text: OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN GYLDENDALSKE BOGHANDEL - NORDISK FORLAG - KØBENHAVN - MCMXXXXII JOHANNES V. JENSEN COPYRIGHT 1924 BY GYLDENDALSKE BOGHANDEL NORDISK FORLAG - COPENHAGEN OPLAG : 1500 EKSEMPLARER PRINTED IN DENMARK GYLDENDALS FORLAGSTRYKKERI KØBENHAVN INDHOLD Faglig og universel Dannelse 7 Danskundervisningen i Skolerne 29 Lydsprog og Skriftsprog 43 Om Bogtryk , Typer og Skrift 53 Det praktiske Alfabet 61 De nordiske Sprog paa Skillevejen 71 Vers og Oplæsning 78 Tegnsætningen 87 Sprogets Dynamik 95 Tak til Sproget 103 FAGLIG OG UNIVERSEL DANNELSE ( 1934 ) VOR Tid kræver Eksperter , en Tilspidsning af Kapaciteten indenfor Fagene , der vel kommer Helheden tilgode , men gaar ud over den Enkeltes Muligheder for at tilegne sig en mere almen , omfattende Dannelse . Den uhyre Opsvulmen af Stoffet indenfor hvert enkelt Særfag gør det umuligt at beskæftige sig med mere end et i en Levetid , med den Følge at Overblikket , hvad det hele er for , ofte tabes af Syne . Det er der tænkt paa naar de unge Studenter kommer ind til Universitetet , med den almindelige Forskole der skulde ligge i Begrebet Artium , men allerede er begyndt at specialisere sig der ; inden de gaar over i hver sit Særfag bibringes der dem et universelt Dannelsesgrundlag , ens for alle , den saakaldte Filosofikum . Hvor universel er nu den ? Filosofikum hed i sin Tid „anden Eksamen " og var en udvidet Form for hvad Studenterne allerede havde lært i Skolen , naar de kom ind til København , mere Latin og Græsk ; Dannelsen var endnu ensidig filologisk , skolastisk bestemt . Fa - gene , Fakulteterne , var OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN 8 ikke saa skilt fra hinanden og opsvulmede hver for sig som de senere blev . Paa Griffenfelds Tid kunde en enkelt Mand , naar han var et lyst Hoved , omfatte dem allesammen , Griffenfeld studerede paa een Gang Filologi , Historie , Theologi og Naturvidenskaberne , i en datidig Form , som senere har spaltet sig i Medicin , Fysik og Kemi , heller ikke Juraen var ham fjern ; hans aandelige Horisont strakte sig over hvad der nu fordeler sig paa mindst en Snes Professorater , med hvert sin vidtdrevne Specialitet . Naar man betænker det Indtryk af aandelig Armod og Tomhed der slaar en imøde fra Griffenfelds livslange Fangenskab , et Deficit som vel ogsaa bundede i Mandens Karakter , Leonora Christinas Jammersminde taler om saavel en bedre Opdragelse som et stærkere Sind , ser det ikke ud til at den megen Lærdom paa alle Omraader garanterede for virkelig Dannelse . Der er da ogsaa Forskel paa Viden og Indsigt . Heller ikke den yderste Grundighed indenfor en enkelt Specialitet , som vor Tid henviser til , sikrer Dannelsesgrundlaget , som man tilstrækkeligt ofte har Lejlighed til at se . Universel Dannelse vil jo ikke sige Fagviden paa alle Omraader , hvilket er en Umulighed . Dannelsen , som man i en Fart kan definere som den intimest mulige Berøring med Tilværelsen , samt moralsk set Tilstedeværelsen af den Respekt som i hvert Fald Uvidenheden savner , Dannelsen beror paa en Tilegnelse af det væsentlige af hvad man ved , ikke for et Erhvervs Skyld , men til Fordel for Bevarelsen af den humane Balance . Den universelle Dannelse maa derfor søge sit Udgangspunkt udenfor og over Fagene , men lige nærende for dem alle . Naturligt at de Gamles „anden Eksamen " fra de strenge Studier efterhaanden trak over mod Filosofien , hvor netop et universelt Stræbepunkt havde bevaret sig , almindelig menneskelig Søgen , med den Udformning man til enhver Tid kunde give den . Som Modenhedsprøve faldt Filosofikum sammen med hvad Menneskeheden i det hele taget har ment man kundetænke sig til . Men Grundlaget for hvad man ved har jo i vor seneste Tid næret sig fra andre Kilder end ren isoleret Spekulation , de Spørgsmaal Filosofien stillede om Naturens og Tilværelsens Sammenhæng har de empiriske , rent undersøgende , fysiske Videnskaber besvaret . Filosofien er rykket ud til Siden og er ogsaa bleven et Specialfag , en historisk Videnskab , tildels intellektuel Gymnastik , og bevarer som saadan en kuriøs Værdi , men nærer ikke Almendannelsen mere . Almindelig Literaturhistorie fører her mere Fragt , Klassikerne kan læses med Udbytte , Rasmus Nielsen derimod ikke . Skønt man endnu taler om en Filosofikum ligger Tyngdepunktet af hvad der er Mening i at docere nærmere hen i Retning af Biologien , forstaaet ikke som faglig Disciplin , men som almindelig Tilværelseslære , og „anden Eksamen " burde derfor gaa over til at hedde Biologikum . Indvendigt fra er den paa Vej dertil . I det følgende skal det forsøges at drage Konturen om Elementerne til en universel Dannelse , som alle Studerende efter Fællesuddannelsen i Skolen havde at tilegne sig før de gik over i de forskellige Fag , et Kursus i almindelig Menneskelære . Hvis man forestiller sig hvad der ikke læres , paa noget Punkt af Undervisningen , som den er i Øjeblikket , hverken i Skolen eller paa 10 OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN Universitetet , bevæger man sig hen i Retning af hvad der søges . Tilværelseslære , Menneskelære — det der angaar os i Liv og Død , Sammenhængen , Tilblivelsen , det er den Station enhver Studerende , som da ethvert Menneske , skulde passere , paa Vejen fra Skoledressuren til Specialistuddannelsen , een Gang i Livet skulde man undervises i det , Livet , de store Begyndelsesgrunde , inden man gik over i et Embede og blev Ekspert paa eet Omraade , og Ignorant paa alle andre . Et saadant Universaloverblik lader sig ikke udtømme i en enkelt Lærebog ; men Retningen lader sig omgrænse . Et Blik paa hvad der læres , først til Studentereksamen , siden i de forskellige Studiefag , fører paa Sporet , idet man ser sig om efter hvad der findes i den ønskede Retning , og hvad der totalt savnes . Hvis man husker tilbage til sin Skoletid , hvilke Fag man fortsatte med af sig selv senere , uden Skoletvang , af naturlig menneskelig Interesse , bliver det jo ikke den strenge disciplinerede Træning , som siden fører over i Fagene , den nødvendige Eksersits fra Grunden , i Læsning , Skrivning , Regning , alle Elementærfagene , der er en Indøvelse i Redskaberne , snarere end egentlige Kundskaber ; Videtrang , naturlig Nysgerrighed bevarede man derimod overfor Fag som Naturhistorie og Geografi , der kun behandles en passant af Skolen , og hvori Undervisningen standser ved Udgangen af Realskolen . Altsaa allerede i Gymnasiet begynder man at slippe Tingene . Med Historien forholder det sig paa lignende Maade , den vender man tilbage til , længe efter at man har forladt Skolen . 9 FAGLIG OG UNIVERSEL DANNELSE Modenhedsgraden er her en ganske anden end overfor Naturhistorie og Geografi . Til Naturfagene har Børn Affinitet , noget i deres Trin svarer dertil , forlanger Natur . Paa et Tidspunkt tegner alle Børn , et diluvialt Trin . De har deres Indianeralder , alle Drenges Fantasi er en Overgang vendt mod Huronsøen . Ofte er Stumperne af en Smule Naturhistorieundervisning i Skolen og en fjern Drengetid samt et Par Sommerfugle paa Spid det eneste der bliver tilbage af en tabt Naturtilstand . Undervisningen drives i en fornuftigere Form nu end tidligere , med Ekskursioner og Liggen i Lejr , Naturhistorie paa Stedet , det oprindelige Samlerinstinkt hos Børn kommer da til sin Ret , og Bogens Smule Lektiestof hænger ved af sig selv . Al Undervisning bør baseres paa et Hensyn til Trinet . Tilegnelsen af Historie ligger meget højere oppe paa Udviklingsstigen . Historien omfatter Børn som et Onde ; i Virkeligheden hverken Børn eller helt unge Mennesker er modne for Historie , lige saa lidt som de er modne for Politik . Historien , vitalt opfattet , er den forreste Ende af hvad der er Politik og sociale Spørgsmaal i Nutiden ; først naar man er udvokset , ret sent endda , begynder man at se hvad Historie er . Der er noget om at man skal være Familiefader , Medansvarlig i et Samfund , før man har Brug for Historien og formaar at anvende Konsekvenserne af den paa sin egen Tid . Som Myten er gaaet forud for Historien staar Børns Fantasi i en billedlig Forbindelse med Fortiden . Der er derfor Mening i at mætte deres Forestillingstrin med den samme mytologiske Billedverden Menneskeheden paa et barnligt Trin har efterladt sig , Antiken , det gl . Testamente , Nordens Gudelære , en lykkelig Verden , som lærer sig selv , og som ikke har noget med om man tror paa den eller ej . Børn tror ikke , de er OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN 12 visionære . Man kan bibringe dem Historie , som en Udenadslæren , med frygtede Aarstal og det Hele , Børnehjerner er som Voks , og man undser sig ikke ved at gaa paa dem med Træsko , men af de mange Kongerækker og Slag bliver der i Almindelighed kun et helet Ar tilbage , ingen virkelig Forestilling om Historiens Gang . Senere , en Snes Aar efter , dukker Historien op , og man tilegner sig den , af egen Drift , som Jorden drikker Regn . Historien slaar jo ikke ind , som noget der virkelig er hændt , før man er et halvthundrede Aar ! Speciel historisk Sans , eller rettere Huskenemme , har enkelte Elever under Skolegangen , et cerebralt , formelt Anlæg , som naturligt fører til at Vedkommende ender som Historielærer selv , Slangen der bider sig selv i sin Hale . Historien som Fag gjorde man vel i at holde tilbage til de senere Klasser i Skolen , et nødvendigt Huskegrundlag , og gerne i en mere synkronistisk Form end hidtil , Historien under et , i Stedet for Lokalhistorie , Frankrig , Tyskland , England o . s . v . hver for sig , som man lærer endnu , et Kasettesystem ingen normal Drengehjerne nogensinde har kunnet faa til at falde sammen til en Helhed . Men som virkelig Ingrediens af Dannelsen , Indblik i den Termin der har været givet Menneskeheden , og Rækkevidden deraf , kan Historien ikke læses uden i Sammenhæng med andet Kundskabsstof , Antropologi , Evolution ; og her er man i Nærheden af Problemet som maa beskæftige , naar Talen er om Filosofikum som en Fællesklasse Skolen munder ud i , og hvorfra alle Fagene tager deres Start . Hvis man skyder Historieundervisningen saa langt fremefter i Klasserne som muligt , og samtidig indordner Religion under Historien , et FAGLIG OG UNIVERSEL DANNELSE 13 humant Synspunkt , opnaar man at Religionsundervisningen falder paa et Tidspunkt hvor Eleven er begyndt at tænke . De bibelske Legender udfylder en Plads i Børns Fantasi , men man har ikke Lov til at gøre Børn til Genstand for sekterisk Paavirkning , saa længe de endnu ikke kan skønne . Religion som Samvittighedssag bør falde efterKonfirmationen , ikke forud for den . Religionsundervisningen i Skolerne , som er et misligt Problem , vilde falde i Leje af sig selv , uden radikale Skridt , hvis den lægges ind under Historieundervisningen , og Hensyn tages til Elevernes aandelige Trin . De Timer der blev fri i Begyndelsesklasserne ved at Religion og Historie skødes længere frem skulde anvendes til at gøre noget mere ved Sprogene . Indtil for nylig har der i Almueskoler og Kommuneskoler overhovedet ikke været undervist i Sprog . Nu er der i Kommuneskolernes øverste Ende Adgang til at lære eet Sprog , frivilligt , paa et Tidspunkt hvor Størsteparten allerede er gaaet ud af Skolen og i Lære ; det er en Begyndelse , men den peger videre frem . Børns naturlige Trin henviser Sprogundervisningen til at begynde saa tidligt som muligt . Stadiet er kendt fra Naturfolk , der har en primitiv Kapacitet for Sprog , som Kulturmennesker savner , man mindes Ildlænderne Darwin besøgte , som øjeblikkelig kunde gentage hele Sætninger paa Engelsk , naar de havde hørt dem een Gang ; Kulier i Østen behersker flere Dialekter ; af Araberdrenge i Kairo kan man blive tiltalt paa fire - fem evropæiske Sprog . Til Sprognemme svarer en primitiv Hjerne . I Østen kan man da ogsaa træffe Børn af hvide Forældre som taler 14 OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN Malajisk , Hindustani og Kinesisk . Man besværer ikke Børns Hjerne ved at lade dem lære Sprog , saa at sige fra Vuggen . Omvendt ved man hvor svært det er at tilegne sig et nyt Sprog , naar man er bleven over den voksne Alder . Sprog er en Naturevne . Folk som Rasmus Rask og Vilhelm Thomsen har derfor haft Primærhjerner , i Modsætning til alle andre Mennesker , som er bestemt af sekundære Tillukninger og Forvoksninger . Naar nu Børn har et Geni netop paa det Punkt , hvorfor skal saa netop det ligge brakt ? Af en praktisk Grund , som vi ikke kan komme udenom , at vort Lands Sprog ikke er et kendt Hovedsprog , ligger det nær at ethvert dansk Barn fra Pogeskolen af forsynes med et Sprog til , foruden sit eget , i det mindste , Engelsk eller Tysk . Men det er ikke den eneste Grund . Der foreligger en anden af psykologisk og social Rækkevidde , som vejer lige saa stærkt til , skønt knap saa selvindlysende . Manglen paa Sprogundervisning i Folkeskolerne , Landets mest besøgte , har indtil for nylig delt Befolkningen i to Slags Mennesker , dem der havde lært Sprog og dem der ikke havde lært det . Man har nedkæmpet Klasse ad økonomisk og politisk Vej , i de sidste Menneskealdre , men har forsømt det ad Opdragelsens , et Middel som griber ind ved Roden og bestemmer for Fremtiden . Hvis man tænker sig om vil man indrømme at et af de Skel der har delt uoverstigeligt mellem Befolkningslag her i Landet har været Sprogkundskaber paa den ene Side og ingen Sprogkundskaber paa den anden . Naar man er fra Landet ved man at en hel Del af den ikke venligt farvede Respekt og Tilbageholdenhed Almuen indtager overfor „de Fine " skyldtes Bevidstheden om at de kunde Sprog , mens de selv ikke en - gang talte Højdansk , men FAGLIG OG UNIVERSEL DANNELSE 15 deres egen Dialekt . „En sær Apoteker " kaldte Bønder jeg har kendt Enhver der overhovedet lagde Kundskaber for Dagen ; Sprog betød for dem en forrykket , apokryf og med Sortekunst forbunden Verden , ligesom en Gang Runerne . For Byernes Vedkommende kan man vist være enige om at en god Portion arvet , umælende Ressentiment fra Arbejdernes Side imod Borgerskabet vilde faa en af sine Bevæggrunde opløst , hvis Arbejderne fra deres tidligste Skolegang ogsaa blev sat i Stand til at sidestille sig med Udlændinge og til at læse en Bog paa et fremmed Sprog , eller en udenlandsk Avis . Nogensomhelst Forskel i Skolegang burde ikke kendes i et moderne Samfund , indtil det 14 . Aar . Adgang videre til Mellemskole og Gymnasium skulde ikke være betinget af hvad Forældrene har Raad til , men af de Evner Skoleungdommen lægger for Dagen . Under en fri Konkurrence vilde det i saa Fald kunne tilgives Børn af Ikke - Arbejdere at ogsaa de fik en Uddannelse . Det kan ikke skjules , at Tilbøjeligheden fra Klassekampens Side er gaaet i Retning af at fjerne Ondet , ulige Opdragelse , ad den omvendte Vej , ved at komme Bedsteborgeren , Akademikeren , til Livs , med samt alle Sprogene i hans Hals , „Intelligensen " slaaet ned , som man kender det fra Revolutioner i frisk Minde . At man samtidig ødelægger noget af det Tømmer der er nødvendigt i et Samfund opdager man bagefter . En Vej der førte mere positivt til Maalet var selv at tilegne sig de Prærogativer man bærer Nag til Overklassen for , bedre Skolegang , den akademiske Verden rekruteret fra neden af , gennem Ligestilling for alle Studerende . Vil man Klasse og Kaste til Livs i Roden OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN 16 skulde man begynde med at lære alle Børn Sprog , paa Landet saavel som i Byerne . Spændingen mellem Landet og Byerne beror dybt ind ikke paa andet end en Sprogforskel . Suspekt har Dannelsen altid været , man vil have ned hvad man ikke selv naar op til , anderledes er menneskelig Natur ikke . Men naar Kundskaber er den eneste virkelige Standsforskel staar det indenfor menneskelig Magt at hæve den . Danskerne indtager , som en lille Nation , og i Kraft af noget i Karakteren , en egen Stilling overfor Sprog , som man ikke møder i noget andet Land . Vi er et respektløst Folk , og med Grund , vi kender hinanden allesammen ; vi griner ad vores Guder , og vi har ingen Helte , uden dem der morer os , men i een Henseende har vi Respekt , enfoldigt , troende , for Sprog , en ægte naiv Dyrkelse , som næsten træder i Gudsfrygts Sted . Allerede Holberg kendte den nationale Syge og tog Sigte paa den i sin Jean de France . Er det bedre nu , et Par Hundrede Aar efter ? Den højeste Himmel en Københavner kender er dog at tilbringe en Aften i Alliance Française og røre ved en fransk Indfødt og synke i Støvet og hikke et vellystigt : parfaitement ! Danskernes Svaghed for Sprog kan give sig latterlige Udslag , som naar man paa Gaderne ser et Opløb ligefrem træde Udlændinge op ad Benene . Hektisk , med Hjertet i Halsen imødekommer Danskeren enhver Udlænding , som ikke er andet , i en greben Tilstand over at kunne Individets Tungemaal , og angst for at andre Danske skal høre det og maaske opdage en Fejl . En egen Sprognød gør sig gældende i Danmark , et nationalt Fænomen , og psykologisk meget mærkværdigt , en Lede ved eget Idiom , som man søger 17 FAGLIG OG UNIVERSEL DANNELSE at hjælpe sig imod ved en eller anden ulidelig Slang , Kragemaal , eller blot ved en lykkelig Fordrejelse af Ordene , som gaar for Vid , meget udbredt , og den ynkværdigste Form for Provinsialisme . Tænk at udmærke sig ved at sige Frikadiller i Stedet for Frikadeller ! Hunger efter at være en anden end den man er ligger til Grund for sligt , og med Rette . Et Kursus i Slovakisk eller Grusisk vilde gøre godt her . Af samme Oprindelse , en Art sproglig Indgifte , er enkelte isolerede Forsøg paa at skrive saadan som det formodes at man taler — hvem ? Et almindeligt Kendskab til Grundsprogene vilde helbrede dem for denne Ignorantbestræbelse , som kun er en anden Form for bornert Nationalisme . Skal Skriftsproget reformeres efter Mundtligheden vil man bede Folk om at gøre det som ved noget om Sprogs Afstamning og som forstaar at holde Sprogets naturlige Udvikling i Hævd . Slid paa et Sprog og praktisk Omdannelse er to forskellige Ting . Afsides , privat kan man være af den Anskuelse at netop Sproget er den ringeste Kvalitet ved et Menneske , som Kvækket dog kun er en Klang af Frøen ; slet underrettet er man hvis man bedømmer Folk efter hvad de siger . Men i Verden som den er er det ikke anderledes , Sprog skiller mellem Folk , eller samler dem , de nationale Grænser er Sproggrænser , uden Hensyn til hvad Menneskematerialet er af . Naar der her er lagt saa stor Vægt paa Sprog er det fordi det er Vejen til Ligestilling , baade i Forhold til Udlændinge og mellem Klasserne indbyrdes hjemme . Her er Dannelsen ulige fordelt , her skal der gribes ind . Enhedsskoler , og Sprog fra Begyndelsen ! Den Side af Klassemodsætningen der OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN 18 beror paa Forskel i Undervisningen kan hæves i Løbet af een Generation . For universel Dannelse er Sprog en selvfølgelig Forudsætning , ikke i sig selv noget Maal , uden for Filologer og Tolke , men et Middel , gennem det nærmer man sig alle Fagene . De tre Hovedsprog betyder de fleste Lande og deres Literaturer aabne . Man er kommen for langt ud ved at reducere Latinundervisningen i Skolerne , i den Grad man har gjort ; Specialiseringen gør sig gældende allerede her og for tidligt . Fra frisindet Side har man set skævt til Latinen , fordi først Gejstligheden , siden Aandshovmodet har siddet paa den ; derved har man smidt Næringen ud sammen med Parasiten . Latin er et Modersprog , ikke at have faaet det med er aandeligt talt som ikke at have haft noget Hjem . Nogle af Studenterne har aldrig set Græsk for deres Øjne , f . Eks . de der vil studere Medicin ; de støder her paa en Vanskelighed indenfor deres Fag , hvor en stor Del af Nomenklaturen er af græsk Oprindelse . Lad dem dog lære Alfabetet i alt Fald , saa de kan slaa Gloserne op ! Den klassiske Dannelse ønskes ikke tilbage ; men Sjælen i de to Grundsprog kunde dog bibringes , i Form af Sproghistorie . Zoologi og Botanik lærer Lægerne heller ikke mere . Antropologi har før rekruteret sig fra Lægernes Kreds ; hvordan skal den kunne det for Fremtiden , uden Zoologi ? Hvis man tænker sig at sammensætte Filosofikum af hvad man ikke har lært i Skolen , og som hører med til almindelig Dannelse , begynder der allerede at ophobe sig en Del . 11 FAGLIG OG UNIVERSEL DANNELSE Inden en Kontur kan trækkes op maa der ses nærmere paa Skole - og Universitetsfagene og de Elementer de indeholder til en almindelig Menneskelære . Fra Tid til anden ser Mennesket op fra sin Gerning og gør sig de gamle , ængstede Spørgsmaal : Hvorfra ? Hvorhen ? Hvorfor ? Det beskæftigede Antiken , og det beskæftiger nu . Svar har man søgt i Religionen , i Filosofien , i Videnskaben ; Rækkefølgen betegner en Udvikling . Synspunkterne bevarer deres Værdi , netop som det man spørger om , Oprindelsen , Stadierne , Væksten . Et positivt Resultat er man naaet til forbavsende sent , for kun et Par Generationer siden : hvad Udviklingslæren siger . Man skal ikke være i Tvivl om hvilket Synspunkt der gaaes ud fra her , det er Evolutionen , til Forklaring af hvorfra vi er kommen og hvad der kan ventes af en Fremtid . Udviklingslæren har endnu sine Modstandere . To Typer staar overfor hinanden , med en paradoksal Fordeling af Instinkter i Forhold til Anskuelserne . Som Repræsentant for den ene kan man f . Eks . tage den engelske Antropolog Arthur Keith , en rolig , højtkultiveret Lærd , som er glad for at regne sig som det sidste Led i Dyrenes Stamtræ , og som for nylig har betonet det , med Front mod nyreligiøse Bevægelser ; og saa f . Eks . den omrejsende Vækkelsesprædikant Buchman , Leder af Oxfordbevægelsen , hvem man ikke behøver at karakterisere paa anden Maade end ved at henvise til hans Udseende , og som ganske sikkert ikke tager i Betænkning at sætte sin Person i Forbindelse med en guddommelig Oprindelse . Altsaa til den ene Side en klar , aaben Mand , som bærer Odiet afat knytte Menneskets OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN 20 Oprindelse til Abernes , efter livslange Studier , til den anden Side en Emotionalist , der profiterer af alt hvad der er anerkendt og ophøjet , gribende , og tvivlsomt , i Pagt med Staten , vel at mærke , med Tvang og Vold ikke langt borte , Middelalderens Hysteri lurende i Opløbet paa Møderne . Er det ikke paafaldende hvor Form og Indhold her er vendt om : Paa Bunden af en ansvarsløs Bekendelse , som mener at hæve sig til Gud , snærrer Bavianen , mens den stille humane Videnskabsmand , der har erkendt Sandheden , staar med et Skær over sig halvvejs som en Forbryder ! Udviklingen selv har ikke kunnet gøre det anderledes , til det uudviklede Trin svarer voluminøse , intolerante Forestillinger , til det opklarede Menneske ikke andet end et Ja til Naturen . Mellem de to Typer staar det ægte , naive religiøse Trin , Sjæle i Knop , det indlemmer Evolutionsmanden med Sympati mellem de Stadier hvori Udviklingen kundgør sig . Hverken til dem , der ikke skal foruroliges , eller til de krigsmalede Fjender af Oplysningen , som man ikke vilde have til Meningsfæller , selv omde vilde , er nærværende Orientering henvendt , men til Ligesindede , til Frisindets Front . Ikke alt hvad man finder indlysende venter man at se gennemført , men det skal staa paa Frontens Program og oppebie sin Tid . Naar Menneskelære væsentlig omfatter Menneskets Oprindelse , altsaa Afstamningen , som bunder i Zoologien , i Forbindelse med Historie og Arkæologi , under eet Antropologi , og det er Indblik i Menneskets Forudsætninger , Data , man vil bibringe de Studerende paa Skellet mellem Skolen og Fagene , kunde man omdøbe FAGLIG OG UNIVERSEL DANNELSE 21 Filosofikum til Antropologikum , et langt , frygtindgydende Ord . Hvis man regnede Aandshistorie med ind , som dog er Kernen i Filosofien , kunde man tale om Antroposofi , et Begreb der er dannet , altsaa Antroposofikum ; Biologikum kunde man af samme Aarsag omdanne tilBiosofikum , et ganske dækkende Begreb ; dog det er kun Navne , og et Navn kan man altid blive enige om . Det danske simple Ord Menneskelære siger hvor man vil hen . Man kunde for saa vidt blive ved den gamle Betegnelse , naar Indholdet blev et andet . Undersøger man nu hvad Skolen og Universitetet byder i Retning af Menneskelære vil man finde at vi her i Landet staar mere tilbage end de fleste andre Lande ; en Reform er saa langt fra noget revolutionært , gudsforgaaende Skridt , snarere et beskedent Forsøg paa at naa lidt op i Niveau med almindelig evropæisk Uddannelsesgrad . Vi har saaledes overhovedet intet antropologisk Fakultet her i Landet . De har dog et i Norge , i Sverige to . Der findes et i Kiel ! Alt hvad man har ønsket at vide om antropologiske Problemer har man maattet søge i udenlandsk Literatur . Det første Grundlag , Zoologien , hvordan staar det til med den ? Der skal ikke gaaes i Enkeltheder vedrørende de Lærebøger der forefindes til Brug i Mellemskolen , det kan være en anden Lejlighed forbeholdt . Men saa meget kan siges , de indeholder ikke et Ord om Evolution , Dyrenes Afstamningshistorie , hvad enten det nu er Skolebogsforfatterne eller Skolen der ikke har ønsket denne Side af Zoologien berørt . Systematiken kunde være ordnet saadan at Rækkefølgen gav en første Forestilling om Dyrenes Slægtskabsforhold , heller ikke det er gennemført . 19 FAGLIG OG UNIVERSEL DANNELSE Af Naturen Dyrene kommer fra , det der har gjort dem til det de er , har Lærebøgerne intet . Som de er er de værre end Ingenting , en Afstraffelse for Børn , et bentørt , afstumpet Skema , som er egnet til at indpode Børn , der elsker Dyr , Had til Naturhistorie for hele deres Liv . Denne Skefuld Levertran faar Ungdommen paa Vej til Gymnasiet , og siden , og efter Artium , ikke en Stavelse mere ! Jurister , Læger , Præster , Ingeniører , Nationaløkonomer gaar altsaa over i deres Fag uden at ane hvad Udviklingslære er , bortset fra det lille Pensum i Biologi der nu læres i Gymnasiet , og som har noget om Livsformerne , Arvelighed , men Ingenting om Afstamningen . Unægtelig , paa de Domme man undertiden læser om kan man mærke at Jurister ikke har det elementæreste Begreb om Antropologi . Forstokket Fagbornerthed hører til Reglen , og anses for en Ynde mere , man roser sig deraf ! Er det saaledes et Minimum af Naturhistorie Studenterne bringer med sig fra Skolen , hvordan da med Universitetet ? Ja , her er der jo en Udklækning af Cand . mag . er i Zoologi , altsaa et afsides Særfag af hvad der skulde høre til almindelig fælles Dannelse . Cand . mag . erne bliver Lærere , men bringer ikke videre hvad de har lært , med de avtoriserede Lærebøger de faar i Haanden paa Skolen . Hvad der iøvrigt doceres forbliver et Mysterium , om det er Systematik i en udvidet , knastør Form , som den kendes fra den i Øjeblikket brugte Universitetslærebog i Zoologi , eller om der virkelig læres levende Naturhistorie , Dyrenes Tilblivelse ; man hører ikke derfra ; der eksisterer ikke paa Dansk nogen fra Universitetet udgaaet almindelig Haandbog i Udviklingslære . Zologien sover her i Landet . 22 OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN Værre staar det til endda paa et Omraade som er saa forsømt at man end ikke føler Savnet deraf , en Uvidenhed der kommer Uskyld nær , nemlig Etnografien . Det skulde dog høre til elementær Menneskelære at man ved hvem man er , det vil sige hvad Mennesker er , hvad det er for Folk der bor paa Jorden og hvor nær vi staar dem . Geografien , som læres i Mellemskolen , har en lille Farve deraf , man kan jo ikke lære om Landene og Hovedstæderne uden at lidt hænger paa , vage Forestillinger , om Negre , Indianere og Kinesere . Men det er ogsaa det hele en Studerende er udrustet med , fra først til sidst ! Etnografi for sig undervises der overhovedet ikke i i Skolen . Haarrejsende er hvad man træffer paa hos højtuddannede Specialister , indenfor alle Fag , af blank Uvidenhed om Folkeslagene paa Jorden . Man tør sige at Uvidenheden her er universel , lige saa udbredt som Folkeslagene selv , man ved Ingenting om hinanden . Et Symptom , grebet mellem mange , er f . Eks . det gamle slidte Refleksbegreb „den gule Fare " , som dækker over en Uvidenhed om Race man ikke engang ved man gør sig skyldig i . Om de fem Verdensdeles indfødte Folk og deres Slægtskabsforhold er Ingenting bekendt . Film bidrager her , fragmentarisk , mere til Udbredelsen af Kendskab om fremmede Racer end hvad man kan læse sig til . Nogen god Etnografi findes ikke paa noget Sprog . Etnografien er endnu ordnet som Videnskab efter Lande og efter Sprog , i Stedet for at den skulde ordnes i Sammenhæng med Antropologien , altsaa efter Slægtskab og Udspring . Etnografi i human Forstand , Viden om Folkeslag og deres Afstamning , altsaa Etnografien evolutionært behandlet , kan ikke studeres ved Universitetet . FAGLIG OG UNIVERSEL DANNELSE 23 Vi staar gennem vor grønlandske Koloni i en levende Berøring med et Urfolk , en god Ende at begynde fra , hvis man vil nærme sig alle vilde Folkeslag og indordne dem , ikke efter hvor de bor , eller hvad de siger , men efter Trin . For Eskimoernes Vedkommende ligger Materialet lige for , fyldigere end i noget andet Land , men er endnu ikke rørt . Etnologisk og geografisk er der gjort et stort Arbejde , men den antropologiske Opgave der ligger for skyer man Kontakt med ; som Disciplin er den ikke engang kendt . En helt ny Etnografi skulde skrives , Etnografien ordnet evolutionsmæssigt , for saa vidt Slægtskabsforholdene og Stadierne lader sig udfinde . Alle vilde eller primitive Folkeslag gaar deres Undergang imøde , eller deres Trin udslettes af Civilisationen , som med Trafikens rivende Udvikling trænger til enhver Krog af Kloden ; til Gengæld har man Midler til at nærme sig de mest isolerede Steder , paa kortere Tid end nogensinde før , nu ogsaa med Flyvemaskiner ; det er derfor sidste Termin , men indenfor Mulighed , at foretage en samlet Revision af alle nulevende Racer og Folk , over alle fem Verdensdele . Samler man de Elementer der hører til almindelig human Viden , og som der var Mening i at lægge til Studenternes Uddannelse , inden de gaar over i Særfag , som siden kræver deres hele Opmærksomhed , saa bliver det altsaa Zoologi og Etno - grafi , fylogenetisk bearbejdet , Afstamningen , under eet Antro - pologi . Kronologisk ordnet falder dette Stof sammen med Hi - storien , udviklingsmæssigt fremstillet , Kulturhistorien . Hjælpefag til Historien er Arkæologien , hvortil knytter sig Kunst - historie og Filosofi , nemlig Filosofiens Historie , samt et nødvendigt Indblik i Geologi . OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN 24 Man vil indvende forfærdet at det er jo Særfag allesammen , hvoraf hvert enkelt er i Stand til at beslaglægge en Mands hele Liv . Hvorfor ikke Matematik ogsaa ? Og Musik ? Eller Poesi ? Nej , her er netop Grænsen ; der gives Færdigheder som beror paa særlige cerebrale Anlæg , som Matematik , eller paa Talent , som Musik , eller Genius , som Poesi ; disse Færdigheder vil man ikke forlange af almindelig Opdragelse . For Grækerne henhørte Musiken under Opdragelsen ; det er muligt Musikbegavelse har været endemisk hos dem ; den er det endnu , kollektivt forekommende hos enkelte Folk , fraværende hos andre . Musikbegavede Folk staar i Forbindelse med Livet ved en anden Nerve end Flertallet , et vitalt Udtryk , som ad sin Vej gaar til Tilværelsens Grund . Musik er et specifikt Anlæg , sin egen grebne Sfære , som har afgivet Træk til overjordiske Forestillinger . Korporlig Musik , Sang , er uden Tvivl forbundet med et stærkt , ekspanderet Velbehag — for den der synger . I øvrigt henhører Musik under Plagerne ; jeg tænker her nærmest paa den kvalmende og fordærvede afrikanske Saksofonsuppe der kommer til os fra Amerika . Tidligere blev ethvert Barn anbragt paa Pinebænken foran et Klaver og skulde lære at spille , en forfærdelig Ting ; dette raa Middelstandsbarbari er nu afløst af Radioen . Poesien er noget for sig . Her burde der gives Studenterne Frihed til at følge deres Smag . Literatur doceres , af Papirsjæle , men er alt andet end et Lærefag ; i Fristunder , paa Aandens Marker , galoperer Poesiens Føl . De Fag der er regnet op er de humane Fag . Det er rigtigt at de hver for sig giver en Mand nok at bestille ; i og for sig er de utilgængelige , naar de er drevet op til Specialiteter , som arbejdende Fag . Men selv som eksklusivt drevne Videnskabs - grene , i Eksperters 26 OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN Hænder , har de ingen anden endelig Mening end at tilflyde den almindelige Bevidsthed , naar et fatteligt Resultat foreligger . Kundskab kun paa eet Omraade , selv i en blændende Udstrækning , bevæger sig mod aandelig Skævhed ; en Mundsmag af Alting , kun overfladisk tilegnet , er allerede en Umulighed , og den værste Asensagtighed der er til . Midt imellem staar den universelle Dannelse , som ikke gaar med Skyklapper ind i et Fag , men uddrager et Livsindhold af de Kundskabsgrene der har opsamlet Menneskefærd i sig . En naturlig Nysgerrighed medbringes af ethvert Barn , der træder ind i Tilværelsen , og ethvert Menneske undergaar en Vækst , som hele Menneskeheden har undergaaet en Vækst ; en Afspejling deraf er Opdragelsens sande Maal , Svaret paa Spørgsmaalet : Hvorfra ? Ikke alt hvad man lærer skal tjene et Erhverv , og Lærere skal dog ikke en Hovedpart blive , man lærer for at blive et Væsen , sig bevidst som Menneske . Sand Kundskab gaar sporløst op i et Menneske og ytrer sig siden i Holdningen , klar Pande , Uafhængighed , Appetit paa et Arbejde , ingen Tid ofret paa Hjernespind ; man har holdt sig i Ro mens man lærte hvad der er værd at vide , siden kan man med alle Kræfter sætte sig i Bevægelse , i en Retning , til Fordel for et Arbejde . Det er Svaret paa det gamle Spørgsmaal : Hvorfor ? Hvorhen ? faar besvares individuelt , om det skal være Bispebjerg eller Vestre . I øvrigt , det der kommer efter tilhører Slægten . 25 FAGLIG OG UNIVERSEL DANNELSE Under hvilken Form er det nu muligt at bibringe de unge Studerende det formidable Kundskabsstof , som indeholdes i ovenomtalte humane Videnskaber ? Filosofikum , som de fleste kender den , støttede sig til en enkelt afsluttet Lærebog , foruden en lille formel Logik , dertil Psykologi , et Pensum , noget man kunde lære og faa Ende paa , og siden , naar man var sluppet igennem , heldigt glemme igen . En enkelt , fyldestgørende Lærebog i udvidet Antropologi , som her skitseret , kunde der ikke tænkes paa , vel derimod en Nøgle , som introducerede dertil , en Oversigt , der fastlagde Principet hvorefter man nærmede sig Stoffet , Menneskelæren ordnet efter Udviklingen , alle Stadier belyst , med en saadan Tilrettelægning at der med denne Nøgle som Udgangspunkt kunde føres ind i de enkelte Kundskabsgrene , i en bestemt Sammenhæng , og i et Omfang der mere talte til Fantasien end der forlangtes lagt op til en Eksamen . Her kommer ind hvad København ejer af Samlinger . Naturhistorie vil ingen docere nu mere efter Bogen alene , men efter Øjet . En Ledetraad i Antroposofi eller Menneskelære kunde ikke skrives uden et Illustrationsstof hentet fra samtlige Museer og Samlinger , Zoologisk Museum , Oldnordisk Museum , Kunstmuseet , Thorvaldsens Museum , Mineralogisk Museum , enhver Samling som med Tingene selv belyser Historien og Udviklingen . Og Undervisningen kunde ikke gives uden at føre Studenterne derhen . Forelæsningerne maatte blive af delvis ambulant Karakter , og Fakultetet anderledes udstyret , Stoffet fordelt over flere Lærekræfter end nu . Var det ugørligt ? En halv Snes Pro - fessorer mere ansat ved OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN 28 anden Eksamen vilde baade Universitetet og de Studerende staa sig ved . Indtil for nylig har Samlingerne i København ligget temmelig ubenyttet hen . Hvad har man anlagt dem for ? De Studerende , som kommer ind til København og skal tage Filosofikum , samtidigt med at de tilbagelægger det første Studieaar inden for deres Fag , har ingen Ærinde der ; det har kun de Fagstuderende og Museumsmændene , for hvem Anstalterne har haft Karakter af Privatsamlinger . Dog , Tiden er allerede en anden . Det ny Nationalmuseum aabner sig mod Befolkningen . Det er for Opdragelsen Samlingerne bestaar , samtidig med at Videnskaben her har en Arne hvor den hellige Ild aldrig gaar ud . Det første Studenteraar skulde være de unge Studenters lykkelige Aar , hvor de fik Øjnene aabnet for hele Livet . Saa behøvede man endda ikke at beslaglægge deres Tid mere end at Brødstudiet kunde passes . Det vil forekomme de Kyndige umuligt at lægge det store Stof om i Undervisningsform ; her forveksler man egne Vaner med Formaalet . Al Videnskab drives som en Undersøgelse , der ifølge Sagens Natur aldrig faar Ende ; men mange ser Videnskaben i selve Undersøgelsen og forlanger den lært af de Studerende , hvilket man kan kræve af Faget , men ikke af Dannelsen . Her er det en Bearbejdelse af Stoffet skal finde Sted , anvendt Videnskab , af human , nærende Natur . Saaledes som Udkastet til en ny Filosofikum her foreligger er det en Fremtidssag , der ikke har Øjeblikket for sig . Men hvilket andet Princip vilde man se gennemført ? 27 FAGLIG OG UNIVERSEL DANNELSE DANSKUNDERVISNINGEN I SKOLERNE ( 1936 ) DANSKLÆREREN i en Skole har en Honnøropgave , at føre sine Elever ind i Landets Sprog , som bevidst Tilegnelse , Sproget set fra inden . Sproget staar af sig selv Børn ud af Munden , som primitive Folk ved de ikke af at de betjener sig af et Sprog , de vælger ikke Udtrykket , de simpelthen siger noget . Det kommer derfor til dem som noget Nyt at Sprog kan være forskelligt , men har en Regel , en Oprindelse . Rent Sprog , ogsaa fra Udtalens Side , Grammatik og Sproghistorie , er derfor et vigtigt nationalt Fag i Skolen . Hertil kommer Literaturudvalget som Eksempler paa Sproget og Middel til at danne Sindet . Hvis man endnu erindrer sin Skolegang har man et Maal for hvordan det første Grundlag for Sproget og Literaturen blev lagt , selv om det maaske er individuelt . En Retning jeg fik bibragt har ikke forandret sig siden . Men det har vel en Aarsag hvad man netop husker . Jeg gik i Almueskolen , hvor Danskundervisnigen , det eneste Fag foruden Religion , Regning og Skrivning , bestod i Oplæsning , fra en Ende af , af „Læsebogen " , som saaledes bar sit Navn med Rette . Betydningen af at Bønderbørnene læste op var en dobbelt , da de talte Dialekt , ad den Vej lærte de Højdansk , uden i øvrigt siden at bruge det , men de vidste hvad det OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN 30 var og kunde allesammen , naar de forlod Skolen , skrive Højdansk . Læsebogen var altsaa en vigtig Ting . Jeg har senere paa Biblioteker søgt at finde den Læsebog der benyttedes i Almueskolerne i Jylland i Begyndelsen af Firserne , men forgæves , ikke et eneste Eksemplar af en Bog , der dog har været saa udbredt , lader til at være bevaret . Men jeg husker den nøje endnu . Den var præget af den Hebel ' ske og Malling ' ske Smag for Anekdoten , Genfortællingen af noget virkelig passeret , moralske og geografiske Historier , strængt gudeligt farvet . En anden Læsebog vi havde hjemme som Børn var med Billeder , og af et friere Indhold , her stiftede jeg f . Eks . Bekendtskab med første Kapitel af Bjørnsons „En glad Gut " , med en sød lille Tegning til , et uforglemmeligt Indtryk , som for altid lagde en Grund i Bevidstheden . Hvad man elskede i Læsebøgerne var i øvrigt Historier fra den vide Verden , Skibe i Havsnød , Dyrehistorier , Isbjørne , Sælhunde , som dengang hed Robber , et meget stærkere Navn , og saaes sammen med Grønlændere , Nordlys , og Isbjerge med Modhager helt ind i Himlen . Til enhver Tid kunde man hensætte sig i en Ønskeverden , naar man aabnede Bogen . Det var Barnets elementære Nysgerrighed der blev sat i Bevægelse . Ogsaa den ABC vi brugte havde smaa Billeder , som man var fortrolig med og husker endnu , Kæmpeoldenborren , der er i Færd med at vælte et Bondekøretøj med forfærdede Søndagskørende i , f . Eks . ; jeg har senere genfundet det . Jeg tror nok det tør siges at Billederne i de Begynderbøger der bruges i Skolerne er af mindst lige saa stor Betydning som Teksten . Gør man sig nu Rede for hvad det var der blev i Hukommelsen af Undervisningen i Skolen , saa var det alt hvad der havde Nyhedens 31 DANSKUNDERVISNINGEN I SKOLERNE Interesse , det Stoflige , Rejser , Hændelser ; hvad man vilde kalde Literatur derimod , æstetisk Produkt , havde man som Barn ikke Sans for . Herfra undtages dog Verset , Rimet , som tiltaler Barnets Indbildningskraft . Paa et Tidspunkt rimer alle Børn , som de paa et andet Tidspunkt tegner . Salmevers og Digte fra Læsebogen , som man endnu kan udenad , har været et Tømmer i Bevidstheden hele Livet igennem ; de fleste Folk paa Landet , som gik i Almueskolen , har ikke haft andet . Egentlig Literatur og Literaturhistorie , som man stiftede Bekendtskab med i Latinskolen — ja ud over Sagaen og Folkeviserne , som talte til noget i Blodet , indre Slægtsoplevelse , og saa Holberg , gik Resten saa temmelig hen over Hovedet ; selv som Mand der senere blev Skribent drister jeg mig til at sige at Literatur ikke var noget for store Drenge i Latinskolen , det man kalder Gymnasiet nu . Det kan ikke skjules at hele det nittende Aarhundredes Digtere , som man blev særlig overvældet med , kedede og irriterede , som et smaaligt Selskab , i et Mundhuggeri med hinanden man var tvunget til at repetere . Det har ikke været mig muligt siden at se Nytten af at docere Literatur i Skolen . Poesien er en fri Form for Potensering af Tilværelsen , som maa komme udenfor Skolen . Literatur kan i og for sig ikke læres . Som Studiefag ved Universitetet er Literaturhistorien et Frimureri , der gaar fra den ene Generation til den anden og bliver indenfor de Kredse der eksaminerer hinanden . Sproghistorie derimod som Fag har en Mission . Det er Uddannelse i Sproget , Sprogets Nerve og Velklang , den danske Tunge , og den Rod Sproget har i vore Fædres Liv , Nationens Sjæl , det er det der ligger Vægt paa i Skolen . Og hertil tjener Stykker OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN 32 hentet fra Literaturen , som i den Henseende gør sig fortjent dertil . Resten af Literaturen , hvad enten man vil kalde den for Morskabslæsning eller Aandshistorie , falder udenfor Skolen ; man skulde kende Skoledrenge daarligt hvis man ikke ved det hænger saaledes sammen . Opdragelsen i rent Dansk er det vigtigste Anliggende . Et Monument derfor , den store danske Ordbog , der er under Udgivelse for Tiden , har her ikke svaret til Forventningerne . I selve sit Anlæg er den forfejlet , at uddrage Ordenes Værdi af citerede Stykker af en Mængde Forfattere , hvis Betydning for Sproget der ikke paa Forhaand foreligger nogen Garanti for . I Virkeligheden , det er at nedlægge Arbejdet . Jeg sætter det Tilfælde at en Skribent søger Oplysning i Ordbogen om en Glose og finder den bestemt ved et Citat af ham selv ! Undersøgelsen bevæger sig her i en Cirkel . Man har ikke kunnet skrive nogen Ordbog og har leveret et Surrogat derfor . Øre for Sprog skulde her have været afgørende , man skulde have taget Stav i Haand og talt med Rigets Indbyggere , dem alle , efter at have studeret Sprogets Historie . Saa kunde man have lært Forfatterne noget , i Stedet for at lære af dem . Det attende Aarhundrede var i mange Henseender sundere inde paa Undervisningens Idé end man har været siden ; Romantiken med dens Mistbænke af Æstetik , en anden Form for Sladder , som man hygger sig i endnu , kom imellem . Blader man i en endnu ældre Elementarundervisningsbog af Comenius , hans OrbisPictus , vil man ikke føle sig lagt i Dyner af Æstetik , det er Stoffet , grebet an fra en Ende af , i ortodoks Betydning den Gang , men Mandevid , Tingene , og hvad de hedder , paa Latin og paa Modersmaalet . Identifikationen har altid været Barnets 33 DANSKUNDERVISNINGEN I SKOLERNE første Trang , og det er , eller burde være , Nerven i al Undervisning . Man er glad for at gaa i Skole , naar man har en Lærer der selv endnu er nysgerrig . Det er hvad jeg har at sige om Danskundervisningen i Skolerne , grundet paa egen Erfaring : den skulde have mere af Sproget og af Naturen , og mindre af Æstetik . Uden personlig Lyst til at staa i Forgrunden ser Autor sig nødsaget til paa Forhaand at lægge aabent med hvilken Ret han udtaler sig om de forskellige Problemer vedrørende Sproget . Sprogmand , uddannet Filolog , er Forfatteren af nærværende Betragtninger ikke , heller ikke Lærer , med den Erfaring ( og Nærsynethed ) der følger med Skolegerning . Bidrag til Undersøgelsen fra deres Side der skriver , for hvem Sproget er det Medium de bevæger sig i , kan have en Del Berettigelse , og her er det jeg mener at have et og andet at sige . Jeg har udgivet over et halvt Hundrede Bøger paa Dansk . Til mit tyvende Aar var jeg hjemme i en jydsk Dialekt , andre fyrre Aar har jeg lyttet til det kære Københavnske og i øvrigt ved Læsning tilegnet mig et almindeligt Begreb om Højdansk , korrigeret ved nogen Viden om andre Sprog ogsaa . Et vist Gehør , vanskeligt at angive Kilden til , vilde jeg anse for afgørende , naar det kommer til Stykket . Hvilke Forudsætninger den Behandling af Sproget der er mig egen giver mig for at udtale mig om Sprogets Norm overlader jeg andre at afgøre . Ved forskellige Anledninger har jeg udtalt mig om Sproget og Undervisningen : Kapitlet „Opdragelsen " i Evolution og Moral , 1925 . Gentagelser kan ikke undgaas her , hvor et almindeligt Overblik søges , desuden antager jeg at en Ekstrakt af tid - ligere udtalte Anskuelser 34 OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN vil være tilgængeligere end Akterne selv . Endelig viser Erfaringerne at der skal gentages , gentages og gentages , før indlysende Ting bider ; og saa bider de ikke endda . Som før sagt gaar mine private Erfaringer ud paa at Drenge og unge Mennesker ikke er literaturmodne paa noget Punkt af deres Skolegang , uden maaske med enkelte Undtagelser , som kan ventes senere selv at gaa over i Literaturen ; for det normale Flertals Vedkommende indfinder Sans for Æstetik , Poesi , sig først senere , om den indfinder sig . Vidnesbyrd om at Literaturtimerne føltes som en Plage , og at man senere simpelthen hadede de Forfattere man blev dyppet i , har man hørt saa mange af at det næsten er som om der er Enstemmighed derfor . Undervisningen har her ikke orienteret sig tilstrækkeligt med Hensyn til Trinet , det Hensyn hvorefter al Opdragelse skulde tilrettelægges . Ungdommen vil gerne læse , Underholdningsbøger , Røverromaner , og man skulde affinde sig med Bevæggrunden dertil , der ikke er aldeles forkastelig , den Lyst til Æventyr , Bevægelse , der hører Ungdommen til , Indianerstadiet , som kræver sin Ret . Smagen , der ikke lader sig holde nede , kan ikke mættes med højere Literatur , „Kærestehistorier " , som Drenge omfatter med sund Foragt . Familieanliggender og sjælelige Kriser , der er Indholdet af den meste Æstetik , tager de i Grunden mere voksent end de fleste Voksne : hvad angaar det dem ! Et Surrogat for hvad Smagen kræver i Drengestadiet skaber sig selv i Nick Carter Literaturen , saa vel som i Filmen , og hvad er herved at gøre , saa længe man ikke har bedre Næring at give de hungrige Sind der er i Vækstalderen ? De der endnu husker deres Skolegang vil erindre at det man søgte naar man hang over Bogen , og uden synderlig Grund fik Navn af Læsehest , var faktiske Ting , Geografi , vilde Folk , Rejser , Billeder , Oplevelse , en ganske fysisk Trang . Ungdommen er anlagt paa Oplysning , ikke paa Æstetik . Her er der vel nok en Forskel paa Drenge og Piger , som Undervisningen maa tage Hensyn til . Det gaar an med en hel Del Sødsuppe i Pigeskolerne ; skønt mange Piger i den Henseende er haardere end man ved af . Al Literatur i Skolerne tænkes ikke afskaffet , men det skulde nøjere overvejes hvilket Udvalg der egner sig for de forskellige Trin . Det er noget enhver husker fra sin Barndom at udadvendte , stoflige Ting fængslede mere end den nette Huslæsning , der beskæftiger de Voksne . Børn er smaa Vilde , og rammes deres Smag ikke paa bedre Vis finder deres Fantasi Næring i de ikke videre aandfulde , uopslidelige Serier der finder Vej fra amerikanske Søndagsblade til danske Publikationer . Børn søger nu engang det vildtvoksende , og giver man dem som man tror en fornuftig Bog vil man finde den tegnet fuld af Flyvemaskiner , Slag i Luften og Undervandsbaade nedenunder . Efter Konfirmationsalderen undergaar Smagen en Forandring — er der nogen der rigtig har undersøgt Lovene derfor og indrettet Skolerne derefter ? Skolen stempler , det skulde være omvendt , den skulde stemples . Det er nu saadan at Eleverne i de højere Klasser i Gymnasiet lærer Literaturhistorie ; et Begreb om Landets aandelige Standard maa til . Men en Tvivl indfinder sig , naar man hører Folk Aar efter deres Skolegang tale om Literaturtimerne i Skolen , med slet skjulte Følelser , og selv har sine Erindringer - — er det Eleverne det har OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN 36 været galt med , eller er det Literaturhistorien ? For det kan jo umuligt have været Læreren ! Mon det ikke forholder sig saadan at dansk Literaturhistorie er en Begrebsverden set alt for meget indefra , Traditioner som i og for sig er uomstødelige , men hvis Værdi aldrig rigtig er bleven undersøgt ? Literaturen i ethvert Land er antagelig af en intim Natur , en Række Forestillinger man genkender sig i ; kan det ikke tænkes at man i givne Tilfælde hellere vilde være Genkendelsen foruden ? I sin Tid blev man i Latinskolens øverste Klasser gaaet over med en Tromle i Form af Baggesen - Oehlenschlåger Fejden og kunde siden , efter at have rettet sig ud , ikke værge sig mod Forestillingen om ved Tvang at være bleven delagtiggjort i en lumpen , endeløs literær Opvask . Jeg har senere gjort mit til at støde hele Episoden ud af Literaturhistorien , med Fare for at støde flere Literaturhistorikere med ; Episoden er for cand . mag . er , men jeg skulde ikke tro der kan diskes op for Elever med den mere . Man betænke at dette vidt og bredt udspundne , trykte Skænderi fandt Sted samtidigt med Napoleonskrigene , der havde hele Evropa i Støbeskeen ; man bombarderede hinanden med Rimbreve indenfor Københavns Volde , det var „Guldalderen " ! Og den skulde man maaske gaa op til Eksamen i endnu , hundrede Aar efter , da Evropa igen er i Støbeskeen ! Eksemplet er grelt . Men naar Sandhed skal siges bestaar dansk klassisk Literatur ikke af andet end en intim provinsiel Spænding mellem Skønaander , hvad man mente om hinanden , Pile man rettede mod hinanden , besmykkede Baghold , naar alt kom til alt den smaalige Konkurrence mellem et Sæt Bej - lere til den offentlige DANSKUNDERVISNINGEN I SKOLERNE 37 Opmærksomhed , med enkelte Undtagelser . Literaturens Stof var Personligheder , mod hinanden indbyrdes , hele det nittende Aarhundrede igennem . Sigtede man den for det , og siede man fremdeles Privatlivet fra , samt Literaturen om Literaturen , hvad blev der saa tilbage ? Nogen veg Lyrik maaske . Kan det undre at robuste unge Folk senere hen i Livet med skæv Mund tænker tilbage paa at de i Skolen blev madet med Almas Sonetter ? Et fast Punkt i dansk Literaturhistorie forbliver Holberg . Men man skulde bevare i Erindringen at han var mere Kosmopolit end han var norsk eller dansk . Holbergs Virksomhed bestod i at han latterliggjorde Provinsialismen i Datidens Danmark . Har han i Grunden haft synderlig Succes , nu et Par Hundrede Aar efter ? Færdes Jean de France , Erasmus Mon tanus og Jacob von Thyboe ikke uanfægtet i København den Dag i Dag ? Vilde man fastholde en Retning fra Holberg , gennem Literaturen siden ham , vilde det sige Bestræbelsen efter at fjerne alt hvad der hedder Provins fra dansk Aandshistorie , hvad der er mærket af et lille indadvendt Selskabs indbyrdes Jalousi og Strid om Sødsuppen , hvor man med største Tapperhed har brugt , og fremdeles bruger , Skeen imod hinanden . Det kunde gøres ved at maale dansk Literaturs Værdi med Udlandets , hvorfra den har sin Afstamning , saa tysk , saa fransk , saa engelsk Paavirkning . Hvis man udsaa den Del af dansk Literatur der har Kerne , et ikke anstrengende stort Pensum , og gjorde den til Genstand for Sammenstilling med samtidig Verdensliteratur , op gennem Tiderne , vilde man naa til en sober Forestilling om hvad man har tænkt her i Landet . 35 DANSKUNDERVISNINGEN I SKOLERNE Skulde dansk Literaturhistorie derved gaa hen og blive nærmere et Kursus i Verdensliteraturhistorie var der ingen Skade sket . Maa dansk Ungdom derimod gaa fri for de smaa stikkende Revyer fra Guldaldertidens København , som f . Eks . Heibergs „En Sjæl efter Døden " ? Man undskylde en drastisk Form , anvendt for Kortheds Skyld ; en udførlig , høflig Sønderlemmelse vilde tage en Plads der for meget mindede om den dansk Æstetikpalaver optager i Forvejen . Skulde man beskylde mig for usønlige Følelser overfor mit Lands Traditioner , jeg faar bære det . Jeg kan ikke tro andet end at det i det lange Løb er i Literaturhistoriens Favør at afdække hvad man kunstigt har holdt Liv i af Pseudoliteratur , der ikke har andet historisk for sig end at den engang unægtelig er bleven trykt . Behøver man , som Hundene , at spise sin Mad to Gange ? Maa „Gengangerbrevene " nu ikke hvile ? Som Kompensation for den intime , af Ungdommen frygtede Literatur har jeg foreslaaet at lægge mere Vægt paa Undervisningen i selve Sproget , et Fag for sig , vil man sige , Sproghistorie ; jeg mener det Udvalg der gøres af Literatur som skal læses , bør gøres med det Hensyn for Øje : klare , rene Stilprøver , med et stofligt Indhold , noget af Naturen , og egnet til at øve Øret for Sprogets rette Anvendelse . At brolægge Bevidstheden med Viden , i et ufordærvet Sprog , det er dog al Literaturs sande Mening . Positiv Næring er altid at hente hos det nittende Aarhundredes store produktive Digter , Adam Oehlenschläger , der i Tilgift til sin rige sunde Fantasi tilførte Sproget forhøjet Udtryksevne . Udfyldte Holberg alene hele sit Aarhundrede , set fra en Afstand , saa kan man 39 DANSKUNDERVISNINGEN I SKOLERNE sige det samme om Oehlenschlager , uden Ligemand som han var i den første Halvdel af det nittende Aarhundrede , mens han selv var virksom , og gennem sin Paavirkning i den anden Halvdel , en mere og mere marvløs Epigonliteratur ; indtil nye Impulser mod Aarhundredets Slutning samler sig omkring J . P . Jacobsens Navn . Hvis man vil gaa mere i Enkeltheder er der jo andre Kræfter der hver for sig gør sig gældende i det nittende Aarhundrede . Fra Grundtvig udgik Stød , af en egen Druide - agtig , drastisk Naturstyrke , og gør det endnu , hvis man nærmer sig ham udenom den Sekt der bærer hans Navn , og holder i Erindring at Retningen fra ham peger ud af Landet , mod angelsaksiske , urnordiske Traditioner . Dansk indenlandsk Literatur maa bedømmes ikke ud fra sig selv , men i Relation til Sammenhænge ud over Landets Grænser : Byrons , Heines Indflydelse i sin Tid , der bringer en Række Navne i Erindring , med Nøglen til deres Produktion , Paludan - Muller , m . fl . , helt op til Drachmann ; Aarestrup , Goldschmidt , m . fl . En isoleret , fornem og søgende Aand var Carsten Hauch . Som en gavnlig Medicin til Afveksling for Københavneriets særlige stikkende Form for Provinsialisme virker St . St . Blicher . Og der var jo H . C . Andersen . Der var Bjørnson . Undervisning i Literatur skulde overhovedet ikke gøre Forskel paa Dansk , Norsk , eller Svensk . løvrigt hvad angaar den megen Literatur i Skolerne , hvornaar vil man gaa over til ogsaa at undervise i Pressens Historie og Metode ? Mellem vore Læreanstalter savnes et specielt Akademi for Journalistik ; er Journalister de eneste der ikke behøver en Uddannelse i deres Fag ? Moderne Presse har dog forlængst OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN 40 overfløjet Skønliteraturen i Betydning , selv om den ikke endnu , i Nogles Øjne , naar den i Rang . En værre Ting end fortærskede petitesseprægede Traditioner er kommen for Dagen ved de Indlæg der har været fremme om Danskundervisningen i Skolerne , nemlig et Indblik i de Metoder der anvendes ved Literaturundervisningen , Kommentarer og Analyser , som kan faa det til at løbe koldt ned ad Ryggen , ofte Opdagelser Læreren lader til selv at have gjort , og som en sagesløs Ungdom næppe slipper for at blive eksamineret i . Jeg tænker paa Prøver som f . Eks . Nationalsangen , Ewalds „Kong Kristian stod ved højen Mast " , hvis krigeriske Virkning findes at bero paa den tre Gange gentagne Brug af Stavelsen ast . Jeg troede det var for Rimets Skyld den kom igen . Det er sikkert aldrig nogensinde faldet Johannes Ewald ind at virke med andet end Meningen i hvad han skrev , bistaaet af Rim , Takt og Sangbarhed . Vellyd og Klang er Midler Digteren gør Brug af , ubevidst , med rund Haand ; bagefter er der dem der spekulerer den tørre Effekt ud , ligesom moderne Kunsthistorikere regner Diagonaler og Komponenter ud i en Malers Arbejde , selvfølgelige Balancefornemmelser Maleren har i Øjet , men som han bevidst aldrig skænker en Tanke . Analyser af den Art kommer Kunstneren selv , Ophavsmanden , som noget Nyt ; det er Skade Johannes Ewald ikke lever og kunde sidde paa Skolebænk og endelig faa lært hvad han har ment med sine Vokaler . Uden et saadant Skattegraven vilde visse Lærere og Literaturhistorikere formodentlig ikke kunne holde deres Liv ud ; men kan Stikkeriet ikke blive indenfor Faget , skal den arme Discipel høres deri ogsaa og kunne gøre Rede for hvordan et Vers klaprer , i Stedet 41 DANSKUNDERVISNINGEN I SKOLERNE for at blive varm for hvad der er deri af Følelse ? Saa vidt , ser jeg , er det kommet med den literaturhistoriske Analyse , hvis jeg er rigtigt underrettet , at et kendt indflydelsesrigt Lærernavn har naalet et af Grundtvigs skønneste Digte , „Kirkeklokke , ej til Hovedstæder " , op som psykoanalytisk Objekt , i Stil med Begrebet „oplukkelig Model ! " . Skal Børn og unge Mennesker høres i sligt ? Er her ikke for en Gangs Skyld et Tilfælde hvor det er Læreren der skulde læres ? Men værre endnu end det golde tekniske Pusleri , anvendt paa levende Literatur , er Bestræbelser der gaar ud paa at drage Literaturundervisningen ind i den politiske Agitations Tjeneste . Ved Behandlingen af de øvrige Problemer der knytter sig til Sproget vil der blive Lejlighed til at komme ind paa Tendenser af denne Art . Spørgsmaalet om Danskundervisningen i Skolerne løses kun i Sammenhæng med en universel metodisk Undervisningsplan , hvor Fagene placeres i Klasserne under Hensyn til Trinet og Modenhedsgraden . Erfaring hentet fra almindelig Udvikling taler for at egentlig , dannende Literatur , saavelsom Historie , hvorunder Religion , kræver en udvokset aandelig Horisont og maa tilegnes efter Artium , gennem en ny Form for Filosofikum , fri Tilegnelse under en Ledelse , en ny Form for Højskole , om man vil . En vigtig pædagogisk Opgave foreligger her . Mekanisk kan ethvert Fag tilegnes , ogsaa i Gymnasiet , selv Literaturhistorie kan indterpes , skønt den hører en modnere Alder til . Man vilde OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN 42 imidlertid staa sig ved at anvende Tiden i Gymnasiet paa elementære stoflige Huskefag , frem for alt Sprog , og udskyde de aandshistoriske Fag til den højere Undervisning ved Universitetet efter endt Skolegang . At afprøve Elevernes Trin og rette Undervisningen i Klasserne derefter kræver fordomsfri Undersøgelse forud . Opgaven ligger for , men hører sandsynligvis ikke en nær Fremtid til , med mindre hurtigere Metoder i det offentlige Livs Tjeneste , som man er Vidne til andetsteds , ogsaa skulde gøre sig gældende her i Landet . OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN 38 LYDSPROG OG SKRIFTSPROG ( 1936 ) ET andet Problem vedrørende Sproget har været drøftet en halv Menneskealder , uden at man kan naa til en Bestemmelse , megen Uro paa Stedet og Tagen Maal af Forhindringerne , som en Hest der skal over et Halmstraa : Problemet store eller smaa Bogstaver . Lad det dog blive enten det ene eller det andet ! Den saa omtvistede Reform , at skrive ogsaa Hovedordene i Sætningen med smaa Bogstaver , er af mange , paa en smuk behjertet Maade , bleven sat i Forbindelse med den demokratiske Tanke . Det indeholder en Krænkelse for de Smaa i Samfundet at Substantiver indtager en Præferencestilling og staves med stort , et decideret Klassetegn som ikke stemmer med Tidens øvrige March imod almindelig Lighed . En russisk betonet yngre Slægt har derfor allerede paa egen Haand indført Reformen , hvorfra den er gaaet over paa Skiltene i Byen , der i Opmærksomhedsøjemed males med smaa Bogstaver , uagtet man skulde mene de store er mere synlige . Forretning er der altsaa til en vis Grad gaaet i de smaa Bogstaver , betragtet som sidste Skrig . At komme de store Bogstaver til Livs føles som et Træk mod en 44 OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN skyldig Overklasse , Bourgeosiet , hvortil den intellektuelle Kommunisme i øvrigt , mærkeligt nok , selv hører . Et mistænkt Slæng af Kapitalister og Aristokrater er de store Bogstaver , man kan jo se det paa dem : det hovent skrævende store A , det store S , der er ved at gaa bagover af Indbildskhed , ikke at tale om det store O , der er Pengesækken lige i Synet ! Ned med dem ! Den sociale Ulighed der lægger sig for Dagen i Alfabetet har varet længe nok . Gaar det an heller at der er noget der hedder Storebælt ? Det er dog vel en Haardhed imod Bælter som uforskyldt er mindre ! Det har fremdeles været anført som Argument til Fordel for de smaa Bogstaver at det skulde lægge de brede Lag uoverstigelige Vanskeligheder i Vejen at lære hvor man skal skrive med stort . Hvilken Kompliment til Meningsfællers Fatteevne ! Man plejer dog ellers at høre at det er fra neden af Gaverne skal komme . Kan Grunden til at man har stavet Hovedordene med stort ikke søges i at man derved har villet give Skoleungdommen et Middel til at kende dem ? I saa Fald , hvor bliver Lettelsen for Børnene , naar alle Ordene staves med lille Bogstav ? Efter at have skænket Agitationen for de smaa Bogstaver dens krybende Argumentation kan man mødes med den i Erkendelsen af de smaa Bogstavers Berettigelse , skønt det er saa temmeligt ligegyldigt hvilken Stavemaade man bruger . Individuel Frihed til at vælge hvilken der passer en følger dog vel med den saa demokratisk betonede Reform ? At stave ogsaa Hovedordene med smaa Bogstaver hidrører fra Latin og er derfra gaaet over til de romanske Sprog , samt Engelsk , er gennemført i Norge LYDSPROG OG SKRIFTSPROG 45 og Sverige , saa der er ingen vægtig Grund imodheller at Danmark følger Trop . Af langt større Vigtighed er den Bevægelse der gaar ud paa Reform af Sproget efter Lyden , Stavemaaden rettet efter den mundtlige Udtale . Der ligger her et Faremoment , navnlig naar Bestræbelsen gaar Haand i Haand med et Snobberi nedad , som maa mødes med en Undersøgelse af Problemet til Bunds , hvad der taler derfor , og hvad der taler derimod . Fatalt var det om en Reform der læderede Sprogets Rod skulde blive gennemført , fordi den er knyttet til et politisk Parti , der muligvis har Fremtiden for sig ; lige saa uønskeligt er det at et Sprogs naturlige Udvikling holdes nede ved blot Vedhængen ved det Gamle . Problemet maa have sin egen Logik , som der maa findes ned til , de indre Love der er bærende for et Sprog , og som der maaske , maaske ikke , lader sig gribe ind i . Der skal her gøres et Forsøg paa at skille Problemet ud fra enhver politisk Tendens , sædvanlig Tilkobling til et givet Program , radikalt eller konservativt , der forgifter saa mange offentlige Anliggender . Naar en kategorisk Form anvendes er det for Kortheds Skyld . For nogle Aar siden , i et Kapitel om Opdragelsen i „Evolution og Moral " , gennemgik jeg hvad det vilde sige at skrive som man taler , med en Række nærliggende Eksempler , som ikke her behøver at anføres , Hovedsynspunkterne derimod skal gentages og udbygges . For det første er det ikke udenvidere givet at den i Øjeblikket gængse mundtlige Udtale indeholder Sprogets Norm , mere end den gængse skriftlige , det er at gaa ud fra , uden Skygge af Avtoritet , at 46 OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN Sproget er en Funktion beroende paa Øret og overleveret fra Mund til Mund . Sligt kan være sandt mellem Vilde eller paa et Tidspunkt i Evropa før Sproget skreves . Men efter at Alfabetet har været i Brug , fra Antikens Tid og op til nu , gennem tre - fire Aartusinder , er Sproget blevet en Synsfunktion , mindst i lige saa høj Grad som det er en Hørelsessag , snarere med et Fortrin , for Læsning staar fast , bevarer et Holdepunkt ; af flygtig Beskaffenhed er derimod det talte Ord . Normen for et Sprog ligger derfor født i Skriftsproget , ikke i den mundtlige Variant . For det andet foreligger der ingen Garanti for at den Mundart der udgiver sig for Sprogets Norm har anden Berettigelse end i dens Mund der har Dristighed nok til at paanøde en Nation sin personlige Udtale . Hvis den har sin Rod i en Københavnerdialekt , af momentan Natur , vil man bede sig forskaanet for den . Sproget er ikke mundtlig Overflade alene , men en Opsamling af Traditioner , der har faaet fast Form i Skriftsproget . Enhver Glose i Sproget har sin Oprindelse , der knytter den til et Folks Oplevelser , fra Urtid af , og som i Udspringet er forenet i et Slægtskab med andre Sprog , andre Folkegrene ; her at afbryde Oprindelsen , ved lokal Omprægning af Ordforraadet , er at etablere sin egen lille private Dialekt , sit Pærekøbing , i Stedet for , som man tror , at handle i Internationales Aand . Aabent at erklære at det kan være det samme med Sprogets Oprindelse turde være frivillig Udstilling af en defekt Opdragelse . Det aktuelle Sprog har , selv om man ikke ved det , en lang historisk Forudsætning . Sproget er en Bro over Aarhundreder , og fra det ene Folk til det andet , i vort Tilfælde den indoevropæiske Sprogæt ; men ikke er det en LYDSPROG OG SKRIFTSPROG 47 Monolog af et Enkeltindivid , som haaber at indynde sig hos formodede brede Lag , som han ikke engang ved noget om , men hvis slidte Hjemmedialekt , erhvervet ved Slikpinde i Munden , han har faaet paa Tungen . At overvælde en Nations Sprog med en lokal privat Mundart , i Frisindets og Fremskridtets Navn , det var jo morsomt , om det kunde gøres ; Sprogets Skæbne vil imidlertid snarere blive afgjort af dem der tier om en projekteret Reform , end af dem der raaber op om den . Det er tilladt enhver at skrive sit Sprog som han har Lyst til , som han udtaler det ; i fornøden Fald lader det musikalske Produkt sig gøre tilgængeligt for videre Kredse gennem Oversættelse , eller ved Tolk . Men det kan aldrig siges at være i Fremskridtets Tegn paa Landets Vegne at lukke sig inde i en lokal Dialekt , i Stedet for at gaa den modsatte Vej , udvide Sproget ved Optagelse af Elementer udefra , som forstaaes ogsaa udenfor Landets Grænser . Det ligger nær her at gøre Forsøg paa at opnaa Tilgivelse for en fri Anvendelse af Fremmedord jeg har gjort mig skyldig i , og som man har haft ondt af . Reglen derfor er at tage den Nuance i Udtrykket man har Brug for dér hvor man finder den , indenfor kendt Sprogmateriale , fra Engelsk , eller Fransk , idet man holder sig Roden i Latin , Stamsproget , i Erindring . Hvad enten Godtfolk synes om det eller ej , saa fører Metoden ud i en almen international Begrebsverden , ikke ind i Slangen paa et Revyteater , der er ligesaa eksklusiv som Dialekten i en eller anden Negerkraal i Afrika . At bruge Metoden er at følge England og Amerika , hvis Sprog er det der forstaaes af det største Antal Mennesker paa Kloden . Engelsk er OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN 48 opstaaet som Sprog paa den Maade , ved Aabenhed overfor enhver Benævnelse der medfører Forestillingen om Tingen , det har optaget flere Oldsprog i sig , Angelsaksisk , hvorfra vel den brede Diktion stammer , hertil sattes i Middelalderen Fransk . Selv i Nutiden fortsættes Udvidelsen kraftigt , fra Indisk , som leveres videre til andre Lande , derfor taler man nu f . Eks . om Pyjamas over hele Verden . Engelsk er det udtryksfuldeste af alle Sprog , med det rigeste Ordforraad og den subtileste Nuancering . En Englænder kan derfor sige alt hvad han ønsker med Hænderne i Lommen , hvorimod Franskmanden maa have sine i Luften , under Næsen paa dig , naar han parierer . Det skal gaa for Aandslivlighed , men er jo Sprogfattigdom , at romanske Folk tager Lemmerne til Hjælp , naar de taler ; det gør Australieren ogsaa . Her er vi igen i Temaet — i de romanske Sprog har man et lærerigt Eksempel paa hvordan Sprogs Afretning efter en eller anden mundtlig Variant , paa et eller andet Tidspunkt , har lukket Folk ude fra hinanden . Spansk og Portugisisk , Italiensk og Fransk er korrupte Dialekter af det samme Grundsprog , Latin , et Verdenssprog engang , som nu Engelsk , og iøvrigt for al Tid , selv som dødt Sprog , et Standardidiom , der aldrig kan slippes . Nærmest Latin staar endnu Spansk , derefter Italiensk , begge med en tør Udtale , Sproget tales som det staves , til Forskel fra Fransk . De romanske Dialekter er opstaaet ved Slid i Munden , Sløjfning , Udvidelse af Gloseomraadet , og Nederosion af Grammatik og Syntaks . I Modsætning til al anden Udvikling , der har været positiv , gaar Sproget besynderligt nok den modsatte Vej , fra højtudviklede , komplicerede Former til simplere , Genveje i Sproget , hvor Nuancerne er slugt . Dog Begrebet Udvikling LYDSPROG OG SKRIFTSPROG 49 kan jo tydes paa forskellig Maade . Saa meget er sikkert , at fire store Folk , som engang har talt det samme Sprog , nu ikke forstaar hinanden , selv om Slægtskabet ligger nær . For Tiden isolerer alle Nationer sig , saa det skal vel være dejligt , at tale saa mange Sognedialekter som muligt , en Overgang ; noget uimodstaaeligt i Udviklingen vil dog gøre sig gældende , at nærme Mennesker til hinanden , Landene vil aabne sig en Gang igen . Det tegner sig som et helt Billede , hvordan man vil nærme sig hinanden , gestikulerende og stumt i Begyndelsen , efter at man har dyrket Fødelandssprog allesammen , og nu skal til at gøre sig forstaaelige for hinanden . En af Parterne maa jo kunne den andens Tungemaal , foruden sit eget . Da Sprogene i sin Tid blev fikseret som Skriftsprog , temmelig tilfældigt , med vaklende Stavemaade , ogsaa her i Landet , flød Sprogene endnu ; fast Form fik de gennem det skrevne , læste Ord . Det kan paavises hvordan de skrevne Former har paavirket de mundtlige , i faa Tilfælde forvansket Udtalen , men ellers virket strammende , hen mod en Enhed , paa Sproget . Skriftsproget opsluger Dialekter og virker derfor samlende igen , efter at Mundarter i sin Tid lagde Grund til Sprogforskellene . At værne mod det vildtvoksende i Sproget har man tidligere ikke haft Sans for ; der er Mulighed for det nu , da Sprogvidenskaben er saa gennemdyrket og man gennem Skolerne besidder et Middel til at rette Sproget op , naar det forfalder . Om det skulde være kan man paa en eneste Generation forsyne et Folk med et helt nyt Sprog . I Tyrkiet har man saaledes resolut brudt med sit gamle Alfabet og indført det almindelig evropæiske . 50 OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN Det vil ske i Rusland engang , det vil ske i Japan , i Kina ; Tiden vil vise det . Sproget selv retter sig op , en regenererende Bestræbelse , naar Slidet bliver for føleligt , Smagen sørger derfor . I en tidligere Generation har vi her i Landet sagt dante , sgunte , i Stedet for da ikke og sgu ikke , enkelte meget gamle Folk taler saadan endnu . Havde man reformeret Sproget efter Udtalen for en Generation siden kunde disse Former være bleven optaget i Skriftsproget ved Lov . Med hvilken Garanti anser man Mundarter i Øjeblikket for værdigere til at gaa over i Skriftsproget end for en Generation siden ? Ved Siden af Skriftsproget , Rigssproget , er der jo ikke noget i Vejen for at der kan skrives Slang , til Revybrug , eller i den humoristiske Literatur , som virker ved at referere det jævne , slidte Talesprogs Pudsigheder . Den særlig indkøbenhavnske Mundart har noget forbavsende , man kan næsten tro man befinder sig i et Udland , naar man hører en Avismand raabe paa Gaden med Nesjoneltine , indtil man paa hans Taske ser at det er Nationaltidende han mener . Ejendommelig for Københavnsk er en Udtale med spids Mund , som fra Barnekammeret , Kælenskab , hvilket gradvis fører fra de aabne Vokaler til de lukkede : Bagerhar været udtalt Bæger , og udtales nu nærmest somBeger , det næste Trin bliver formodentlig Biger ; og saa kan det ikke siges sødere . En i og for sig elskværdig , men ganske grundløs Udartning af Talesproget , som naar som helst kan svinge tilbage igen , skal der da Mod til at lægge til Grund for Skriftsproget . I hvert Fald maa det være tilladt andre , som ikke skal gøre sig behagelige for Gaden , at stave Sproget som de taler det . Overhovedet , gives der noget skadeligere og ynkeligere end LYDSPROG OG SKRIFTSPROG 51 at tænke i Klasse , i Stedet for i Overensstemmelse med almindelig Fornuft ? Ikke desto mindre , skønt Skriftsproget ikke uden videre maa røres , finder der i det lange Løb saadanne Forskydninger og Nydannelser Sted i ethvert Sprog at den almene Sprogfornemmelse bliver en anden end den officielle ; det er hændt før , sidst da man afskaffede Verbernes Flertalsformer , som Ingen nu kunde tænke sig at vende tilbage til . Der er her en vis langsom Omdannelse , som maa følges med Opmærksomhed , og hvor der maa skrides ind , naar Udviklingen gør det nødvendigt . Sproget nærer sig fra mange Kilder , blomstrer og gaar i Forfald , og retter sig igen . Undertiden kan Fødselsprocesser i Sproget føres tilbage til enkelte Personer , der har indblæst Sproget Liv for Generationer , skrivende Folk med Sans for Udtrykket , Kraft og Smag , ofte hentet lige ud af de bredeste Lag , som i Tyskland Luther . Vi har her i Landet Oehlenschlager at vise tilbage til . Dansk Prosa før ham falder antikveret ; efter ham har den øst af hans Norm . Vil man have et Holdepunkt for Ordenes Værdi , Indslag af Liv , og for simpel , kraftig Udtryksmaade , gaar man den Dag i Dag til ingen bedre end ham . At Sproget dog har en anden Nuance nu er givet , og man har heri et Maal for hvad der kan ske med et Sprog i Løbet af et Aarhundrede . Tempoet er ikke stærkt , det lader sig ikke iagttage paa Stedet , men først bagefter , som den Distance en Bræ tilbagelægger . Siden Verdenskrigen 1914 — 18 har Sprogene forandret sig en Nuance Verden over . Trods alle Ulykker gik Demokratiet ud af Verdenskrigen OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN 52 1914 — 18 med Fordel ; de , der har oplevet Førkrigstiden kan se det . Og de kan lytte sig til at Sprogene er bleven folkeligere end før , nærmere Jorden , fyldigere og med en ny Energi i sig . Sprogfornyelse kommer fra neden . Men hvis man vilkaarlig læderer sit Sprog i Roden , afskærer dets Oprindelse og Sammenhæng med andre Sprog , berøver man sig sin Identitet . OM BOGTRYK , TYPER OG SKRIFT ( 1937 ) NAAR man et Liv igennem har haft Bøger i Hænde , og selv befordret et Antal i Trykken , bliver der et Indtryk tilbage af hvad Bøger betyder , ogsaa som Haandværk betragtet , hvilke man , uden iøvrigt at være Bibliofil , har haft mest Glæde af . Har man intellektuelt set været Literaturen rundt kan det være tilladt en Gang at se lidt paa Literaturens Midler og Redskaber . Ved Literatur forstaar jeg Nøglen til Tilværelsen fra en Afstand , en Part af Virkeligheden som man ikke ellers kan naa , hvad man er skilt fra i Tid og Rum , men kan læse sig til . At dyrke Literaturen derimod som et Formaal i sig selv er et andet Synspunkt . Et og andet om Bogens Teknik og Udstyr , Typer og Skrift , har man mærket sig , muligvis en individuel Smag . Kort sammenfattet er her hvilke Tanker en for hvem Bøger og Studier har været en Livsfornødenhed , og som selv skriver , har gjort sig i den Anledning . Et rask Blik paa Bogens Historie efterlader et Totalindtryk der ikke ubetinget vidner om Fremskridt , det samme Indtryk man har af Arkitekturen . 54 OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN Saavel Bygninger som Bøger var i Fortiden værdigere i Stilen , monumentalere , mere prægede af en Ritus , Hengivelse , end de er nu . De skønneste Bøger var de middelalderlige Folianter , fra Bogtrykkerkunstens første Tid , med Pergamentbind , Forstærkninger og Lukkeiser , som et Skrin : Spændebogen . Den var bygget for Evigheden , og de Tiden har levnet vil da trodse Aarhundreder endnu paa Bibliotekerne , hvor disse Prøver fra Haandværkets bedste Tid forvares som Skatte . Saadan en Bog løb man ikke omkring med , den laa paa en Pult , og man satte sig hos den , Mand og Bog og Pult tilsammen , som en Enhed der talte om Sindsro , Opbyggelse , saadan som Durer har tegnet den hellige Hieronimus ved Bogen . Folianten og Læsepulten , Kathedret , udgjorde et Begreb der gik over paa Kirken og gav den Navn , det højtideligste Begreb , ført fra Antiken over i Katolicismen . Indtil op imod vor egen Tid var denne Stemning af hellig Forankring ved Bogen bevaret endnu hos Almuen : Bonden for Bordenden med Spændebogen , som saa smukt skildret i et Maleri af Tidemand . Biblen , eller Postillen , i Bøndernes Hjem , havde denne middelalderlige Simpelhed over sig , et endnu uspaltet Begreb , Bogen ; man spredte sig ikke ved Læsning , man samlede sig . Og var man Analfabet , saa kunde man da lægge Haanden paa Bogen og sværge paa den . Saa stor var Ærbødigheden for Bogen . De haandskrevne Pergamentbøger fra før Gutenbergs Tid , Membranerne , med deres farvede Initialer , har en mere primitiv , fjern Stemning ; den prentede , ofte forkortede Skrift kan ikke tydes uden efter særlig Uddannelse . Men det glemmes ikke hvis man med egne Øjne har set f . Eks . de gamle island - ske Skindbøger i den OM BOGTRYK, TYPER OG SKRIFT 55 Arnamagnæanske Samling , endnu mørknede af Tørverøgen i de gamle islandske Jordhuse . Det er Aanden man staar overfor , Bogstaven , her ytrer en Lidenskab sig , som fra en levende Begravelse , Eksilet paa en Ø . Disse tunge Skindbøger med Træbind er som skrevet paa Huden af Fanger , Røster fra Graven , som de blegede og ormædte Papyrusruller med Hieroglyfer man har fra det gamle Ægypten er det ; den Gang som i Sagatiden søgte man at hæve sig over Tiden og Forkrænkeligheden gennem det skrevne Ord . Ogsaa det blev man ældre af , for hvert Skrifttegn man prentede , men det skulde staa der , man efterlod sig sin Higen deri . Forlængelsen af Livet , det er da Bogen . Efter den middelalderlige Bestræbelse for at udtømme al Viden og al Bogkunst i et Bind , Biblia , Bøgernes Bog , fulgte de store Aandsudvidelser under Renaissancen , siden fulgt af Oplysningstiden , en Tid præget af Rejser , ny Horisont , begyndende Naturvidenskab og aandelig Bevægetrang , Poesien Romanen , Dramaet ; og nu blev Bøgernes Antal Legio . Det gik Folianten som det er gaaet Trinity Church i New York , en en Gang himmelstræbende Katedral , nu en Dværg nede paa Bunden af en Slugt med Skyskrabere ragende op rundt omkring den paa alle Sider . Udviklingen er endt i vor Tids Bogmarked , som vi kender det , et Bjergskred af Bøger . Jo flere jo bedre . Kyndige Folk frygter at af Nutidens Blade og Bøger vil der om hundrede Aar ikke være andet end et Træsmuld tilbage . Tænk om det skulde gaa den Vej ! Hvordan ser nu Bogen i vor Tid ud ? Alle Varieteter forefindes , men som Helhed tør man nok sige at Kvaliteten staar i omvendt Forhold til Massen der udsendes . Et vist Nationalitetspræg gør sig gældende . Engelske og amerikanske Bøger bevarer her en Forrang , fra Trykkets og Udstyrets Side ; til de sletteste maa henregnes hvad der udkommer i Skandinavien . Et betydeligt Fortrin har den angelsaksiske Literatur deri at den kommer i Handelen i indbunden Stand , Maskinbind , som originalt Udstyr saa langt at foretrække for heftede Bøger eller den af individuel Smag , selv Kunsthaandværk , bestemte Indbinding . Maskinbind virker som en Møntenhed , de bærer Tidens Præg . Den heftede Bogs Skæbne kender man , hvem har Tid tilovers til at lade den indbinde , den ender som Las . Danske Reoler har et invalidt Udseende . Hvor langt anderledes ordentlig og renlig ser en Reol ikke ud med engelske og amerikanske Bøger , de mangefarvede , propre , teknisk prægede Hellærredsbind . Til de engelske Standardbind kommer et klart latinsk Tryk , stundom for finstilet , og ikke altid det bedste Papir , men et behageligt , komfortabelt Format . Et Bibliotek bestaaende af engelske Bøger er ogsaa noget for Øjet . Man anstille en Sammenligning med en Reol med franske Bøger , de uundgaaeligt gule , slet heftede , pjaltede Udgaver ! Indtil for et Par Generationer siden var Skriften i de nordlige Lande overvejende Fraktur , en Skriftart der er bleven kaldt gotisk , i Modsætning til den latinske , Antikvaen . Fastholdelsen deraf hang sammen med en vis Isolationsbevægelse , som ogsaa har ytret sig i Modstand mod Optagelsen af Fremmedord af romansk eller „vælsk " Oprindelse . Frakturen stammer dog ned fra Antikvaen , ligesom Gotiken hviler paa den romanske Stil . Gotikens Snirkler og Overbro - dering , der er en 57 OM BOGTRYK, TYPER OG SKRIFT Fortsættelse af middelalderlig Træskærerkunst , med dens Skovmotiver , meddelte sig ogsaa til Skriften , og her er det ejendommeligt at se hvordan et nyt Skrivemiddel , Gaasepennen , bliver Aarsag til den typiske Udformning af Frakturen . Den er fremkommen ved vekselvis Brug af en fin Streg , med lukket Pen , og en fed , med Tryk paa Pennen , hvortil kom Tilføjelser af ornamentale Løkker og Sving . Da de første Typer blev skaaret gik Skriveskriften over deri , hvilket man kan overbevise sig om ved en Analyse af den endnu anvendte Fraktur , den er stiliseret Kunstskrivning . Med Tilløbene , der ligger i en skraa Retning , og den fede Streg for Resten , leder Frakturen Tanken hen paa de forskudte Lag i en geologisk Aflejring . Oprindeligt er denne snørklede Skrift vel bleven opfundet i Klostrene og drevet til Fuldkommenhed der . Ligesom Gotiken indeholder den Ornamenter og Mønstre fra en Skovalder , der ikke er mere ; at bibeholde den er Skyggen af en Erindring , ligesom man kan have Følelsen af at have Hatten paa Hovedet endnu efter at have taget den af . Før Gaasepennen prægede Skriften i Middelalderen havde man betjent sig af Rørpen , der er haard og giver en egal Streg , som det kan ses endnu paa Erasmus af Rotterdams jævne , løbende og sobre Haandskrift . Denne Stil er man i vor Tid vendt tilbage til , idet man har forladt den spidse fjedrende Staalpen , Gaasefjerens Aflægger , og er gaaet over til Fyldepennen , som er haard og giver en overalt lige tyk Streg . Kalligrafi har ikke hjemme mere i Skrivemaskinens Tidsalder . I alle Lande bruges nu Antikvaen , den rene romerske Skrift . Fra sit Udgangspunkt havde den et Verdenspræg , sam - men med Cæsars 58 OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN Tidsregning bredte den sig over Jorden . Den romerske Skrifts magre aabne Form , der gaar ud paa Økonomi og Tydelighed , er fremkommen ved Indskrifter i Sten , den er lapidarisk , læselig og kort . Ved sin Formaalstjenlighed egner den sig for vor Tid . Ogsaa her maa man sige at Englænderne er kommen det romerske Forbillede nærmest , deres Antikva gør det tydeligste og lyseste Indtryk , med en moderat Anvendelse af Sværten , af de Bøger man faar i Hænde . I Bogtryk , som paa alle Fabrikationsomraader , gaar Bevægelsen mod en Standardisering ; alle Bilmærker ser mere og mere ud som en og samme Vogn . Her kommer ogsaa Englænderne nærmest til Standardbogen , en fyldig Oktav , med en vis Lov for Tykkelsen ; hellere skyde Skriften end udsende en tynd Bog . Men inden for den naturlige Gennemsnitsform for en Bog gives der dog Spillerum , Nuancer , Forholdet mellem Længden og Bredden af en Bog varierer , Størrelsen svinger mellem det digre videnskabelige Bind og Digtsamlingen i Duodez . Men hvem vilde heller have en Reol fuld af fuldkommen ens udseende Bøger ? Paa Illustrationsomraadet befinder Boghaandværket i vor Tid sig i en Krise , trods høj Teknik . Man har endnu ikke drevet det til at sammenarbejde Fotografiet med Tryksværten og Papiret til en harmonisk Helhed ; de gamle Bøger fra Træsnittiden er her uovertrufne . Og her frister den engelske Løsning , indsatte glittede Blade med Illustrationerne paa Papir der er forskelligt fra Tekstens , jo ikke til Efterfølgelse . Den rigtige Løsning , i en eller anden Form , vil antagelig komme til at afhænge af en ny kemigrafisk Metode . Fotografiet er Fremtiden . OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN 56 Men det styggeste Overfald paa al Bogkunst er vel nok Fotomontagen . Bogkunst har paa et moderne Trin lidt af en misforstaaet Opfattelse af Luksus , Bøger med kun lidt paa Siden og en Overflod af Margin , som om det var det tomme Papir der giver en Bog Fornemhed . Det lønner sig her at gaa i Bogens Fortid efter bedre Mønstre . Pergamentbøgerne havde slet ingen Margin , det tillod det dyre Skind ikke . Paa et Tidspunkt enedes Tryksiden og det gode Bøttepapir om et Forlig , og det gav de kønneste og mest praktiske Bøger man har haft , i lille Kvart , med en anselig Skrift , saadan som Biblen og de gamle Huspostiller saa ud , hele Siden sværtet , med kun en smal Indramning af Papiret , paa en Gang økonomisk og large , i Modsætning til moderne Tryk med en Overflod af Papir og en Skrift der ikke er til at se . Det er Teksten der er en Bogs Ansigt . Moderne Boghaandværk befinder sig paa et ikke heldigt Overgangsstadium , der dog har et Moment der taler for det , den billige Masseproduktions Udsigt til at faa et udstrakt Publikum i Tale . Udbredelse er Bogens første Maal , saavel fra Forfatterens Side som fra deres der er beskæftiget med Bogens Fremstilling og Salg . Men en billig Bog behøver ikke at være en daarlig Bog . Af ældre Bøger foretrækker man ofte billige Udgaver frem for dem der er ødslet paa , fordi de i Virkeligheden er bedre . Mangel paa Bekostning kan være Vejen til Simpelhed og god Smag . Bøger er et Selskab man er i . Kend derfor en Mand paa de Bøger han ejer . 59 OM BOGTRYK, TYPER OG SKRIFT Siden der nu her er talt om Typer , Trykbogstaver , hvad Typograferne kalderSkrift , og om Typer i den skrevne Form , Skriveskrift , ligger det nær at komme ind paa en Undersøgelse af Alfabetet i det hele taget , fra Grunden af . Efter lang Beskæftigelse med Literatur ender man med at faa Øje for Ting som der ellers vanemæssigt gaaes hen over . 60 OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN DET PRAKTISKE ALFABET ( 1937 ) AT rokke ved selve Alfabetet skulde synes halsløs Gerning , da det i den nu kendte Form har en saa uhyre Udbredelse . Man rydder Skove til Masseproduktion af Papir , Dagblade og Bøger , og overalt i den vide Verden er Alfabetet det samme , selv om Sprogene er forskellige ; hvordan røre ved noget saa fundamentalt ? En Reform der gjorde alle tidligere Tryksager vanskelige at læse kunde der jo heller ikke tænkes paa . Men Alfabetet har Fejl som lod sig rette uden at gøre de nugældende Former uigenkendelige , til praktisk Fordel saavel for trykt som skreven Skrift . Det er ikke aldeles upaakrævet heller at stille Problemet op , noget i Tiden kalder derpaa . Endelig er Skriften og Benyttelsen af Alfabetet jo da ikke en fra Tidernes Morgen fuldstændig fastslaaet Norm , en Udvikling har fundet Sted her og vil næppe blive den sidste Etape . Forskydninger finder Sted ; en Bog eller et Brev fra for hundrede Aar siden ser ikke ud som Bøger og Breve nu . I vor Barndom lærte vi at læse gotisk Skrift , som Nogle tildels benyttede endnu for en Menneskealder siden , det læres ikke mere , selv om Fraktur læses ; Breve skrevet med gotisk Skrift fra vore Bedsteforældres Tid kan den nulevende yngre Slægt slet ikke tyde . At bringe Alfabetet helt i Overensstemmelse med sig selv vilde ikke være nær saa radikalt et Skridt . Hvad Tiden kalder paa er for det første en Udligning af Forskellen mellem store og smaa Bogstaver , for det andet en restaureret Form for Bogstaverne saadan som de skrives , til Fordel for en lettere og klarere Haandskrift , mindre udsat for individuel Variation . Haandskriften er jo altid en mislig Ting , hver Mand har sin , et Stof for Grafologien , slidt bliver den , at tyde et Brev er som oftest et Hovedbrud , Skrivemaskinen er derfor i Løbet af sidste Generation traadt i Stedet , næsten udelukkende , man faar maskinskrevne Breve , med et som oftest ulæseligt Navnetræk under . Af sig selv gør et Krav om større Tydelighed sig gældende , ved Paseftersyn paa Rejser kræves Navnet prentet med store Bogstaver , det samme vil man se paa Varehusenes Salgssedler , en Slags Hurtigprentning af hvert Initial for sig ; man kan ikke ofre Tid paa at tyde tilfældige Kragetæer . Der er altsaa et Forlangende i Tiden om en klarere , mere normeret Skrift . Gaar man nu Alfabetet igennem vil man bemærke at næsten alle de smaa Bogstaver er mere eller mindre forskellige fra de store . Det er de store der er Normen , som Alfabetet er overleveret fra Romerne , de smaa er Varianter deraf . Her er altsaa to Tegn at lære , hvor man hele Vejen igennem kunde nøjes med et , hvis store og smaa Bogstaver var ens . Endnu stærkere gør Forskellen sig gældende ved Skriveskriften , hvor for det første Tegnene er undergaaet en Tillempning af Hensyn til den løbende Sammenhæng mellem Bogstaverne under Skrivningen , der dog ikke er helt gennemført , for det andet har en Del Overflødigheder der hænger ved Skriften som blot vane - mæssigt Ornament . Opgaven bliver DET PRAKTISKE ALFABET 63 da at føre store og smaa Bogstaver tilbage til en og samme trykte Form , og at nærme Skriveskriften dertil saa meget som muligt , uden at Bogstaverne taber deres hævdvundne Kendingspræg . Forslag til en Løsning af Problemet skal her antydes . En Analyse af Alfabetet bringer dets Oprindelse i Erindring , uden at det i denne Sammenhæng er nødvendigt at gaa nærmere ind derpaa . Som bekendt stammer Alfabetet ned fra Billedtegn , hvoraf et Spor endnu er blevet tilbage i enkelte Bogstaver , mens Oprindelsen er helt udslettet hos Resten . A skal oprindeligt være tegnet som Hovedet af en Okse , en Glose der hos de gamle begyndte med et A , og Tegningen stikker endnu deri , men er bleven vendt om , med Hornene nedad . O skal være afledet af Tegnet for et Øje og er jo da ikke meget forandret . Alfabetets Historie er et af de mærkeligste og mest fængslende Kapitler i Menneskehedens Udviklingshistorie . Men Bogstavtegnenes Oprindelse har ikke praktisk Betydning , selv om det bidrager til Orienteringen at kende deres Rod , et Bogstav vurderes nu rent fysiognomisk , som et i og for sig meningsløst Tegn , ved en indarbejdet Refleks . Hvert Bogstav har en Identitet Ingen er i Tvivl om . * ) Denne Grundkarakter har ligget fast siden Udformningen af den strenge romerske Skrift og er trængt igennem i hele den Del af Verden man kalder Vesten , med Undtagelse af Rusland , hvor det græske Alfabet er lagt til Grund for Skriften , en af Aarsagerne til Skellet mellem Rusland og det øvrige Evropa . Rusland danner Overgangen til Østen , hvor helt an - dre Skriftsystemer OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN 64 raader . Men i begge Amerikaer og Australien anvendes den latinske Skrift ; den holder Majoriteten Verden over ; selv de gamle asiatiske Kulturer tør ventes at slutte sig til den , af uundgaaelige Grunde , før eller senere . Ved en Reform af Skriften skal den romerske Norm ikke røres , tværtimod , den skal følges , kun skal den renses for Udartninger og unødigt Ornament , som den under sin Udvikling har slæbt med sig . Alfabetet som det kan tages fra enhver Tryksag med latinske Typer , store og smaa Bogstaver , ser saadan ud : Aa Bb Cc Dd Ee Ff Gg Hh li Jj Kk LI Mm Nn Oo Pp Qq Rr Ss Tt Uu Vv Xx Yy Zz Ææ Øø . Helt ens , kun med en Forskel i Størrelse , er det store og det lille Tegn kun for seks Bogstavers Vedkommende : Oo Ss Vv Xx Zz Øø . Tilnærmelsesvis ens , med smaa Variationer , er andre tretten : Cc Ff li Jj Kk Mm Nn Pp Rr Tt Uu Yy og Ææ . Væsensforskellige er de øvrige otte : Aa Bb Dd Ee Gg Hh Ll og Qq . Det det gælder om er at etablere ens Former for store og smaa Bogstaver , saavel de trykte som de skrevne , uden at gøre Brud paa Grundtypernes Kvalitet . For nogle af Bogstavernes Vedkommende ligger Løsningen ligefor , andre bereder Vanskeligheder , og en Del synes der ingen Udvej for . Men selv om Problemet ikke uden videre lader sig løse er der rørt ved det . I de Lande hvor Substantiverne staves med lille Bogstav lider Antikvaen af den Ufordelagtighed at Formerne for de smaa Bogstaver anvendes gennem hele Satsen , mens de store Bogstaver , Versalerne , der dog bevarer Alfabetets Norm , kun bruges efter Punktum eller ved DET PRAKTISKE ALFABET 65 Egennavne . Men flere af Antikvaens smaa Bogstaver er helt afvigende i Karakteren og af et andet lineært Fysiognomi end de store . Antikvaens smaa Bogstaver stammer fra tidlig Middelalder og er fremkommet ved Indvirkning af den kursiverede Haandskrivning , der medførte et Slid indtil Ukendelighed af de store og en ny Types Opstaaen i Stedet ; se Aage Marcus : „Antikvaskriftens Historie " , hvor et gengivet Middelaldermanuskript viser et af Udviklingstrinene . Antikvaens lille a med det absurde Vedhæng i Toppen er saaledes fremgaaet af en Overgangsform d der er en Skriveform for det store latinske A . Af Antikvaens lille a er igen opstaaet det almindelige skrevne a ved Udvikling af nederste Halvdel og Bortfald af Toppen . Paa lignende Maade er det barokke lille g opstaaet og de helt afvigende Former b d h og r , der er gaaet over i de nu brugte skrevne Former . Denne Anomali kan man ikke komme helt bort fra , den har haft al for lang Tids Borgerret i Alfabetet . Men vil man ind paa et Bogtryk hvor alle Typer er af samme Kvalitet , ogsaa i Begyndelsen af Ordet , selv ved Substantiver , burde man i Virkeligheden stave alle Ord med stort , i Stedet for at stave alle med lille . Versalerne og kun de , skulde bruges hele Satsen igennem , og Kapitælerne skulde kun markeres ved en Forskel i Størrelse . I Typografien har man en Skrift , Lapidar , eller Blokskrift , som opfylder disse Betingelser , og som er befriet for den sidste Rest af overflødig Pynt , ulige Tykkelse af Stregen , Fødder og Gesimser , de romerske Versaler reduceret til det blotte lineære Fysignomi . En Sætning trykt med denne Skrift vilde se saadan ud : 62 OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN DET PRAKTISKE ALFABET INDSKRÆNKER SIG UDELUKKENDE TIL BRUG AF ANTIKVAENS VERSALER I FORSKELLIGT FORMAT . Mange vil mene at denne Skrift er mere abstrakt end den er praktisk , og at man ikke vilde kunne holde den ud . Men Ingen vil nægte at det er Skriftens Logik ført ud i sin Konsekvens . De øvrige Skriftarter forsvinder jo ikke af den Grund heller at man opretter en Norm . Tryksagers Virkning beror paa Variation og Nuancering , vekselvis Brug af forskellige Skrifttyper og Størrelser . Antikvaen i den nu almindeligt brugte Form med store og smaa Bogstaver vil hævde sin Plads . Men hvis man til alle de Varianter af Skriften man bruger ogsaa vil føje en hvor al Variation er hørt op , staaende , klassisk Simpelhed , ligger Løsningen i en gennemført Brug af de romerske Versaler alene . Efter at dette var skrevet har jeg set at nyere amerikanske Skrivemaskiner kun anvender Blokskrift . I Overensstemmelse hermed vilde Sætningen se saadan ud : DET PRAKTISKE ALFABET INDSKRÆNKER SIG UDELUKKENDE TIL BRUG AF ANTIKVAENS VERSALER I SAMME FORMAT . At faa de store og de smaa Bogstaver gjort ens for Skriveskriftens Vedkommende og nærmere op ad de trykte Typer frembyder større Vanskeligheder . Hvis man kunde tænke sig at den Prentning med Versaler , der som før omtalt af praktiske Grunde anvendes nogle Steder , udviklede sig til en Hurtigskrift og fik Hævd , ved man ikke hvad der kunde komme ud deraf . Udgangspunktet er DET PRAKTISKE ALFABET 67 rigtigt . Et Kompromis ligger i en Reduktion af den almindeligt brugte løbende Skriveskrift hen i Retning af den trykte Norm . Det skrevne Alfabet , taget fra en almindelig Skolebogsforskrift ser saaledes ud : Forskellen mellem de store og de smaa Bogstaver er her større end for de trykte Typers Vedkommende . Et Faatal er nogenlunde ens : Nogle har en tilnærmet Lighed med hinanden : har helt forskellige Tegn for store og smaa Bogstaver . I et Flertal af Skriveskriftens Bogstaver lader Mønstret fra de trykte Typer sig genkende , men med fysiognomiske For - andringer , der hidrører 68 OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN fra den løbende Skrivning , foruden overflødige Tilløb og Sving , der fjerner fra Grundtypen . I Modsætning til den trykte Skrift maa man for Skriveskriftens Vedkommende , i nogle Tilfælde , lægge de smaa Bogstaver til Grund for en Norm . De er fremkommet ved Haandskrivning og har skabt Typer som nu engang har staaende Værdi . Det gælder stort A og lille a hvor A kommer den latinske Grundtype nær , og jo ogsaa stadig kan anvendes af hvem der vil . Men der er mange der skriver stort a som lilles , i en Forstørring , og vil man nærme de store og de smaa Bogstaver til hinanden er der Mening i at vælge denne Form . Det samme gælder m og g hvis g skrives uden Pynt som g , men i større Format . I en praktisk Form kan stort N skrives som lille , altsaa n ; det ser man anvendt i Amerika , hvor man ogsaa bruger Formen E for e , hvorved man faar E og E ens . Denne Form for lille har den Fordel at den ikke kan forveksles med lille l . I en praktisk Form kan skrives ens , ligesom Jj . Mellem I og i bliver der en Forskel man vanskeligt kommer af med , dog mindre væsentlig , ligesom de skrevne Former for Kk Pp Ss og Tt Ved en simplificeret Skrivemaade kan Forskellen gøres mindre end ved den kalligrafiske Skoleskrift , det gælder Ss , der , som mange gør . kan skrives Ss . Næsten al praktisk Skrift har Sløjfninger , der er DET PRAKTISKE ALFABET 69 til Fordel for saavel Haanden som Øjet , men med upraktiske individuelle Variationer . Af de rimeligste Afvigelser kan man benytte sig til en Norm . Hvor de store og smaa Bogstaver er helt forskellige maa der træffes et Valg af en af Formerne , eller man maa lade Forskellen staa . Det gælder Dd , der ikke let lader sig bringe i Overensstemmelse med hinanden , vanskeligt heller Ff og Hh Nogle skriver H som H , en Form der er at foretrække , da den har den latinske Grundkarakter . Ved Sløjfning og en Bro mellem Stregerne har hos mange faaet Formen F , ligesaa skrives F som F , praktiske og naturlige Afkortninger . Formen A er at foretrække for t , da man i første Tilfælde ikke behøver at slippe Papiret med Pennen . Mellem Bb og Rr er der slet ingen Forlig . I den lille Form er den latinske Grundtype helt forsvunden , de store har Udpyntninger foran Bogstavets Akse , der unødigt forandrer Fysiognomiet . Afkortet skriver man R og R . Men for at faa de store og de smaa Former ens vilde jeg foreslaa at gaa over til en endnu simplere og tydeligere Form , laant fra det græske Beta , altsaa lille b skrevet som B og stort B som B , med kun en Forskel i Format . Det samme kunde overføres paa R , som af mange i Amerika skri - ves som R , altsaa ogsaa 70 OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN lille r skrevet som R . Del lille r , ofte skrevet som r , er et af de svageste Bogstaver i Alfabetet . Med disse forholdsvis smaa Forandringer , egentlig kun radikale i to Tilfælde , og uden unødig forstyrrende kalligrafisk Pynt , vilde det skrevne Alfabet da komme til at se saadan ud : For en ældre Generation vil Forslag om en Skriftreform ikke være velkommen ; Reflekser man har indøvet et helt Liv igennem er det ikke let at komme af med igen . Og dog har vist enhver Skrivende erfaret at det med Aars Mellemrum har været nødvendigt at regenerere et og andet Bogstav i sin Skrift , naar det var fuldstændigt slidt op . Kommende Slægter skal overtage Skriften efter os . Det overlades en yngre Generation at tænke over det . 66 OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN DE NORDISKE SPROG PAA SKILLEVEJEN ( 1940 ) EN Bog af mig er i 1939 udkommet i norsk Oversættelse , sammen med andre flere , en nordisk Romanserie , som norsk Gyldendal gjorde Forsøg med . Det faldt ikke heldigt ud , man vilde i Norge ikke læse dansk og svensk Literatur i Oversættelse . Da man heller ikke synes at ville læse dansk og svensk Literatur i Originalsproget staar man her overfor en Misere , som der er al Grund til at analysere og om muligt raade Bod paa . Hvordan er det , er de tre nordiske Sprog , navnlig Norsk og Dansk , der berører os nærmest , virkelig kommen saa langt fra hinanden at man skal have saa at sige Tolk for at gøre sig forstaaelig for hinanden ? Af egen Erfaring har man ikke det Indtryk . Svensk staar os fjernere end Norsk , men med lidt Skole og en Smule Ulejlighed læser man dog Svensk med større Lethed , er jeg overbevist om , end mange Danske , der ikke er fra Jylland , læser jydsk Dialekt . Lad os sige det som det er , hellere Norsk , et hvilketsomhelst Norsk , end en eller anden jydsk Sognedialekt , som man med fortvivlet Stavemaade søger at give Adgang til Skriftsproget . Sandheden er den at enhver norsk Bog , Højnorsk , Landsmaal , eller , efter Prøver jeg har set , det nyeste ordinerede Rigssprog , OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN 72 ikke lægger væsentlige Hindringer i Vejen for den der i det hele taget er vant til at læse og er forberedt paa Nuancer i Sproget . Det er jo dem man har Glæde af ! Sagen er den at man i de tre nordiske Lande endnu nærer en vis provinsiel Tilbøjelighed til at vurdere hinandens Sprog efter Forskellene og ikke efter Ligheden . Gaar man ud over Grænserne efter en Sammenligning , de tre store evropæiske Hovedsprog , ikke at tale om de slaviske , hvor man er helt hjælpeløs , vil man nok komme hjem igen med Følelsen af hvor nært Slægtskabet mellem de nordiske Sprog er i Virkeligheden , trods smaa Forskelle , der er en Charme mere . Om det hedder Flicka , Jente eller Pige , lige henrykt er man . Selv for Hovedsprogenes Vedkommende er Skranken jo ikke saa uoverstigelig . Vilde de der efter endt Skolegang nogenlunde behersker Tysk , Engelsk og Fransk blot tænke paa at læse disse Landes Literatur paa anden Maade end i Originalsproget ? Ikke desto mindre oversvømmes Landet nu mere end nogen Sinde med Oversættelser . Her er det Miseren stikker . M ens dette opnoteredes har jeg længe ligesom hørt det murre uden for Vinduerne af et Opløb , og nu lyder der Røster , Gaden , som kræver mig til Regnskab : Hvem er man ? Hvad er det for en Intellektuel der udenvidere gaar ud fra at vi allesammen læser Kapitalistlandenes Sprog ? Ikke alle nyder det Privilegium at være Akademikere og Literater ... m . v . ... Og det lader sig jo ikke modsige , der er udbredte Klasser som ikke har anden Adgang til udenlandsk Literatur end gennem Oversættelser . Foruden dem gives der sikkert mange der har nydt den 73 DE NORDISKE SPROG PAA SKILLEVEJEN saakaldt højere Undervisning , og som alligevel foretrækker at læse Oversættelser , hvad enten de nu kun læser for Underholdnings Skyld , hvilket der ogsaa skal nogen til , eller det er af simpel Dovenskab . Til denne Kategori tør man henregne en Del Damer . Ikke mindst maa det betones at Oversættelser der henvender sig til dette Publikum er i Forlæggeres og Boghandleres Interesse . I den senere Tid har Bestræbelsen fra den Side efter Masseudbredelse af udenlandske Bestsellers i Oversættelse taget Overhaand i den Grad at en Revision af Literaturens Kaar i Forhold til Markedet bliver nødvendig . Men hvor Boghandelen griber ind i de nordiske Sprogs naturlige Forhold til hinanden bliver Sagen alvorlig . Det skulde dog ikke komme saa vidt at Sprogene fjernes fra hinanden , fordi Markedet staar sig ved at udbrede Oversættelser . Det er kommen saa vidt . At man i den Anledning endogsaa saboterer Salget i Originalsprogene mellem de forskellige nordiske Lande er der Eksempler paa . Om et har jeg indhentet Oplysninger , en norsk Bog , som vanskelig kunde faas her i Landet , fordi en dansk Oversættelse var under Forberedelse . Bogen er skrevet paa et Norsk saa nær Dansk at Oversættelsen var aldeles overflødig . Gaar sligt an ? Det bliver nok paa Tide at henvende andre Magters Opmærksomhed paa denne Sammenhæng end deres der uden sociale Skrupler ser paa Sagen som blot Forretning . I Norge havde man jo reageret rigtigt , med Smag , da man nægtede at læse andre nordiske Forfattere i Oversættelse . Hvad man ellers har at vente af Oversættere ved man . Sprog vil læres ; der er ikke noget der hedder Oversættelser , naar alt kommer til alt , andet 74 OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN end Fusk og Makulatur paa Markedet . Naar man kan møde Tyskere , Englændere og Franskmænd paa deres egen Grund , skulde der saa være noget i Vejen for at læse Norsk eller Svensk ? Men det er jo ikke alle der kan Sprog , hører jeg igen . Og hvorfor kan man saa ikke det ? Som jeg før har søgt at banke ind er Sprogene , et eller to af Hovedsprogene , helst dem alle tre , det første der skal tænkes paa ved Undervisningen , for Alle , Kommuneskolerne : Sprog først og sidst ! Vi er et lille Land , hvis Sprog Ingen har nødig at lære , vi faar lære de andres . I Holland er man stillet paa samme Maade , derfor er man polyglot , enhver oplyst Hollænder møder en med Tysk , Engelsk eller Fransk , som man behager . Der er ingen anden Vej aaben til at komme ud af Ravnekrogen end ved at udvide sine Sprogkundskaber , man kan endogsaa blive i Ravnekrogen , uskadt , naar man har lært noget mere end det hjemlige Bygdemaal . Hvorfor lærer Overklassen her i Landet ikke Sprog ? Jeg mener Arbejderne . Hvorfor overtager de ikke selv et Privilegium , som de havde mistænkt før , saa længe andre i Toppen pyntede sig dermed ? Forbinder man vedblivende Forestillinger om fremmede Sprog med Klasse og aandeligt Aag fra oven ? Er Dannelse udemokratisk ? Skal det være Tvang selv at lære noget , men et skammeligt Privilegium , naar andre indlader sig paa det ? Angaaende det akademiske Hovmod burde man erindre at det Folk der grundede Demokratiet og gav det Navn , at det talte og skrev Græsk ! De første Republikanere underholdt sig med hinanden paa Latin ... Om man saa praktisk paa det , saa er Fordelene ved Sprog - kundskaber paa deres DE NORDISKE SPROG PAA SKILLEVEJEN 75 Side der har tilegnet sig dem ; Rang er ikke involveret . Nærmere Berøring med de store misundte Nationer kan desuden bibringe en den Erfaring at de smaa er bedre stillet , paa en bredere psykologisk Basis , aldenstund de er nødt til en mere udvidet Horisont end de af flere Individer bestaaende ensprogede Folk . Endnu en Ting : i Modsætning til hvad der almindelig menes tror jeg det kan siges at jo mere man lærer , des nærmere kommer man til det brede eksisterende Folk . Men at hykle Solidaritet med uskolede Taleformer , det er forloren Folkelighed og Bolsjer i Munden . Er Uddannelse saa forfærdelig ? Kundskabens Maal er dog at forflygtige sig , naar man har læst sig Tingene rundt og sand Indsigt er naaet . Uvidenhed derimod — ja tillad mig , men det er jo Ignoranten der er Lærd , for han har Hovedet pakket fuldt af overtagne Forestillinger , som et Kursus i eksakt Viden vilde henvejre for Vinden . De tre nordiske Lande gør bedst i at hævde hver sit Sprog , uafhængigt af de andres , netop med de Nuancer Udviklingen har ført med sig , da det dog er Naboens Sprog man vil høre , saadan som han udtrykker sig , ikke sit eget . Værre Fænomen end en Dansk der forsøger at snakke Svensk , eller omvendt , gives ikke . Rent Sprog til begge Sider ! Her er at understrege hvad man i egentlig Forstand maa forstaa ved Sprog , hvad man skal lære og hvad man ikke skal lære af hinanden . Selv om man er Dansk behøver man ikke at skrive Dansk i gængs , naiv Form , hvormed menes Københavnsk , med K , og en lille sluttet Ring her indenfor igen , en Kraal , hvis Indvaanere holder Revy - og Forlystelsesteatre for - synet med deres Lingo , og OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN 76 som endogsaa er af den Anskuelse at deresMundart , stavet som de taler den , bør legaliseres som Statssprog . Vil de faa det at se ? Det løbende , lokale og aktuelle Sprog er jo aldrig Sproget selv . Det er derfor Sprog antikverer , fordi man i ældre Tider ogsaa har talt hen over Sproget , et Substitut Eftertiden graver frem og ikke kendes ved : man har jo sin egen øjeblikkelige Slang ! Hvor er den henne i Morgen ? Med Øre for Sproget og Erfaring fra en Række Aar ved man hvad der til enhver Tid har været taget i Munden , og hvad Sproget har skilt sig ved siden igen . Hvis man hele Tiden har holdt sig fri for Reflekssprog , ja saa er man ikke demokratisk , er ikke med K , men har dog Betingelser for at kunne læses paa et Tidspunkt hvor en tyve Aar gammel Revy simpelthen maa oversættes og kommenteres som en apokryf Sprogart . I Amerika afbruges Sproget for Tiden rivende hurtigt , fordi Enhver skriver Slang og efter blot ti Aars Forløb er ulæselig . Men der er og bliver dog vel Engelsk . Og der gives et Grundnordisk , som det er muligt at holde sig nær , i Begrebet , endogsaa i Ordvalget , et elementært Fællesskab vi som Nordboer ikkekan slide af os , og som gør Oversættelse overflødig . Lad der saa være enkelte helt forskellige Benævnelser , andre Valører her og der , kan det ikke læres ? Hertil har man Skolerne , og det følger af sig selv at der undervises i Svensk og Norsk i Skolerne , helst af svenske og norske Lærere . To positive Foranstaltninger til Sikringen af et nærmere nordisk Sprogfællesskab i Fremtiden vilde jeg foreslaa , sat i Værk straks : 1 ) Enighed fra alle nordiske Forfatteres Side om ikke nogensinde mere at lade nogen Bog oversætte fra noget nordisk Sprog til et andet . 2 ) Hurtig Optagelse af Arbejdet paa og Udgivelsen af et Svensk - Norsk - Islandsk - Dansk Leksikon , hvori alle nyere Nuancer findes , samtidigt med etymologiske Oplysninger om alle Ords Omdannelse og Rod i indoevropæisk Sprogæt . Et saadant simpelt sprogligt Holdepunkt savnes . En her i Landet i sin Tid brugt ældre etymologisk Haandbog kommer ikke i Betragtning mere som forældet og ikke engang til at faa i Handelen . Det er dog saadan en Sprogkilde man først og fremmest vil have for Haanden , naar det gælder om at indleve sig i Grundnordisk , tredelt men paa samme Stilk , som et Kløverblad : Sikkerhed for hvad man ikke behøver at ænse som blot forbigaaende Krusninger paa Sprogoverfladen , og hvad man virkeligt har tilfælles , hvad der bliver . DE NORDISKE SPROG PAA SKILLEVEJEN 77 VERS OG OPLÆSNING ( 1941 ) OPGAVER man før har udsat , eller som man syntes laa offentlig Opmærksomhed for fjern , saa længe der lod sig skrive om aktuelle Ting , tør komme i Betragtning nu , da der er lukket for Drøftelse af Dagens Begivenheder , og der ikke kan rejses ; hertil hører Problemer vedrørende Sproget , som jo for Resten heller ikke er helt uden Aktualitet i Øjeblikket . Her skal et særligt Forhold omtales , Opfattelsen af Vers , i formel Forstand , og de Grundsætninger der gør sig gældende ved Oplæsning af Vers . Det har været en almindelig Anskuelse , som har været fulgt ved Undervisningen i Skolerne , og følges der endnu , saa vidt jeg ved , at Sammenhængen i et Vers betinges af Sætningsbygningen , Perioden , selv om den gaar af en Verslinje og over i en anden , og at Betoningen derfor bør gaa efter et grammatikalsk , ikke et rytmisk Hensyn ved Oplæsningen . Verset skulde altsaa kun ske Fyldest ved halvt at læses som Prosa , til Yderligheder i den Grad at Metret hvori Strofen er skrevet totalt opløses . Fra Revyer , recitativt Sangforedrag , kender man Maneren , der her er drevet til Karikatur . Men selv ved Fremsigelse af Vers i den høje skolede Stil , af Kunstnere fra den nationale Scene , officiel Oplæsning , vil man have mødt denne Stil , der gaar hen over Versemaalet , VERS OG OPLÆSNING 79 Rytme og Rim , i en Cadence der følger Sætningsbygningen , ikke at tale om at Digtet spilles , en elaboreret mimisk Udfoldelse , som om det var et Drama og ikke et Digt . Hele denne Betragtning af Digtet som retorisk Virkemiddel beror paa en Mode , haardnakket opretholdt , men kun tidsmæssigt bestemt , og nu i Virkeligheden antikveret . Der er dem der har levet længe nok til at huske hvordan Moden opkom , under Omstændigheder som nu forlængst kun har relativ Gyldighed . Det kom med den franske Naturalisme i Slutningen af forrige Aarhundrede , det eksklusive Krav om Virkelighed i Kunsten der lagde al Vægt paa Prosaen og skød Poesien ud som utidsmæssig , umoderne . Hvad , man talte da ikke saadan , paa Vers ! — hed det , uimodsigeligt , og en Smule naivt , men Synspunktet blev hævdet med en saadan Ensidighed at Datidens Digtere lod sig intimidere bort fra den bundne Stil . Det nye Dogme , som næsten kunde bringe et Alkoholforbud i Erindring , centrede omkring Teatret , her holdt Prosaen , Hverdagstalen , sit Indtog , sammen med det nye Emnevalg Skolen krævede , alle disse Falliter , Samfundsstøtter , Forlovelser og Skilsmisser , hele Familjeopvasken , der lader sig føre tilbage til Mønsterbegrebet moeurs de province , og som jo for Resten ikke er opslidt endnu . Den femfodede Jambe forsvandt fra Teatret , og Gudivold med den ! Ingen Skade skete ved at en foregaaende romantisk Periode blev lukket ude , den var færdig i sig selv , var endt i en lunken Stofløshed , som den gav Navn af Poesi , men som ikke var andet end Cliché . Men under Bestræbelsen for at faa Poesipoesien manet ned gik det ud over Poesien selv , Verset , som dog er en Udtryksform der ligger en OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN 80 Naturdrift til Grund for . Det var en Overgang et Haansord at blive kaldt Digter i nordiske Lande , hvor Retningen var overtaget og en Tid lang fulgtes som et selvpaalagt Fængselsreglement . Ibsen f . Eks . hørte helt op med at skrive Vers , Bjørnson gennem en længere Periode . J . P . Jacobsen derimod vedligeholdt , naturalistiske Mønstre til Trods , en sparsom , privat og sær , fjern Form for bunden Stil . Men ellers havde Prosaen sejret . En naturlig Aarsag kan muligvis tildels søges i at det franske Sprog ikke egner sig for Vers . Ellers var Sammenhængen vel at den naturalistiske Skole ikke selv havde Poesi i Livet , og ikke taalte at andre havde det . Natur , som man raabte paa , var just det man savnede . Ikke uden Grund var Fantasi mistænkt . Efter Retningen , der havde Karakter af en Sekt og dreves som en Galej , ligesom siden fransk Provokationskunst , et Aag man da er glad for endnu , paafulgte for Literaturens Vedkommende allerede i Halvfemserne en Frigørelse , flere Etaper og Skoler , som ikke behøver at rekapituleres , det er Literaturhistorie altsammen at se tilbage paa nu . Man tog sine Impulser andetsteds fra igen , Shakespeare , Goethe , Melodi i Sproget og i Tanken , Poesiens suveræne Riger . Men selv efter at Poesien paany havde gjort sig gældende blev et forsinket Tabu hængende ved den , og hænger ved den endnu , det naturalistiske Krav om at man , hvis man vil være moderne og oplyst , har at læse Vers ikke som Vers men som en Slags moduleret Prosa . Det er jo slet ikke naturligt . Naar et Digt bevidst er formet i regelmæssige Strofer , rytmisk og med Rim , hænger det saadan sammen , afdelt linjevis med Hvilepunkt , Eftertryk paa Rimet , og saadan skal det læses . En VERS OG OPLÆSNING 81 Sang er bundet strofevis til en Melodi ; men selv om et Digt ikke netop er tænkt sunget , men er regelret inddelt , har det faaet den Form fordi ingen anden Form egnede sig for Indholdet , det rummer en Musik og skal læses musikalsk , netop som det er skrevet . Det er let at se hvori Faren for den bundne , rytmiske og rimede Stil ligger , det er det ensformig genkommende i Strofebygningen , en vis narkotiserende Monotoni , der dog ikke behøver at indfinde sig uden naar Digtet iøvrigt er tomt . Den tynde Romantiks Maner løb ud i et ulideligt lyrisk Lirumlarum , som med Rette en Tid lang gjorde selve Begrebet Lyrik ringeagtet . Her udøvede J . P . Jacobsen med sine faa kræsne Digte en vidtrækkende Indflydelse . For at undgaa den udvaskede Lyrisme indførte han en ny Sprogbrug , der valgte , længe prøvede Udtryk , i Stedet for det gangbare og intetsigende . Sproget gik for hans Vedkommende gennem to Etaper , fra den ordinære , vragede Glose til den sjældne og søgte . Bestræbelsen tyngede hans Prosa , som paa en Eftertid , især i hans sidste Arbejder , kun virker søgt , uforløste Spasmer i Sproget . Helt vilde han have naaet sin Hensigt hvis han havde ladet Sproget gaa gennem tre Etaper , ved først at vrage det ordinære Udtryk , til Fordel for det søgte , for saa efter ogsaa at have kasseret det at være endt ved det simple . Ved det simple Udtryk forstaar jeg Sprogroden , ikke netop det mundtlige , nærliggende , saakaldt daglig Tale , der beror paa Refleks og er fluktuerende , til enhver Tid under Indflydelse af en vis Mode , pointeret til rent forbigaaende Slang . Vil man ind til det rammende , staaende Udtryk gør man vel i først og fremmest at forbigaa det vulgære , for ikke at tale om det platte . Man maa nu ikke her have mig mistænkt for at jeg med vulgært Sprog mener det samme som demokratisk , Forholdet er snarere det omvendte , slidte Sprogformer træffer man hos Selskabet , i Toppen , hvorimod man skal gaa til Almuen , Bønder og Arbejdere , for at komme til Kilden , Oprindelighed og Fynd i Sproget . Der er Forskel paa naiv og paa automatisk Sprogbrug . Højdanskens Norm stikker i Erfaringen , Øret , og i Literaturen , hvoraf man kan danne sig en Opfattelse af Sproget som i en Sum . Et Sprog bliver desuden ikke frit uden ved Sammenstilling med andre udenlandske , beslægtede Sprog , nogen etymologisk Orientering , væsentlig med Støtte i et i hvert Fald elementært Kendskab til Latin . Bevidst behandlet og renset er Dansk et af de udtryksfuldeste , mest nuancerede Sprog der gives , og det er netop fordi det som et isoleret Sprog har været nødt til at aabne sig for fremmede Sprogelementer og inkorporere dem i sig . Grunddansk er Stammen , Modertræet ; Fremmedord , som man skeler til , er Stiklinger der er podet derpaa . Den Fornyelse J . P . Jacobsen tilførte Poesien i sin Versbehandling var rettet mod det rytmiske Trav og den efterhængte Klingklang for Enden af hver Linje , der karakteriserede Versebygning før ham , han naaede det gennem en uregelmæssig , overraskende Form , men naturligvis først og fremmest ved et nyt betydeligt Tankeindhold . Selv enkelte Digte han har skrevet i et regelret Metrum , egnet for Sang , er fri for den tomme Uniformering der før havde hængt ved saa megen traditionel Versekunst . Heri er han bleven fulgt af et senere Slægtled , med et Udfald alle kender , og hvorom det vel tør siges at Glosen Lyrik kan være sig selv bekendt nu igen . 82 OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN Den bundne Stil en producerende Digter paalægger sig for at give sin Tanke Udtryk , i den korteste , mest frapperende og staaende Form , strofevis , rytmisk , og med Rim , den skal læses netop som den er skrevet , og ikke anderledes . Jeg tror alle der skriver Vers vil give mig Ret , hvis de har hørt deres Digte læst op i Radioen eller fra Scenen og mest har følt Trang til at rive sig Haaret af Hovedet og gaa grædende hjem i Seng . Og hvad angaar Digtes , og for den Sags Skyld Prosastykkers Indstudering som artistiske Solonumre , med Interjektion og alle Teatrets Midler anvendt , Produktet saa at sige gennemspillet , levet paa Scenen , undertiden fortolket ved Siden af , saa er det venligste der kan siges at her er en paa sit eget Felt højst fortjenstfuld Kunstart ødslet paa et Omraade hvortil den slet ikke er kaldet . Et Digts Virkning ligger i Sproget , hverken mere eller mindre , det Digtet siger , det tunge , slebne , magiske Sprog , der slutter om sin Mening og sin Musik , og som ikke behøver at fremføres paa anden Maade end ved simpelthen at læses , tydeligt , vægtigt , og saadan at Indholdet springer ud deraf med al den Magt der ligger i Sproget selv . Et andet Fejlsyn vedrørende Behandlingen af Vers kommer jævnligt til Orde , af samme Oprindelse som Dogmet om at Vers skal læses udenom Metret , forkyndt med samme Intolerance , og lige saa overfladisk og uigennemtænkt , nemlig at Inversion , Ombytning af Ord i Versebehandlingen , efter andre Regler end den der gælder Prosaen , skal være en aldeles utilstedelig Forsyndelse . Sandheden er jo den at Inversion hører til Poesiens Virkemidler , den særlige Aftoning af Sproget , i Forbindelse med en vis 84 OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN Antikisering , der nu engang betinger det poetiske Udtryk , Revyviser naturligvis undtaget , der ekscelerer i den platte Aktualitetsjagt . Naar det f . Eks . i en Sømandsvise hedder „paa Bølgen den blaa " , kan det ikke hedde „paa den blaa Bølge " , det er to forskellige Ting . Derimod skal det indrømmes at naar der i en kendt Verselinje er Tale om „Chefens Kahyt , den høje " , hvor det er Chefen der skal være høj , er Inversionen absurd , fremkaldt af en Rimnød , der ofte er Aarsagen til megen unødig Omstilling af Ordene , og som man ikke kan give sit Bifald . Men derfor er Inversion ikke forkastelig . Under Omstændigheder er den nødvendig , ved Betoningen af et Sætningsled , der i den Anledning placeres i Forgrunden , som det da ogsaa er tilladt i Prosaen . Vild Ombytning af Leddene i en Strofe kender man fra Horats , det var selve Betingelsen for romersk Poesi , at holde et Metrum , uden Hensyn til Ordstillingen , og en Vellyd mere . Saa vidt vil man ikke gaa paa Dansk , hvor Bøjningsendelserne ikke tillader den Sammennitning af Meningen som paa Latin . Som en Regel , der er fremgaaet af Versetekniken selv , kan det siges at Inversion undgaas hvor den er unødvendig , at den er uklædelig naar den blotte Kompositionsnød skinner igennem , men af positiv Værdi naar Accenten og den poetiske Aftoning kalder paa den . Vers og Behandlingen deraf ved Oplæsning staar og falder med Sproget . Iagttagelser fra Teatret , fra Filmen , bibringer et Indtryk af at Sproget , Ordet , ikke omfattes med den umiddelbare Respekt tidligere Kulturer har kendt . Det ligger i Tiden , Udvidelser paa alle Omraader , Kæmpescener , hvor hvad der siges høres af Ingen , uden naar VERS OG OPLÆSNING 85 der hujes . Gebærden , Udstyret , alt for Øjet , træder da i Forgrunden ; Digterværket som Tekst negligeres , ja skændes , som det nu er almindelig paa Teatre , enhver Beklipning tilladt . Det er nu Sproget sidst ; engang var det først . Globeteatret i London hvor Shakespeares Stykker gik var saa lille en Scene at hver Replik , hver Betoning har kunnet høres ; og det straaler ud af Shakespeares Teater at det er det man er kommen for , Viddet , Ordpragten , de magiske , den Dag i Dag elektricerende Passager , det var det man mente med Teater . De højvelbaarne Børster har siddet og lyttet ... hvor han kunde sige det ! Nu river man hvilke Blade man synes ud af et Stykke af Shakespeare og sætter en Motorcykle ind i Stedet , eller giver Hamlet i Smoking — Paafund af en Kretin ! Endnu længere tilbage , paa den græske Tragedies Tid , var Ordet alt , og Gebærden intet , til den Grad at Skuespillerne bar faste Masker , ikke engang Mimik forstyrrede Virkningen af de græske Versemaals fremadskridende , vellydmættede Pomp . En vasomotorisk Kvalitet knytter sig til Sproget , det gør dig varm og kold , det kommer fra Sjælen og gaar til Nerven , det opbevarer Liv . At færdes i Sproget er et Liv mere . Teatret hvis Mission har været , og altid skulde være , et Kultsted for det rene Sprog og Opretholdelsen af dets Norm , Teatret og Filmen gaar nu den Vej Tiden gaar , i Stormagasinernes Spor . Men Verset og de der dyrker Versets Kunst beder sig undskyldt og gaar egne Veje , dem de altid har fulgt . En Mulighed omtales her kun med Nølen , den at man lod Digterne læse deres Vers selv . Undertiden faar de Lov til det , men ved stor Anledning 86 OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN foretrækkes den øvede Skuespiller , som har Stemmemidler og Gestus . Der er ikke noget at sige til det , Scenens Folk har en Fysik , hvorimod skrivende Personer ofte er af et uprægtigt Udseende , med en timid Optræden , og er uden forførende Organ . Dog har man ikke her en Retræte for dem i Radioen ? Der bliver de ikke set , Publikum forskaanes for Synet af Autor , Hujen er unødvendig , da selv nedsat Talestemme høres i Radio ; og den emotionelle , gribende Diktion kan man jo udelade , til Fordel for Sproget og Indholdet , i al Beskedenhed . Hvad siger de Skrivende ? Hvad siger Radioen ? Burde den ikke give dem en Chance ? VERS OG OPLÆSNING 83 TEGNSÆTNINGEN ( 1941 ) DEN Tegnsætning jeg gennemfører for mit Vedkommende , som er forskellig fra den officielle , i Skolerne ordinerede Retskrivning , kunde være blevet en Privatsag , en Redegørelse behøvedes ikke engang , da enhver Danskkyndig uden Vanskelighed kan se Systemet i de Regler jeg følger ; heller ikke nærer jeg Ønsker om at paanøde andre min Retskrivning , den udgør en Bestanddel af det Dansk jeg skriver , og det er alt hvad der er at sige om den . Naar der ikke desto mindre her fremkommer en kort Paavisning af den Metode jeg følger er det for at naa til Ende med de Udtalelser om Sproget og Undervisningen jeg fra Tid til anden har offentliggjort , Redskabet med tilsidst ; man behøver ikke at ofre det mere Opmærksomhed end det er værd . I nogle af de Læsestykker af mig der er optrykt til Skolebrug er Tegnsætningen ført tilbage til den autoriserede , uden at jeg har haft noget at indvende derimod , i andre er Tegnsætningen bibeholdt , en Indrømmelse fra Udgivernes Side . Mit Standpunkt har været at Grundteksten jo i hvert Fald blev staaende . Jeg har ogsaa haft Eksempler paa at Læsebogsudgivere ligefrem har rettet i selve Teksten , uden mit Vidende , endogsaa Vers , med et Udfald OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN vedkommende Lærer formodentlig har syntes han burde have Ug for . Hvordan man saa har aftrykt enkelte Stykker af mine Skrifter til Skolebrug benytter jeg Lejligheden til offentlig at tilkendegive at hvis man i en Fremtid hvor jeg ikke selv kan værge mit Forfatterskab retter , forkorter eller moderniserer i Nyudgaver af Arbejder af mig , og det gælder saavel Tegnsætningen som Stavemaaden , er det imod min udtrykkeligt udtalte Vilje . Gældende for hvad jeg har skrevet er Originaludgaverne , fraregnet mulige Trykfejl , hvorved skal forstaaes Førsteudgaven , naar ingen senere er kommen efter , Sidsteudgaven , naar der har været flere . Man kan have hvilken Mening om en Forfatter man vil , men ikke en Gang han selv kan gaa fra hvad han har efterladt sig paa Tryk . Til Gengæld faar man indrømme ham at det han har skrevet , og saadan som det er skrevet , det er hvad han skrev . I de første af mine Bøger fulgte jeg den almindelige Tegnsætning , og de er senere optrykt urettet , med det Præg af deres Tid de nu engang har ; senere kom jeg ind paa den jeg nu følger , ikke altid lige konsekvent ; man kan regne med at den er mest bevidst gennemført i mine seneste Arbejder . Mønstret for en som jeg synes mere hensigtsmæssig Brug af Skilletegn tog jeg fra Engelsk , hvor man har haft en friere Form for Interpunktion , navnlig gennem Udeladelse af unødvendige Kommaer foran Relativsætninger og foran at , der anholder Øjet og forhaler Meningen . Desværre er Engelsk og især amerikansk Tegnsætning siden udartet i den Grad at man ikke mere kan følge den . Hensyn tages nu ikke engang til Hovedsætninger , TEGNSÆTNINGEN 89 ny Menings Begyndelse , med nyt Subjekt , man sløjfer simpelt hen al Interpunktion , eller anvender den vilkaarligt , uden gennemført Regel . Hos nogle Forfattere er Tegnsætningen indtraadt i det rene Anarki , og her er for Eks . Hemingway i Spidsen , hans Brug af Skilletegn minder om den kendte Anekdote om Brevskriveren der blækkede en Række Kommaer , Semikoloner og Punktumer ned under Foden af Brevet og bad Modtageren om selv at fordele dem . Hos Hemingway er Fraværelsen af al Regel at opfatte som en Yndighed mere , det store kokette Mandfolk skal for enhver Pris undgaa at røbe en Dannelse , for Guds Skyld ikke highbrow , et Begreb man har en ligefrem Vandskræk for , nej man er revolutionær , stærk , kan bære et Komma ud af Døren , og man undser sig jo for at være ordentlig , man er Gudskelov Dranker og Voldsmand , saa vent ikke Bestræbelser spildt paa literær Tugt , selvom man gør sig bemærket som professionel Forfatter . At den flotte Negligering af al Tegnsætning ogsaa reducerer sig til et artificielt Trick , og at Formløsheden er et Kowtow overfor Uvidenheden , den kommuneste af alle Troesbekendelser , undgaar Hemingways Opmærksomhed . I øvrigt skal han være undskyldt personligt som Offer for en Smitte , Uvornheden hænger sammen med den almindelige Opløsning indenfor Literaturen der har centret omkring Proust og Joyce , og som har sit tilsvarende Symptom i den modernistiske Malerkunst . Fra Engelsk som det skrives nu er der ikke mere nogen sund Retskrivningsregel at hente . Heller ikke gøres det nødvendigt , Dansk har Muligheder nok for en fornuftig Sprogbrug i sig selv . Autoriseret dansk Tegnsætning hviler paa Reglen om at hvert helt Sætningsled markeres ved Skilletegn , altsaa med Vægten lagt mere paa den grammatikalske end paa den mundtlige , flydende Sammenhæng . Skematisk er der Mening i Principet , i Skolen maa man have noget at holde sig til , der er derfor ikke noget at indvende mod at man begynder med Indøvelsen af et System , ligesom man ved Danseundervisningen lærer Positionerne først , men siden ikke tænker ret meget over dem . Den grammatikalsk bestemte Tegnsætning bevarer sin Ret , den er bedre end slet ingen Regel . Imidlertid maa det dog siges at man baade i Sverige og Norge betjener sig af en friere Tegnsætning , hen i Retning af den engelske ; danske Tryksager gør et stift , hindret Indtryk i Forhold dertil , en uheldig Virkning paa Øjet , hvor de mange Kommaer hakker Meningen op , omtrent som de første levende Billeder , inden Filmen faldt rigtig sammen . Det er denne Forhaling af Tilegnelsen af Meningen under Læsningen jeg har villet undgaa . Absolut gældende Regler for Tegnsætningen , uden Undtagelser , lader sig ikke i en Fart fastslaa . Ikke engang den autoriserede , strengt formelle , grammatikalske Opdeling af Sætningen lader sig gennemføre konsekvent ; ikke alt hvad der staar mellem Skilletegn kan karakteriseres som hele Sætninger ; omvendt kan Meningen have godt af et Komma hvor officiel Tegnsætning ikke tillader det . Til en vis Grad beror det paa et Skøn , dog ingenlunde vilkaarligt , afhængigt af hvilket Øre man har for Sproget , Sætningens Fald , om man vil benytte et Komma eller stryge det , her eller der . Om Brugen af Semikolon er der delte Meninger . Nogle undgaar det som pedantisk , for mit Vedkommende finder jeg det et meget nyt - tigt Tegn . Ved Interpunkteringen vil man TEGNSÆTNINGEN 91 overveje hvert enkelt Tilfælde , efter Meningen , den klareste og hurtigste Maade at bibringe Tanken paa , i skreven og artikuleret Form . Skilletegnene har ogsaa en vis musikalsk Betydning , foruden at de har en Logik . Hvis man vil overbevise sig om Forskellen paa min Tegnsætning og den officielle , der kun bestaar af Nuancer , men med bestemt Motivering , behøver man kun at foretage det Eksperiment at forsyne nærværende Artikel med alle de manglende Kommaer som den autoriserede Retskrivning forlanger ; hvad jeg mener med min private Reform vil da umiddelbart af sig selv falde i Øjnene , naar man anstiller en Sammenligning . Det har forekommet mig at det danske Sprogs Vellyd og Rytme hindres i sin frie Udfoldelse ved den skematiske Tegnsætning , hvis Norm jeg godt ser Begrundelsen af ; til eget Brug har jeg indført en Aflastning af Systemet , der uden radikal sproglig Ændring tillader en større Bøjelighed , idet Inddelingen føjer sig mere efter Meningen , om man vil Aandedrættet , det levende , strømmende i Foredraget , end den ortodokse Tegnsætning . Med Tid og Plads nok for sig lod det sig iøvrigt gøre at forme lige saa normale Regler for den ene Tegnsætning som for den anden . Retningen er her antydet . Hvad ellers angaar Retskrivningen , store eller smaa Bogstaver , om man skal skrive som man taler eller ej , saa har jeg udtalt mig udførligt derom før . Naar jeg her skal afslutte hvad jeg i Aarenes Løb har publiceret om Sproget og Op - dragelsen er der endnu et 92 OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN Par Punkter jeg gerne vil understrege . Det ene er om Sprogets Vurdering som Udtryksmiddel i det hele taget . Her er det min Anskuelse at man overvurderer den formelle Betydning af Sproget , en Ytring man vel ikke vilde have ventet af mig , der gaar for at være Stilist , til den Grad at jeg gennem hele mit Forfatterskab omtrent ikke har hørt andet . Det har dog aldrig ligget først i mine Bestræbelser efter at udtrykke mig paa Dansk at Sproget skulde tage sig ud , for den æstetiske Virknings Skyld i sig selv ; tværtimod jeg har rakt mig tværs igennem Sproget for at naa det jeg havde at sige . At man aldrig har taget mine Skrifter fra Indholdet , Ideens Side , men automatisk , fuldkommen glaceret , har opholdt sig ved den formelle Præstation , det har , tilstaar jeg , i samme Forhold øget den Følelse af Frugtesløshed jeg har næret overfor en uudryddelig provinsiel Literaturbetoning her i Landet . Sproget er til for at man skal komme ud paa den anden Side af det , til det det hele er for : Reform i Tanken , med paafølgende Reform af Tilværelsen . Det andet Hensyn vedrørende Sproget er det jeg sidst har udtalt mig om , de tre nordiske Sprogs Forhold til hinanden , kategorisk tilspidset i Opfordringen til ikke oftere for Fremtiden at oversætte fra noget nordisk Sprog til et andet , ud over ren Underholdningsliteratur , og i Stedet underkaste sig den Smule aandelige Anstrengelse der udkræves for at læse hinanden paa Originalsproget . Her finder jeg endnu Grund til at understrege at Vejen til en fornyet Tilnærmelse mellem de nordiske Sprog vel gaar gennem at indøve sig i dem , men ingenlunde gennem at blande dem sammen , eller optage Udtryk eller TEGNSÆTNINGEN 93 Gloser fra hinanden . De Nuancer i Gloseforraadet og Udtryksmaaden der nu skiller de tre nordiske Sprog fra hinanden er af sen Dato , Forandringer i Toppen , mens Roden er den samme . At tilegne sig det hvori Sprogene er forskellige er altsaa netop det man ikke skal ; kun ved at holde sit eget Sprog rent forbliver man ved Roden og kan forlange at Nabofolkene aabner sig for ens SærejendomTnelighed i samme Omfang som man gør overfor dem . Man faar lære hinandens Dialekt , men afholde sig fra at optage Elementer deraf i sin egen . I senere Aar har der i dansk Avissprog indsneget sig flere Norskheder , som man ikke kan have andet imod end at de ikke er danske , f . Eks . „at komme ud for " , „saapas " , „silende " m . m . , Ord som en yngre Generation vel med Forbavselse vil høre ikke er pæredanske . Fra Svensk , saa vidt jeg ved , har man „snartsagt " , „nærsagt " og „selvsagt " , hæslige Refleksgloser som kan have hæderlig Borgerret der hvor de er fra , men som burde vises ud af Sproget her . Det ser ud til nu at Nordens Folk vil stille sig aabnere til hinandens Sprog end før . Hverken Oversættelser eller Forsøg paa Optagelser af Varianter fra hinanden , men at hvert Folk trækker sig ind til Marven af sit Særsprog , hvor det rører nærbeslægtede Sprog i Roden , er Betingelsen for at forlige nordiske Sprog med hinanden . Ethvert Sprog har en Overfladestrøm , den til enhver Tid gangbare intime Mundart, som naar det f . Eks . her i Landet for Øjeblikket hedder at noget er „helt rigtigt ", „detgaarnok", „det godt gjort ",ærlig talt ", usporlige Finesser , som gaar „Udlændinges Øre forbi — men hvor er disse sproglige Juveler henne om andre 94 OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN fem Aar ? Der er dem for hvem det er Livet selv at straale med det sidste verbale Fund , og det er dem undt ; andre finder deres Tilfredsstillelse ved at trænge ind til Kernen af Sproget , selv om man skulde udsætte sig for at færdes idiomatisk baade før og efter den Tid man lever i . Bestræbelsen efter at skrive et Kernedansk kan gaa Haand i Haand med at man uden Betænkning udvider Sproget ved Optagelse af internationale Bestanddele , hvis vi savner dem selv og de er af fælles indoevropæisk Oprindelse , med Rod i Antiken . Det lyder paradoksalt , men det er en Erfaringssag at jo mere man er orienteret udenfor Sproget , des flere Betingelser har man for at skrive det rent og levende , og for at forny det . Om man vil er dette kun andre Udtryk for hvad man før har forstaaet ved akademisk Dannelse . Den var jo mistænkt en Overgang , saalænge Reaktionen sad paa den ; det opmarscherende Arbejderparti var tilbøjelig til at se en fjendtlig Magt i Overklassens højere Skoleuddannelse , og den hule Folkelighed vendte sig indad mod Sognet , uden at erindre at Grundtvigs Tanke viste ud over Landets Grænser . Med en Smule skolet Placering gør Gloser som UgeellerUke , Vecka , Woche eller Week Indtryk paa en af at være selv samme Ord , mens man dog er ganske klar over Nuancen . Naar det derfor anbefales at blive ved egne lokale Former haaber jeg man vil se Forskellen mellem national Purisme og Hensynet til et Slægtskab i Roden , der er den egentlige varige Bro mellem Sprogene . 90 OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN SPROGETS DYNAMIK ( 1941 ) FORUDEN Sprogets normale begrebsmæssige og logiske Anvendelse har det en emotionel Kvalitet , der i Almindelighed undgaar Opmærksomheden , netop fordi den ubevidste Brug deraf betinger Virkningen ; man kan jo ikke paa een Gang være „ude af Flippen " , som man siger , og i den . Denne dynamiske Kraft i Sproget beror paa en intim klanglig og associationsladet Værdi , som kan forlene enkelte Gloser med en passioneret , ekspansiv Virkning , i direkte Sammenhæng med en fysisk , vasomotorisk Reaktion . Hvor Sindsbevægelsen slaar over i sanseløs Affekt forlades Sproget , og i Stedet træder det uartikulerede Udbrud , Eksklamationen , som under voldsomme Former giver sig Luft i Skrig . Mere lystbetonet og i Forbindelse med Sproget i bunden Stil , Rytme og Tone , ytrer en Stigen i Udtrykket , under befriet Aandedræt , sig som Sang , hvor dog Stemmemidlerne dominerer . Skolet Sang , til Musikledsagelse , med et Substrat af Sproget , som i Reglen er ukendeligt , kunde man karakterisere som forædlede Skrig . Mellemformer hvor Sproget accentueres , men med en underlagt Rytme , har man i Recitation og i den sakrale Modulation der gaar under Navn af Messe . Paa Grænsen af Sprog og sindsbevæget Eftertryk ligger Be - sværgelser og Eder , der 96 OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN vel betjener sig af Fragmenter af Sproget , med stærk Betoning , men ikke forbinder Ordforraadet med nogen intellektuel Mening . Endelig maa omtales de uartige Ord , der er farvet af Sider af Driftslivet , og som hos opdragne Mennesker udelukkes fra Sproget , et brandfarligt Emne , som vi hellere vil gøre os færdige med her straks . De fleste ved nogenlunde hvad det drejer sig om , skønt de har forsænket deres Viden , der kan være bleven dem paanødt uden at de har kunnet hindre det , i en indre Underverden . Herfra kan den bryde frem , naar Hemningen ophæves , som man har Eksempler paa under Narkose , en ganske ufortjent Skygge der da kan falde paa det anstændigste Menneske , som maaske engang som Barn er bleven smittet med Udtryk fra Gaden . En Forestilling om de uartige Ords irrationelle og dæmoniske Magt kan man skaffe sig ved Sammenligning med de vulgære Benævnelser for samme Ting , ensformigt henhørende under Fordøjelsen og Forplantningen , man har paa forskellige fremmede Sprog , man har da svært ved at forstaa at det der ikke kan siges , og som fører en bestialsk og nedrig Verden med sig , at det paa et andet Sprog reducerer sig til den blotte tomme Lyd af en Glose man ikke kender . Der gives Kredse hvor det anses for fribaarent og tappert at betjene sig af uartige Ord , den eneste Form for Manddom man er i Besiddelse af , og en Art Terror , ildesindede Forsøg paa at trække enhver der ikke kan lukke sine Øren derfor ind i sin Seksualsfære , ikke uden Klassebetoning ; nærværende Bemærkninger vil man formodentlig mistænkeliggøre som highbrow . Paa et elementært Dannelsestrin falder detseksuelle Ordforraad naturligt , som SPROGETS DYNAMIK 97 opstaaet i Munden paa dem der bruger det , hvilket man erindrer noget om fra sin Soldatertid . Men mellem Oplyste staar man over for en Sindslidelse , som der vist er en eller anden psykiatrisk Betegnelse for . Den forekommer mærkeligt nok hos individer der er længst ude i aandelig Fortynding , hvor Udsultningen driver over i sin Modsætning , saa at Brugen af seksuelle Gloser eller Idéforbindelser føles som en Bedrift og et Spring ud i Natur . Kreaturet , der har været holdt nede , skal ud igennem Sidebenene paa dem . I nyere engelsk og amerikansk Literatur har det taget Form af et Program , i Højrøstethed op imod den franske Revolutions Forkyndelse af Menneskerettighederne , dette at hævde sin Ret til at være obskøn , sand velbekomme ! Ridderne af det uartige Ord ved ikke af at hele Fribaarenheden bestaar i at opgive sin Opdragelse til Fordel for en Dialekt hentet fra Niveauer de ellers betakker sig meget for at blive henregnet til . Vil man analysere den psykologiske Ekspansion Sproget er Bærer af maa man saa at sige trænge bag om Sproget , smage saa længe paa et Udtryk at det mister sin Genkendelsesvalør og staar afklædt som Glose , ved en negativ Proces faar man da Øre for Forskellen mellem Klangværdien og det blotte Stavelsesbegreb . Forholdet der er flygtigt og ikke let lader sig bringe i Fokus , skal belyses ved nogle Eksempler . Nærliggende er det at tænke paa Personnavne , hvis Klangværdi er associeret med dem der bærer Navnene og derfor er lige saa nuancerede som Folk er forskellige . Klangværdien kan man blive opmærksom paa i det Øjeblik den gaar tabt , hvilket man har erfaret OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN 98 under Træthedstilstande , hvor man „ikke kan huske hvad man selv hedder " , som man siger . Hukommelsestabet der indfinder sig med Alderen beror paa en saadan konstitutionel Aandsfraværelse . Men normalt hører man et Navn som en Klang der bærer en Personlighed i sig , ligesom man ikke er i Tvivl om Forskellen paa en Pengeseddel og et Stykke Papir . Flere borgerlige Personer hedder H . C . Andersen , det falder Ingen ind at forbinde samme Forestilling dermed som med Eventyrdigteren . Navnet Johan Ludvig Heiberg dækker to vidt forskellige Personligheder her i Landet , lige saa J . P . Jacobsen ; det henstilles til enhver at afgøre hvordan man holder dem ude fra hinanden ; umiddelbart tror jeg ingen føler Vanskeligheden derved . Ethvert Navn har en individuel rodfæstet Kvalitet ; Valget af Personnavnene i en Roman er derfor af afgørende Vigtighed . I vor Tid lærte vi at Cicero hed Cicero , af en senere Slægt forlangte man at det skulde hedde Kikero — kunde det være samme Mand ? Hos primitive Folk har Navnet været opfattet som identisk med Personen selv , i den Grad at forskellig Tabu har været knyttet dertil ; hos de gamle Israeliter kunde den Højestes Navn ikke udtales , men erstattedes med et andet ; selv Navnet Kristus er oprindeligt adjektivisk og betyder den Salvede . Saa indgribende er Klangværdien ved Navne . Paa Engelsk udtales Kristus Krejst og er den forvorpneste Ed man har , saa her staar man overfor det relative og lokale i samme Ords Klangværdi . Forholdet træder frem hvor Tilegnelsen af Sproget er svævende , som hos Børn der endnu ikke ved Skolegang har faaet deres Begreber fikseret . Nylig har man kunnet læse om nogle Fund Otto Jespersen har gjort i SPROGETS DYNAMIK 99 Anledning af Sprogdannelsen hos Børn , de forskellige naive Tydninger der foreligger af Aftenbønnen : „Nu lukker sig mit Øje ... " Hertil kunde jeg føje den private Fortolkning jeg tillagde Aftenbønnen da jeg endnu var Analfabet , ligesom de andre Eksempler bestemt af nærliggende klanglige Associationer . Jeg læste Verset paa følgende Maade : Nu lukker sig mit Øje . Gud Fader i det Høje i Vare , tæk mit Tag ! Fra Synd , fra Sorg , fra Fare din Engel mig bevare , som ledet har min Fodidag ! Som Barn sov jeg i en udtrukken Kommodeskuffe , og naar jeg var kommen i Seng og Vinden peb i Dørene i det utætte Hus syntes jeg det laa nær at bede for Taget , jeg vidste det var i en daarlig Forfatning ; at han i det Høje var Tækkemand svarede til Iagttagelser man direkte havde gjort . Det dunkle Ord Fodidag , som man ikke satte i Forbindelse hverken med Fødder eller med Dage , akcepterede man paa Klangen , det var netop et godt hemmeligt Ord , som vilde have lidt ved at blive tydet . Man vil saaledes se at et Barn der endnu ikke havde lært at læse dels uddrog Indholdet af sin Aftenbøn efter Momenter han kendte til , dels fandt Opbyggelse af den Part deraf der ingen Mening havde for ham . Her er nok Nøglen til hvordan Naturfolk sætter Forestillinger i Forbindelse med Sproget , vagt og melodiøst og kraftigt . Og skal man komme Sandheden nær , saa er Klangværdien hele Udbyttet af aandelige Paavirkninger Almuen her i Landet har været Genstand for 100 OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN indtil nyere Tid . Undervisningen i Almueskolen var , som man bevarer Erindringer om , af ren formel , udenadlært Natur , Remser hvor netop det man ikke begreb traadte i Gudskraftens Sted , som for Muhamedaneren , hvis Bønner ogsaa er paa et andet Sprog end hans eget . Hvad der havde nedfældet sig af Religionen paa Landet var til dagligt Ederne , for Mandkønnets Vedkommende et Ordvalg der viste mod Underverdenens Magter , hvorimod Kvinderne havde det med Udbrud vendt imod Himlen , i begge Tilfælde kortfattede , stærke Paakaldelser . Saavel Ederne som Interjektionerne havde endnu til for ikke saa længe siden et Reliktpræg der gik tilbage til katolsk Tid , i en afslidt Form , for Eks . Kraftordet Pinnede , der oprindeligt henviste til Korsfæstelsen , ligesom lignende Udtryk hos Shakespeare . Man sammenligne Jeppe paa Bjergets religiøse Ordforraad . Psykologisk har det noget bemærkelsesværdigt at visse Gloser kan være saa ladet med emotionel Kraft at de af sig selv danner sig i Munden paa Folk under Indflydelse af Affekt , skønt de i og for sig er uden al Mening . Sandsynligvis er der her Tale om nedarvede , rent irrationelle Reflekser . I ekstreme Tilfælde kan emotionelt ladet Sprogbrug forrykke Sindsligevægten , som i sin Tid hos Kvækerne , et Tilnavn der betød de Rystende , eller Hysterien kan omvendt angribe Sproget , som hos Tungetalere , Forstyrrelser der hænger sammen med Naturfolks Nerver , f . Eks . Lapperne , efter hvad man har hørt om deres Bønnemøder . Almuen her i Landet hjalp sig med faa kryptiske Udbrud , hvor Klangen alene var tilstrækkeligt forløsende , et Pinnede , naar man blev varm , og et Jøsses , naar man var forfærdet . Da Vækkelsen naaede dem , med en ny evangelisk Forkyndelse , SPROGETS DYNAMIK 101 som lagde Gløder under Syndsbevistheden , fik Bønderne nye Kraftord at tygge paa , ligesom man engang har givet Delinkventer og Personer under Raserianfald Bly i Munden . Stærkest og skønnest lægger Sprogets Dynamik sig for Dagen i Poesien . Digtet er en Fuldklang af Sproget , det korte klare Tankeindhold , holdt sammen af Rytme og Rim paa en saadan Maade at det næsten synger af sig selv . Som Eksempel havde jeg Lyst til at citere et Naturdigt af Shakespeare i et af hans Lystspil , Love ' s Labour ' s Lost , der handler om Foraar og Vinter ; de der har Shakespeare staaende faar slaa det op . Vers skal ikke analyseres . De kommer fra Sindet og gaar til Sindet . Uden videre Kommentar vil jeg her simpelthen afskrive et Digt der har drevet det videst i Ord - Magi af de Digte paa Dansk jeg kender , det Parti af Oehlenschlagers Langelandsrejse der hedder „Hjemfarten " : Luna , kierlige Mø ! sværmerisk sødtblegnende Jomfrue , du ! Har du Phøbus den stærkblussende Drot afløst paa Himmelen ? Seer du , høit fra din Sky , ned paa vor Sø , for i din Midnatstund Huldt at vise vort Skib snorlige Vei , henad den straalende Sølvbro , grundet af Vand , kruset af Vind , dækket af Himmelglands ? O hvor bleg paa det blegtsvulmende Seil skuer du vemodsfuld ! Vender venlig de matfunklende Horn ned imod Urterne Did til Lundenes Bred , hyllet i Natskumring og Sommerduft . Selsomt afstikker her jordiske Blus , rødt og fast legemligt , Til din ætherne Glands , salige natvandrende Pilegrim ! Thi den grusomme Mand hidlokker her , med sine Natteblus , Den uskyldige Fisk op fra sit Dyb , til sin Fordærvelse . Skummelt luer , som Blod , dybt imod Land , fristende Lygtemænd , Mens du , salig og fri , 102 OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN smiler din maisværmende Kiærlighed . Lokker smægtende Mø ud til den sødtqviddrende Bøgelund , Hvor krystalklare Bæk , kiølig og mild , den utaalmodige Beiler lokker , at see , som i et Speil , Luna din Venlighed . Men hvad smelter saa skiønt , yndig med Sangchor i dit Ætherlys ? Skynd dig ! Skynd dig , o svagtblæsende Vind ! Skynd dig og bring os did Til letglidende Baad , opfyldt kun af syngende Pigeflok , Krandst med Mai , der er brudt paa den af Smaa - Vover ombølgede Øe , hvor bøgende Ko nylig har ydt qvægende Sundheds Saft . Seer du Karret , med Kornblomster omhængt ? Skynd dig og bring os did At med Pigernes natjublende Chor fro vi kan følges til Nære , dæmrende Strand , giennem det lyskrusede Bølgeskiær . TAK TIL SPROGET ( 1942 ) FOR skrivende Folk vil Sproget , med samt hvad de har nedlagt deri af henstillet Initiativ , ende med at blive alt hvad der er tilbage af dem . De har ikke ført Hære eller rejst Bygninger , men paa deres Vis betroet sig til et Medium der forbinder Slægterne med hinanden . Dansk er et isoleret Sprog , men grænser dog til Hovedsprogene , og har en Udvidekraft ; som Hjemmesprog er det udtryksfuldt , lunet , slebet , bevægeligt , som Vinden der løber hen over en Kornmark . De døde Slægter , fra hvem vi har taget det i Arv , taler i det , deres Sind kommer til os gennem det , som i Folkevisen , med en fjern Klang , som fra en Skov . Det er bleven sagt at det føltes som en Indespærring at være født indenfor et lille Sprogomraade , naar man ser hen til Arbejdsmarker der ligger aabne for Skribenter paa de store udbredte Verdenssprog . Er det rigtig tænkt ? Som foran bemærket har smaa Nationer Betingelser for en Udvidelse af den aandelige Horisont , med mindre man ligefrem føler det som et Fortrin at blive i Forestillinger der er mærket af Afsideshed og Skrumpning , af den Grund at de smaa Nationer foranlediges til at tilegne sig flere Sprog , hvorimod de store indskrænker sig til deres eget , et Privilegium der ofte er for - bundet med en hærdet , 104 OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN vindiktiv Aandsbeskaffenhed . Udviklingsmæssigt finder der da det Forhold Sted at en mindre Dimension bliver i Stand til at omfatte en større , ikke omvendt . Man har derfor snarere Grund til at være taknemlig for en ekspanderende Placering end for en ekspanderet . Ja man vilde uden Betænkning foretrække en relativ Anonymitet , paa en mindre Ø , frem for et kontinentalt Ry , der blot beroede paa et udstrakt Indbyggerantal . Der er jo noget om at paa de store Sole er der ingen Liv , der brænder det , det er der derimod paa den lille grønne svale Jord . Maa vi gøre os lidt til af det ? Maa Dansk bestaa ! JOHANNES V . JENSEN „VOR OPRINDELSE " Vor Oprindelse skildrer Menneskehedens Opstigning fra den første Urtid , som taber sig i Naturhistorien , gennem de forhistoriske Perioder . Det er de ældste Stadier og Retningen op gennem de øvrige , der er Tyngdepunktet i denne Bog om , hvem vi er , og hvordan vi er blevet det , vi er . Bogens 17 Afsnit hedder : Historie og Udvikling — Fra Skoven til Byen — Menneskehedens Memoirer — Kasteren — Manden med Køllen — Naturens Skole — Den første Smed — Hulebeboeren — Rensdyrtiden — Flintteknikens Kulmination — Det primitive Menneske — Skytten — Hyrden — Agerdyrkeren — Spredningen — Samfundsdannelsen — Hvem vi er . Den Opgave , Johannes V . Jensen har haft for Øje , er , som han siger i en Efterskrift , at skildre Menneskehedens Oprindelse , undersøgt gennem Haandens Spor . Han fortæller om Menneskets gradvise Erobring af Civilisationen paa en saadan Maade , at man ikke kan undgaa at rives med . Det er Menneskehedens Memoirer , han har skrevet , og derfor vedkommer Bogen enhver af os . 7 Kr . 75 Øre . „Om Sproget og Undervisningen " Johannes V . Jensens Bog om Sproget og Undervisningen føjer sig til „Vor Oprindelse " som en Særbehandling af et af de Problemer , der dér er behandlet i større Sammenhæng . Johannes V . Jensen har altid haft Evnen til at se Tingene og Problemerne , saa de blev nye for hans Læsere . Dette gælder ogsaa disse Essays . Her er Johannes V . Jensens Forslag til Omlægning af Filosofikum til Antropologikum , Menneskelære , en Reform , der saa smaat er paa Vej . Skolernes Undervisning i Dansk og Historie kritiseres indgaaende , og Kravet rejses om den størst mulige Undervisning i fremmede Sprog i Barneskolen , i alle Skoler , udfra den Betragtning , at Kendskabet til Sprog virker som et Klasseskel . Desuden er der Artikler om mange aktuelle Emner : Smaa eller store Bogstaver , Tegnsætning , en Reform af Alfabetet o . s . v . GYLDENDAL GYLDENDALS FORLHGSTRYKKERI KØBENHAVN JOHANNES V . JENSEN OM SPROGET OG UNDERVISNINGEN GYLDENDALSKE BOGHANDEL - NORDISK FORLAG - KØBENHAVN - MCMXXXXII 