jo altsaa et Fnug , som regner med sin lille Levetid . Et Solstrejf illuminerer en Plet dybt nede i Bunden af Ravinen , en Mil nede , et Par grønne Frimærker af Græsgange og et Naalestik af Huse i den blaa Afgrund , det er Bygden og Sommeren man kommer fra . Heroppe paa Passet gaar en kold tynd Vind , aabent til alle Himmelhjørner igen , og nærved paa det nøgne Fjeld ligger Sneen i lange Driver som Lagner paa Bleg ; paa en Times Kørsel har man skiftet Aarstid og er oppe i isafkølet vinterlig Luft . De aabne Strækninger her paa Overgangen mellem Skoven og Højfjeldet er hvad man paa Norsk kalder Hejer , Højfjeldsheder , og hedeagtig er Vegetationen , en lav , til Kulden og den tynde Luft tilpasset Dvergflora , omtrent som i Jylland , men med flere lokale Arter . I Blomst staar Rosmarinlyng , i alle Dele formet som et Træ , haard i Veddet og forkrøblet , men krybende og kun to - tre Tommer lang , som en Magnolie en miniature ; det bliver Syden til heroppe ! Lyng og Mos og Halvgræsser er vævet sammen til et Tæppe af krybende Urter , Revling , Dvergpil og Dvergbirk , en for - tryllende Vildskov i det smaa , som gør sig HØJNORGE 51 lav og bider sig fast i den haarde Klippe . Hvor Terrainet er fladt , med Vandløb , Render og Søer , Fra Hejerne overfor Nore staar Tæppet tykkere , mere moseagtigt , med Kæruld og Ris , Rensdyrlav i vaade Puder , Multer og Blaabær . Først i Juli er her Foraarsblomstring , Ranunkler og smaa sølvhvide Gæslinger paa Dvergpilen ; hyppig er en hvid korsformet Blomst med et sort Øje i Midten , det er Kornel , 52 NORDVEJEN Hønsebær , den staar hvor der er Tørvebund med et engagtigt Præg . Disse Fjeldheder taler dybt til Fantasien og Følelsen , som et lukket Erindringsniveau man har ført med i sin Natur . Rensdyr har gaaet her endnu for Aartier siden ; nu er det et Land for Rypen og Lemænen . Man hører Hjejlen , efter at den er forsvunden fra Jylland . En enkelt Gang ser man en Ravn og hører den sorte Fugls Gravrøst , det anslaar en Node i Sindet som noget en Gang oplevet og for altid glemt , Nøglen til et Skrin der ikke findes . Heroppe paa Hejerne ligger Sætrene . Længere fremme paa Passet vider de sig ud , langsomt kuperet , med Søer og stenede Heder , paa Skraaningerne af dem ses ryddede Tun , med en Indhegning og to eller tre smaa simple Bjælkehuse , et af dem med en Skorsten opstablet af Heller i den ene Ende . En lignende Bygningstype forekommer fra den første Indvandringstid i Amerika , ført over af Emigranterne . Det Landbrug der drives her paa Sætrene er af den tidligste , primitive Form . Fjeldbonden man har mødt nede paa Vejene med sin Drift løse Kreaturer og sin Oppakning paa den tohjulede Kærre flytter derop i de to - tre Sommermaaneder , Kreaturerne slippes paa Græs , og af Mælken gøres Smør og Ost . I Hytten med Skorstenen ser man en stor Pande paa Gulvet , hvori Mælken indkoges , det simpleste selvforfærdigede Husgeraad , paa en Hylde en Kaffekværn af Træ i Form af en Tromle i et Trug , ren Museumsgenstand , og i Rummet i den anden Ende af Huset et Sengested tømret op i et Hjørne . Her sover Budejen . En vidt udspunden fordækt Romantik knytter sig til Sæterhytten og de unge Piger der tilbragte Somrene deroppe ; Hovedparten deraf HØJNORGE 53 har nok været haardt Arbejde . Sæterdriften siges at være i Tilbagegang ; og ikke faa af dem deroppe paa Hejerne ovenfor Numedalen er omdannet til Sommerhuse , engelsk udstyrede Villaer med en Garage paa Tunet ; det er Byfolk helt nede fra Kysterne der søger deres Rekreation her og ejer Jagtdistrikter og Fiskeret i de ørredrige Fjeldsøer . De har ikke valgt den ringeste Del . Men paa det vigende Sæterbrugs Vegne ved man ikke rigtig hvad man skal tænke . Med Sæterjentens Søndag er det forbi . Jeg saa senere andre Træk som vidner om en Krise i den norske Bondes Holdning til Tilværelsen . Krybende Rosmarin Vejen til Gejlo gaar ned i to højtliggende Tværdale , Dagali og Skurdalen , og op over Trægrænsen igen , og hver Gang man er i Højden ser man bag næste Fjeldhorisont et hvidt og blaat Syn i Himlen , Hallingskarvet , der rækker sig som en kolossal langstrakt Barriere inde over Højplateauet . Et Fjeld paa Fjeldet er det bleven kaldt , ligesom Haartejgen , og flere andre Toppe inde paa Hardangervidden , det er femseks danske Mile langt , nær ved 2000 Meter højt og med en Jøkel paa Toppen . Det er muligt der gaar Skiløbere deroppe nu paa de lange Snemarker , de rangerer med Atomer paa Afstanden ; Hallingskarvet staar i sin Fjernhed og Højde som et Tempel for egen Ensomhed , i Selskab med Solen og Skyerne . Om Hallingskarvet og Haartejgen læser man i sin medbragte geologiske Ledetraad at de bestaar af eruptive Bjergarter fra en fjern Jordperiode , menforflyttet , skubbet fra en Plads til en anden , ved den caledoniske Foldningsproces , eller hvordan det er gaaet til , Lagene i Basis af Fjeldet siger det ; det er en temmelig stærk Tanke , naar man har Hallingskarvet for Øje , at det er kørt som et Strygejern hen hvor det staar . Mellem Gejlo og Haugastøl , langs Bergensbanen , er man inde paa Foden af det , men selv her holder det sig fjernt , et luftigt Syn som næsten gaar i et med det Blaa og det Hvide oppe i Himlen . Stigningen oppe paa Højfjeldet kulminerer ved Finse , der ligger over Snegrænsen , ind under Hardangerjøklen , hvis grønne nøgne Bræfald ses derfra ; naar man drejer tilvenstre fra Haugastøl ind paa Hardangervidden aner man Jøklen som en næppe synlig svævende Luftkending til Nord , den udstrakte Snekuppel der spænder sig i en Bue HØJNORGE 55 under Himlen og holder et Skylag fast over sig ; man faar en Byge , Fortætningen af Dampene fra den , der slaar ned med et Regnbuelys i sig og efterlader kolde klare Draaber paa Vindspejlet . Naar man er kommen ind paa Hardangervidden er man oppe paa Taget af Norge . Det trækker koldt her , Vinden som stryger langsvejsfra over de endeløse Strækninger , bitterkold tiltrods for Solskinnet . Vejen fra Haugastøl til Fosli er kun en ringe Del af det umaadelige Fjeldmassiv , hvis Overflade viser sig paa Kortet som en vejløs Ødemark med tusind Søer . Her er Vandskellet , ved en Turisthytte i 1240 Meters Højde ; fra nu af løber Vandene den anden Vej , mod Vest . Vidden er omtrent vegetationsløs , her og der med Sne , der er føget saa højt nogle Steder endnu sidst i Juni Maaned at Vejen gaar igennem flere Meter høje Udgravninger , sølede og kolde Kældergange at passere . Det er over Tundragrænsen her , hverken Lyng eller Dvergvækster af nogen Art , kun nogle haarde graa Stargræsser paa sumpede Steder , og saa Lav , der dækker Stenene i store afstikkende gule og grønne Skjolder , Kulører som leder Tanken hen paa Dødsgudinden Hel . Vidden er strøet med store skarpe Sten , som en Ruinverden , forsprængte Skeletter , af en trøstesløs Virkning , det er som et Dødemandsland man kører igennem . Staar man ud af Vognen trænger Vinden gennem Klæderne til Marven . Den af Lavarter milevidt klædte Stenverden giver en Forestilling om det allerførste Celleliv paa Landjorden , efter at en Alge og en Svamp havde slaaet sig sammen om at forlade Vandet og klæde det nøgne Grundfjeld . 54 NORDVEJEN Paa Vidden ser man endnu Varderne , Skruer og Mænner af opstablede Sten her og der , synlige fra Horisont til Horisont , hvor de gamle Færdselsstier gik , de taler et eget stumt Sprog , om Tilløb til menneskelig Form , og om Vandredrift , ogsaa her saa langt afsides og ovenfor den bebyggede Verden . Fund fra tidlig Stenalder vidner om at man er trængt herop allerede i Ungtiden , Bueskytter som er gaaet efter Renen og har udholdt en oversanselig Ensomhed heroppe . Først i Kong Eysteins Tid læser man om at Passagerne over Højfjeldet blev afmærket og forsynet med Rasthytter . Inden der var noget der hed Bergensbanen gik Fridtjof Nansen over disse vejløse Trakter ved Vintertid paa Ski , en Forøvelse til Traverseringen siden af Indlandsisen paa Grønland , og gjorde Bedriften om igen halvtreds Aar efter ! Men den der egentlig opdagede det indre Norge , og som første Mand saa Vøringfossen og gjorde den bekendt , var den norske Astronom Christopher Hansteen , der paa sine Observationsrejser efter Magnetpolen ogsaa afsøgte disse Egne , den Gang lige saa ukendte som Afrika paa Stanleys Tid . Det var i Begyndelsen af forrige Aarhundrede , 1821 . Disse i andre Henseender mærkelige Førstehaandsindtryk er bevaret i en Bog , „Reise - Erindringer " , fra 1859 . Den nyanlagte banede Vej fører hurtigt fra Taget af Norge ned over Maurset til Fosli , hvor Hej og Myr viser sig igen og de første tynde Birke , og her lige under Trægrænsen aabner sig Slugten med Vøringfos . Det kommer overraskende , efter et Sving af Vejen over en Bro med en larmende Elv , Boreia , der danner Faldet , lige for staar da en blaasort , fuldstændig lodret Fjeldvæg , paa hvis Ryg der rider en Uvejrssky , lige HØJNORGE 57 afskaaret , Fjeldet staar op i Skyerne med Hovedet , mens det med sin Fod for - Snegennemskæring paa Højfjeldet i Juli svinder i en Afgrund , markeret af en lige saa brat Fjeldvæg til den anden Side : det er den øverste Kløft af Maabødalen . Over Kløften staar en opstigende Røg som Dampen fra en Kedel , og man hører en underjordisk Tone , der snarere kommer til en gennem Fødderne som en Rystelse , ligesom den allerdybeste Orgeltone med kun faa 58 NORDVEJEN Svingningstal , det er Fossen som styrter sig ned i det enorme Hul . Dybden er saa stor , som Christopher Hansteen træffende udtrykker sig : „at alle Gjenstande paa Bunden have et blaaagtigt Skjær " . Han maalte for første Gang Faldet ved at kaste Stene ned og aftælle Faldtiden paa Kronometret , og fandt ad denne Vej Fossens Højde at være = 933 Fod . Christopher Hansteens Beretning har ved Siden af hans videnskabelige Iagttagelser , der er meget bemærkelsesværdige , højst kuriøse kulturhistoriske Træk om Datidens norske Bondestand ; der henvises til hans „Reise - Erindringer " . At dømme efter dem var det indre Norge endnu et vildt Land , hvis indfødte , ellers harmløse Befolkning naivt var i Stand til at tage Liv , hvis en Rejsendes Pengebeholdning fristede dertil , refereret af Hansteen uden Bitterhed , som hvad man kunde vente sig , under Hensyn til de Længde - og Breddegrader han noterede sig hvor han kom , og for hans eget Vedkommende suppleret med et fint udtænkt psykologisk Træk , idet han foran selve Svælget af Vøringfos bad sine indfødte Førere om at holde ham ud derover , for at han rigtig kunde se ned , vel vidende at han var i deres Vold , men at de ikke vilde puffe ham ned , naar han saa godt som bad dem om det , hvilket de da heller ikke gjorde . Man skal læse om den kritiske Situation med Astronomens egne Ord , holdt i en Tone som om han indskrænker sig til at rette et optisk Instrument mod Fænomenet . Det er af en egen Virkning , naar man betænker at Datidens Norge ikke ligger mere end et godt Aarhundrede tilbage i Tiden . Man var uberørt deroppe i det indre Hardanger . Paa Kirkegaardene oppe i Dagali og i Vik finder HØJNORGE 59 man Navne som Gunbjørn , Vebjørn og Guttorm , og Kvindenavne som Gro , Dis , Liv og Guri . Kvinder af Almuen man kommer i Be - Vøringfos, med Fosli Hotel røring med staar endnu i den lykkelige Forundrings Tegn , som Almuekvinder for en Menneskealder siden i Jylland : Aa gid ! siger de deroppe . Du Verden ! Det er de Afsidesboendes Rigdom bevaret i Sjælen . 56 NORDVEJEN Af hvad Hansteen lejlighedsvis fortæller om Bønderne oppe i det indre Norge ser det ud som om de levede under en Slags Høvdingeskab endnu . Han berejste siden Rusland og Sibirien paa sine magnetiske Undersøgelsesrejser og skrev en Beretning derom , nu et fængslende Kildeskrift om Forholdene i Datidens Rusland . Men hans Opdagelsesrejse op over Hardangervidden og til Vøringfos som den første hvide Mand , saa at sige , der saa den , er et Dokument for sig , som burde genudgives og forsynes med et Billedmateriale , hvad der kan skaffes fra hans Samtid i det 19 . Aarhundredes Begyndelse . * Lokaliteten ved Vøringfos er i enhver Henseende storladen og uforglemmelig . Man kan staa paa et Sted og skaffe sig en endelig , overskuelig Forestilling om Opbyggelsen af norsk Natur , det umaadelige Højmassiv man staar paa Randen af , og den svimlende dybe Ravine , der viser sig som en Revne i Plateauet fra øverst til nederst . Foroven er den ganske smal , de grafitsorte stejle Vægge i samme Niveau ; mindre Fald baner sig Vej og hænger ned ad dem som smalle Skumstriber . Man kan ikke slaa sig til Ro med at Kløften er dannet alene ved Isens Magt , skønt Bræens Spor er tydelige nok , den har en Gang fyldt hele Maabødalen , men tænkeligt er det at Kløften i Massivet har været der i Forvejen , en Revne dannet muligvis under Foldningsprocessen , der skød hele Massivet i Vejret , det kan da være bristet i Randen , som en plastisk Masse slaar Revner , naar den foldes ud over sin Sammenhængsevne . Hele Har - dangerfjord og de øvrige Fjorde ud til HØJNORGE 61 Vestkysten kan være opstaaet paa den Maade . I hvert Fald , det kløftede Massiv afgiver Grundtypen for norsk Natur , hvor Højderne er i et Niveau og Kuperingen opstaar nedefter gennem Raviner og Dale . Ingen Steder ses det saa slaaende som ved Vøringfos . Faldet og Elven det danner markerer Afstanden fra Højdeplateauet til Udløbet i Ejdfjord , som er i Niveau med Havfladen . Vender man sig ogsaa her til Christopher Hansteen bliver man slaaet over hvor forbavsende rigtigt og klart udtalt han paa egen Haand dannede sig en Anskuelse af den norske Fjeldnaturs tektoniske Sammenhæng , og det længe før Geologien var naaet til den Forklaring vi nu alle kender ; ja det er næsten som om den er gryet i hans Hoved . Af hans Bog meddeles her en afgørende Side i Facsimile , med hans egen Ortografi og med Datidens Fraktur : 60 NORDVEJEN Ikke sandt , hvad Hansteen selv undskyldende kalder en „Phantasi " , om Dannelsen af Bergens Stift , kommer nær til den nyeste Geologis Teori om Foldningsprocesser og om de tilsyneladende faste Bjergmassivers plastiske Formforandringsevne . Det understregede Begreb , Fjeldet , han kon - HØJNORGE 63 Christopher Hansteen kluderer med svarer jo ganske til de Forestillinger om Norge som et oprindeligt Højplateau , nedbrudt af Istiden , man gør sig nu , skønt Læren om Glacialtiden endnu paa hans Tid var ganske ukendt . 64 NORDVEJEN Et Lithografi af Christopher Hansteen viser ham som Typen paa en studeret Person fra samme Tidsalder som H . C . Ørsted , Begyndelsen af det 19 . Aarhundrede , et som det synes af Mandens Omgivelser plaget Fysiognomi , en Lærd med bistre Træk , som har lukket sig for Vrøvl . Øjnene er determineret seende , det er som om han nagler et eller andet Objekt til Stedet med dem . Disse frakkeklædte Professorer af det Slægtled , med en tilsyneladende svækket akademisk Form , nærmede sig Naturen mere og drog stærkere Følgeslutninger af den end alle Datidens Skønaander og blændende Rangspersoner tilsammen . * Det dystre Svælg Vøringfos styrter sig ned i , og Taagen , Urtaagen derover , den underjordiske sorte Tone , og det vaade Land alle de stride Vandløb kommer fra , gennem stenet Myr , Mospuder og blomstrende Urter , som har Udspringstid i Juli , de brusende Bække , der fødes af Smeltevandet oppe fra Hardangerbræen ovenfor Fosli , Tonen og Farven , alt her minder om Skabelsesmyterne i Edda , dunkle , af en højnordisk Natur farvede Gloser som Ginnungagab , Niflheim , Bifrost , hvilket er Regnbuen , Naastrand , et hundekoldt Ord ; norske naturhistoriske Dimensioner , hentet fra Højfjeldet og Ravinerne , er gaaet op i „Vøluspá " . 62 NORDVEJEN Vejen fra Fosli til Vik fører hovedkuls ned igennem den nyanlagte Serpentine , det mest storartede Ingeniørarbejde , sprængt ind i den lodrette Fjeldvæg , med Benyttelse af Vink - Maabødalen med Vøringfos inde i Bunden len ind i et Hjørne af Kløften , den ene Slyngning efter den anden , ind i Vinklen og ud igen i et nyt Niveau , med en Afgrund svimmelt udenfor Randen , gennem to Tunneler , og endelig i de sidste lange Slyng ned i Bunden af Maabødalen , hvor Duren fra Fossen endnu høres og Elven 66 NORDVEJEN derfra gaar skumhvid med Hvirvler og Fald ned mellem Stene med fugtiggrøn Mos og almægtig store Blokke , der er styrtet ned Bønder paa Vej til Sæters fra Urerne , som staar skraat op mod de totalt nøgne og bratte Fjeldsider øverst oppe . Under Turen ned paa Indersiden af Kløften maa man tænke paa en uhyre Katedral , indeni hvis Skib et Galleri snor sig ned som en Vindeltrappe , en eller anden Peterskirke , men vildere og HØJNORGE 67 højtideligere end noget menneskeligt Bygningsværk . Hurtigt , efterhaanden som man naar ned , veksler Vegeta - Fjeldgaard i Maabødalen tionsbelterne , indtil man er i fuld sommerlig Skov igen , med varme Luftninger ind fra Mundingen af Dalen . Den vilde Markflora dukker op mellem lyse tynde Fjeldgræsser , oppe i Uren finder man Digitalis , der gror vildt her , Gederams , som ogsaa forekommer i Danmark , staar i høje 68 NORDVEJEN røde Knipper , en udpræget højsommerlig Fjeldblomst , som man ser allevegne i Norge . Solet og stille er der nede i Maabødalen , lukket inde paa begge Sider af de vældige bratte Fjeldsider , og med Elven gaaende med hurtige Vandmasser i sit stenede Leje . Som for Aar tilbage , en Menneskealder snart , hører jeg igen det dybe Undergrundsmæle fra Elven , store Sten som støder og maler imod hinanden paa Bunden under Vandets Pres , en hostende , klamrende Lyd , kvalt under Favne af Vand . Et Ur ytrer sig her , Naturens store Timeglas , hvori det rinder og rinder , mens man selv , hver Gang man uigenkaldeligt har brugt en Række af sine Aar , kommer og lytter , og hører det hoste , uforanderligt som før . Paa Vejen ned til Vik ved Ejdfjord danner Elven en Sø , der ligger som paa Bunden af en Keddel med de bratte Klippesider lige ned i Vandet ; før passerede man den i Baad , nu er Vejen hugget ud i den ene Bred . Vøringfos er fredet , i sin Orden , heller ikke Maabødalen burde røres ; men hvorfor stemmer man ikke Vandet op i Søen , den er som anlagt af Naturen dertil , og driver et stort Kraftværk nede ved Vik ? Nederst spærres Dalen af høje Moræner , der er skudt ud af Bræen som en Prop af en Flaske ; her ligger den lille By , og foran ude i Bugten en lang hvid Turistbaad , Civilisationen og Udverdenen man er nede ved igen . Gigantiske rejser sig her Fjeldene ved Udgangen af Maabødalen , og paa den anden Side af Bugten , Simadalen , som er endnu trangere ; de er af en elefantgraa Farve , med et blaasort purpuragtigt Distanceskær , som staar med en fin dyster Virkning til den grønne opaliserende Fjord , HØJNORGE 69 der er farvet af Vandet oppe fra Bræerne , en indnorsk , skummel og pragtfuld , frapperende Kolorit , som de gamle Hardangermalere Ved Eidfjordvandet søgte at ramme . Den er hævet over al Kunst , Rummet deri uigengiveligt . Ud i den grønne dybe Sø skyder sig ved Stranden lange polerede Hvalbuge af en rød Granit , Tidens Tavler , rundeligt slebet af Isen . HØJNORGE 65 Den mægtige Virkning af Fjeldet som Spalter i Højplateauet , set nedenfra , der gør sig gældende ved Vik , fortsætter sig ned langs Sørfjorden , i endnu mere udtalt Grad en uhyre Revne hele Vejen ned , fra Havfladen og op til den evige Sne , der her strækker sig under Navn af Folgefonnen paa Fjordens vestre Side og sender en grøn Isarm ned i en Tværspalte , ved Buarbræ . Set ovre fra den anden Side , hvor Kørevejen er sprængt ind langs Fjorden , strækker Fjeldet sig majestætisk , fra Skoven med Bygderne nederst , op gennem alle Zonerne til Trægrænsen , over den Sætrene , med Urer og den bratte Fjeldvæg ovenover , tusind Meter op , endelig Plateauranden , hvor Jøklen hænger ud over med den evige Sne , klæbet sammen med Skydækket under Himlen , en mange Mile lang Barriere , og endnu en Gang det stærkeste Indtryk af norsk Højfjeldsnatur , fra Roden til Toppen . * Dagen efter kørte vi langt nede i Telemarken , efter at have passeret Serpentinerne over Røldal og Haukeli , to Gange Vinter paa en og samme Dag , med brusende Elve imod os paa Vejen op , og brusende , springende Elve med os ned paa den anden Side igen , naar man var over Passet med Søer og smeltende Sne , hvoraf Elvene fødtes , vegetationsløst og bitterkoldt øverst oppe , med glanende Stenvægge i den tynde Luft , Udgravninger i gammel Sne ogsaa her , med et Kælderpust i og svigefuld Vej , hertil Regn , en vred Ruskregn , med Viskeren ustandseligt gaaende paa Vindspejlet . Værst var Røldal , en ubarmhjertig Stigning paany af Vejen efter hvert Haarnaalssving , under groft Bulder og Jag af HØJNORGE 71 Elven , der dukkede op hvordan man saa vendte sig , sorte svangre Skyer , som hang halvt ned paa Fjeldene og skjulte Udsigten . Over Kirken i Vik kom vi og ned under Snegrænsen , paa jævnere Veje , ned i Telemarken , Skove og Bygder igen . Her øsregnede det , en Syndflodsregn , der ligefrem slyngede Flager af Vand mod Vindspejlet , som om man befandt sig i en Sejlbaad , og Skyerne hang som 72 NORDVEJEN svovlblaa uhyggelige Bælter ned midt paa Livet af Fjeldene , foruden Skyer ovenover , Regn fra to Etager . Der kan være noget vulkansk i Vejret oppe i Dalene , naar det rigtig tager fat , Kulden fra Højfjeldet og de solopvarmede Dale , hvor Luften menger sig og avler Nedbør . Et Døgn efter var vi nede i det solede Vestfold igen , paa støvede højsommerlige Veje , indrammet af Kornmarker , med et og andet Jættehoved af Granit stikkende op i , for at Fjeldet ikke helt skulde glemmes , unge ranke , gyngende Aske i Skovbrynet , og en ferskengul Fjordhest med et allerkæreste Føl hos sig i en Indhegning , til Knæes i Kløver og vilde Blomster , den højstilkede Skabiose , Campanula , et Sommersvn som paa Sjælland , unge Mennesker paa Motorcykle , to og to ; Stavern , og et Badebassin mellem Klipper og Skær med det solglitrende Hav udenfor , forhen en frygtindgydende Fæstning , nu besat af unge Badepiger med Hovedtørklæder paa , tilsyneladende Russerinder — hvad vilde du sige , Kong Geirstadalf ? — og Ringen var sluttet . 70 NORDVEJEN NORGE FRA LUFTEN MED „Det Norske Luftfartselskab " s Maskiner flyver man fra Oslo til Tromsø paa to Dage , den ene til Bergen , med Mellemlanding i Moss , Arendal , Kristiansand , Stavanger og Haugesund , godt seks Timer , hvorefter man overnatter i Bergen ; den anden fra Bergen til Tromsø , ti Timers Flyvning , med Ophold i Aalesund , Molde , Kristiansund , Trondheim , Brønnøysund , Sandnessjøen , Bodø , Narvik og Harstad — hele Norge rundt , set ovenfra . Ruten flyves af store tremotorede Hydroplaner , der lander og letter igen paa Minutet som et Jernbanetog efter Fartplanen . Det sensationelle Moment , som i sin Tid i Anledning af Lokomotivet og Dampskibet , da man lykkelig talte om „Jernhesten " og „Skibet med Ild i Maven " , er ved at blive slidt op nu ogsaa for Flyvemaskinens Vedkommende ; Passagererne kommer ind uden et Blik til hinanden og lægger en Taske op i Bagagenettet , som i en anden Omnibus . Nogle Amerikanere sætter sig tilrette tyggende Gummi som Kameler og udfolder Fartplaner og Aviser , med et flygtigt Blik ud ad Vinduet , jo vi er i Luften ; de skal op og se Midnatssolen og er som altid rettet paa Maalet . Der er jo endogsaa dem der finder selve Flyvningen kedelig , man hænger oppe i Luften og kommer ikke af Stedet , for højt oppe til at se noget , og da de moderne , overlegent stærke Maskiner ligger 74 NORDVEJEN fuldstændig støt Time efter Time , selv i uroligt Vejr , kan Tiden jo falde ensformig . Der er dem der faar sig en sund Søvn undervejs . At man staar stille i Luften er nu en optisk Illusion paa Grund af Afstanden , vi gør ca . 230 Kilometer i Timen ; falder Lyset saadan at man ser Maskinens T - formede Skygge nede paa Jorden kan det nok være den flytter sig og lader Miniaturlandskabet efter sig . Det har en egen identificerende og bekræftende Virkning at se Skyggen af den Maskine man sidder indeni nede paa Jorden , vi flyver virkelig . Skyggen af os hen over Tingene , sluttelig er det vel det der foregaar ! * Saa ser man da Norge fra Luften og bevarer et Totalindtryk deraf , hele den uhyre lange Kyststrækning , knyttet til en komprimeret Forestilling om Tid . Naar man flyver har man en egen uklar Fornemmelse af selv at være i Nuet , mens hvad man ser dybt nede paa Jorden befinder sig i en Fortid , det er i Forgaars altsammen , det dernede ; formodentlig er det noget med Rumtid man er berørt af , uden iøvrigt at have fordøjet Relativitetsteorien . I Reglen flyver man saa højt at Mennesker ikke ses nede paa Jorden , det giver et Indtryk af en pyntelig Lilleverden dernede , Gaarde og omhyggeligt afstregede Marker , Skove og Fjeld , med en tynd hvid Traad af en Landevej igennem , alt plejet og i den fineste Stand , men forladt og hensat i et Imperfektum . Dog jo , det rører sig nede paa Landevejen , en fjern aflang Ting , Lastbil , som kryber nede paa Traaden , de lever , de kørte dog dernede i sin Tid ! Set højt oppe fra bølger Søen ikke , den ligger som et Mine - ral , Stat stille ! er der sagt til NORGE FRA LUFTEN 75 Bølgen . En Damper staar dernede som en Blyantstump , med en solid Krave af Skum ud til hver Side af Spidsen . Herregud , sejler den dernede i forrige Uge og kaster Kølvand fra sig og kommer ikke af Stedet ! Hvor Solen falder gennem Huller i Skyerne danner der sig Øjne nede paa Søen , og hele Landet ligger plettet som et Pantherskind af Skyggen fra Skyerne , mørk Granskov og Klippe det meste , her og der hvidmalede Huse , en rød Rektangel et Sted , som skønnes at være en grusbelagt Tennisbane . Store Løvtræer viser sig som Blomkaalshoveder ovenfra . Klipper og Skær strækker sig i Søen , som oftest af en lys drapagtig Farve , foldet og sprukken som Hvalroshud ; i en Ring om Skærene ses ofte spanskgrønne Pletter af gennemskinnet Vand , hvor der har dannet sig Sandbund , en Farvesammenstilling der er gennemgaaende hele Kysten op . Højdeforholdene kommer jo ikke til deres Ret ovenfra , Koller og Dale staar i samme Forkortning . Overalt er Fjeldet afrundet , skuret ; fra oven røbes en Mængde blæksorte Vandhuller og Tjern , grønne Moser mellem Skov og Fjeld , og aarede Vandløb derigennem , med en fin Lovmæssighed i Mønstret , set i Formindskelse . Over de øde Fjeldstrækninger gaar der Skel , lange regelmæssige Stengærder , som Sømme i Fjeldet , enhver sit dernede ! Kystbyer dukker op med hvide Huse og en lille fem Tommer lang Kirke , en sort Jernbanelinje , Kraner og Fartøjer af Træskostørrelse , som det nydeligste Meccanolegetøj , indtil man gaar ned til dem og det viser sig af at være Byer i almindelig plump Størrelse , Arendal eller Kristiansand , med de kendte gamle Kiellandske Købmandsgaarde i hvidmalet Empire . Flyvende højt og langt ude til Havs med Grimstad i Sigte øjner man en 76 NORDVEJEN smal dyb Fjord ind mellem lave skovklædte Klipper , og inderst for Enden af den en lang hvid Hovedbygning , det er Hamsuns Gaard , Nørholmen . Rundt om Lindesnes giver det Byger , Udsigten lukket med Skyer foroven og Kyster vekslende i en indsnævret Ring nedenunder , Øer og Skær , Orienteringen gaar tabt ; vi flyver længe lavt , temmelig nær Havfladen , og paa Skærene kan det ses hvilken fugleagtig Fart vi i Virkeligheden gør , mere end det dobbelte af hvad man kender fra Jernbane eller Bil . Først da vi faar fladt Land under os med tavlede Marker , Stengærder og Tørveskær , er man klar over at det er Jæderen , en mærkelig udstrakt , delvis dyrket , delvis stenet og sumpet Slette ud til Havet , af en egen brunlig Karakter og gennemaaret af Render , Højmose der har dannet sig paa Fjeldgrund , ser det ud til ; her og der bryder Klippen igennem . Boligerne dernede er af et nødtørftigt Præg , forblæste og uden Haver eller Træer , omtrent som Jyllands Vestkyst . Jæderen skal være blevet befolket af Jyder i forhistorisk Tid , siger Historikerne ; medmindre det forholder sig omvendt ; i hvert Fald , Tørverøgen har huet dem begge Steder . Krasse Storbønder holdt til her i Sagatiden , Erling Skjalgsøn , hvis Domæne ved Sole vi flyver over ; det er Agerland de har været gridske efter . I Stavanger gik en Passager ud , som jeg havde mærket mig , en høj benet Stang af en Mand med haarde Træk , han blev modtaget ved Flyvepladsen af en underdanig Delegation og ført til en Bil , en navnkundig Indremissionær aabenbart , som ventedes til et Bønnemøde . Jæderen og Harboøre ligger saavist ikke langt fra hinanden ! Selv for Profeter er Flyvemaskinen nu en NORGE FRA LUFTEN 77 meget tidssparende Befordring , som i sin Tid Eliæ Vogn . Helt op til Bergen er det byget og usigtbart , den vaade Juli vi havde i 1938 , Vejret i det hele taget meget skiftende paa hele Turen , vi flyver simpelthen af det ene Vejr og ind i det andet , selv om det i og for sig er stabilt hvert Sted paa Kysten . En Tid lang gaar vi højt ovenover Skyerne , op i den rene blaa solede Himmel med et vatteret Tæppe af det kridende hvide Skylag under os , en Fornemmelse som at flyve oppe under Loftet . Et Sted rager en Fjeldtop ovenud som en Nunatak af en Indlandsis , den ligner en styg Tand ; til Tider aabner der sig et Hul i det svævende uldne Skydække , og ned ser man i et bundløst Svælg , fjernt farvet af Græsgangene i en blaa Dal , og med en Elv ormende sig igennem ud i en Fjord ; en Bygd lige anes dernede som paa Bunden af en luftig Brønd . Saa lukker Skyen sig igen over denne fortidige Verden , og vi hænger i Nuet , oppe i en kosmisk Ensomhed , mellem det snehvide Skygulv og den høje tynde Himmel , med et Strøg af Cirrusskyer og Solen i en Blænding allerøverst oppe . Men fra Bergen til Tromsø , Dagen efter , fik vi højt ideelt Flyvevejr , Solskin oppe og nede , og en klar kold , af Regnen vasket Luft , sigtbar milevidt , og da saa vi Højnorge , hele Vejen op langs Kysten og dybt ind i Sverige . Fysisk set er det et og samme Legeme , med fælles Rygrad , som et Par siamesiske Tvillinger . Plateauet viser sig , med kulminerende Højder og Nedskæringer , som en fjern luftblaa Sneverden , et Vinterland , selv om Sommeren , det er den evige Sne i Hardanger , og nord - ligere Jotunheimen og Dovre , med de højeste 78 NORDVEJEN Punkter , Norges Pukkel , uden at noget enkelt Punkt lader sig identificere paa den store Afstand . Dog bilder jeg mig ind at jeg øjner Hallingskarvet , Milten , som en lang , fra dette Retningspunkt skraatstillet Barrière i Baggrunden inde over Hardanger . Resten tager man som en anonym Verden , Norges og Sveriges Tag , tækket med Sne , som et Bord der holdes duget efter den sidste Istid , i Forventning om den næste . Den vil komme . Og hvad vil ske ? Uhyre Ingeniørarbejder vil blive sat i Gang , antagelig , for at spærre for Isen , om en Snes Tusind Aar , man vil minere sig ned til Jordens indre Varme maaske . Spørg Wells . Isen og Sneen deroppe , den vil jo komme en Gang . Det er et stort Syn , ind over hele Højnorge , hvilende i sin strenge kuldeblaa Fjernhed , i Naboskab med Himlen , som en Verden udenfor Tiden . Foran det indre Højnorge ud mod Kysten falder Fjeldet af i Raviner og Fjorde , som man efterhaanden faar Indblik til , Sognefjord , Nordfjord , Romsdalsfjord , uden dog at kunne samle de vidtløftige Formationer til de Forestillinger man kender fra Kortet . Man har Indtryk af et lavere , nedbrudt Forland foran Plateauet , og det opløser sig igen i tusind Øer og Skær udenfor Kysten , som en kæmpemæssig Ur nedsænket i Vand . Aldrig havde man vidst at Norge har saa mange Unger ! Foran Kysten er der saa igen , som man ved , en undersøisk Hylde , den sidste Terrasse ud mod Vest , inden Atlanterhavsdybden begynder . Nogle af Øerne i Havbrynet rejser sig som hele nøgne Fjelde , skovløse , men med en livliggrøn Beklædning , Mosser eller Græsser , ligesom paa Færøerne , NORGE FRA LUFTEN 79 fra Toppen og helt ned i Søen ; den strenge Havluft holder Vegetationen nede herude . Disse Øfjelde er ubeboede ; mange af dem kommer man saa nær at man ser Faar oppe paa dem , som er udsat her om Sommeren , ensomt , Faarets Urnatur kommen igen ! Et Sted lige under os paa et fuldstændig øde Fjeld flygtede en Flok Geder , forskrækkede over Larmen fra Flyvemaskinen , og søgte Tilflugt ind under et naturligt Læ i Klippen : hornede Indbyggere paa en forhistorisk Ø , som en Strofe af Homer ! Undertiden flyver man med Vingespidsen ind over et Fjeld , tilsyneladende saa nær at man tror man vil tørne paa , men Afstanden er i Virkeligheden større end den ser ud til ; Bjerge set ovenfra har noget der minder om Perspektivet i Vand . Overalt fra Oslo og op forbi Trondheim viser Fjeldet den puklede og raserede Overflade Isen har efterladt . Højere nordoppe , naar man har passeret Haalogaland , den høje Lues Land , Nordlysland , og nærmer sig Polarkredsen , bliver Fjeldene vildere , mere forsprængte og med opragende Tinder , Lofoten toner op langt ude i Vest som en takket Alpekæde ; det ser ud som om Fjeldet her nogle Steder har raget ovenud af Isen , som Nunatakkerne paa Grønland . Ved Bodø og Hamarøy ligger isolerede Toppe af paafaldende , storladne Former . Sneen rækker længere ned nu , man mærker man er i arktiske Regioner . Storartet og uforglemmelig var Flyvningen over Svartisen , den store Jøkel man passerer før man kommer til Bodø . Takket være det høje sigtbare Vejr , og maaske for at give Passagererne en Oplevelse , lagde Piloten Ruten mere ind over Land og op i 1500 Meters Højde , vi fløj lige udenfor Randen af Plateauet , hvor man ser ind over den 80 NORDVEJEN uhyre Snemark , som dækker op imod 500 Kvadratkilometer , den forsvinder ind over Vidden som en hvid overjordisk Blænding i Solskinnet . Men ud over Randen ned i de bratte Slugter hænger den grønne nøgne Bræ , udvasket spanskgrøn og skelende i Sollyset , ejendommelig vredet og spaltet , som en flydende Masse bliver ved at tage Form af sit Underlag . Den grønblaa , gennemskinnede Is har ligesom et Blik , den stirrer , det er Ispolypen der ser paa dig ! Under Maskinen aabner sig et Svælg , lige ned , som en Staaltone hænger vi der , drønende med et Par Tusind Hestekræfter , og det er som om den evige Sne og vore tre Motorer , hver med en Orkans Kraft i sig , tager Maal af hinanden . Solen og Sneen og en grøn Dal dybt nede , og Jøklen som føder Skyer , giver Indtryk af alle Aarstider samlede under ét , og i Tilbliven , som en vældig April . * Tromsø er en underlig lidende By , helt af Vejen oppe ved Ishavet . Det er nok lyst her hele Døgnet , Solen gaar overhovedet ikke ned i Sommermaanederne , men det er et lavt svækket Lys , som om det ingen rigtig Kilde har , lyse Nætter ogsaa om Dagen . Den sære Sommer præger Vegetationen , der er sen og hektisk som i et Drivhus under Glas . Paa Markerne udenfor Byen staar Mælkebøtten lige afblomstret med langstilkede Dunboller , som paa Sjælland for to Maaneder siden , Nuet forlænget ved at rejse nordpaa — har man saa holdt det fast ? Det er som om Naturen har en hemmelig Feber her , Væksterne tilsyneladende overfrodige , men opløbne og tynde i det , de vilde Blomster man kender NORGE FRA LUFTEN 81 fra Engene sønderpaa , Smørblomst og Nellikerod , bliver meterhøje og spindelfine , som om de rækker sig efter Lyset hele Døgnet uden rigtig at komme til Kræfter alligevel . Vortemælk og Skræpper trives , hele stive Skræppeskove ; Ukrudtet griber da om sig , her hvor Naturen gør Indtryk af at være Patient . Rønnen er det hyppigste Træ man ser i Haverne , den holder ud , men staar tør og pjusket i Løvet , lader ikke til at have blomstret . Tre Maaneder har man Sommer heroppe , i hvert Fald Lys , de øvrige ni tilbringer man i uafbrudt Vintermørke . Oppe paa det lange , dystre Fjeld paa den anden Side Fjorden ligger Sneen paa Toppen , en kold Udsigt til hvad man kan vente sig Resten af Aaret . Midnatssolen lod sig for Resten slet ikke se , et Skydække skjulte den hele Tiden , mens vi opholdt os i Byen , til Mortifikation for Amerikanerne , som sad og bed Skeer ved Table d ' hote paa Hotellet , snydt for hvad de havde gjort hele Rejsen for . Men Natten var jo lys , uforandret som om Dagen ; og det turde dog vel være det egentlige Fænomen . Det blev virkelig ved med at være højlys Dag hele Natten . Det sidste jeg saa af den var ved Ettiden , højlys Dag , med lange tomme Gader , alle Mennesker sov , et spøgelseagtigt Indtryk af en urørt og forladt By midt om Dagen . Kun Tromsøs Katte var fremme og strøg lavbenet efter hinanden , to og to , med et jungleagtigt Mjav , nær og fjern i de tomme lyse Gader . *Paa Tilbagevejen , da vi skulde flyve fra Bergen tidlig om Morgenen , var det Stormregn , som piskede Vandet i Flyvehavnen , det gav Vindstød , saa man maatte hælde sig for at komme over den smalle vaade Landgangsbro , Flyvemaskinen laa og rokkede paa Pontonerne i sine Fortøjninger , det saa ikke godt ud , og der havde kun indfundet sig fire Passagerer . Foran paa Endevæggen i Kabinen findes der en lille Rude , hvori der blev tændt Lys , idet vi skulde lette : Venligst spenn fast ! Og vi hægtede os da fast til Sædet med en bred Rem over Maven . Men det var jo Ingenting , da vi kom i Luften , kun nogle haarde Slag i Maskinen , som om den gik paa trekantede Hjul , og et Dyp ned i et Hul en enkelt Gang , til Maskinen havde trukket os op mod Vinden i roligere Luftlag . Fra nu af gik det støt , i Regn og Byger , men mageligt , hele Kysten ned . Efter at vi havde passeret Lindesnes kom Solen , og i højt Sommersolskin rundede vi ind over Oslo , med den grønne Slette oppe paa Ekeberg under os , Havnen med Dampere og Pakhuse , og det nye Raadhus hældende med sine Tvillingtaarne , set ovenfra som to rektangulære Signetpræg . Højsommer og bar Figur var det paa Karl Johan , da vi havde faaet fast Grund under Fødderne igen . Hvor Norge dog er et af alle Naturekstremer begunstiget , strengt og bedaarende , uudtømmeligt , vidunderligt Land ! * Fra Oslo til København flyver man paa 2½ Time . Turen gaar ned over Sydnorge , Østfold , Fjeld og Granskov og bredt Agerland mellem hinanden igen , den smilende Del af Norge , videre langs den svenske Skærgaard , NORGE FRA LUFTEN 83 utallige Skær , med Mellemlanding i Gøteborg , hvor jeg paa Flyvepladsen forsyner mig med en Buket honningduftende Hvidkløver , som holder sig til jeg kommer hjem . Maskinen , der er en Landflyver , gaar højt , i en lige Linje ud over Havet , og vi har længe rum Sø under os til alle Sider , indtil vi omsider øjner Land meget højt oppe fra , vel et Par Tusind Meter , en lav grøn Bræmme , som runder ud mod Søen , med en Kystby , en Havn med en Mole som en Arm udenom , et af de nordsjællandske Badesteder , maa det jo være , men Afstanden er for stor til at man kan afgøre hvilket . Helt inde over Landet ser man ned paa et i det uendelige tavlet og i Markfelter inddelt , frodiggrønt Lavland med firkantet sammenbyggede Bøndergaarde , den ene rige Nedsigt efter den anden , men uden at det et eneste Sted er mig muligt at sige bestemt hvor vi er . Omsider faar jeg dybt nede Øje paa en Mark , hvori der findes nogle Figurer jeg skelner ovenfra og genkender , det er en Kløvermark afgræsset i en Række Halvcirkler , tydeligt nok Tøjrslag ; og ved at se nøjere til opdager jeg da ogsaa Aarsagssammenhængen : i Periferien af hver Cirkelbue et Punkt jeg ikke tager i Betænkning , skønt uden Kikkert , at bestemme som en Ko . Ingen Tvivl mere , jeg er paa Sjælland ! Jeg ser hende for mig , den røde sjællandske , i Klaptræer fromt til Knæes i Kløveren græssende , tungt pustende , yverbespændte , mod Aften efter Malkepigen bøgende , bugede , helgenindekronede Præmieko , Audumbla du ! Jeg ser hende ligge i Kløveren , naar hun har spist , spisende for anden Gang , som en Chaiselongue at skue , liggende som et Møbel hvor hun ligger . Ret snart maa Fagerheden 84 NORDVEJEN have Hjul under sig for at befordres i Marken og hjem igen til Roerne og Solsikkekagen ! Ikke længe efter er jeg over en Stad , ser pludselig fire store Skorstene i et skævt Perspektiv og kender Ørsted Værket igen , en skraatliggende Bikage af Gader og Tage valser op under os , idet Maskinen gaar i Kurve og læner over , Hav og Sund blænder , og forude øjnes Kastrup , Flyvepladsen , som et Smørrebrød histnede , vi retter op og gaar i en lang synkende Glideflugt ned derimod , med standsede Motorer , som i en aandeløs Tilstand . Flugten er endt . 82 NORDVEJEN FLYVEREN SPØGER der i Himlens Zone Kilometre over Byen en metallisk klangfuld Tone som en Lur i Kuppelskyen , fjern og næppe til at høre , som en Ringen for dit Øre , skønner du , at over Skyens Alp en Ruteflyver klyver . Som en Energi i Staalet , flygtig som en Vandrestjerne , synger den sig frem mod Maalet og fortoner i det Fjerne , svindende i andre Sfærer som en Tonekraft der bærer og i Højden over Hav og vilde Bjerges Kløfter løfter . Hør Propel og Motor kime , susende Cylinder - Kverne , højspændt , Time efter Time ! Hvilket Sublimat af Hjerne ! Elementerne af Aanden overvundet , samt af Haanden , Mandevid , som over Grænser , alle Jordens Riger , higer . Dædalus og Vølund rømte , da dem Jorden blev et Fængsel . Det var hvad de Gamle drømte : Giv mig Vinger ! Ørnelængsel ! Ikke Vinger dog ; Motoren gjorde Hoppet over Jorden . Vil du Kløften , Flyver , Skellet mellem Verdensdele hele ? Vid i Fanget som Kondoren Planet Luftens Bro betræder . Under det i Dybet Jorden , Kyster , Floder , Bjerge , Stæder ! Drønende et Døgn det baner Vej sig over Oceaner . Indlandsisen ! Sydhavsøer ! Gennem Sjælen Syner lyner . Over Matterhorn at ride ! Ætnas Krater set fraoven ! Nilen , Cheops Pyramide ! Ceylon ! Java ! Tropeskoven ! Nordpaa , stigende mod Polen , Ishavskyster , Midnatssolen ! Dine Bræer og af Istid brudte Urfjeldsborge , Norge ! Saa du svævende fra Planet ovenfra Manhattans Babel , rygende mod Oceanet ? Tro mig , Fabel over Fabel ! Hængebroer , Dokker , Skibe , ud mod Øst Atlantens Stribe . Sæbeboble ! Og i Toppen , over Flyvestolen , Solen ! Flyverdøden — slukt i Knaldet , slettet som et Møl i Flammen ! Foretrækker du Forfaldet , Alderdommens Knikken sammen ? Nogle gaar paa Luft af Glæde . Andre slæber Sorgens Slæde . Giv mig raskt i Flugten , mens jeg stormer imod Lyset , Gyset ! 86 NORDVEJEN Fremskridt koster . Højt i Ære Luftens Ofre , Flyvermodet Sejren over Luftens Sfære skyldes deres Ild i Blodet . I Propellens Tegn , som synger , Verden atter sig forynger . De der lever , de skal dobbelt fager Jordens Farve arve . FLYVEREN 87 EN SIMADALS - SAGA Ide trange , en Kilometer dybe Fjorde inde i Hardanger ligger Gaardene i Rydninger paa de nedre skovbevoksede Skraaninger , altid med hældende Jorder , undertiden saa højt og paa saa bratte Steder at jeg har hørt Tale om et ekstremt Tilfælde hvor Beboerne maa have Alting hejset op i Kurve . Paa en Fodtur i Hardanger for 13 Aar siden , i 1925 , fortalte man mig i Vik , inde i Ejdfjord , at der boede en Familie i den ydre aabne Del af Simadalen saa højt oppe paa Fjeldet og med saa brat Adgang dertil at overhovedet ingen Vej førte derop , kun en stejl Sti gennem Skoven , op imellem 5 og 600 Meters Højde til en Afsats paa Fjeldet , hvor Bopladsen laa . Fra Hotellet i Vik kunde Stedet ses , en fjern grøn Lysning højt oppe paa Fjeldsiden , der hvor Simadals nordre Side aabner sig ud mod Fjorden , en blaasort spærrende Mur , fra Havfladen op over Trægrænsen , til den evige Sne , der glittede deroppe i Sommersolen . Simadalen begynder oppe i Højfjeldet , ikke langt fraMaabødalen , som en Spalte saa smal at man bogstavelig talt kan skræve over den , det er øjensynligt at Plateauet her har slaaet en Revne , som udvider sig og forsvinder ned i et Svælg man ikke kan se Bunden af , med en næsten lodret Nedstigning ned i Dalen . Ud mod Fjorden aabner den sig som en Hals med bratte skumle Fjelde til EN SIMADALS-SAGA 89 begge Sider , tilsyneladende nær paa , men med en stor Luftafstand imellem , udfyldt af en purpurblaa Dis . Godt midt oppe paa Fjeldsiden kunde Simadalshalsen. Bopladsen beliggende indenfor den hvide Ring man se den grønne Lysning , med Antydninger af nogle Huse paa , maaske en Milsvej borte . Jeg fik Lyst til at besøge Stedet , lejede en Baad og roede med et Par andre Ledsagere over Fjorden , meget længere end man skulde tro , til Kysten nedenfor , 90 NORDVEJEN hvor der i Strandkanten laa et Par frønnede Baadskure . Fjeldet stod brat op lige indenfor , uden Forstrand , og her fandt vi Stien , som snoede sig op mellem Træerne , kun et her og der kendeligt Spor , saa stejlt at man maatte hejse sig op ved Træer og Rødder hvor man kunde faa fat i dem , mellem store Blokke , ud og ind , med Benyttelse af enhver Snoning som førte opad ; Opstigningen mindede om at gaa op ad en Køkkentrappe til henimod det dobbelte af Eiffeltaarnets Højde . Halvvejs oppe gik Stien langs en nøgen , bræskuret , omtrent lodret Væg i Klippen , upassabel , hvis der ikke var hængt en Tømmerstok op paa den ved begge Ender , som man balancerede over hældende sig ind mod Fjeldsiden . Bopladsen viste sig , da man fuldstændig udpumpet var naaet ovenud , at bestaa af en Hylde i Fjeldet , som et Segment af en Cirkel , med et Tun der hvor man kom op , et Par smaa Gaarde lidt fremme , og bag dem det bratte Fjeld , staaende op som en Mur , til hvor det øverst oppe blev nøgent og gik over i Snegrænsen . Udsigten ned i Fjorden vi kom fra var som en optisk Vildfarelse , en Baad dernede paa Vandet set ovenfra vilde man ikke tro var en Baad , den saa ud som et Myrtheblad . Med denne Udsigt for Øje , en Luftspærring udenfor Tunet fem — seks Hundrede Meter ned , og med den bratte ubestigelige Fjeldmur bagved , levede altsaa de Folk der Aaret rundt beboede de to smaa Gaarde . Jeg skrev et mindre Stykke om Besøget dengang , trykt i et Skrift , „Aarets Højtider " , 1925 , som man om man vil kan oplede som en Introduktion til hvad her følger . Resumeet deraf er at vi gik ind i den første Gaard , hvor vi traf Ejeren udenfor , en yngre lodden Mand , som EN SIMADALS-SAGA 91 svarede paa Tiltale , men uden nogetsomhelst Minespil , eller Deltagelse for hvem vi var , eller hvorfor vi kom . I Husene bemærkede jeg bag Fra Passagen op til Bopladsen en Flig af et Gardin og oppe i en Loftrude Ansigter af andre Beboere , Kvinder , der holdt sig skjult , og ikke viste sig , mens vi var der . Manden førte os ind i Stuen , hvor vi fik en aabnere Modtagelse af en høj gammel Mand med langt Haar og Skæg , en Skikkelse som fra Sagaen , Mandens 92 NORDVEJEN Fader og Aftægtsmand paa Pladsen aabenbart , en imødekommende , meget naturlig Mand , af hvem vi saa hørte lidt om hvordan de levede deroppe . Foruden ham var hans Kone tilstede i Stuen , en lille gammel bøjet squaw , som ikke ytrede et Ord , og saa en tolv — fjorten Aar gammel blond , sværlemmet Dreng , som var i Færd med at bygge en Violin , gav os et haardt Blik og fortsatte sit Arbejde , ogsaa uden at ytre et Ord . Stuen var med bare umalede Fyrretræsvægge indvendig , som Flertallet af norske Bondehuse . Ja , de havde jo altsaa sat Bo her , oplyste den Gamle , med faa Træk , alt Tømret til Husene havde Fruentimret slæbt op i sin Tid , som han udtrykte sig . Køerne ? Aa de var gaaet op selv , paa nær nogle Brattinger , hvor de havde baaret dem over ! Jo , og om Sommeren gik han endnu selv ned til Baadnøsterne og fiskede og sov der Uger igennem , erklærede han , med et langt Ekko bagefter , paa Gammelfolks Vis , jaha , jo , jo , jo . Jeg maatte tænke paa jydske Bønder jeg har kendt der endte deres Tale paa samme Maade : Aa ja ja , sej , sande Tro , sagde jeg ! Saadan ebbede Livet ud i de gamle Almuesmænd . Vi var der kun kort , jeg fik de to Gamle udenfor og fotograferede dem paa Baggrund af Luften og Styrtningen ned til Fjorden . Bag et Udhus bemærkede jeg en lille Le , ikke større end en Segl , slidt lige til Ryggen og med Spidsen brækket af , øjensynlig kasseret , jeg bad om den og fik den med mig , da vi gik . Bladet var surret til Skaftet med en Birkevidje , Ungtidsarbejde , og Skaftets Form havde noget jeg kendte igen , meget nær samme Type som den der er bevaret i en Steri - aldersegl med Flintblad , fundet i en 93 EN SIMADALS-SAGA Mose i Stenild ved Hobro . Stuttorven , som man i Norge kalder det lille Redskab , hvormed man slaar Græs paa den knappe Plads mellem Stenene i De to Gamle paa Pladsen i Simadalen Fjeldet , taler i Størrelsen om norske Fjeldbønders Kaar , deres Nøjsomhed , og i den primitive Form om ubrudte Overleveringer , der gaar tre — fire Tusind Aar tilbage i Tiden . Den er nu paa Nationalmuseet . Tretten Aar efter Besøget var jeg igen i Vik , Sommeren 1938 , saa i det fjerne det næsten ikke skelnelige grønne Tun oppe paa Fjeldet i Simadalshalsen og besluttede at erkyndige mig om hvordan det stod til med Folkene deroppe paa Hylden . Det lod til der boede to Familier deroppe sidst vi var der ; den ene saa vi ikke noget til . Min Søn , der er Læge , og som havde været med oppe hos Folkene for tretten Aar siden , gik op til dem igen , og fandt Stien forsømt , næsten udslettet ; af hans Mund har jeg hvad han erfarede om Folkene oppe paa den isolerede Plads , hvordan Aarene siden sidst var gaaet hen over dem . Den gamle Nybygger og hans squaw var da døde , viste det sig ; de sidste fem Aar levede den gamle Mand alene nede i Baadnøsterne , kunde ikke vinde op ad Stien mere . Som Fiskere er vore Forfædre engang begyndt , og som Fisker og Eremit endte altsaa han . Den unge Mand , der drev Pladsen efter den Gamle , havde forladt den , var gaaet ned , kunde simpelthen ikke leve deroppe længere ; han er hermed ude af Simadals - Sagaen . Tilbage oppe i Huset levede to ugifte Søstre og saa den underlige Dreng vi havde set for tretten Aar siden . Han var nu op mod de Tredive , stor og stærk , men modsatte sig at man nærmede sig ham , vilde Ingenting ; Afsondringen havde skadet ham . De to Søstre var opstemte over Besøget og villige til at fortælle , det kan vist ikke være at gaa dem for nær at gengive noget af hvad de sagde , da det dog er sandt og ikke mere end hvad de vilde fortælle til Enhver . De var meget optaget af den store Flom , som havde raseret flere Sogne oppe i øvre Simadal om Foraaret , Tunnelafledningenoppe ved Dæmmevandet , som regulerer EN SIMADALS-SAGA 95 Smeltningen fra Hardangerbræen , der havde svigtet , og en Ulykke som hvert Aar truer Bønderne i Simadalen . Vandet kunde jo ikke naa dem , men i andre Henseender var Naturen ogsaa dem for stærk . Dog de havde nu slaaet sig til Ro med at leve deres Tid ud her . I de senere Aar havde de haft Radio . At en Læge skulde komme op til dem var noget saa mærkeligt ! I den Anledning kom det for Dagen hvad ensomtboende Folk paa utilgængelige Steder frister , uden Adgang til Lægehjælp : Husfaderen i den anden Familie havde haft Blærekvaler i sin Alderdom , og Søstrene havde maattet yde den hjælpeløse gamle Mand den nødvendige Sygeplejehjælp hver Dag i halvandet Aar , heroisk , og til ikke ringe Ære for dem . Men det havde været en Prøvelse . Nu var den gamle Mand død , vistnok den eneste lykkelige Tanke man formaaede at knytte til hans Minde . Saadan havde det formet sig deroppe . Naar de to Søstre ikke kunde mere var det mest rimeligt at Pladsen vilde blive forladt . * Noget længere ude i Simadalshalsen paa det umaadeligt høje og bratte Fjeld ses oppe i det øverste af Skovgrænsen en Lysning , der kan se ud som en Sæter , med nogle Spor , vanskelige at tyde paa den store Afstand , men som man vilde tro var forfaldne Huse . Man ser Stedet fra Landevejen der fører fra Vik ind i Simadalen , hvor der et Stykke oppe i Fjeldet ligger et større Stenbrud , med Kabelvogne ned til en Losseplads ved Fjorden , Brosten af en lys ensfarvet Granit man fabrikerer deroppe . 94 NORDVEJEN Her paa Landevejen mødte jeg en Mand , der kunde se ud som en Stenarbejder deroppe fra , arbejdsklædt , med Gummistøvler hvis Skafter stak indeni Bukserne , bypræget Armod , det rødeste Menneske at se til , pigget som en Spilledaasetromle over hele Hovedet af ildrøde stive Haar , ikke synderlig ung heller ; jeg pegede op paa Pletten i Fjeldet og spurgte ham om det var en Sæter , og om der laa Huse deroppe . Han lagde Hovedet bagover i Nakken og saa derop , flygtigt , ikke tilbøjelig til at standse ret længe : Yes , sagde han , but nobody is living up there any more now ... Fjeldet var fuldstændigt utilgængeligt baade nedenfra og fra oven , fra det Sted at se hvor vi stod . How did they get up there ? spurgte jeg Oh , them goats , they can climb everywhere , svarede han , og tog Afsked . Det var de Ord vi vekslede . Jeg sluttede deraf at man havde holdt Geder oppe paa Sæteren , men hvordan Folkene var kommen derop , derpaa var jeg lige klog . Husene kunde dog ikke have bygget sig selv . Jeg havde spurgt Manden paa Dansk , han svarede paa Engelsk , Vaner overfor Turister formodentlig . Havde han faret til Søs ? Under de Kaar Fjeldbønderne havde levet her en Gang kunde der saaledes aabenbart ikke leves mere . Stenbrudet var jeg gaaet op til ved mit sidste Besøg , for tretten Aar siden , men kan ikke sige jeg var bleven vel modtaget af Arbejderne deroppe , de sled forceret i det med nøgen Overkrop , og styrtede frisk tilhuggede Brosten i Tipvognene , som gik op og ned med Kablet , et Samlebaandstempo der skulde holdes , med Sveden EN SIM AD ALS-SAGA 97 irriterende i Brynet og en fjendtlig Ignoreren af den herreklædte Dagdriver der kom og saa paa dem . De besvarede ikke Spørgsmaal og varskoede ikke , da en Sprængning skulde finde Sted ; af andre Tegn sluttede jeg at der ventedes Fyr i Fjeldet og fjernede mig i Tide , uden at kunne frikende dem for en ildesindet Tanke om at hvis jeg var bleven ramt af et Par store Sten var det ikke deres Hovedpine . Kommunismen var meget fremme i Norge paa det Tidspunkt ; jeg ved ikke hvordan det er nu , men vist er det , Modtagelsen oppe i Stenbrudet fristede ikke til at gøre Besøget om . Det er tænkeligt at den unge Fjeldbonde oppe fra Hylden i Simadalen er søgt her ned , til Stenbrudet , som han kunde se ovre fra sin Højde : Menneskeselskab , og Udsigt til en Dagløn ; og de Folk der havde nedlagt Sæteren oppe paa Fjeldet , hvor kun Geder kunde gaa , er maaske endt samme Sted . Paa andre Pladser i Norge drager Industrianlæg Folk til sig , ved Odda , inderst i Hardangerfjorden , hvor en vidtløftig Karbidfabrik fylder Dalen mellem de knejsende Fjelde med en giftig Røg , Kraftanlægene ved Fosserne , Vejarbejder ; ethvert Erhverv falder vel som en Befrielse , i Sammenligning med hvad der maa afnødes en haard Natur , paa de armeste og utilgængeligste Udposter . Sætre og de alt for udpinte Fjeldgaarde over Korngrænsen bliver forladt . Men Nøjsomheden , Staalindlæget i Karakteren , som i sin Tid har bygget Norge , ud i de yderste Forgreninger , helt op under Isen , skal den afløses af Lønkampe og Sammenstuvning nede i vordende Industricentre , Gummistøvler , og almindelig Amerikanisering ? Hvilken anden Vej skulde det gaa ? 96 NORDVEJEN Efter Fyraften ser man Arbejderne ved Stenbrudet cykle hjem med deres lille Frokostspand og en Thermoflaske stikkende i Jakkelommen , og i de smaa Arbejderhjem ses det paa Røgen op af Skorstenen at de er ventet . Mange smaa Børn kundgør at her bor Arbejdere . Den unge Mand oppe fra Fjeldet flyttede ned , fordi han ikke ellers kunde faa sine Børn i Skole . Hvem skulde han svigte , Børnene eller sig selv ? De store Turistskibe her inde i den inderste Vig af de afstængte Hardangerfjorde bringer en Verden med sig , raske frie Folk som suser op i Biler og ser Vøringfos og suser ned igen ; Landhandlere og Postkortboder lægger Grunden til en lille Købstad , saadan begynder det . Ungdommen færdes i Flokke og begaber de Fremmede . Det næste er nok et Biografteater . Stationsbyerne oppe i det indre Jylland , det var den samme Historie , her var det Jernbanen der bragte en ny Tid til en Befolkning med Oldtidsvaner . Bondeungdom jeg har gaaet i Skole med saa jeg rykke ind til Stationsbyen fra de smaa sodede , af Surmælk lugtende Hjem de kom fra og blive Urmagere , Træskomænd og Cyklehandlere . Andre rendte jeg paa i Amerika naturligvis . Det vil slet ikke troes nu mere hvor langt det Bondeniveau de tilhørte rakte tilbage i Aarhundrederne . I Løbet af een Generation var en Urkultur aflagt af dem . Tilføjes kan at de nu allesammen er døde . Sidst i forrige Aarhundrede har jeg set norske unge Bønderkarle gaa om Bord i Amerikabaaden , i Thingvallaselskabets Tid , endnu i Nationaldragter , Stumptrøje med støbte Knapper og snævre Knæbukser , lige oppe fra Bjergene , som Kroater eller Albanesere at se til , EN SIMADALS-SAGA 99 men med halmhvide Bryn og fregnede til Læberne , lange magre Karle , der saa ud som Forladt Torp i Småland om de var bleven sultet ud af Landet . Den Gang søgte de fra Fjeldgaardene til Amerika , alt for mange af dem . I en Lokalitet oppe i Småland findes der inde i Skovene en Række nu tilgroede Lysninger med Ruinerne af forladte Husmandshjem , den stensatte Skorsten staaende igen og den lillebitte Bagerovn , en Alen i Kvadrat ; 100 NORDVEJEN Efterkommerne af dem der ryddede her er i Amerika nu . Ingen af de skandinaviske Lande havde godt af den Tapning der fandt Sted den Gang . Hvis var Skylden ? Nu kan der ikke emigreres mere . Men oppe i Hardanger kommer Amerika til Fjeldbønderne , under forskellige Former . Gemt afvejen paa Hylden oppe i Simadalen sidder imidlertid endnu de to Søstre og bevarer de strenge Livsformer de har overtaget fra den gamle Nybygger og Fisker der søgte sig Jord her halvt oppe i Himlen , da der ikke var nogen anden for ham at faa . De bliver ved deres Par Geder og deres smaa spredte Kartoffelbede af et Bords Størrelse mellem Stenene oppe paa den lille hængende Slette , med en Fjeldstyrtning for og en perpendikulær Klippe bag , kronet øverst med den evige Le oppe fra Pladsen i Simadalen Sne . De var glade for Solen , sagde de , paa deres alfeagtigt kvidrende Maade , med en om Miranda mindende elementær Uskyld , Underet i dem i Behold , uden at de nogensinde havde mødt det , jo Hylden de boede paa vendte godt , der faldt megen Sol . Men hvilke Vintre deroppe ! EN SIMADALS-SAGA 101 Broderen vilde ikke se de Besøgende , da de var inde hos ham , han sad og flikkede et Par elendige Sko , med Ryggen til , en opskudt Ryg , og et stort purlet , vildtvoksende Haar , vilde ikke vende sig . Han havde vendt Verden Ryggen for bestandig ; ham havde den forskudt . Med dette Indtryk paa Afstand af et Sind gaaet i Haardknude ender denne kun i Glimt , med Aars Mellemrum , opsnappede Simadals - Saga . 98 NORDVEJEN TOR OG HRUNGNER AF Ungtidsmyterne der grupperer sig om den fællesnordiske Gud Tor , er den den mest kendte der handler om hvordan Tor hentede sin Hammer , „Trymskvida " ; den findes i bunden Form mellem Eddakvadene . De der i deres Barndom saa „Ude og Hjemme " erindrer den uforligneligt fyndige Tekst , Korthed og Omfang i Fantasien paa en Gang , som var de nordiske anonyme Digteres Kunst , sammen med Frølichs inspirerede Tegninger . Hovedmotivet er her det robuste Forklædningsoptrin , maaske et gammelt Maskespil , Tor i Frejas Skørter , med Hovedlin og Falbelader , til Latterskraal uden Ende for Karlene , naar de sad om Langilden ved Øllet Vinteraftener og Skjalden gav sin Hukommelseskunst tilbedste . Fra Prosastykkerne i Læsebogen kom til os Fortællingen om Tors Rejse til Udgaard og alle de Koglerier han var Genstand for , tilsyneladende Svaghedstegn hos den stærkeste af alle Aser , som efterlod en lidt knækket Følelse paa hans Vegne ; man var endnu ikke moden til at forstaa Mytedigterens Dobbeltironi . Meningen maa vel være den at selve den klare Sanddruhed en Overgang hildes af Blændværk og indbildt Overmagt ; Kraften erkender sig gennem sine Grænser . I en kort Prosagengivelse foreligger Myten om Tor og Hrungner i Gylfaginning , redigeret af TOR OG HRUNGNER 103 Snorre . En navngiven norsk Skjald , Tjodolv den Kvinverske , bragte den i bunden Stil , Digtet „Haustløng " , men deraf haves kun Brudstykker . Oehlenschlager indfører Myten som forbigaaende Sidemotiv i sin Behandling af Trymskvida i „Nordens Guder " . Skønt den ikke er stærkt fremme i den almindelige Bevidsthed forekommer den mig imidlertid at indeholde mest af det der har Virkelighed i de ungnordiske Myter , hvilke dunkle og vidtspundne Tydninger man saa ellers har forsøgt , nemlig Udtryk for nordisk Temperament og storladen , let genkendelig nordisk , i dette Tilfælde norsk Natur . Tor og Hrungner er en Natur - og Aarstidsmyte , en Solhvervsmyte , hvor en knugende Tilstand falder , og en ny varsles ind . Myten om Tor og Hrungner begynder med at fastslaa Tidspunktet for en Lejlighed , der nok jævnlig gentog sig , hvor Tor var rejst til Østerleden for at slaa Trolde ihjel . Det er med faa Ord Vikingetidens Karakter og et Hjørne af dens Geografi . Tor , det var os selv ; med Trolde og Jætter mente man det Fremmede , i Forbindelse med en overmægtig Natur . Østerpaa , ad Asien til , mødte man Folk med en anden Overlegenhed end ens egen , foragtelige , men hundvise Udlændinge , over for hvem Forstanden undertiden slog fejl ; dog de var dødelige ogsaa de . Vor Tor , som ikke var øvet i Kunster , gik Kortvejen til dem , med Hammeren . Mens Tor er borte farter Odin en Tur paa Slejpner og kommer i Nærheden af Jotunheim , hvor Jætten Hrungner ser ham og øjeblikkelig sætter sin Hest Guldfakse op imod hans : Hestevæddeløb , næstøverst i Nordboens Tanke ! Slejpner holder et 104 NORDVEJEN Forspring , takket være sine otte Ben , og Hrungner sanser ingenting , før han i Hælene paa Odin er helt inde over Asernes Enemærker . Her tager man imod ham med Levemaade , som man kan vente sig , bænker ham og sætter Øl frem for ham , gammelkendt nordisk Bondeskik : selv udædisk Mand skal ikke gaa fra Gaarde ubeværtet . Man tager Tors Mundbægre til ham , og Jætten tømmer dem allesammen , hvert af dem i et Drag . Naturligvis bliver Jætten fuld og brovtende , ganske ene Mand midt mellem alle Aserne , uvittig som han er , kommer i det dampende , altformaaende Stadium og truer med „at tage hele Valhal op og flytte den til Jotunheimen , han vil sænke Asgaard og dræbe alle Guderne , undtagen Freja og Sif , dem vil han have hjem med sig . Freja alene har Mod til at skænke for ham . Han vil , siger han , drikke alt det Øl der er hos Aserne ! " Det ser ud som om man her i Mangel af Kendskab til Jættens Drifter har forsynet ham ensformigt med sine egne . Aserne morer sig en Stund over den fulde Jætte , men bliver omsider kede af hans Pralerier og nævner Tor ved Navn . Han staar straks i Hallen . Saa sikker en Tilflugt har man haft i den blotte Paakaldelse af Guden Tor ! Et Mundhuggeri følger , som blotter Datidens Æresbegreber , ikke uden at de et Øjeblik hænger paa Vippen , men Udfaldet bliver da at man ikke bryder Jættens Lejde , han faar Lov at gaa , efter at man har aftalt en Holmgang mellem ham og Tor , som skal finde Sted ved Grænsen til Grjotunagaard , Jættens Regioner . Store Forberedelser gaar forud for Tvekampen , det trækker op til at Ligevægten mellem Aser og Jætter skal gøres op en Gang for alle ved samme TOR OG HRUNGNER 105 Styrkeprøve . Paa Grjotunagaard danner Jætterne til Kampfælle for Hrungner en Mand som er ni Raster høj og tre Raster bred under Armene , mere end et Fjelds Størrelse , men af Ler , og det som er endda tyndere , efter Navnet Mokkurkalve at dømme , Taage og Slud , gaaende i Højden , men paa usikre Ben . I Mangel af stort nok Hjerte forsynede man ham med en Hoppes Hjerte ; det vilde ikke rigtig sidde fast , da Tor kom . Hrungner selv havde et Hjerte af Sten , spidst og med tre Takker , hvoraf et kendt Tegn , Hrungnershjerte , har Navn ; ogsaa hans Hoved var af Sten , hans Skjold var af Sten , og hans Værge var en Hén , en Slibesten ; at møde ham var som at rende paa et Fjeld . Han og Mokkurkalve stod opstillet da Tor kom , og det siges at da Mokkurkalve saa Tor gjorde han sig vaad . Tor kom til Stævnet sammen med sin Følgesvend , den raske Bondesøn Tjalve , der løb op til Jætten og gav ham et Vink om ikke at holde Skjoldet for sig , da Tor kunde ventes at rykke frem imod ham nedenfra under Jorden ; det simple Krigspuds lykkedes , Hrungner skød Skjoldet under Fødderne og stod udækket , kun med Slibestenen hævet i begge Hænder . Nu saa han Tor nærme sig i Asakraft , med Lynild og stærke Tordenskrald , Himlen stod i Lue , paa lang Afstand kastede Tor Hammeren , Jætten slyngede Slibestenen mod Tor , den mødte Hammeren i Luften og sprang itu ; nogle Dele faldt til Jorden og dannede det Fjeld hvoraf man bryder Slibesten ; et Brudstykke ramte Tor i Panden og satte sig fast der . Men Mjølner traf Hrungner i Hovedet og splintrede det til Skærver . Tjalve tog sig imidlertid af Mokkurkalve og undlivede Bjerget , uden at nærmere Enkeltheder er fundet værd at op - tegne . Valen ryddedes ; skønt endnu i 106 NORDVEJEN Spædbarnsalderen løftede Tors Søn Magne , som han havde sammen med en Gyge , den faldne Jættes Ben af Tor , saa han kunde komme op ; som Tak gav Tor ham Hrungners Hest Guldfakse , til Fortrydelse for selveste Odin , som ikke kunde skjule at han , der dog var Tors Fader , burde have haft Hesten , frem for en Gygesøn . Saa svag var man for Heste ! Tor begav sig derpaa som Sejrherre hjem til Trudvang . Men Stumpen af Slibestenen sad endnu i hans Hoved . For Fuldstændigheds Skyld beretter Gylfaginning at Vølven Groa , som var Ørvandil den Tapres Hustru , blev sat til at galdre over Tor for at faa Henen ud . Og den var ogsaa begyndt at skride , men da Tor mærkede det vilde han gøre Groa en Glæde og fortalte hende at han havde vadet over Elivaage nordenfor Jotunheim og baaret hendes Mand over paa sin Ryg i en Kurv ; til Vitterlighed tjente at en af Ørvandils Tæer , som stak ud af Kurven og som var bleven stivfrossen , nu var at se som et Stjernebillede , Ørvandils Taa , Tor havde brudt den af og kastet den op paa Himlen ; men nu varede det ikke længe før Ørvandil kom hjem . Det glædede ogsaa Groa , men hun glemte at galdre af den Grund , Løsningen af Stenen kom ikke videre , og den sidder den Dag i Dag i Tors Hoved . For Forsigtigheds Skyld bliver man derfor advaret imod at kaste et Stykke Hen tværs over Gulvet , thi da bevæger Henen i Tors Hoved sig . Fabel for Børn — men Norge rejser sig ud af Myten med kuldeblaa Fjelde , og en Jøkel hængende ned fra som et For - klæde , sorte Fjorde , man ser for sig TOR OG HRUNGNER 107 de ni Maaneder lange strenge Vintre , Landet begravet i Sne og de smaa Mennesker stængt inde , ringende Frost , et umaadeligt Land overgivet til Elementerne , som i det tidlige Naturmenneskes Indbildningskraft tog Form af Skikkelser og Magter . Fjeldet var et Uhyre , stenet ind i Hjertet , upaalideligt , gik angrebsvis tilværks , som der fortælles Eksempel paa hos Snorre om Kong Aanund , som „for en Høst mellem sine Gaarde med sin Hird og kom did som heder Himenheid ; det er nogle trange Fjelddale , men høje Fjeld paa begge Sider . Der var da megen Regn , men forud havde der faldet Sne paa Fjeldene . Da løb et stort Skred med Sten og Ler ned ; der kom Kong Aanund og hans Hær under , og deraf fik Kongen Bane og mange Mænd med ham . " Herom ytrer Tjodolv den Kvinverske sig med fatalistisk Tørhed : . . . Kongen Esters Kuer , stygt blev rammet af Stenes Fald , og Hærmanden helt blev dækket , den vældige Stridsmand , af Stenskredet . Hrungner , Navnet , Lyden gaar igen , naar Isen paa de store Indsøer slaar Revner ved tiltagende Frost og Drønet løber milevidt fra den ene Bred til den anden som vældige natursvangre Suk under Jorden , det gør Folk smaa i deres Senge ; selv Vandet er bleven Fjeld og dundrer til Dommedag i de lange skumle Nætter . Det er Rungeren , Isjætten , der rører sig og giver sig 108 NORDVEJEN Luft i sine Baand . Et Fantasifoster uden Sidestykke er Mokkurkalve , det er Naturindtryk opsamlet fra den norske eruptive Vaar , Tøbrudet , med Flom og bundløst Uføre forneden , Skyer og Slud opadtil , et Luftsyn af Væde , Fosser og kalvende Bræer , Sneen i Opløsning , under en Apriltorden med vilde Ildglimt og Skud i Skyen , saa det smelder igen som Hammerslag fra Fjeldvæggen , det er Snemanden styrtet i Sølen og den lille Mand Tjalve som gaar over ham med Træsko . Som et koldt Syn i Tøbrudsnatten luder Mokkurkalve paa Baggrund af en Dalmunding med bratte stængende Fjelde til hver Side og en Bræport inde i Bunden , som udspyer en Elv , dynget op af vældige Jordmasser forneden , der er varpet ud af Dalen , og furet af Vandstrømme , og af Taage og Regn ovenover , med et stort udflydt Aasyn øverst oppe , og et Øje i af Maanen . Allerede N . M . Petersen og hans Tid var klar over at der stak en Foraarsmyte i Sagnet , smukt og dybsindigt udtydet , set fra Datidens Studerekamre , men et endnu videre Perspektiv var dem nægtet , ukendt ogsaa for Ungtidsmanden , skønt det ikke er aldeles udelukket at fjerne Overleveringer kan have bevaret sig derfra , nemlig Istiden , Nordens Tøbrud i det store , som har noget genkommende hvert Aar i mindre Format , naar Sneen gaar af Fjeldet og Flommen raserer Dalene . Et storartet Istidsbillede er som ved en genial Gætning bevaret i Gefionsmyten . Af det store Tøbrud er Norge mærket og arret fra øverst til nederst , da fandt Smeltningen og Landets Fødsel Sted , Jorden blottedes , og i Solspejlingenkunde Mokkurkalve ses , med sit TOR OG HRUNGNER 109 Taagehoved ind i Himlen og Fødderne staaende i Slam , som han endnu er at se i Norge hver Vaar , dyngvaad og dyndet , riset med Hagl og bebrejdet af en Regnbue . Men nu Ørvandils Taa ? Er det ikke tænkeligt at Stjernebilledet har været først , og at Myten er en Motivering deraf , i Lighed med grønlandske simple Naturforklaringer ? I saa Fald , hvad var det for et Stjernebillede ? Frejas Rok ved man hvad er , men hvor stod Ørvandils Taa ? Er der nogen der kan sige Besked derom ? I lige Maade ønskede man sig at vide hvad der en Gang har været ment med et Hrungnershjerte . Kan det være et eller andet Fossil , almindeligt i Norge , i Lighed med en Zebedejsten , men trekantet af Form ? Den sluttede lille Historie , indeni en Historie , om Tor der bærer Ørvandil over Elivaage i en Kurv , en utæt Kurv , flettede Vidjer antagelig , er vel nok den koldeste kendte Historie . Forestille sig at Manden faar en Taa ud gennem et Hul i Kurven , saa den bliver saa frossen at den kan brækkes af ! Her er man mere end i Jotunheim , man er nord derfor . Den lille Skildring , der er set hjemmefra , uden Ophidselse , norske Kaar , leder Tanken hen paa en anden Fortælling om en Taa , som kan læses i Olav den Helliges Saga . En vis Toraren Nevjolvsøn var kommen til Kongen i et Ærinde og sov i Herberget sammen med Kongen . Om Morgenen laa Kongen vaagen og fik da Øje paa en Fod der stak udenfor Felden i en af Sengene , Torarens Fod . Aldrig havde Kongen set styggere Fod , syntes han , og talte til andre derom , de kunde ikke andet end give ham Ret . Men Toraren gjorde gældende at faa Ting var saa særlige at ikke deres Mage kunde findes , han turde tage et 110 NORDVEJEN Væddemaal med Kongen om at han skulde være i Stand til at finde en Fod der var styggere her i Herberget . Væddemaalet kom i Stand , og Toraren stak derpaa sin anden Fod ud af Sengklæderne , den var endda styggere end den første og manglede tilmed Stortaaen . Han mente nu at have vundet Væddemaalet , fordi den anden Fod var saa meget styggere som den manglede en Taa . Men Kongen fandt den første Fod var saa meget fælere som der var fem fæle Tæer paa den , hvorimod den anden kun havde fire ; han vandt Væddemaalet . De var ganske hurtige i Hovedet , disse Hærmænd omkring Aar 1000 ! Men Anekdoten taler om Vintre og Rejser i Norge og om Folks Nerve , Toraren har vel siddet i Slæden og forfrosset Taaen , og brækket den af , en Teknik kendt fra Ørvandils Tilfælde . Kold og hærdende var Nordvejen . Nordvejen er en Samling Skildringer af norsk Natur og Folk , væsent « lig en Beretning om Rejser , Johannes V . Jensen nylig har foretaget i Norge , men skrevet med tidligere Rejser for mange Aar tilbage som Baggrund , hvorved Skildringen faar kulturhistorisk Perspektiv . Det sidste kvarte Aarhundrede har nemlig bragt en betydelig Forandring i Menneskenes Forhold til den haarde norske Natur . Norge sendte det bedste af sin Ungdom til Amerika , og til Gengæld , hævder Johannes V . Jensen , er Amerikaniseringen nu ved at fortrænge den Nøjsom « hed , det Staalindlæg i Karakteren , som i sin Tid byggede Norge . Men har Teknikken saaledes sine mørke Sider , har den dog gjort det muligt at faa et ganske anderledes . Overblik over Naturen . Rejsen med Automobil og Flyvemaskine viser Landskabet paa helt nye Maader og giver Mulighed for at opleve det i al dets Forskelligartethed indenfor et kort Spand af Tid . Johannes V . Jensens Skildringer af den norske Natur virker som en varm Kærligheds « erklæring til Fjeldenes og Fossernes og Jøklernes Land , som i sin Tid gav ham Naturindtrykkene til » Bræen « , Startpunktet for Hovedværket » Den lange Rejse « . Gyldendal GYIDKNDRLS FORLAG SIR YKKERI JOHANNES V . JENSEN NORDVEJEN INDTRYK AF NORSK NATUR GYLDENDAL 