text: MØLLEN MØLLEN MYTER, NIENDE BIND GYLDENDALSKE BOGHANDEL - NORDISK FORLAG - KØBENHAVN -MCMXXXII JOHANNES V. JENSEN COPYRIGHT 1944 BY GYLDENDALSKE BOGHANDEL NORDISK FORLAG - COPENHAGEN OPLAG : 2500 EKSEMPLARER OMSLAGSTEGNING AF ANTON HANSEN PRINTED IN DENMARK GYLDENDALS FORLAGSTRYKKERI KØBENHAVN INDHOLD Side Efterskrift til Myter og Beskrivelser 1907 — 1944 7 Møllen 15 Den gamle Mand fra Havet 24 Flora mellem Mure 45 Det lærde Barn 54 Bønderbørns Lege 63 Manden i Brønden 74 Rejser paa Stedet I — III 80 Stor er de Ephesers Diana 100 Zoologisk Have I — III 109 Krebsens Forvandlinger 133 Vort Haab 143 De lyse Nætter 153 Løvspringet 161 EFTERSKRIFT TIL MYTER OG BESKRIVELSER1907 — 1944 DENNE niende og sidste Samling Myter har jeg givet Under - titlen „Myter og Beskrivelser " ; og egentlig skulde alle de udkomne Bind have været betegnet saaledes , da Indholdet har lige saa mange beskrivende , journalistisk prægede Ting som Myter i egentlig Betydning . Hvis en samlet revideret Udgave kommer i Stand , som det er under Overvejelse , vil Fællestitlen blive som i dette Bind : „Myter og Beskrivelser . " I en samlet Udgave vil blive indbefattet „Eksotiske Noveller " , placeret i kronologisk Orden mellem Myterne , som de ikke adskiller sig fra i anden Henseende end ved at de har faaet en snæv - rere Titel . I dette Bind , som i de fleste af de foregaaende , er optaget Stykker af naturhistorisk Karakter , Temaer med en Udvikling i , saadan som Nedstamning røber sig for en umiddelbar Betragtning , Formforvandling , i et Perspektiv af Tid , ikke netop hvad man kalder Populærvidenskab , øst af Literaturen , men direkte Natur - iagttagelse , støttet ved hvad der vides . Undertiden har jeg været i Tvivl om hvorvidt disse Stykker henhørte under Essayet , mine øvrige evolutionsteoretiske Arbejder , eller under Myten ; de sidst skrevne kommer nok Essayet saa nær at Myteformen her - 8 efter maa opgives , til Fordel for den rent betragtende Arbejds - maade ; heri har der vel ogsaa været en Udvikling . Myte og Essay er dog ikke skarpt adskilte Omraader , for alt hvad der hedder Evolution er i sig selv Myte , hvis der derved for - staaes et dagligt Fænomen , fordybet ved hvad det har i sig af Oprindelse . Hvad jeg mener med Myte , et Begreb man har stillet sig uvil - lig til , har jeg redegjort for ved flere Lejligheder ; det kan gentages som Hovedmoment at Myten er et Tema der bevæger sig over to Dimensioner , i Bredden , ethvert Stof egnet for den korte Form , hjemligt eller hentet fra Iagttagelser paa Rejser , og i Dybden , en mere omfattende Sammenhæng end den platte Anekdote , altsaa udstrakt i Motivet , op og ned i Tiden . En tidlig vakt Opmærksomhed for Udvikling , Formforskydning , saadan som den møder os direkte i Naturen , blev bestemmende for Valget af Sujeter , jeg søgte dem der strakte sig i Dybden , saa at sige med en Pælerod i Naturen , Oprindelsen under Over - fladen . Mine første Myter kredsede om Dyr , der er Udtryk for en Forvandling , den ene Form Forudsætningen for den anden . Om man vil kan man i Ophavsmanden til disse Dyrestykker se en Zoolog der ikke blev Videnskabsmand , men Belletrist ; en stor Del af Myternes særlige Karakter hænger sammen med at de handler om Dyr og deres Rod i Naturen . Hertil kom saa andre Motiver af enhver Art , alle i den korte Form , hvortil jeg for Aar tilbage , op imod 40 Aar , valgte Fællesbetegnelsen Myter . Et Slægtskab med Myten i antik Forstand lod sig forsvare , for saa vidt Ungtidens mytologiske Forestillinger jo ogsaa i en primitiv Form beskæftigede sig med Tingenes Ophav , et Perspektiv i Tiden . Den moderne Myte har endelig det tilfælles med den antike , eller med Eventyret , at et Fantasiprodukt har sin egen suveræne Virkelighed . 9 Mens jeg har været ene om at bruge Betegnelsen Myte for mindre Arbejder af denne givne Natur er en lignende literær Art ved at vise sig , i udenlandsk , især amerikansk Literatur , et Fænomen der synes at ligge i Tiden . Bevægelsen lader sig karak - terisere som en Overgang fra Novellen , eller snarere short - storyen , til en fri Behandling af et Tema i kort Form , hvor der er givet Afkald paa Episode , til Fordel for en Situation , eller et blot malende Indhold . Det er som om man nu endelig er vokset fra det spændende Moment , ligesom man i Malerkunsten er gaaet over fra „Fortællingen " til Farven . Et talende Prosastykke fore - trækkes for en aandsfortærende Intrige eller kriminalhistorisk Pointe . Det er Sproget , Stilen , der hævder sin Betydning , i Modsætning til et eller andet vulgært Handlingsmotiv . Beskri - velsen , hvorved man almindeligt har forstaaet en langstrakt Bi - omstændighed , egnet til at springe over , bliver sit eget Ærinde , hvor det er Foranledningen der er udeladt , til Fordel for Detaillen . Den korte Form indtager en bred Plads i folkelig Poesi , afrun - det ved mundtlig Overlevering , Folkeeventyrene , Sagn , Smaa - historier , Fabler , som vi husker dem fra vor Barndoms Læsebog , Bibelhistoriens korte kraftige Fortællinger , om Josef og hans Brødre , Ruths Bog ! Korthed og indre Udstrækning gaar sammen . Et varigt Indtryk havde jeg af Turgenjews „Senilia " , som jeg læste længe inden jeg selv skrev . Det er Prosastykker i den kor - teste Form , smaa Virkelighedsbilleder , Fantasier , Allegorier , Naturstykker , Stemninger , der er bleven til for Stemningens egen Skyld . De virkede som en Essens af mange Bøger og lærte mig noget om den fattede Form . Det evolutionære Element i mine kortere Arbejder derimod var en egen Impuls , som jeg vel skyl - der min Herkomst paa Landet som en Dyrlæges Søn og min natur - historiske Opdragelse . 10 Man har sat min Myteform i Forbindelse med H . C . Andersens Eventyr , uundgaaeligt , og en Ære , hvis mine Ting taalte Sam - menligning med hans . Det har imidlertid ikke været mig bevidst at jeg skulde have fulgt i den store Eventyrfortællers Spor ; snarere har jeg fjernet mig derfra . Hans Horisont og hans Tid var en anden end min , hans Livsanskuelse er mig fremmed , og i hans Sprogbehandling har jeg ikke kunnet følge ham . Den gaar for at være mundtlig , men var det næppe en Gang , det var en Dialekt , formodet anvendelig overfor Børn , som han alene betjente sig af . Heller ikke i at lade Tingene tale kunde jeg gaa hans Vej . I det hele taget vil man finde meget lidt af Replik i hvad jeg har skrevet , jeg har ikke interesseret mig for hvad Folk siger , og har ikke haft til Metode at karakterisere Personer derigennem . Ikke desto mindre nærer jeg den største Beundring for H . C . Andersens Eventyr , det er ikke faldet mig ind at maale mig med ham ; et Unikum af Kvalitet ved hans Evne , som altid forbavser og unddrager sig Forklaring , vilde jeg aldrig drømme om at naa . Jeg har sat H . C . Andersens Eventyr højt , men er gaaet uden om dem i hvad jeg har kaldt Myter . Kun den korte Form har de tilfælles . løvrigt mange af de mere upaaagtede Smaating i de samlede Udgaver af H . C . Andersens Eventyr er ret tilfældige , journali - stisk prægede Prosastykker , som kun højst uegentlig kan kaldes hverken Eventyr eller Historier ; her nærmer han sig en moderne Stil , Beskrivelsen for Beskrivelsens egen Skyld . Der findes Partier i H . C . Andersens Rejsebøger , „En Digters Bazar " , eller „I Sverrig " , som med ligesaa stor Ret kunde være optaget i Eventyrsamlingerne i Stedet for andre smaa Prosa - stykker . Noget lignende kan siges om Beskrivelserne i Mytesamlingerne , de kunde fra Stilens og Indholdets Side ombyttes med Prosastyk - 11 ker fra mine andre bredere Arbejder . Nogle af dem er af tilfældig , lokalbetonet Natur , uden Varighed ud over den Tid da de blev skrevet ; Selvkritik kommer her bagefter . Det er blevet sagt om mit Forfatterskab at det i Grunden er Mytedigtning altsammen . Jeg skal ikke modsige det . Det gælder i hvert Fald hele „Den lange Rejse " ; og hvilke andre spredte Ting jeg har skrevet i Romanform er jo ikke realistiske Personskildrin - ger , men Fiktion , tænkte Skikkelser , der er bragt i en Situation , snarere end levende Model . Mennesker , Mennesket har jeg set i antropologisk , evolutionær Belysning ; Nøgleroman derimod , eller mine samlede Lidelser som socialt uvelstillet , eller et Antal Kvinder prisgivet Offentligheden , har jeg afholdt mig fra . At jeg i den Henseende har opretholdt en anden Smag end den gængse har ikke behaget , saadan som Tidsaanden har været , og er endnu ; Isolationen er ikke andet end hvad jeg har ønsket . Myten i den korte Form har dannet sig , foruden den kunst - neriske Metode , af praktiske Hensyn , som lader sig føre tilbage til et Forhold ved Pressens Udvikling i Begyndelsen af dette Aar - hundrede , Etableringen af en Plads for Literaturen indenfor Dags - pressens Spalter , Kroniken , den Plads ved et Blad hvor Bidrag - yderne uden at være Medarbejdere aabnes Mulighed for at ytre sig som Bladets Gæster paa de forskelligste Omraader . Lejlig - heden dertil frister , fordi der er mere Mening i at henvende sig til et Dagblads udbredte Læsekreds , naar man ønsker at blive læst , end til et Tidsskrift med faa Abonnenter , eller et snævert Fag - skrift . Kroniken har jo da ogsaa i den forløbne Periode trængt Tidsskriftliteraturen ud , skønt der endnu hænger en vis Ringe - agt ved at skrive i et Blad i Stedet for det formodet fornemmere Tidsskrift , eller lærde Selskabers Publikationer , der læses kun af Forfatterne selv . Man har haft den Gratie at affærdige mine Ting 12 som gamle Avisartikler , saa ofte jeg har genoptrykt dem i Bog - form , uimodsigeligt ; det har imidlertid været mig en Tilfredsstil - lelse at mine korte Kompositioner har sænket sig i Sindene paa saa mange flere . Forholdet mellem Literatur og Journalistik lod sig iøvrigt belyse i en Sammenhæng for sig . Kroniken skabte den korte Form , der for mit Vedkommende førte mig ind paa hvad der i Tidens Løb er blevet til ni Bind Myter og Beskrivelser . Det givne Pladshensyn nødte til en af - grænset , koncentreret Skrivemaade , et af Tidens velgørende Fænomener , at fatte sig i Korthed . Bøger en eller to Generationer tilbage kan ikke læses , de vejer ned ved en endeløs Bredde . Nu er Korthed ikke netop at forstaa som Lapidarstil , det er Genvejen i Sproget , Metaforen , Billedet , der erstatter Bredden ; og her er man inde paa det mytiske Virkemiddel , Appel til Læserens Fantasi , Flugt i Tanken , Ovensyn , i Stedet for tidligere Tiders Stil , hvor man slæbte sig gennem en Mængde samvittighedsfuld , kravlende Prosa . I nogle Lande , i andre ikke , kan man iagttage denne nye Form for forkortet Udtryksmaade , i Spidsen Amerika , hvor Pres - sen i de sidste Par Menneskealdre er gennemgaaet en Udvikling markeret ved Tempo og Friskhed , Flugt , som har bredt sig ogsaa til Literaturen , der snarere er et Barn af Journalistiken end om - vendt . En sublimeret Anvendelse af hvad man har kunnet lære af amerikansk Journalistik , Raskhed og Stoflighed , har Part i Til - blivelsen af den Form jeg har kaldt Myte . Hvis man derfor karak - teriserer den som en Krydsning mellem Journalistik og Poesi , hvortil man for mit Vedkommende kan føje Biologi , er man nær ved hvad jeg har ment . Det moderne komplicerede Liv medfører en raskere Forbræn - ding , ogsaa indenfor Literaturen , i Stilen og Udtryksmaaden . Den skriftlige Form stræber mod Krystallen . En Del af de hurtigt læste Myter har Stof i sig til lige saa mange udtværede , endeløse Ro - 13 maner ; vil man i hvert Fald ikke have mig i venlig Erindring for at have sparet Læseverdenen for dem ? Romanen har sine Yndere ; men jeg tror den som Kunstform mere hører Fortiden end Fremtiden til . En snæver selskabelig Horisont prægede tidligere Slægtled , man interesserede sig for hin - anden , for Privatliv , gossip ; og for denne Art Provinsionalisme fandt Romanen Udtryk . Hvad mig angaar maa jeg tilstaa at naar jeg aabner en Bog og ser at de snakker paa Siderne af den lukker jeg den igen . Disse Personer der færdes i Romanerne er jo ikke andet end Klæder , Selskabet , Mennesket paa Overfladen . Og hvad er det saa de siger ? De siger det samme allesammen . Der opvar - tes med Personalia , som oftest Forfatterens egne , et Milieu i flere Bind , med en Tendens , som kunde være udtømt i en Avis - artikel . For modne Mennesker har Artiklen afløst Romanen . Og Virkeligheden er jo ikke en Gang saa plat som Recepten fordrer , det er Romanforfatteren der er det . Elskværdigere er Mennesket i sin Sammenhæng med Naturen ; det har Romanerne ikke noget om . Verden er imidlertid bleven større , man kender ikke hinanden mere personligt , en Behagelighed for alle Parter , men mødes i en almindelig Følelse af international , fjern Offentlighed , som finder sit daglige Udtryk i Pressen . Af Nysgerrighed , Øde i Sjælen , læser man Romaner , og er lige hungrig bagefter . Naturen derimod har Næring , den er fuld af Særsyn , Tidernes Arbejde , man kunde kalde den een mægtig , paa en Gang aaben og uudgrundelig Myte . Af Naturens Uudtøm - melighed er det jeg har øst . Maaske kunde jeg under andre Omstændigheder have udtrykt mig under andre Former , ufrugtbart at grunde over naar man er ved Vejsende . Af mange farvede Smaasten er Mosaiken af Alexan - der den Store i Slaget ved Issos sat sammen ; vil man betragte 14 mine ikke paa Forhaand planlagte Mytesamlinger som et lignende Brudstykke af et Maleri , der bærer Uvilkaarlighedens og Ufærdig - hedens Præg ? Som mange spredte Spejlstumper har de for mig fastholdt Glimt af Tilværelsen gennem Størstedelen af en Leve - alder , inspirerede øjeblikke , hvor Naturen har rørt mig og jeg den . MØLLEN EFTER en lang Dags Ridt gennem et Land han tilsidst slet ikke kendte nærmede Rytteren sig mod Aften til hvad han antog for en Landsby , for i det Fjerne paa en Bakke laa der en Mølle . Rytteren var en purung Mand , en Lykkeridder , som saa mange andre der begynder deres Karriere ud i den vide Verden med Dun paa Læben og hele Livet for sig . Nogen Landsby viste der sig dog ikke , da Rytteren naaede hen til Møllen , den laa ganske ene paa en isoleret Højde , uden at nogen anden Bebyggelse var at se i vid Omkreds . Møllen var øjensynlig nedlagt , og havde været det længe , var i den brøstfældigste Tilstand . Det var en gammel Mølle , ogsaa indenfor sit Slags , en af de forhistoriske Vejrmøller der staar paa et Ben , en Stubmølle . Den lange Styrestolpe hvormed man drejede hele Møllehuset til Vinden var faldet ned , det saa ud som en Krykke Møllen havde tabt . Den hældede , Hat - ten øverst oppe sad paa tre Haar , som om Møllen var fuld , og Vindfløjen var knækket . Fra en Afstand lignede Møllen et Fugleskræmsel man havde rejst her i en Udørken for at holde stedlige onde Aander i Ave , den hang med Vingerne paa sin Pæl som en død , plukket , ribbet Fugl , med Skelettet traadt ud af Kroppen , hvor Tækningen paa Siderne var faldet af og det 16 MØLLEN bare Tømmer stak frem ; ynkeligere Mølle kunde man ikke tænke sig . Saa vidt Øjet rakte var ingen menneskelig Bolig at se , det var en udstrakt øde Steppe , som der ikke en Gang groede Græs paa , og som Skumringen begyndte at lægge et ekstra Sørgeflor over . Den unge Rytters Hest kunde ikke mere , den stod med sitrende Knæ og Mulen ludende mod Jorden ; Ryt - teren bestemte sig da for i Mangel af andet Herberge at over - natte i Møllen , for selv om den saa skummel og utæt ud afgav den dog mere Ly end den bare Mark . Han tog Sadlen af He - sten , og den lagde sig straks , med et dybt Hestesuk , saa stumt og med fattet Mule paa sin Herre , da han gik . En skæv Hønsetrappe førte op til Møllens Dør , som hang aaben paa eet Hængsel , Rytteren gik ind i Møllen og fandt den ligesaa forladt og faldefærdig indvendig som udvendig , de gistne Tandhjul grinede som ligesaa mange blottede Tand - rader , en hel lydløs Kraniesymfoni ; overalt paa det ormædte Tømmer havde der ligget tykt med Mel , som nu var blevet til sort Støv og sprukken Skorpe , Kvernen stod med en Revne i den ene Side , tom og stille . Den unge Rytter nøs , han fandt nogle gamle møre Sække i en Krog paa Gulvet , de lugtede af Mus , han slog Kraven op om Ørene og lagde sig i en aflang Kiste der stod ind under Væggen , hvori der vist en Gang havde gaaet en Timse ; nu var det bare at sove , saa vilde man faa Bugt med den Nat . Og han var vist ogsaa faldet i Søvn , da han pludseligt og ublidt vaagnede ved et Bulder der rystede hele Møllen , det lød som naar Vinden tærsker en Dør i , og det var netop det der var hændt , Mølledøren var blæst i , og ikke til at faa op igen , MØLLEN 17 da han prøvede paa det , til Trods for at den kun hang paa eet Hængsel , den var i Laas , eller havde rammet sig fast i Kar - men . Hele Møllen rokkede og knagede under ham : Møllen gik ! Hvordan kunde det være muligt , den gamle værkbrudne Mølle , hvem havde sat den i Gang , var det blæst op , hvordan hang det sammen ? Det havde været næsten mørkt da Rytteren gik til Ro , og han vidste ikke hvorlænge han havde sovet , men nu var det halvlyst i Møllen , et fosforagtigt Skær , der kom fra Væggene selv , som om det trøskede Tømmer lyste i Mørke ; eller var det Maaneskin udenfor ? Det kom og gik i Lyset som en Puls , Vingerne udenpaa Møllen der regelmæssigt svingede forbi et Vindue oppe paa Væggen og hver Gang kastede en Skygge ind i Rummet . Hele Møllen rystede og gav sig , det skreg i Træværket som i et Skib der knirker fra den ene Ende til den anden i høj Sø . Og Kvernen malede ! En bidende , tænderskæ - rende Ulyd kom fra den , den gik paa Tomgang , de bare Møl - lesten skurede mod hinanden , og Stenene sang , en høj ensom , ringende Node , hvad var det de sang ? Alle Tandhjulene gik , store og smaa , som Himmellegemer med Planeter og Draban - ter udenom , en grusom Tone fyldte Møllen som af et stort frygteligt Ur der var bleven sat i Gang og aldrig , aldrig vilde høre op med at gaa . Der var den unge Rytter klappet i Fælden ! Men han var søvnig og træt , vækket af sin gode Søvn ; at Døren var lukket havde da ogsaa den Fordel at man saa ikke kunde komme ind udefra til ham , og hvad var der at vinde ved at gaa udenfor heller ; den unge Rytter krøb i Kassen igen og haabede paa at sove videre , selv om Møllen larmede , han havde dog sovet til 18 MØLLEN Skibs i Spektakel og Søgang før og taget at Lejet bevægede sig under ham som en Vugge , der dyssede i Søvn . Og det lyk - kedes ham virkelig ogsaa at falde i Søvn igen . Da han vaagnede og syntes han havde sovet en Menneske - alder laa Møllen endnu i det fosforagtige Halvlys og var i fuld Gang , den rokkede faldefærdigt , men støt , og den tomme Kvern skreg , som om en usalig Sjæl havde sine Fingre i Klemme der . Rytteren laa lidt med aabne Øjne , utilbøjelig til at staa op endnu , og uhyggeligt fængslet af den Larm der kom fra Kvernen som fra et Pinested . Der var nok mere end een Sjæl i Klemme der , det ømmede sig og mjavede som om en hel Befolkning vaandede sig mellem Møllestenene , Jammer og Stønnen , Smerteskrig som fra en Valplads efter et Slag , hele Menneskehedens Nød der gik igen i Kvernens høje for - pinte , lidende Enesang . Og oppe i Luften mellem de rullende og rallende , knar - kende Tandhjul bemærkede han et sælsomt Liv , Skygger der flakkede omkring , uden at der kom ringeste Lyd fra dem ; en Skygge fløj hans Hjørne nær , og han fornam som en Træk - vind paa sit Ansigt og en fin Moskuslugt , det var en Flager - mus , en lille vinget Mandsperson , han saa hele Figurens ud - spilede Kontur i Flugten , idet den vendte og kastede sig til - side . Hvor kold han dog var bleven , som han laa der i sin lange smalle Kasse med Næsen i Vejret ! Møllen gik i en hurtigere Takt nu , haltende og svajende , som om Mølleværket var af Led , og det føltes som om Vin - gerne svang ekscentrisk rundt om Aksen , Møllen ligefrem hoppede , gik i en bovlam Galop , og Lyset skiftede hastigere paa Ruden , det maatte blæse stærkere udenfor end før . MØLLEN 19 Nu stod Rytteren op , for med den Fart maatte det jo ende med at Møllen blæste om . Den elendige Rallike af en Mølle fik da mere Fart paa jo affældigere den blev ! Rytteren kom paa Benene og bevægede sig ud paa det trange Gulv , det arbej - dede virkelig under ham som Dækket paa et Skib , han ravede , ikke sært , for Gulvet gyngede , og han var vakkelvorn , med valne Fødder , kraftesløs i Knæene og uden at kunne rette dem rigtig ud . Han kom til at se paa sine Hænder , de var blakkede og skrumpne , var det hans Hænder ? Var han ikke ogsaa blevet mindre , med Ryggen op i en Flitsbue , og hvor - dan var det han slæbte sine Hæle ? Naar man nørkede saadan omkring og dyppede med Næsen , med den ene Haand om paa Lænden , som man havde set hos gamle Folk , og med taagede Øjne , saa maatte man jo selv være bleven gammel ! Han tog sig til Ansigtet og fik et langt Skæg i Haanden , saa ned ad sig , det var hvidt , et Nisseskæg , udenfor al Tvivl ; han følte sig paa Hovedet , det var skaldet som bag paa en Haand . Og det var ham der var gaaet i Seng med et Haar paa Hovedet og som en ung Flødeskæg , med kun en begyndende Skygge paa Overlæben ! I al sin utrolige Klarhed gik det op for Rytteren at han i Løbet af Natten virkelig var bleven gammel . Hvad var det for en Mølle han var kommen ind i ? Af Kver - nen der randt der jo ingenting andet end Aar ! Møllen , det var jo Tiden der gik ! Hvor den dog malede , hinkede , men hur - tigere og hurtigere ! Han saa det paa Vinduet , hvor Lys og Skygge fra Vingerne udenfor nu kom Glimt i Glimt , lyst og mørkt , lyst og mørkt , Dag og Nat , et Døgn hver Gang ! Som en Saks klippede Vingerne forbi Ruden , og midt i den stod Sprosserne selvfølgelig som et Kors ! 20 MØLLEN Og nu hørte han hvad det var Kvernen sang : Spindende som Nornens Ten gaar den gamle Møllesten , maler Vinter , maler Vaar — Møllen gaar , Møllen gaar . Møllen gaar paa samme Sted , rundt og rundt , men vinder med , stol paa det , den Maalet naar — Møllen gaar , Møllen gaar . Som et Timeglas af Jern rinder Tiden i sin Kvern , Aar og Aar og Aar og Aar — Møllen gaar , Møllen gaar . Møllen maler , stundom Guld , stundom Skade , Skæppen fuld . Hvirvelvind : der gik dit Haar — Møllen gaar , Møllen gaar . Mellem Møllestene , Mand , males du — der gik en Tand ! Kvernen som en Klokke slaar — Møllen gaar , Møllen gaar . Da vilde den gamle Rytter ikke være i Møllen længere . Nej nu skulde den have Tak . Hvad Slags Malt kom der fra den , og hvad Ende det inden ret længe vilde tage med ham , det var han klar over . Men den skulde blive narret . Han vilde selv ! Og han saa sig om . Oppe fra de øvre dunkle Regioner i Møllen , mellem Spindelvæv og Støv , hang et Reb ned med en Knude paa ; lidt generet af Alderdomstremor , men resolut , skød den gamle Rytter en Kasse hen under Rebet , gjorde en MØLLEN 21 forsvarlig Løkke deri og tog den om Halsen . Derpaa spar - kede han Kassen væk , Godnat ! Men Rebet gav efter , idet han med sin Vægt halede i det , og det bragte Møllen til at gaa istaa ! Jo for det udløste en Vægt og et Bremsebaand oppe i Hat - ten , som greb om en Tromle paa Aksen ; med en Rumlen ned gennem hele Skroget standsede Møllen sin Gang . Den fik næ - sten Overbalance , da Vingerne med et Ryk gik istaa , det var for meget for den , den var nær gaaet omkuld , men den holdt . Alle Hjulene viste forarget Tænder , et Dødningehovedgrin over hele det indre af Møllen . Kvernen tav . Den røg ! Den havde malet sig varm . Om lidt kunde der vel være gaaet Ild i hele Møllen ! En Dødens Stilhed fulgte paa al den Klukken af Tandhjul , Knirken og Malen , som om Rytteren havde væ - ret spærret inde i et stort Ur , der nu endelig stod . Stilheden bredte sig og bredte sig . Var det Evigheden der begyndte nu ! Rytteren , der var kommen ned paa Benene igen , gik til Døren . Den lod sig aabne nu , havde blot bundet lidt haardt i Karmen . Det var Dagning udenfor . Paa Stedet hvor han havde efterladt sin Hest fandt han den igen . Den vrinskede himmelhøjt , da den vejrede ham . De for - lod øjeblikkelig Møllen . I den første Tid red de i Pasgang , Rytteren slingrede i Sadlen , saa gammel og vissen var han bleven . Men da Solen stod op skuttede han de værste Aar af sig og satte i Galop . Hestens Livsvarme trængte ham foryngende op i Kroppen . Da han var kommen vel paa Afstand vendte han sig og saa Møllen hænge paa sin Stub som en død , forblæst Krage . Det kunde være blevet ham et dyrt Logi , det han 22 MØLLEN havde haft i den gamle lumske Mølle ! Skrækken sad i ham endnu . Og det varede sandelig flere Dage inden han var helt ung igen . Der er visse Paddehatte der er skudt op fuldt færdige i Løbet af en Nat , sammen med Morgenduggen , men som op ad Dagen , naar Solen kommer , flyder sammen til kun en blæksort Vædske ; saadan svandt Møllen af Rytterens Erin - dring . Landet forandrede sig , det blev lyst omkring ham , hvor han red frem , han kom ind i en ung Skov , hvor Pilene stod med Sølvrakler paa Kvistene og der tændtes tindrende Spejl - billeder af Solen i et Kær . Træerne stod i Løvspring med aabne Knopper op i Lyset , som om det fødte i dem , og en lydelig Fuglesang klang fra Skoven , Bogfinken der sad paa en Kvist og gjorde sig stor , mens Hunnen nedenunder puslede ved sin Rede med et langt Straa i Næbbet . Da syntes Rytteren at en Vinter laa bag ham , og at han , ligesom Sigurd Fafnersbane , da han stak Fingeren i Munden og fik Drageblod paa Tungen , var kommen til at forstaa Fug - lenes Maal . Og da han havde lært Tonen af dem sang ogsaa han : Der grønnes et Træ i Skoven , et smækkert , yndigt Træ , svøbt i Solskin foroven , og for alle Vinde i Læ . Træet staar tyst og alene og aander i Lys og Vaar , det hælder med sine Grene som et gyldent Hovedhaar . MØLLEN 23 Hvem ved om i Løvets Vrimmel to Øjne , ægte og blaa , eller en vidaaben Himmel du dér med Undren saa ? Ved du naar Brombærranken holder dig fast i din Flugt — det er jo Brombærtanken at byde dig blidt af sin Frugt ! Og kommer der dig i Lunden , ind i det tætteste Gem , et lifligt Blad imod Munden — blev du da kysset af hvem ? Hør Ekko i Skovens Sale ! Du ser dig bjergtagen om — lød mellem Stammer en Tale , en Stemme , kaldte den : Kom ! Om Løvets Kaabe mon gemmer en kløftet Forgrening hist , eller de rundeste Lemmer — ved du det , Vandrer , forvist ? For sikkert Ingen skal sige om Træet , nys sprunget ud , eller en udsprungen Pige spreder i Skoven sit Skrud . En Fugl der sang paa Kviste om Foraarets Hemmelighed røbed mig alt hvad den vidste . Og nu jeg ved hvad jeg ved . DEN GAMLE MAND FRA HAVET ISommeren 1941 faldt jeg i mit fragmentariske Sommerhus - bibliotek over 1001 Nats Eventyr , en gammel Udgave der var bleven staaende derude siden Børnene i Huset var smaa , og fordybede mig lidt i den . Rekreationen under et Ferieop - hold kræver sin Ret , man vender tilbage til nogen afsides , ad - spredende Læsning af ren fiktiv Natur , en vis aandelig Vek - seldrift der lader sig forene med at ligge paa Landet . Thackeray ' s Romaner f . Eks . — et mærkeligt levende Eng - land at dykke ned i , blot man aabner en Bog . I en af dem , mellem de Illustrationer Thackeray selv forsynede sine Ro - maner med , finder jeg en Vignet med Motiv fra Sindbads femte Rejse , Sindbad der har faaet den gamle uhyggelige Mand paa Ryggen , the old man from the sea ; ogsaa det leder mine Tanker tilbage til 1001 Nats Eventyr . Vi vil her i Lan - det ikke let glemme et nationalt Hovedværk , maskeret under en blændende østerlandsk Forklædning , som er laant fra Skat - kisterne i 1001 Nats Eventyr , Oehlenschlægers Aladdin . I sin Tid da vi læste 1001 Nats Eventyr i Huset tog vi den mere bogstavelig , Drenges Fantasi som krævede at mættes med de mest usandsynlige Oplevelser . Det var især Sindbads Sørejser der fængslede os frem for alle andre ; en lille Dreng , DEN GAMLE MAND FRA HAVET 25 der nu er en voksen Herre , forlangte dem genfortalt Gang paa Gang , med størst Forkærlighed Sindbads fjerde Rejse , fordi den er den rædsomste , det er den hvor han bliver sæn - ket ned i den levende Begravelse og skal omkomme mellem Lig , med mange uhyggelige Enkeltheder , der er Enhver be - kendt som har læst 1001 Nat . Vi blev for vort Vedkommende saa fortrolig med Historien at vi ikke kunde nøjes med at re - petere den efter Bogen , vi maatte opleve den , med de Midler der stod til vor Raadighed : inden vi endnu var staaet op om Morgenen indrettede vi en Grotte i Sengen af Puder og Tæp - per , hvor vi var hejset ned i , forsynet ligesom Sindbad med „Mundforraad " , nogle faa Godter , og væbnet med en svær brun Laarknogle , laant af den lille Drengs store Brødre , der studerede Medicin og havde Huset fuldt af Ben ; her gennem - gik vi da alt hvad Sindbad havde gennemgaaet , havde det mørkt som i Graven og gjorde Udfald med Laarknoglen , som Sindbad havde gjort , og dukkede svedte op i Dagen , naar Mundforraadet var fortæret . Fuglen Rok var vor Yndling . Sindbads Idé med at binde sig fast til et Ben af den og paa den Maade blive fløjet ned i Dia - mantdalen og op igen tiltalte vor vildeste Fantasi , og blev ud - førligt gennemdrøftet . Ogsaa i Sindbads femte Rejse fore - kommer Fuglen Rok ; som bekendt er den dér Aarsag til at han kastes i Land paa en øde Ø . Mandskabet paa hans Skib havde bragt Fuglen til Raseri ved at gaa i Land hvor den havde Rede og bryde et af dens Æg op og slagte Ungen , den forfulgte dem ud over Havet med et Klippestykke i Kløerne , som den i en Styrtedykning slap ned paa Skibet , saa at det splintredes og gik ned paa Stedet . Sindbad alene reddede sig 26 MØLLEN i Land paa et Stykke Tømmer og kom til Øen , hvor han mødte „den gamle Mand fra Havet " , som han benævnes i Eventyret . Enhver der har læst 1001 Nat erindrer hvad der videre hændte Sindbad paa hans femte Rejse , at han fik den gamle Mand paa Ryggen ; men det er vist ogsaa alt hvad man husker . Historien er ganske kort , indskrænker sig i Grunden til to Træk , hvordan Sindbad fik den gamle Mand paa sig , og hvor - dan han blev af med ham igen , ved at gære Druer i et udhulet Græskar og drikke ham fuld , en Slutningsmoral som synes udsprungen af mohamedansk Tankegang : Alkoholens skæb - nesvangre Følger . I de Udgaver man har af 1001 Nat gør Fortællingen Ind - tryk af at være det blotte nøgne Referat , med Forbigaaelse af alle Detailler , ikke mere end hvad man kan vente sig , da den originale arabiske Tekst hele Vejen er mere eller mindre be - skaaret i de Oversættelser af 1001 Nat vi kender , dels fordi et vist orientalsk Frisprog ikke egner sig for vesterlandske Øren , i hvert Fald ikke for Børn , dels fordi nogle af Histo - rierne er for endeløse ; de er jo fortalt for at trække Tiden ud , som man ved , Sheherezades Liv beroede paa at gøre dem saa lange som muligt . Hvad angaar Sindbads femte Rejse er jeg imidlertid ved et Tilfælde kommen i Besiddelse af den udførlige originale Form , og det lige fra Kilden , saa at sige , idet jeg personlig har hørt den fra en professionel Fortællers Mund i Cairo , nu for en Del Aar siden . Den folkelige levende Tradition har holdt sig uforandret her som i Harun al Raschids Dage , ja man er berettiget til at tro at den mundtlige Overlevering har DEN GAMLE MAND FRA HAVET 27 flere Træk endda end selv den optegnede , uforkortede Tekst i de trykte Udgaver . At jeg fik et Indblik i den oprindelige Form gik saadan til at jeg fra mit Hotel i Cairo , hvor Vinduet vendte ud imod en Byggeplads , blev opmærksom paa en Kreds af indfødte Ar - bejdere , Murere og Kuske , der sad nede paa Jorden foran et nyt Hus man var i Færd med at rejse , og i Midten af dem en Fortæller , siddende som en Skrue paa Jorden med hævet Pegefinger , uden Bog , aabenbart i Færd med at underholde Forsamlingen efter Hukommelsen med et eller andet Fore - drag . Det var i Middagspavsen , og jeg havde set dem sidde saadan før , uden at tænke videre over det . Den brede Befolk - ning i Ægypten er endnu Analfabeter . Rundt om et Anlæg paa et Torv i Cairo , man forestille sig saadan noget som „Krindsen " paa Kongens Nytorv , findes der den ene lille aabne Bod ved Siden af den anden , hovedsagelig en Stol og et Bord , hvor professionelle Skrivere sidder og læser Breve for saadanne som har modtaget dem , men ikke kan læse dem selv , ofte Kærestebreve , at dømme efter Ansigtsudtrykket saa - vel hos Modtagerinden som Skriveren , henholdsvis ophidset og eftergjort deltagende ; Svarskrivelser udfærdiges , med lyse - blaat Blæk , og et kyndigt Øre vendt til af Skriveren , mens Afsenderen staar betrængt i sit Inderste og lader Øjnene løbe rundt for at faa sagt hvad der skal skrives . Det kan nok være der er Forskel paa Skriftkloge og saa arme almindelige Mennesker ! Undertiden ser man en Avis læst op paa Gaden for en Kreds af Ukyndige ; paa den Maade faar de Del i hvad der sker i Verden . Men Murerne jeg havde Udsigt til nede paa Byggepladsen lod til at holde sig til Eventyrfortælleren . 28 MØLLEN Det kunde ses hvor Foredraget strømmede fra hans Mund , Ringen af Tilhørere sad musestille i Solen , naglet til Jorden , fuldstændig optaget af hvad de hørte . Jeg blev nysgerrig efter hvori Foredraget bestod og gik ned til dem paa Pladsen . Nu kan jeg ikke Arabisk , men Enhver der har været i Cairo ved at Dragomaner og Tolke lurer paa en flokkevis udenfor Hotellerne , jeg sikrede mig en , og vi an - bragte os udenfor Ringen af de Lyttende , med et passende Offer til Eventyrfortælleren , som han anerkendte ved en Bøj - ning af sit turbanklædte Hoved . For min Part nød jeg Fortæl - lerens Minespil , et eget behersket Liv som han udfoldede , ikke anderledes at se til selv end en orientalsk Almuesmand , ligesom hans Tilhørere , men kyndig , øvet , funklende af Vid , begge Parter lige udtryksfulde , baade den der fortalte og de der lyttede til . Man kunde ikke andet end blive fjernt berørt af en Forestilling om at Analfabetens Verden i Grunden er den egentlig ægte og oprindelige . Det ved man vist ogsaa at mundtlig Berøring , selv hvor al mulig literær Dannelse ellers staar til Raadighed , er afgørende i Politik . Saadan som et Hold Cairo - Murere her sad i Ring om en Fortæller , med som et Spejl af de eventyrlige Begivenheder vekslende henover Trækkene , tænker jeg Faraos Arbejdere har siddet omkring en Fortæller i Pavser , naar de ikke slæbte Sten til Pyrami - derne : Fantasiens uudtømmelige Brønd der altid har læsket bundne Sjæle ! I Nærheden af Kongegravene i Theben har man afdækket Grundplanen til de elendige Hytter , tæt opad hinanden som Celler i en Bikage , hvor Arbejderne sov , efter Dagen lang at have mineret nede i Skakterne i Bjerget , hvor Sol og Maane ikke trængte ned ; ogsaa de har nok i Hvile - DEN GAMLE MAND FRA HAVET 29 stunder hvor Flodhesteskindpisken ikke var over dem lyttet til en Eventyrfortæller , de Underkastedes Drømmeverden , hvor alting er muligt . Tolken paa sin Side mærkede sig hvad Fortællingen dreje - de sig om og genfortalte den for mig bagefter . Det var af 1001 Nat , Sindbads femte Rejse . Jeg gengiver den med Sindbads egne Ord , saadan som den blev fortalt , og som jeg husker den , idet jeg dog bemærker at det nu er temmelig længe siden jeg fik Historien mundtlig fra Tolken , der havde den fra Fortæl - leren igen , saa det er ikke umuligt at nogle Led kan have for - skudt sig i Hukommelsen siden da . Den gamle Mand fra Havet fik Sindbad paa Ryggen , som bekendt , ved at bære ham over en Bæk , paa den Gamles lumske Anmodning , og da han saa vilde sætte ham af paa den anden Bred kunde han ikke blive ham kvit igen , Mandslingen snørede sine senede Ben sammen om hans Skuldre , som om han var vokset ham ind i Kødet ; der var ikke noget at stille op , Sindbad havde faaet ham paa sig . „Fra nu af var han Rytter og jeg Hest , " fortsætter Sind - bad ; „og glemte jeg det skulde jeg nok inden længe mærke hans Hæle i mine Sideben . Selv om Natten sov jeg med ham paa mig , vi var virkelig snart kun som et Individ , hvor han dannede Toppen og jeg Understellet . Landet jeg var strandet paa var en stor Ø , jeg naaede aldrig at komme den helt rundt . Naturen , Vækster og Dyreliv , var tropisk , halvt af et Ørkenpræg , tornet og støvet , med mere skovagtig Vegetation i Nærheden af Vandløbene . De store vilde Dyr , Løve og Elefant , fandtes ikke , derimod en udbredt 30 MØLLEN Bestand af højbenede veludviklede Vildsvin , og rigeligt med vilde Hunde , store glubske lurvede Dyr , samt en Hyæneart , der saa ud som Følgerne af en bestialsk Tilnærmelse mellem en Hund og et Svin . Desuden gaves der flere Gnaverarter , hoppende Rotter og Agutier , og en Overflødighed af Slanger og mindre skællet Kryb . Fuglen Rok rugede et eller andet Sted i det Indre af Øen , undertiden saa man en Formørkning som af en Sky derinde over , naar den var paa Vingerne . Men mærkeligst var jo de Indfødte . De var af Dvergvækst , selv de ældste af dem kun af Størrelse som store Drenge , men knoglede og senestærke , og af et kivagtigt Udseende . Opret Stilling havde de ikke drevet det til , de gik paa alle fire som Umælende , men saa ellers i alle Træk ud som Mennesker ; man kunde tænke sig om dem at de var vokset op som krav - lende Børn , uden at Nogen nogensinde havde lært dem at gaa , og at de var blevet Oldinge endnu inden de overhovedet var udvokset . Kiv og sultne Brøl man hørte fra Busken rø - bede at man var nogle Stykker nær som sloges om Maden , et Ormebo eller en død Grib de havde fundet . Men overraskede man dem benede de afvejen som store Edderkopper eller Krebs og forstak sig i nogle Tidsler eller et Tjørnekrat , hvor man saa næsten ikke kunde skelne dem , selv nærved , uden maaske Øjnene . Et Antal var beredne , ganske latterligt at se i Begyndelsen , som en korrupt Spøg , men det var ingen Spøg , det var den ene Skabnings Misbrug af den anden , ubarmhjertige Individer som havde haget sig fast paa et eller andet Offer , som oftest en Hund , der havde Kræfter nok til at bære dem , og med hvem de var meget godt parret , eller ogsaa et Svin , underlig DEN GAMLE MAND FRA HAVET 31 Rytter at se til , men ogsaa det gik , Svinene var højryggede og stærke , omend man skulde synes noget skarpe at sidde paa . Nogle Gange saa jeg et Syn i Øens Indre der ikke gjorde noget godt Indtryk paa mig , en og anden Rytter der havde sikret sig et Øg af egen Familje , et Fruentimmer , som han sad overskrævs paa Ryggen af , mens hun løb som en Hund paa alle fire ; nogle af Kvinderne var forholdsvis velvoksne og kunde sagtens bære en vissen Mandsling , men jeg kunde ikke lide at se det . Naturligvis maatte Kræet saa samle for Manden . Et enkelt Tilfælde saa jeg dog ogsaa hvor Afhængig - heden var vendt om , et Fruentimmer der red paa Manden , i hvilket Fald det altsaa blev ham der maatte samle for hende ; men en saadan Overlegenhed fra Kvindens Side lod aabenbart til at være af den største Sjældenhed paa Øen . Som Regel var det ældre erfarne Individer der søgte sig Ridedyr , de Unge klarede sig uden , raske og bevægelige som de var , nogle sprang paa alle fire som Katte ; men med Alde - ren og Modenheden meldte sig en Tilbøjelighed til at læsse Livets Byrder paa andre . Især de helt gamle hos hvem Stiv - hed og Forvoksethed gjorde sig gældende , men som havde lagt saa meget mere til i Vid , saa sig paa et ikke for fremryk - ket Tidspunkt om efter nogen til at bære dem . Den gamle Mand jeg havde faaet paa Nakken maatte man vel sige havde været ualmindelig heldig . Fordelen ved at kom - me højt tilvejrs paa mig blev mig straks klar da den Gamle med Hælene sporede mig hen under nogle store Træer ved Bækken og med Begærlighed gav sig til at plukke af Frug - terne , som han ellers ikke vilde have kunnet naa . De øvrige Indfødte var ellers henviste til at ernære sig af Orme , Skæl - 32 MØLLEN bidere og Bær nede paa Jorden . Forøvrigt saa man meget lidt til dem ; som alle Vilde levede de spredt , stak som et Utøj i Busken , familjevis , undertiden med Miles Afstand fra hin - anden . Øen var , skønt beliggende i Varmen , ikke meget frugtbar , tørkepræget og af en forkrøblet Vegetation , men med nok til at leve af i en Naturtilstand og i et Klima der gjorde Klæder overflødige ; de Indfødte kendte ikke noget til Haandværk eller Ly af nogen Art . Her havde jeg Lejlighed til at gøre mig gældende , jeg byg - gede os et Hus , da den Gamle og jeg havde levet os sammen og var traadt i et gensidigt Forstaaelsesforhold til hinanden , jeg anlagde en Have og indførte Plantning paa Øen , som man før ikke havde haft Anelse om ; det kan siges at jeg var den første Kulturbringer paa Øen , og Fremskridtet kunde have holdt sig hvis de Indfødte havde taget ved Lære , men ved en Have forstod de kun en kærkommen Anledning til at plyndre og rive op med Rode . Jeg udviklede mig til Jæger , forfærdigede Bue og Pil og nedlagde Vildt for mit Herskab , som det ellers ikke stod i de Indfødtes Magt at overvælde , Agutier og hoppende Rotter , en ung Hund heller ikke sparet naar jeg fik den paa Skud . Mit Herskab pegede ofte i heftig Bevægelse paa de Grise - kuld vi kom nær , smaa trinde appetitlige Skabninger med som en Kringle bagtil , den Gamle smækkede lydeligt med Tungen og bad mig skyde , men uvægerligt havde jeg ved saadanne Lejligheder en uheldig Dag og skød forbi ; som man vil forstaa ønskede jeg som Muselmand ikke at røre eller fortrædige Svin . Til Gengæld for de Tjenester jeg viste mit Herskab havde jeg DEN GAMLE MAND FRA HAVET 33 jo Fordelene ved den gamle erfarne Mands Kendskab til Øen og dens Hjælpekilder . Man maa huske at jeg var kommen som en Skibbruden til Kysten , ene og forsvarsløs ; under saa - danne Omstændigheder er man glad for at bjerge Livet , med Fortabelse af nogle vante Behageligheder . Mit Underhold skyldte jeg min Rytter ; han var karrig , men overlod mig dog Frugtskallerne og Resterne efter sine Maaltider , det lyder ikke af noget , men ogsaa i Appelsinskræl er der Næring . Af det Vildt jeg fældede overlod han mig gerne Huden og Knog - lerne ; jeg kan ikke sige andet end at jeg trivedes meget godt og ikke savnede noget . Tværtimod , jeg tog til i Kræfter og Velbefindende , syntes aldrig jeg havde været saa stærk . Her - til bidrog uden Tvivl den ekstra Vægt jeg havde at bære om - kring til enhver Tid , det udviklede mine Benmuskler i den Grad at selv daglange Hurtigmarscher , naar det forlangtes af mig , kun betød en fornøjelig Motion , jeg var i Stand til at tage Forhindringer med min Rytter paa Nakken som en arabisk Hingst , og efter en smuk Galop fik jeg ofte et Klap paa Boven eller Flanken som en Væddeløber der har gjort det godt . Slun - ken og med Saltvand i Porerne var jeg bleven kastet ind fra Søen , nu skulde man se mig , solbrændt og vælig , gaa i Galop - spring hen over Landskabet med min Velgører paa Nakken ! Efter nogen Tids Ophold opdagede jeg at der fandtes vild Havre paa Øen , og nu var min Ernæring sikret , selv om den Gamle ikke en Gang skulde ville unde mig Affaldet fra sine Maaltider ; jeg kan forsikre at raa Havre er en velsmagende og styrkende Næring , jeg følte mig til enhver Tid vel fodret , stundom kaad , saa at der ligefrem fødtes en Vrinsken paa mine Læber . 34 MØLLEN Den gamle Mands og mit forenede behagelige Nybyggerliv fik en Afbrydelse ved at vi paa en Furageringstur opad Ky - sten hvor vi ikke havde været før stødte paa et andet Dobbelt - menneske , som viste sig fjendtlig imod os og bestred vor Ad - gang til en Lund med rigelige , nylig modnede Frugter . Parret bestod af en gammel spøgelsestynd Dverg , Magen omtrent til mit Herskab , men en endnu mere ildesindet Per - son , og saa en stor hvid Bærer , aabenbart af en lignende Op - rindelse som jeg selv , et andet Forlis paa Kysten og et enkelt Individ der havde reddet sig i Land og var bleven Offer for en af de Indfødte , ligesom jeg var bleven det . Endnu fra en Afstand kunde jeg ikke tro andet end at det var en Mand , af den søfarende Stand som jeg selv , skønt han var mærkelig bred paa Midten ; ringe var derfor ikke min Forbavselse da jeg paa nærmere Hold opdagede at det var en Kvinde ! Hun havde øjensynligt opholdt sig saa længe paa Øen at hun havde slidt alle Klæderne af Kroppen , som jeg forlængst havde for mit Vedkommende , og havde nu ikke an - det paa saa at sige end sin Rytter . Hun var stor og stærk , ual - mindelig kraftig bygget og meget bevægelig , som det syntes temmelig ung , solbrændt og bærende højt som en fuldblods Hoppe , med overflødige Volter og utaalmodige Vendinger hid og did paa Marken . Hun førte en lang Stage i Armen , med truende Gebærder , og det var det første Eksempel paa at bruge Vaaben , ud over Tænder og Klør , jeg mødte paa Øen , hvad enten det nu var hendes Rytter eller hende selv der havde indgivet hende Tanken . Mødet var egnet til at sætte de stærkeste Sindsbevægelser DEN GAMLE MAND FRA HAVET 35 i Gang , af forskellig Art , men Frygt og Nødvendigheden af Reserve beholdt dog Overhaand i et Tilfælde hvor det kunde gælde Livet , og det første jeg foretog mig var derfor at be - væbne mig med en lang Stage ogsaa jeg og indtage en afven - tende Holdning . En Parlamentering fra foreløbig sikker Afstand fandt Sted , en Raaben frem og tilbage mellem vore Ryttere , Strid om Ejendomsretten til Lunden her , et Grænsespørgsmaal som jeg meget vel indsaa Betydningen af ; for Omraadet , der laa ved Bredden af en Flod , var langt frugtbarere og værdifuldere som Opholdssted end den Part af Øen vi kom fra . Tydeligt nok var her ogsaa mere befolket , her og der i Busken be - gyndte Indfødte at stikke Hovedet op , Mødet mellem de to stridende Parter vakte aabenbart hele Egnens Opmærk - somhed . Efter et langt Skænderi blev Udfaldet det at Tvisten om Besiddelsesretten til Landet ikke kunde afgøres paa anden Maade end ved Anvendelsen af Magt . Visse Forhaandsaftaler blev truffet af Magterne i Toppen , af folkeretlig Natur , de Love Æren byder : at der under den forestaaende Kamp ikke maatte bruges andet Vaaben end Stagen , som begge Parter var i Besiddelse af , og at der ikke maatte sigtes højt , en Af - tale som vi der var de stridende Parter særlig havde at mærke os . Det kom nu til hvad man næsten kunde kalde en Turnering , kun at det var Gangerne der førte Lanserne imod hinanden , mens Rytterne i Sikkerhed fra Toppen ledede Slagets Gang . Dysten havde samlet en Tilskuerskare , hele Egnens Befolk - ning , en pludselig Tilsynekomst som af en Græshoppesværm , 36 MØLLEN man saa Hunderyttere stryge op i fuldt Firspring for at sikre sig et godt Udsigtspunkt , og Oldinge overskrævs paa høj - kammede , gryntende Vildorner travede over Pladsen for at indtage Stilling paa et gunstigt Sted . Det var virkelig som om Optrinet trak op til at blive historisk . Øens Skæbne skulde afgøres , hvem der skulde eje den , med samt Befolkningen , for Fremtiden . Trældom var dem vis i hvert Fald . Men saa korte var de i Tanken at mens Afgørel - sen stod paa kunde de ikke en Gang indstille egne smaa Tvi - stigheder , Kiv udbrød om Besættelsen af Tilskuerpladserne , som mellem Vædre der stanges paa Tærsklen til Slagterbæn - ken ; en Flok Hunderyttere , som deres Vane tro , mange om en , omringede en Ornerytter , der forsvarede sig med skarpen Tand , gammelt Udestaaende , som ikke gik af uden Larm ; Hund som faldt anden Hund i Struben med Børsterne rejst hen ad Ryggen , kæftende med blottet Tand , og en Søgang for Rytterne , der kæftede med i Kor ; uberedne Enkeltpersoner af begge Køn som havde hinanden i Haaret og bespyttede hin - anden under flittig Brug af Neglene . Men omsider vendte Tve - kampen , der foregik over Hovedet paa dem , Alles Opmærk - somhed den samme Vej , i endrægtig Forventning om hvad Skade der vilde ske . Selv fra Luften vistes der os Del - tagelse , flere Gribbe var begyndt at kredse om Stedet , og en Skygge gled en Gang hen over Landskabet , Fuglen Rok der en Mil oppe i Luften et Øjeblik dækkede Solen , ogsaa den lod til at holde et Øje med hvad der foregik nede paa Jor - den . Vi begyndte saa at gaa løs paa hinanden med Stagerne , uden al Lyst fra min Side , skal det siges ; den Tilskyndelse har al - DEN GAMLE MAND FRA HAVET 37 drig ligget mig nærmest overfor en Kvinde at tilføje hende Be - skadigelser . Paa den anden Side kan man komme i Situatio - ner hvor ethvert ømt eller velbehageligt Hensyn til Kønnet bydende maa holdes paa Afstand , naar det gælder ens Vel - færd . Paa min fjerde Rejse stod jeg overfor det Valg ; man erindrer Sammenhængen , den barbariske Skik paa den Ø jeg dengang var strandet paa , at den ene Ægtefælle havde at følge den anden i en levende Begravelse , naar den anden døde . Da min Kone uheldigvis døde før mig blev jeg sænket i de Dødes Grotte sammen med hende og opholdt kun Livet ved med en Laarknogle at dræbe flere Koner , der blev sænket ned tillige med deres døde Ægtefæller , og tilegne mig deres Mundfor - raad , en Handlemaade jeg kunde beklage , men som Nødven - digheden ikke tillod mig at afstaa fra . Under andre Omstæn - digheder kunde en frisk nedhisset , yngre Kvinde og jeg have forsødet Tilværelsen for hinanden , selv under en levende Be - gravelse ; Tanken laa mig fjern . En lignende tvingende Situa - tion befandt jeg mig i nu . Jeg kan tilføje at omendskønt en naturlig Tilbøjelighed hos mig og det Folk jeg tilhører retter sig mod et Flertal af Kvinder kunde vi dog ikke tænke os at lade vor Skæbne være afhængig af en enkelt . Min Modstanderske gik angrebslysten tilværks , røbede ikke Gaver for at fægte , ingen Finter , men slog haardt ; et Par Gange hvor jeg afparerede med Stagen følte jeg det synge helt op i Albuen , ingen Illusioner om at staa overfor det svage Køn blev mig levnet her , hun var hærdet og faldet tilbage til det nøgne Menneske under Livet paa Øen , ligesom jeg , det gjaldt en af os , hende eller mig ! Mens jeg pønsede paa hvordan jeg skulde skaffe mig en 38 MØLLEN Fordel hørte jeg mit Herskab hviske mig i Øret , idet jeg sneg mig sidelængs for at berede et Udfald : „Stød efter Rytteren i Toppen ! " Det var det der havde været Enighed om ikke maatte ske , men naturligvis , naar han sagde det ... I det samme stødte min Modstanderske af al Kraft højt , med fuldt Sigte paa min Stab , og hun vilde ogsaa have ramt ham , hvis ikke en rask Dukning fra min Side havde reddet ham . Men han blev strejfet og vrælede af Indignation : havde man nu hørt noget lignende ! Selvfølgelig , den anden Part havde forbeholdt sig selv samme Trick ! Jeg gengældte omgaaende Forræderiet og stødte efter Ryt - teren paa den anden Side , uden at naa ham , men han hæl - dede , var nær sunken af Sædet . Og hvor han vrælede ! Og min Rytter vrælede , begge i den yderste Ophidselse over den Gemenhed der her blev lagt for Dagen ! Vi vekslede nu flere Stød og Udfald , som bragte vore Ryt - tere i en mere og mere truet Stilling , hvorunder de fyldte Luften med Skrig ; imidlertid modnedes hos mig en Slagplan , det gensidige Brud paa Aftalen der gav mine Tanker Flugt : naar min Modstanderske nu var udelukkende optaget af at støde højt , og ventede det samme af mig , maatte der komme et Øjeblik hvor hun undlod at dække sin egen Person , og ganske rigtigt , i et givet Moment blottede hun sig , hele Fron - ten til , og jeg stødte hende af al Magt Stagen ind i Hjerte - kulen , med en saa fatal Virkning at Spidsen , skønt den ikke trængte ind , sprængte Hjertet paa hende , og hun styrtede død til Jorden , med samt sin Stab i Toppen . Det var ilde gjort . Kun ugerne nærmede jeg mig den DEN GAMLE MAND FRA HAVET 39 Faldne , nu Kampens Hede var ovre , uden Sindelag til at se Følgerne af min Ugerning . Hun var en stor kraftig Kvinde , med vesterlandske Træk , fuldvoksen og i sin første Ungdom , det havde noget natur - stridigt at hun for et Øjeblik siden havde været spillevende , men nu var død som en Fisk , og Hjertet rørte sig i mig af Ve , det skulde ikke være sket , men var nu uigenkaldeligt . Ved nærmere Eftersyn opdagede jeg imidlertid et lille Guld - kors i en Kæde om Halsen paa den Døde , hun var altsaa Kristen , en Infidel , og jeg kunde kun vende mig mod Allah i fyldestgjort Erkendelse af at der ved min Haand nu var en Vantro mindre i Verden . Formodentlig havde hun været en Franker ; hvor hun var fra , og fra hvilket Skib hun var strandet paa Kysten vilde for altid forblive en Gaade . Men Mandslingen der var bleven Græsrytter kravlede væk fra Liget , som Lus gør naar Værten bliver kold , og jeg kunde jo have traadt ham ihjel , men det forbød mit Herskab , han skulde skaanes ; naar alt kom til alt var han dog en af deres egne , af de gamle Familjer paa Øen , maaske var de langt ude i Slægt med hinanden . De der er i Toppen forfølger hinan - den , men staar sammen naar en tredje Part truer dem . Der - imod huede det mit Herskab vel at Frænden var bleven yd - myget , der er Ting der er værre end at dø , og den Gamle i Toppen paa mig skræppede som en Krage da han saa den Overvundne ligge paa Ryggen i Græsset og ro med Lem - merne som en Faaretæge der har mistet sit Hold i Ulden med Krogene , Inschallah , det vilde nok blive at æde Skarnbasser og nedfaldne Agern for ham herefterdags ! Lunden med de 40 MØLLEN gode Frugter og Jagtmarkerne deromkring tilhørte nu os , hele Øen faktisk , samt automatisk Befolkningen paa den , for vi mødte aldrig siden nogen Rytter der havde svunget sig i Højden udover det gængse firføddede Niveau i Busken . Nogen Tid efter , da vi var paa en Jagttur inde i Landet , krydsede vi den gamle forhenværende Storrytters Vej , han var nu sunken ned til at ride en gammel lam Hyæne , som han havde haft Held til at krabbe sig fast paa , et umageligt Sæde , for Hyænen skraaner nedad Ryggen som et Tag , han maatte sagtens have Neglene slaaet i Sulet paa den hele Tiden . Men den bragte ham dog af Stedet , og noget faldt der vel ogsaa af til ham ved Hyænens Maaltider ... hvis den fik noget ! Den Gamle skjulte sine Øjne , da vi passerede ham , vilde ikke se os . Fra Hyænen kom der en høj afskyelig Latter , Rytteren har sagtens givet den Hælene , det lød som om Parret ringe - agtede os , da ingen anden Følelse stod det aaben . Om denne Fejde er der nu ikke mere at fortælle . I den følgende Tid foretog vi nu ufortrædiget vidtløftige Strejftog ind over Øen , som det var mit Ønske at udforske i hele dens Udstrækning . Natur og Betingelser var nogen - lunde de samme hvorhen vi kom , kun blev der noget var - mere og tørrere ind mod Øens Midte . Paa et øde højtlig - gende Sted fandt vi Fuglen Roks Rede , mellem nogle store Klippeblokke , et enkelt Æg , som jeg sagtens kunde have aab - net ved et Stød med en Træstamme ; men belært af Erfaringen lod jeg det urørt . Jeg eftertænkte hvorvidt jeg som en Gang før skulde skjule mig ved Ægget og binde mig fast til Fug - lens Ben , for ad den Vej at undvige fra Øen , men Usikker - heden om hvor man vilde lande afholdt mig derfra , desuden DEN GAMLE MAND FRA HAVET 41 var der ingen Udsigt til at jeg vilde slippe for min Rytter , han vilde følge med , og mine Kaar vilde blive de samme , selv om de blev forlagt til en anden ukendt Ø . Heller ikke havde jeg Grund til , ret betænkt , at ønske min Stilling forandret . Saadan i det daglige var jeg jo forsørget . Tanken paa Forholdene i de Lande jeg havde forladt , sam - menholdt med de Omstændigheder jeg levede under her , igen at skulle dukke op fra en Rejse i Karavanserajerne i Bagdad , Udsigten dertil lokkede mig ikke . Jeg levede vel i en Afhængighed , under et Aag . Men saa for Resten , hvad mener man endelig med et Aag ? Min Ejer skyldte jeg min Eksistens , selv om det var i egen Fordel han lod mig leve . Direkte Mishandling vilde det være Uret at sige at jeg var Genstand for ; mit Forsyn vilde jo ikke have tjent sig selv ved at forringe min fysiske Ydeevne . Han var klog ; ofte kunde det forekomme mig at Alverdens Forstand hvilede paa mine Skuldre , og at det var mig selv jeg skyldte det Over - læg der udgik fra mine øvre Regioner , saa nøje var vi vokset sammen til et Legeme . Det laa heller ikke lige for at overliste ham , ved mindste mistænkelige Træk fra min Side , naar vi bevægede os om - kring , havde jeg Tommelfingeren paa Øjet . Kun det ene var truet , for han maatte jo overlade mig noget at se med ; men det vilde i hvert Fald have kostet mig mit ene Øje , hvis jeg havde prøvet paa at kaste ham af . I en vis Forstand kunde man ikke nægte hans Superioritet sin Anerkendelse . Angaaende Mennesker — hvem rider saa ikke paa hvem , eller omvendt ? Har man set andet , hvorhen man saa vender sig , og hvor langt man saa gaar tilbage i Historien ? Kunde 42 MØLLEN det have været omvendt for mit og den Gamles Vedkom - mende , ser man Muligheden for , vor Vægt taget i Betragt - ning , at det skulde have været mig der havde redet paa ham ? Tit er det Trællen der er kommen ovenpaa ; men man har dog vel aldrig set Æslet ride Manden ! Ikke Opholdet paa Øen i og for sig var det der i Længden virkede nedslaaende paa mig . Jeg blev tungsindig , men af en anden Aarsag . Det var den fremmede Kvinde , hvis Liv jeg havde taget , det var Tanken paa hende der mere og mere be - røvede mig min Sindsro . Det blev mig klart at jeg havde staaet min egen Skæbne i Vejen , under Indflydelse af min Rytters Interesser , som det saa ofte gaar , at de der rides paa ødelægger hinanden til Fordel for dem i Toppen . Det havde jo været langt mere nærliggende , og tjent os begge bedre , hvis den fremmede Kvinde og jeg , Riser begge to , i Forhold til Kravlet omkring os , havde sluttet os sammen og ved fælles Kræfter skilt os ved vore Overhoveder , vi kunde da have til - egnet os hele Øen , jeg kunde have gjort mig til Sultan paa den og hende til Sultaninde ; det havde været at svinge sig fra omrejsende Købmand op i Dynastierne . Med Tiden for sig kunde man have bygget sig Skibe og oprettet en Forbindelse med Udverdenen , etableret en Slaveeksport fra Kysten ; de krybende Indfødte vilde egne sig for Lugearbejde i Plantager . En Kolonisation af Hvide fra Levanten kunde omvendt være aabnet paa Øen , som havde store Muligheder , Metaller , hvil - ket jeg havde overbevist mig om ; med mine Landsmænd i Minerne kunde jeg have sikret mig rige Statsindtægter og holdt en Hær ; og naar der var bleven født den fremmede DEN GAMLE MAND FRA HAVET 43 Kvinde og mig et Kuld Børn kunde vi have givet dem og deres Efterkommere et blomstrende Rige i Arv . At hun var Kristen ? Hun kunde jo have taget Korset af sig . Jeg skulde i en Hurtighed have stemplet hende med Halvmaanen ! Uden Tvivl , med de Former hun var udstyret med , der havde stuk - ket en Slægt i hende . Men det var jo altsammen Fantasier i det Blaa og et Nag at ruge over bagefter . Det meldte sig i tunge Stunder som en Gudsdom at jeg havde overskaaret min egen Livsnerve og for altid skilt mig ved Haabet om et Livs - værk og en Stamme . Uudsletteligt bevarede sig et Indtryk i min Erindring fra det Øjeblik jeg stod ved den fremmede unge Kvindes Lig , et Ind - tryk som da ikke blev mig bevidst , men som slog ind og tog til i Styrke senere : i Kanten af Flodbredden , som laa lige ved hvor Kampen havde fundet Sted , havde jeg bemærket en vældig urgammel Krokodille der var krøben halvt op paa Land med Forkroppen ude af Vandet , som om ogsaa den havde villet se hvad der foregik og afventede Resultatet ; den saa paa mig med ligesom et forsølvet Øje , og det stod siden for mig som om jeg havde set ind i Tilværelsens Gru og ned i den Grav hvor alle vore Forhaabninger ender . Under Indflydelse af en voksende Fortvivlelse var det da jeg omsider tilrettelagde det Anslag hvorved det lykkedes mig at bringe den gamle Mand fra Havet ud af Ligevægt og gøre hans Aarvaagenhed til Skamme . Staklen jubilerede og brov - tede i sin sidste drukne Stund , uden at Insektet et Øjeblik anede at Udslettelsen var ham nær . Resten af min Tid tilbragte jeg paa det høje Sted med Ud - sigt over Havet i Øens Midte , som ogsaa Fuglen Rok havde 44 MØLLEN valgt sig til Opholdssted . Undertiden saa jeg den cirkle i uhyre Kredse himmelhøjt oppe , som om den afmærkede Øen i hele dens Udstrækning og skrev sin Besiddelsesret over den i Himlen , og man krympede sig under Fornemmelsen af at det langtskuende Rovfugleøje deroppe saa alt . I Virkelighe - den , et hvilketsomhelst Eneherredømme paa Øen man kunde have drømt om vilde jo have været illusorisk med denne Magt over sig i Skyen . Hvad der rørte sig paa Øen betragtede Fug - len Rok som lige saa mange Frøer . Saa ofte der indtraadte en Formørkelse og man fra det Fjerne hørte en Skrigen som fra et Skibs Undergang , vidste man at den var slaaet ned over de Elendige i Busken og havde taget sin Told . Ved en Lejlighed saa jeg Fuglen nærved og kan beskrive den temmelig nøje : den er saa stor som en Moské . I min Ensomhed her paa Øens højeste Sted saa jeg endelig en Dag Sejl , et Skib der nærmede sig Kysten . " Her endte Eventyrfortælleren i Cairo Sindbads Beretning om den gamle Mand fra Havet . FLORA MELLEM MURE Imin Stue staar en omfangsrig Buket af vilde Blomster , en hel Spand fuld , man vilde tro at jeg havde bragt den med ind fra Landet , efter et Ferieophold , men hele Buketten er da plukket paa Hjørnet af Nørregade og Gammeltorv ! Her , midt i det ældste København , er Hjørnestedet brudt ned , og har staaet som et Hul i en Tandrække i de sidste tre Aar , med Nabohusenes udstrakte Brandmure blottet , endnu med Aftegninger paa af Gavlene af de gamle skæve Huse der har lænet sig til dem . Byggegrunden i Vinklen mellem Ejen - dommene er indhegnet med et Plankeværk , gennem hvis Tremmer man kan kigge ind paa Tomten , som flyder med Murbrokker og leret Fyld , og som nu efter at have ligget ufor - styrret i tre Aar har klædt sig med et grønt Vildnis af Ukrudt . Hvad Slags Ukrudt ? Hvilke Planter slaar Rod her , paa en afspærret Plads midt inde i Byen , hvor Sporvognen dundrer forbi og høje bratte Forretningshuse rager op , mens Frue Kirketaarn og en Gavl af Universitetet viser sig inde i Gabet af Nørregade ? En Slyngplantebeklædning inderst paa Brand - muren kan ses at hidrøre fra da der var en Gaardsplads her i den nu nedrevne Hjørnegaard . Ved Imødekommenhed fra deres Side der ejer Grunden 46 MØLLEN skaffede jeg mig Adgang til Tomten og foretog et Eftersyn , ikke strengt botanisk , men i Almenhedens Interesse ; det kunde dog maaske fængsle Beboerne af en Storby at høre lidt om hvad der har indfundet sig af Natur , som en Flora mellem Mure , i Hjertet af deres Enemærker . En Rest alentyk Munkestensmur staar endnu paa Tomten ud mod Torvet , Spor af en middelalderlig Bebyggelse . Straks man er indenfor bemærker man nogle store frodige Buske , som viser sig at være selvsaaet Hyld , samt flere kuplede Ra - batter af vældigt store Følfodblade , som ordentlig har udfol - det sig paa den kalkede Grund . Himbær findes , Birk og nogle løvede Skud af en fjerde træagtig Plante , som ikke i en Fart lader sig bestemme ; Resten er Urter , gamle Bekendte de fleste . Bynke og Malurt dominerer , som overalt paa Ukrudts - pladser ; fuldt op ogsaa af de to allestedsnærværende Slum - Planter , Lugtløs Kamille , ogsaa kaldet Baldersbraa , pjusket og støvet , men med et glad Ansigt , den gule Kurv med den hvide Krave , og saa naturligvis Stolt Hendrik , Fattigmand , men uudryddelig . Et enkelt Eksemplar af Strandsennep forefindes , af Bitter Bakkestjerne , og en Klynge af den guldgule Torske - mund , som man i Amerika kalder for butter and milk ; Vej - bred , store alenlange Kæmper , det kendte Fuglefrø ; og det er nok via en Fugletarm den er kommen her . Skræppen mangler ikke , den staar ræverød med Frø over det hele , og leder Tan - ken hen paa ekstremt rødhaarede og fregnede Kvinder . Tal - rigt repræsenteret og fordelt over hele Pladsen , som for at albue alt andet ud , er Blaagraa Gaasefod , store grønne kød - fulde Planter med næsten kaalstokagtige Stængler og med et FLORA MELLEM MURE 47 saftigt Løv fra øverst til nederst , et levedygtigt Ukrudt , som ogsaa har fundet Vej hertil . De smaa melede Blomster havde endnu ikke vist sig omkring 20 . August . Blaagraa Gaasefod ynder Stranden og har rimeligvis staaet her i samme Nabolag for 6 — 700 Aar siden , da Stranden laa nærved hvad der nu er Gammeltorv . I et Brudstykke af et Kloakrør inde paa Tom - ten , hvori der har samlet sig Jord , gror der et veludviklet Eksemplar som i en Urtepotte , et af Naturen selv arrangeret Billede paa Frodighed og Ruin i Forening . Af Græsser er der to , Timothe , med de valseformede Aks , og en Hveneart med luftige Toppe . Den lille gule Kællinge - tand findes . Stink - Karse breder sig over hele Bunden med de lave stive , stærkt forgrenede Buske , der nu er afblomstret og tæt besat med Skulper , en sikker Gæst paa Affaldspladser . Saa er der jo Burre , en kraftig struttende Busk , vadmelsklædt og ufin ; men naar Burren er i Blomst har den den skønneste Farvemodsætning mellem det filtgraa Løv og de karmoisin - røde Kurve , der ikke lukker sig helt op . Er den simpel fordi den hænger paa ? Unægtelig den spreder sig ad to Veje , ved at hægte sig paa med hele Kurven paa en Gang , og ved at sende Frøene ud at sejle . Burren er paatrængende , men den er dog i nær Slægt med Artiskokken , kan den saa ikke pas - sere ? I et filtret Vildnis for sig staar meterhøj Agertidsel og Svine - mælk , den første afblomstret , med de champagnefarvede Frø - dun samlede i Kurven som Malerpensler , den anden endnu i Blomst , prangende med svovlgule fedtede Kurve , de ru Stæng - ler er fulde af en Mælk , den samme Vædske som den der laves Gummi af ; jeg ser det er paa Tale at fremstille Gummi af 48 MØLLEN danske Planter , Lykke til ! De to ubehagelige Ukrudtsplanter lader til at ynde hinanden , naar ingen andre gør det , de ses gerne sammen , i Havren , ragende ovenud ved Modningstid , det er dem der gør det saa stikkende at haandtere Havreneg om Høsten , hvisaarsag Pigerne havde Skytærmer paa naar de tog op efter Meje . Endelig er der en Plante af et fornemt Udseende man ikke havde ventet at finde her , Gederams , et Løbenavn , officielt hedder den Chamænerium angustifolium og er lyseslank med høje gyngende Stængler og pyramideformede Blomsterstande , som bærer de smukke silkerøde Blomster . Man er vant til at træffe Planten i Skovegne , i nylig ryddede Lysninger , hvor den danner Plantesamfund , hele røde Søer , vildt og ungt ; man husker dem fra Fjeldet i Norge , vildt og ungt ogsaa der . Det hører ligesom til at se et Raadyr gaa op i høje Spring fra den røde , dybt i Skovensomheden skjulte Mark . Naar Gede - rams findes udenfor Skoven er det ofte paa kalkholdig Bund , hvor der en Gang har staaet Murværk , netop som her paa Tomten midt inde i København , men det er dog noget af et Eventyr at den har fundet sig Vej herned i dette Hul mellem Mure : Floras lunerige Veje ! Kommer du ikke til hende , saa kommer hun til dig ! Forklaringen er jo den fra Statistiken kendte Sandsynlig - hedsregel at et saadant Tilfælde skal indtræffe , naar der sky - des længe nok , et ubegrænset Overskud af Frøspredning dæk - ker samtlige Lokaliteter , Planten saar sig for en Sikkerheds Skyld overalt , hvorhen Vinden bærer ; og der hvor et Frø træffer egnet Jordbund , og ikke straks luges op som straffet Ukrudt , der udfolder Flora sine Ynder . Om man sømmede FLORA MELLEM MURE 49 en lille Kasse med Jord op paa Knappen af en Flagstang , en eller anden beskeden Urt vilde indfinde sig der ! Naar Gede - ramsen er i Afblomstring faar den et laset Udseende og staar som hyllet i Uld , det er Frøkapslerne , lange trinde Bælge , der aabner sig og frigør Frøene , som er minimalt smaa og sid - der i en Stjerne af Fnug , som en Mand i en Faldskærm , de er saa tyngdeløse at de stiger tilvejrs med den Varme der om - giver en , naar man slipper dem løs foran sig , deres Tal er Legio , og man kan tænke sig hele Atmosfæren fuld af dem , milevidt op mod Stratosfæren , ud over Østersøen og Vester - havet , med Danmarkskortet under sig , Kim Ingen ser , og hvoraf 999 Promille gaar tabt ; men et eneste berejst Frø ram - mes af en Regndraabe over København og falder ned netop paa Tomten i Nørregade , Planten staar fuldvoksen og fin og er Syn for Sagn , i fuld Færd med at kaste Frø selv og føre Eventyret videre . De Planter der spreder deres Frø med Vinden har flest Betingelser for at naa selv utilgængelige Steder . Det store Flertal paa Tomten , foruden Gederams , der er en Dueurt , er derfor Kurvblomster : Bynke og Malurt , Baldersbraa , Stolt Hendrik , Bakkestjerne , Følfod , Tidsel , Burre og Svinemælk ; Resten , Hyld , Himbær , Vejbred , maa være kommen med Fuglene , der æder Frugten og giver Frøene ufordøjet fra sig , med samt en lille Kvantitet Gødning til at begynde Spiringen med . Kirsebær forflyttes paa den Maade , de unge Skud findes ofte i Periferien af større Træer , hvor Fuglen har siddet oppe i Grenene ; ligesaa Røn , Flyverøn , der kan findes de under - ligste Steder , f . Eks . højt tilvejrs paa Kølner Dom , som jeg en - gang har set . Mærkelig nok har Flyverøn ikke vist sig paa 50 MØLLEN Tomten i Nørregade , saa Tilfældet kan da ogsaa under Om - stændigheder skyde forbi . Kurvblomsterne er de senest udviklede Planteformer , de er bleven til under adverse Betingelser , tiltagende Kulde i Æoner før Istiderne . Kurven bestaar af smaa Rørblomster der har pakket sig sammen , som et Selskab i en Slæde for at holde Varmen . Og de maa have været blandt de første haardføre Urter der klædte de nøgne opslemmede Arealer efter Isaf - smeltningen , som Følfod er den første Foraarsblomst hos os endnu . Følfod har den Egenhed , ligesom Hestehov , en Fætter til den , at Blomsten viser sig først , som en Forpost for Planten , og Bladene længe efter hen paa Sommeren , en Arbejdsdeling , sammen med Rodstokkene under Jorden , der taler om at en Tilpasning har fundet Sted under Vilkaar hvor det gjaldt om at komme over strenge Aarstider . En arktisk Vind har staaet over de lerede Bakker i Søen som var det første Danmark , men den har ført Blomsterstøv med sig i sin Kappe , og saa - dan er Flora kommen til Norden , med Haabet i Guld , Følfod der har aabnet sin gule Kurv imod Solen som et Afbillede af den . Holder man en Følfod ved Siden af en Smørblomst , tilsy - neladende ikke meget forskellige , udgør de tilsammen Nøglen til Blomsternes Forvandling , fra det første Trin til det sidste , med alle øvrige Blomsterplanter som Trin derimellem , det ene gaaende over i det andet , Blomsternes Fylogenese . En - hver nyere systematisk Botanik , f . Eks . Warmings , er ordnet saaledes , efter det naturlige System . For de højere Blomster - planters Vedkommende begynder det i en Fart set med Smør - blomsten , der er en Ranunkel , og ender med Følfoden , som FLORA MELLEM MURE 51 er en Kurvblomst . Hos Smørblomsten sidder Frøene aabent paa Blomsten som paa en Tallerken ; hos Følfod , der bestaar af mange smaa Enkeltblomster samlede i en Stand , skjules Frugten i Bunden af et Bæger . Grunden til Forskellen skyl - des Aarstiderne , som har begyndt at lade sig mærke i tidlig Tertiærtid , Kuldeperioder der udviklede Urter og Løvtræer , øget Liv trods Modstand , Nødvendigheden af at klæde sig om , saa at sige . Blomsten er begyndt aaben og ubeskyttet og har ad mange Veje søgt at lukke sig og dække Frugten , af de aabne Kroner er der bleven Klokker , rørformede Tragte , som igen har søgt yderligere at beskytte sig ved at staa sam - men i en Kurv ; Retningen kan jo kun tydes som aarsags - bestemt af en Svingning i Plantens Kaar , fra en gunstigere Jordperiode over i en vanskeligere , hvad der jo ogsaa svarer til hvad Geologien oplyser om . De Aarmillioner der maa reg - nes med overgaar menneskelig Forstand , men Forvandlingen kan man se med sine Øjne . Foruden Klimaet har en anden Faktor spillet ind , Insektbestøvningen , der har virket bestem - mende paa Blomstens Konstruktion , som hos Læbeblomster , Maskeblomster , Orkideer ; Insekter og Blomsterplanter har udviklet sig sammen , en egen Art Symbiose . Sommerfuglen er et forholdsvis sent udviklet Insekt , lige gammelt med Blom - sterplanterne ; i dens Metamorfose har samme Aarstidsveksel sat sig Spor som den der har lært Løvplanter Overvintring . Derfor naar man ser en blaa Sommerfugl , en egen mindre Art , sidde paa en Blaamunke , hvad man ofte har Lejlighed til , er det , foruden Mimicry , en lang og dyb og mærkelig Sam - menhæng der her ytrer sig for Øjet som et flygtigt Symbol , Naturens Veje og dens Fond af Tid . 52 MØLLEN Noget for sig , en Iagttagelse der byder sig til af sig selv , er det at se hvordan Kurvblomsten bibeholder Blomstens Idé , der er saa simpelt udtrykt hos Smørblomsten , uagtet Kurv - blomsten er en kollektiv Anordning med flere Snese Enkelt - blomster , oprindeligt Klokkeblomster , samlede i en Kurv ; de yderste gør den fligede , saa at de kommer til at se ud som Kronblade og de inderste pakker den sammen i Midten som en Frugtbund , det hele kamufleret som Enkeltblomst . Er det nu for at virke kendt paa Insekterne ? Ja den kollektive Stand gør sig kollektiv i anden Potens , som hos Rølliken , der har alle sine Kurve samlet i en Klase , med et Niveau foroven som en Skærm . Omvendt arrangerer andre Arter , der slet ikke er Kurvblomster , sig i deres Lignelse , som Skabiose , eller Blaa - munke ; Kløver , der er en Ærteblomst , anstrenger sig ogsaa for at syne kollektivt med sit runde Hoved . Bevægelig og skiftende er Blomsternes Form , hver enkelt som et Billede klippet ud af en Film , tilsyneladende staaende , men tilsammen en Forvandling , hvad Tiden har gjort ved Planterne ; man skal blot have en Monocle der ser tværs igennem ca . 60 Aar - millioner . Slige Tanker gør man sig paa Hjørnet af Nørregade og Gammeltorv , mens man samler sig en Buket af den vilde Flora der har fundet Tilhold her . Og et langt Aandedrag i Tid og Rum , en Mindelse om Landet og vide Udsyn , Mark og Strand og Skove , Veje og Grøfter , i det sene Augustlys , allerede med fin Kulde i Luften , har man kunnet faa ved et Besøg paa denne Tomt mellem Mure midt i Byen , med en Urskov i det smaa af det danske vilde Blomsterflor , det samme der har klædt Strandagrene en FLORA MELLEM MURE 53 Gang paa Holmene ud til Øresund , hvor nu København lig - ger . Det har kunnet give et Tilbageblik paa den Sommer der gik , vægelsindet og flygtig , men paa godt og ondt inderlig dansk , som andre Somre før , og som andre der skal komme . Med et Blomsterstykke , i en Ramme , tager Sommeren Afsked . Men den lille grønne 0 inde paa Byggepladsen i Nørregade , vis å vis Gammeltorv med Guldæblespringvandet og Strøgets Strøm af Mennesker i Nuet , med den er det ude ; efter hvad jeg hører skal der nu endelig bygges paa Hjørnet , et Storhus , med Biografteater . DET LÆRDE BARN ISommeren 1724 rejste et treaars Drengebarn fra Lübeck til København for at blive fremstillet for den danske Konge Frederik IV . Han var ledsaget af nogle Slægtninge , sin Amme og sin Lærer , Christian von Schøneich , der tillige var hans Historiograf og i en udførlig , nu meget sjælden Bog , „Merk - værdigt Æreminde om det fordum kloge og lærde Lübekske Barn , etc . " , har optegnet alt om Drengen , fra hans Fødsel til hans Død . Bogen , der er paa 381 Sider og fuldt dokumente - ret , ligger til Grund for nærværende korte Fremstilling . Christian Henrich Heineke — Navnet staves forøvrigt paa flere Maader i Kilderne om ham — var født i Lübeck som Søn af en Kunstmaler . Hverken om Forældrene eller deres øvrige Børn berettes der noget ud over det sædvanlige . Men om den lille Christian Henrich , der benævnes „Det lærde Barn " og efter sin Død „Det salige Barn " , læser man at han allerede da han var nogle Maaneder gammel og endnu ikke havde lært at tale var meget optaget af Figurerne paa Tapetet og paa Kaklerne af en Porcelænsovn i Stuen , som han kunde huske og holde ude fra hinanden , endnu inden han vidste Navn paa dem , det første Bevis paa Drengens mærkelige Hu - kommelsesevne . DET LÆRDE BARN 55 Efter at han havde lært at knytte Begreberne til Ord gik det rivende hurtigt med hans Opdragelse ; før han var to Aar gammel kunde han alle fem Mosebøger udenad , dertil flere Hundrede Salmer , tre Aar gammel mestrede han Latin og Fransk , foruden Tysk og Plattysk , som han talte med sin Amme , og var hjemme i Historie , Genealogi , Geografi , Fysik og nogle Elementer af Anatomi . Et Yndlingsværk var Comenius ' s Orbis pictus , som man kan forstaa , hvis man har kastet et Blik i denne besynderlige Universalbog fra Anno 1657 , med dens Billeder af overhove - det enhver optænkelig Ting , samt den latinske Tekst , et Real - leksikon for Drenge , og nu at opfatte som Datidens gryende Bestræbelse efter at optage en Inventarieliste over Fænome - nerne i Verden og navngive dem , den samme Lidenskab der siden beherskede Linné . Orbis pictus har været noget for det lærde Barn , og Latinen derfra stod ham rede ved ethvert Fænomen han siden mødte i sit korte Liv . At huske og kende igen var de daglige Lyspunkter i hans Tilværelse ; han var selv en Orbis pictus , hvilket man vel kan oversætte ved Verdens Skilderi , han havde optaget Verden i sig indvendigt , var paa Vej til at blive alvidende , endnu mens han nærede sig ved sin Ammes Bryst . I samme Mon blev han sygere og sygere . Krop og Sjæl vilde jo slet ikke følges ad under de Frem - skridt det lærde Barn gjorde . Han nægtede at tage Næring til sig , var for distrait til det , ved Bordet var han interesseret i Retternes Navne og spurgte ud om deres Bestanddele og dis - ses Oprindelse , men ønskede ikke selv at besudle sig med Mad , vilde end ikke nogensinde berøre en Kniv . Maaske 56 MØLLEN hang det sammen med en Renlighedslidenskab hos ham , det omtales at han toede sig ved enhver Lejlighed . Han lærte overhovedet ikke at tygge , skønt han dog fik Tænder , vilde ikke tage faste Ting til sig , kun flydende Næ - ring kunde man faa i ham ; men hovedsagelig levede han af den Mælk han fik hos sin Amme , hvem han diede de fire Aar han levede , lige til sin Død . Han gennemgik ved to Lejlig - heder svære Børnesygdomme og Ondt for Tænder , var til - sidst kun Skyggen af et Barn , der maatte bæres ; hans Død var en hel Passionshistorie , samvittighedsfuldt optegnet af For - fatteren til hans Levnedsløb . Men nogle forholdsvis raske Perioder havde han , hvor han kunde bevæge sig omkring og var munter som andre Børn ; paa dette Højdepunkt , da han var tre Aar gammel , var det hans store Rejse til København og Audiensen hos Frederik IV fandt Sted . Rejsen foregik med Skib fra Travemünde , og da det lærde Barn var bleven bragt ombord tilraabte han Søfolkene friskt paa Latin : Vela ventis committite ! — Nu kan I godt hejse Sejlene ! Det blev en stormfuld Overfart , man frygtede for at Skibet skulde gaa under , og alle var i stor Skræk og Forvirring , kun det lærde Barn vedligeholdt en filosofisk Ro og underholdt sine Omgivelser med vise Tankesprog , indtil man heldigt naa - ede Falster og kom til Ankers der . Ved Synet af Falster op - lyste han sine Ledsagere om at den danske Konge Niels her ved sin Søn Magnus lod paa en underfundig Maade myrde den uskyldige og tapre Obotriternes og Vendernes Konge Knud . DET LÆRDE BARN 57 Ved Møen hvor de ogsaa gjorde Ophold forbavsede han alle ved sine geografiske Kundskaber . Endelig naaede man København og blev sejlet ind i en Baad , under livlige Gen - kendelsesudbrud fra den lille Dreng , som sammenholdt alt hvad han saa med sin Orbis pictus , det og det Kapitel , og havde et passende Citat paa rede Haand . Alt kom jo indenfra i den lille syge Drengs Hoved , Virkeligheden var kun som ydre Spejlglimt af hvad han allerede vidste . Audiensen kom saa i Stand , og Beskrivelsen deraf er værd at læse , ogsaa ved det kuriøse Indblik den giver i Tilstanden ved det danske Hof i Enevældens Tid , og den nu ubegribelige Udfoldelse af Svulst i Sproget som den blotte Tanke om at nærme sig Majestæten gav Anledning til . Den eneste der lod til at optræde med et jævnt Væsen var da Kongen selv . Gan - ske underligt virker det at faa oplyst at der endnu fandtes en Hofdverg saa sent som ved Frederik IV ' s Hof . Vidunderbarnet fik Foretræde , paa Fredensborg Slot , hvor Kongen opholdt sig . I Forvejen var der bleven Kongen over - rakt et Pragtskrift , en Genealogi over alle danske Konger og kort Beskrivelse af hver enkelts Regering , som det lærde Barn havde lært i sin Vugge . Skriftet forefindes , i faa sjældne Eksemplarer , trykt i Aaret 1724 , i et stort , paa tværs aflangt Format og trykt med Plakatskrift i en smuk dekorativ Frak - tur . Om to Eksemplarer siges det at de var forsynet med et stort Antal Billeder , malet af Christian Henrich Heinekes Forældre . Det Eksemplar Kongen fik findes endnu paa det kgl . Bibliotek . I de Eksemplarer der kom i Handelen findes der kun en Illustration , et Kobberstik af den lille Christian Henrich Hei - 58 MØLLEN neke selv , og her har man da et Dokument om hvordan han har set ud . Han er fremstillet i en lang hvid Kjole , ligesom en Daabskjole , og har en lille Hue paa , pyntet med to Struds - fjer . Trækkene tyder i ingen Henseende paa Abnormitet , det er et almindeligt Barn at se til , med et langt ovalt Ansigt , og lyseblondt Haar , maaske med et mere end almindeligt bevidst Udtryk i de klare , langt fra hinanden staaende Øjne . Opstil - lingen er dramatisk , efter Baroktidens Mode , med et stort Draperi og med Søjler , opslaaede Folianter , som forraader Lærdom , en Globus Barnet støtter sig til , Orbis pictus , og et Skelet i Baggrunden , som i en Læges Studerekammer , og symboliserende det lærde Barns anatomiske Viden , og hans Sundhedstilstand . Ansigt til Ansigt med Kongen holdt Christian Henrich Hei - neke følgende Tale : „Allerdurchlauchtigste , Stormægtigste Konge ! Allernaadig - ste Konge og Herre ! Lyksalig er denne Dag , paa hvilken mig svage Pattebarn vederfares den allerunderdanigste Devotion , at adorere Deres Kongelige Majestet , som en af de allerstørste Monarcher . Endnu lyksaligere er denne Dag for mig , da jeg for sam - mes Skyld har betroet mit Liv paa de stormende Havs Bøl - ger , hvilke ikkun lævnede et Fingerbredt imellem mig og Døden . Men allerlyksaligst er denne Time , da det Ord , som af mig for længe siden er talet i Enfoldighed , nu bliver opfyldt : At jeg skulde blive frisk af min Svaghed , naar jeg kunde nyde den Naade , at nedkaste mig i Støvet for Deres Kongelige Majestets Fødder . DET LÆRDE BARN 59 Til ævigt Bevis paa og Afmindelse om denne min Venera - tion , har jeg understaaet mig , ved Hr . Ober - Hofmarschallen i allerdybeste Underdanighed at nedlegge nogle Historiske Blade for Deres Kongel . Majestets hellige Throne , hvilke jeg i min toaarige Alder har samlet om Deres Kongel . Majestets Libanons ævigtflorerende Cedertræer ; allerunderdanigst be - dende , at Deres Kongel . Majestet vilde allermildest behage , at nedkaste en eneste Naadestraale paa samme Blade og paa mig . " Herefter blev han admitteret til Haandkys , idet han udtaler : „Permettez moy , Sire ! que je baise le main de Votre Majesté et le Bord de Votre Habit Royal ! Deres Kongelige Majestet vilde allernaadigst tillade mig , at kysse Deres Haand og Søm - men af Deres kongelige Kappe . " Men efter disse Anstrengelser føler han sig tørstig , og det tillades hans Amme at komme ind i Gemakket og give ham Bryst , i Hoffets Paasyn . Kongen forestiller ham imidlertid for sin Dverg og forlangte , for at udforske hans Forstand , at høre af ham , hvad han vilde fælde for en Dom om denne Dverg . Vor lille Patteglut betragtede Dvergen en Minutstid imedens han laa og pattede ; derpaa rejste han sig og sagde „C ' et un petit Garcon . Det er en liden Dreng " . Men her var han ikke heldig , for Drengen var 30 Aar gammel . Triumfer fejrede han derimod som Numismatiker og Ken - der af Medailler og Ordener , som Kongen viste ham , med dertil hørende historisk Oprindelse . Han gennemgik derpaa for Kongen det menneskelige Skelets Anatomi , i alle Dele , og fordybede sig med ham i de danske Kongers Genealogi , i al - mindelig Jordbeskrivelse og i den kristelige Dogmatik , alt til 60 MØLLEN stor Undren for Hofetaten , hvoraf det maa formodes at mange hørte om disse Kundskabsgrene for første Gang . Det lærde Barn besøgte Hoffet endnu en Gang siden , ved hvilken Lejlighed han underholdt deres Ekscellencer Hr . Ge - heimeraad og Vice - Gouvernør i Norge , Hr . Wiebe , tilligemed Admiral , Kammerherre og Stiftsamtmand Hr . Gabel , om geo - grafiske Emner . Han følte sig den Dag i særlig Grad ved Kræfter , spadserede omkring paa Gulvet , og da en af Her - rerne rakte ham sin Stok , for at han skulde støtte sig ved den , greb han den og førte den i en barnlig Tilskyndelse mellem Benene som en Kæphest og red sig en Tur Gemakket rundt , idet han lystigt erklærede : „Equitabo in arundine longa , jeg vil ride paa en Stok " . Det er det eneste Eksempel hans Bio - graf har paa at den lille gamle Mand som Offer for et for - fløjent Indfald bar sig ad som en Dreng . Aaret efter var Lyset brændt ud . , Den sidste Dag han levede hedder det , „at da hans afmægtige smaa Ben bleve derefter om Aftenen røgede og opvarmede med Kraften af vellugtende Urter , saae han dybsindig og eftertænksom paa den deraf op - stigende Røg , og lod sine Øjne følge de krusede Bølger , som deraf opstigede i Luften , indtil de allesammen vare forsvundne , hvorhos han udlod sig med disse Ord : „Ja , Vita nostra fumus . Vort Liv er en Røg . " Forinden havde han taget Afsked med Livet og for sidste Gang betragtet det kære Billede han ejede af en „Dødninge - Rad " , det menneskelige Skelet , og nævnet alle Knoglerne ved Navn , hvorefter „han forlangte at man skulde legge det bort igien paa sit Sted med disse Ord : DET LÆRDE BARN 61 Mors omni ætati communis . Døden alle Folk bortkalder Og ey skaaner nogen Alder " . Han bad derpaa om at man vilde lukke hans Bøger . Men endnu efter at det var sket gennemgik han udenad lange Passager af Bibelhistorien og den verdslige Historie , som om Stemmen nu var det eneste der var tilbage af ham . Han døde Klokken halvtre om Morgenen den 27 . Juni 1725 , fire Aar , fire Maaneder og enogtyve Dage gammel . „Det afsielede efterladte Legeme , der laae nu ligesom en Hyacinth , der er visnet af Solens Hede ... " slige Ord falder det lærde Barns Biograf i Pennen ved Beskrivelsen af hans sidste Timer og Død . Christian von Schøneichs Bog er skrevet i Tidens skruede , højtravende Stil , og indenfor dens pietistiske Horisont ; men han har været en ganske habil Iagttager , ikke uden en vis naturhistorisk Nerve , og af en egen Haardnakkethed i Forføl - gelsen af et Tema ud i de sidste Enkeltheder . Trods et antikve - ret Sprog og en nu forladt Tankegang er Bogen et Dokument . Nogen Forklaring paa Vidunderbørns mærkværdige cere - brale Evner , Regnekunstnere som ogsaa vor Tid har kendt , i Stand til at multiplicere sekscifrede Tal i Hovedet , har ikke en Gang vor Tids Videnskab ; her er Gaader det er forbeholdt en anden Tid at løse , hvis de kan løses . Om Christian Hen - rich Heinekes monstrøse Hukommelses - Anlæg er der ingen Grund til at tvivle , han har været et Prodigium af den Art der , mindre sygeligt og i en afgrænset sproglig Retning , viser sig for Eksempel hos Rasmus Rask . 62 MØLLEN Tilfældet Christian Henrich Heineke er ejendommeligt ved det skarpe Lys der falder paa enhver Hjernekapacitets Af - hængighed af Tiden og Placeringen : netop med det aandelige Indhold , der karakteriserer det attende Aarhundredes Begyn - delse maatte den lille Barnehjerne operere , og ikke med an - det , hvor meget den saa i Begærlighed efter Viden og i Huske - evne hævede sig over Gennemsnittet . En umenneskelig Tid , den han levede i , synes man nu . Et Veraab kommer fra den lille Sjæl , Smerten over at have bort - givet Livet , blot for at huske alt om det . Historisk at se tilbage paa fortoner den stakkels Homun - culus ' s Lod sig som Skolastikens sidste golde Afblomstring , inden den ny Tid satte ind , det attende Aarhundredes Tilbage - venden til Naturen . BØNDERBØRNS LEGE HER og der i tilfældig Sammenhæng , paa spredte Steder , og for Aar tilbage , har jeg berørt Bønderbørns Væsen og deres Lege , et Kuld jeg gik i Skole med først i Firserne , i en den Gang afsides og uberørt Landsdel ; det er saa længe siden , mellem 50 og 60 Aar , at Træk der staar for mig som ganske præsente vel nu er blevet Kulturhistorie , saa at det gaar an at samle nogle af dem paa et Sted , om man vil som Supplement til en Skildring af Landbrugstypen i Jylland for et halvt Hundrede Aar siden , før Andelsbevægelsens Tid , som jeg nylig har leveret andet Steds , med personlige Erindringer som Kilde . Selve Almueskolen jeg gik i sammen med Bønderbørnene kan det have sin Interesse at oplyse noget om nu . Børnene gik kun i Skole hver anden Dag , Begynderne , „den lille Klasse " , for sig den ene Dag , de ældre , der gik i Skole til de skulde konfirmeres , „store Klasse " , for sig den anden ; til Gengæld gik Piger og Drenge i samme Skole , hvilket man længe har haft Betænkeligheder ved i Byerne . Skolestuen havde to lange Borde med Bænke , ved det ene sad Pigerne , ved det andet Drengene , ligesom Fordelingen af Kønnene i 64 MØLLEN Kirken . Hvis man nærmede sig Skolen paa en Dag hvor den lille Klasse havde Timer var det som om hele Huset durede , Børnene der stavede og læste højt allesammen paa én Gang , ligesom i Bjørnsons „En glad Gut " , Øjvinds første Skoledag , hvor „en forfærdelig Sur som af Kværnhuset hjemme stod imod dem , " Bjørnsons henrivende Skildring af en norsk Al - mueskole ; jeg har aldrig kunnet læse den uden at den næsten falder sammen med de Erindringer jeg selv har fra min første Skoledag i Jylland . Mange Aar efter har jeg i Cairo hørt et saadant Sur fra et Hus , som om det var selve Murene der var levende , og set smaa Muhamedanerbørn sidde inde paa Gul - vet og messe i Kor , en Lyd der vakte begravede Minder til Live . Hvad vi lærte ? Ja , Stammen deri var jo Balslevs Katekis - mus og Bibelhistorie , som man stykkevis lærte udenad , og jeg kan da virkelig Skriftstederne endnu ; dertil Salmevers , som memoreredes , og hvis Mening først gik op for En en Snes Aar efter . Et mere verdsligt Fag var Indenadslæsning af Læsebogen , højt , efter Tur ; her maa man erindre at Børnene ellers talte Dialekt og gennem Læsningen opøvedes i Høj - dansk . Jydske Bønders Højdansk var noget for sig ! Jeg er undertiden bleven mindet derom ved norsk Teatersprog i sin Tid , det havde ogsaa en egen Mundrethed , med dansk Kulør paa . Undervisning i Skriftlæsning gaves i Almueskolen , be - synderligt nok , en Bog med Prøver paa forskellige Haand - skrifter som der læstes op af . Har man haft det Fag i andre Skoler ? Historie og Geografi derimod , Naturhistorie , eller Sprog , laa udenfor Almueskolens Plan og forblev derfor luk - kede Verdener for Bønderne siden efter endt Skolegang . BØNDERBØRNS LEGE 65 Hvem skyldtes egentlig Skoleloven paa det Tidspunkt ? Hvor - ledes forholder det sig nu ? Skrivning og Regning øvedes paa Tavle , som man spyttede paa og tørrede med Albuen , naar nye Kolonner skulde prentes op . En Time ofredes paa Hovedreg - ning , for nogle en nyttig Øvelse i at operere uset med Blyant og Papir under Bordet ; hvornaar har Skoledrenge ikke levet Livet farligt ? Paa Pladsen udenfor Skolen , der gik i ét med den bare Mark , stod „Klatreværket " , en Galge med Glatstang , Knude - tov og Rebstige , der kunde minde om de kinesiske fritstaa - ende Mindeporte , og som var at se i sin Tid udenfor enhver Landsbyskole i Jylland . Gymnastik var ikke Bønderbørnene baaret i Blodet , fortvivlet krympede de Tæerne i Strømpe - sokkerne , naar de skulde til Vejrs . Og her paa Pladsen , hvor Græsset var afhøvlet til den bare Muld , vilde man uvæger - ligt finde to Mursten stillet paa Kant Side om Side : her spil - ledes der Pind i Frikvartererne . Ofte siden har jeg fra Toget øjnet de to sidestillede Mursten paa Pladsen udenfor en Landsbyskole , og tænkt mit derved . Pind spilledes , og spilles sikkert endnu paa Landet , et gam - melt simpelt Spil , hvis Regler er de fleste bekendt . Et eller andet Sted for Aar tilbage , Pressens Magasin , 1917 , finder jeg , har jeg gennemgaaet Spillet og foreslaaet at hæve det til en national Sportsgren , det indeholder lige saa værdifulde Idrætsmomenter som f . Eks . Baseball eller Kricket , om de blev udviklet . Pind spillede vi Barndommen igennem . En Spillepindkæp , som en af os engang stak ned i Randen af en Eng , hvor vi havde spillet , og glemte der , genfandt jeg Aar efter som en stor kraftig Pil , Kæppen havde slaaet Rod , lige - 66 MØLLEN som Arons Stav , og var blevet til et løvet Træ . Det er nok en gammel Pil nu , hvis den eksisterer mere . Foruden Pind spillede vi „So i Hul " , en landlig simpel Form , som sikkert er af meget gammel , maaske oldnordisk Oprindelse , og som i England har udviklet sig til saavel Hockey som Golf . Det spilledes med Krogkæppe ( Hockey , hook , Krog ) af to Partier , hvoraf det ene søgte at drive Bol - den i et Hul i Jorden , medens det andet forsvarede Maalet , og var et animeret Spil , hvor Modstanderne ikke betænkte sig paa at bringe hinanden til Fald ved et rask Greb om Ankelen med Krogkæppen . Bemærkelseværdig var Bolden . Nu efter saa lang Tids Forløb staar den for mig som en Antikvitet ; jeg har ikke set et Eksemplar siden og ved ikke om den kendes mere paa Landet . Den var af Haar , og vi tilvirkede den selv , den eneste Slags Bold der kunde taale den Medfart den fik , naar vi spil - lede „So i Hul " . Det var en massiv Filtkugle , haard og tung , og alligevel med en vis Elasticitet , den kunde taale at ligge ude en Vinter og var lige god for det , naar man fandt den næste Aar efter Tøbrudet . Vi lavede Boldene af Ko - eller Hestehaar , som vi plukkede af Dyrene , naar de fældede , lutter korte , lige lange Haar , saa mange at de fyldte som en hel Stak paa en Bordplade , efter at være „teset " , omhyggeligt plukket fra hinanden , næsten Haar for Haar . Den løse Stak favnede man med Armene og pakkede den sammen paa Bor - det til den begyndte at antage Kugleform og lod sig rulle i Hænderne . Med dette blev man ved til den var bragt ned til almindelig Boldstørrelse og saa fast at den kunde staa for Slag , om det saa skulde være med en Hammer . Jeg har haft BØNDERBØRNS LEGE 67 en Bold hvortil Haarene var taget fra en Fuks , den var af en smuk serumrød Farve . Det efterlyses herved om Haarbolde kendes mere paa Landet . Var det ikke noget at prøve for mo - derne Idræt , hvor man betjener sig af saa mange indførte Redskaber , en god uopslidelig , hjemmegjort Haarbold ? * ) 1 den Landsby jeg er fra kendte man ikke til at købe noget ; hvad vi skulde bruge fabrikerede vi os selv . Om det saa var Snor til vore Drager spandt vi den med egen Haand , sad stille Timer oppe paa Loftet , i en kold Atmosfære , som lug - tede af Katten , der havde været i Halmen , og tvandt Snor med en trapezformet Ten , egen Tilvirkning , af Fibre som vi halede ud af kasserede Sække . At købe Sejlgarn kom ikke i vor Tanke . Man siger at man lever saa længe at man faar alle sine Ønsker opfyldt , ét vil jeg dog aldrig faa opfyldt , at eje et stort fedt Nøgle Sejlgarn , Murersnor , heftigt eftertragtet , som man ser dem i Skibsekviperingsforretninger , for det stiller jo ikke et gammelt hedt Drengebegær at gaa ind i en Butik og købe et Nøgle Sejlgarn nu . Men med den Snor vi selv lavede fløj vi med Drager lukt ind i Himlen i Paaskeblæsten ; der var mange Knuder paa det sammenflikkede Garn , men det fik „Lærkerne " til at blinke des mere , naar vi satte dem op ad Snoren og Blæsten førte dem til Vejrs . Til Limning af Dra - gerne brugte vi Gær . Gjaldt det Bueskydning om Foraaret maatte Ingredien - serne samles sammen , en Pilegren fra Baghaven , hvor Hær - værket ikke faldt i Øjnene , Skov havde vi ikke i Nærheden ; * ) Haarbolden viste sig , da dette fremkom , at være saa glemt at jeg paa Opfordring maatte gøre en til Folkemuseet . 68 MØLLEN Rør til Pilene trak vi ud af Naboens Tag , bag Længerne , hvor vi ikke blev set , og Beg skaffede man sig i en Vognport , hvor man vidste sig sikker inde imellem Hjulene , mens man gra - vede den hærdede Vognsmørelse ud af Kransen omkring Navet . Hvad har lugtet saa stærkt og tilfredsstillende nogen Sinde siden ! Med Hyldebøsser gjorde vi os frygtet , vi skar dem saa store og lange at Ladestokken lod sig stemme mod Skulderen som en Kolbe , saa at de kunde affyres med Sigte som et Gevær . I Stedet for Kork , der var for let og kun gav Skrald , brugte vi Tolde af tygget Blaar , der holdt Sigtet og slog nederdrægtig haardt . Smaa snilde Hyldebøsser kan iøv - rigt ogsaa laves af en Pennepose , som man forsyner med Prop ved at presse den gennem en raa Kartoffelskive , vi kaldte dem Kartoffelbøsser , de gav et artigt lille Smæk inden for Afstanden i en Stue . For vor Musik sørgede vi selv , i simpleste Form et Græs - blad mellem Fingrene , hvormed man blæste Kykkeliky , et Signal der hørtes om Foraaret , eller et Led af et friskt Havre - straa , som man forsynede med en Tunge under Knæet og en Række Huller , tilnærmelsesvis stemt i en Skala , det gav en blød nasal Tone . Af et Vers hos Shakespeare : When shep - herds pipe on oaten straws ... Hyrden , der spiller paa et Havrestraa , ser man at Instrumentet har en vid Udbredelse og nok er lige saa gammelt som Kornsorterne . Pilefløjter skar vi naturligvis , den simple med een Tone , men ogsaa en mere udviklet , et Barkrør frigjort helt af Grenen og med et Stem - pel i , som de Swanee - Fløjter der for nogle Aar siden kom i Handelen . Pilefløjterne led af den Skavank der mærker saa meget af hvad Tiden har Indflydelse paa , de gav kun Tone saa længe de var grønne . BØNDERBØRNS LEGE 69 Varigere var Skalmejen , som vi lavede ved at flække et Stykke magert Træ paa langs og hule Halvdelene ud , med en Lamel til at gabe over som paa en Klarinet , i Virkeligheden Klarinettens Urtype , hvorpaa Delene blev bundet sammen og forsynet med Huller . Instrumentet gav en Lyd som af en brægende Ged , man blev jaget ud af Huset , naar man vilde give et Nummer paa det , de Voksnes noksom kendte Ubil - lighed , og maatte fortrække ud under aaben Himmel med sin Musik . Fjernt i Kærene gik det an at bruge Skalmejen . Her var den Hyrdedrengens Trøst . Denne vor Ven og Skolekammerat besøgte vi paa hans en - somme Post , hvor han gik mellem Høvederne i en gammel aflagt Frakke , der hang om ham som paa et Fugleskræmsel , og deltog i hans smaa Forehavender , en lille sindrig Vand - mølle han havde gaaende i en Bæk , hans Snittearbejder , hans Hule ind i et Dige . Saa tuskede man Kniv , efter at have prø - vet Eggen ved at føre den ene mod den anden og se hvilken der efterlod et Hak i hvilken , en haard , men afgørende Prøve for Staalet , som nogle af os da har maattet gennemgaa siden i Livet . Man maatte ikke gaa , naar man besøgte Hjo ' ren , paa solløse Efteraarsdage , han fandt paa stadig nye Handler , var saa engleblid , bare man vilde blive , og naar man saa endelig maatte gaa blev han staaende fattet mellem Tuerne og saa vennesæl efter en , paa samme Sted , til man var langt borte og den ensomme Figur synede som en Støtte mellem brogede Kreaturer ude i Kærene under Bygerne . Paa Fjerdingsvejs Afstand hørte man det hvælde fra Kæret , en fjern melodisk Hujen , det var Hjo ' ren , for hvem Forladthed og Vind og Vejr blev til Sang . Blichers Vise i jydsk Mundart om Mads Doss og Mett Kølvro , som ikke staar i „E Bindstow " , men i Fortæl - 70 MØLLEN lingen „Kærlighed paa Dagvognen " , træffer Hyrdedrengens Kaar , Virkeligheden og Tonen deri . De smaa Mænd , der allerede i 8 — 10 Aars Alderen var mærket af et Ansvar , lodne i Panden og med frostbidte Øren , for de blev jo sendt i Marken fra de kunde krybe , hvor de staar tydeligt for mig , som et Folk jeg har kendt , og som aldrig skal træffes mere . Man skulde være en af dem for at vide noget om dem , overfor Fremmede var de fornaglede og stive som Træ , men fulde af Liv og ganske fremsagte , naar de var sig selv . Drengene var dengang endnu klædt i alle Træk som de Voksne , lange Bukser , Vest , Trøje og Lue , de lignede smaa gamle Mænd og gjorde derfor et paradoksalt , alfeagtigt Indtryk , naar de pippede op i Diskant . Deres Lyst var Tuskhandel ; ingen Ting fornyede Sjælen som at skifte Ejen - dele , og om muligt tjene paa Byttet . Ellers var det naturligvis Styrkeprøver der optog dem , som hos alt spirende Mandkøn . Den fornemste Styrkeprøve var „Armtaget " . Nu da jeg ser tilbage paa en totalt svunden Tid staar det mig klart at Kampmaaden var en egen Type , vistnok af meget gammel Oprindelse , formodentlig nu ganske glemt , efter at Boksning og Brydning er trængt ud ogsaa paa Landet ; jeg har ikke set Kampmaaden beskrevet noget Steds . I Skolen øvede vi den i Frikvartererne , efter de Voksnes Mønster , for det var den Maade Karlene afgjorde deres Mellemværender paa , den ene - ste Form for Tvekamp de kendte . Selv ældre værdige Stor - bønder , der var bleven hede i Hovedet paa Markeder og uenige , kunde man se gaa til Side ud paa Agrene og lade det komme an paa Armtaget hvem af dem der var den overlegne , indtil en af dem var kastet . Det var sidste Instans . Man sloges BØNDERBØRNS LEGE 71 ikke for at gøre hinanden Skade ; naar det havde vist sig hvem der var den stærkeste var Striden endt . Det var ikke Livtag man tog med hinanden , men netop Armtag , man fattede hinanden gensidigt øverst ved Skuldrene og søgte at kaste hinanden omkuld , en Anspændelse der for - udsatte ikke Kræfter alene , men Viljestyrke og Omtanke ; man kunde se et Par Kæmpende , der var jævnt lige stærke , rokke længe anstrengt paa samme Sted , indtil den ene af Par - terne pludselig blev hvirvlet om i hele sin Længde paa Mar - ken , maaske den man mindst havde ventet , for det var For - sættet , noget i Karakteren , der var det afgørende . Den der var kastet erkendte sig overvundet , rejste sig og gik . Unge behændige Folk kunde ligefrem løfte hinanden fra Fodfæstet i Armtaget , saa gjaldt det om at faa Benene ned paa Jorden igen , ligesom Antæus , med vidt spredte Ben , for ikke at blive slynget ud af Ligevægten . Der krævedes Spænding af Musku - laturen ned gennem hele Kroppen , Følsomhed for Finter og Hurtighed for at bestaa Styrkeprøven . Egentlig var det jo en fornem og proper Maade at afgøre en Stridighed paa ; det faldt aldrig nogen ind at krænke Reglerne , om man saa var aldrig saa forbitrede paa hinanden . Naar Slagsmaal blev blodige drejede det sig om Personer udenfor Bøndernes Kreds . Jeg skulde tro gammelnordiske Begreber laa til Grund for Arm - taget . Man legede gerne i Engene , naar man traf hinanden om Søndagen , der yar blød Bund , hvor man kystede Korre , sprang Buk , øvede sig i at rejse sig op fra liggende Stilling med bagbundne Hænder og Fødder , og hvilke andre smaa beskedne Kunster man kendte . 72 MØLLEN Smaapigerne havde ikke mange Lege , næppe nok med Dukker , bortset fra en syet Ting uden Ansigt , som blev slæbt i Støvet af de helt Smaa , som man kan se paa et Billede af Hans Smidth ; de blev jo sat tidligt til Arbejde og gik til Haan - de , trak Kreaturer hjem , en Stump paa fire - fem Aar , der høj - lydt kommanderede et Kobbel dumme Køer ; ellers gik deres Lege som sædvanligt hos smaa Kvinder ud paa at eftergøre hvad der engang skulde blive deres Gerning , naar de blev store . De elskede „Stads " , Farver , og havde deres Gemmer med smaa Kostbarheder , et Stykke Sølvpapir , Mærker , et og andet kulørt Baand . Al deres Pynt var en Krumkam , hvor - med de holdt Haaret fra Panden . Man var nøjsomme paa Landet , endnu ikke naaet af Vare - lavinen fra Byerne . Forbud derpaa var en Bissekræmmer fra Viborg , der hed Pjalt - Poul , som hvert Foraar indfandt sig paa Egnen og opkøbte Klude og Ben , imod smaa Kramvarer af en Kiste han bar paa Hoften . Den var i flere Fag , som kunde løftes op , hvert inddelt i flere Rum , med Knapper , Knive , Naale , Hægter , Fingerbøl , smaa Spejle , Ringe , Mund - harmonikaer , et Udvalg nær op ad hvad Opdagelsesrejsende fører med sig til de Vilde i Afrika , ikke den Ting Hjertet ikke begærede , og aldrig har Etagerne i et Magasin aabnet sig mere blændende , aldrig Kvindernes Øjne skinnet mere uvant , end naar Pjalt - Poul indfandt sig med sin Kramkiste og sit Alen - maal dinglende fra Knaphullet . Penge kendte vi ikke , uden faa Toører , nødvendige for at spille Klink . De havde forskellig Valuta , om de var svenske , norske eller danske ; en „Norsker " gjaldt mest , vistnok fordi den forekom sjældnest . Saa i alt hvad der gjaldt vore Lege og Fornødenheder var vi henvist til egne Hænders Arbejde . BØNDERBØRNS LEGE 73 Om Vinteren dyrkedes Isens Glæder , i Form af Glideba - ner , hvor man tog Tilløb og skred i Kø ; her kom Træskoene med Jernbeslag godt ind ; Skøjter kendte Bondeungdommen ikke . Derimod gjorde man sig smaa Slæder med et Beslag under af Hegnstraad , ikke større end at man lige kunde staa paa den med begge Fødder og stange sig frem med en Pig - kæp ; ganske samme Form for at glide paa Is har jeg set an - vendt af Drenge i Kina . At gaa i Vandet om Sommeren laa Bondeungdommen fjernt , i min Tid . Det vilde have medført Nødvendigheden af at klæde sig af , de smaa Mænd stod vandsky paa Afstand , i svært Vadmel paa brændende Julidage , og saa til , naar andre forvovne Individer blottede Raden og dyppede sig i Tørve - graven . Havde man spurgt dem hvorfor de ikke vilde i Van - det er jeg sikker paa de vilde have svaret med en Vending , der kom igen i Jylland saa ofte man stillede sig forsigtigt til ukendte Ting : at „det kunde ikke betale sig " . De var vise smaa Mænd . Nu er Bondeungdommen nok anderledes . MANDEN I BRØNDEN 1 — 1 — 1942 DET alle tænker paa er det eneste der ikke kan omtales , nu Tiden svinger fra et fuldbragt Aar over i et nyt vi ikke kender , i et historiedannende Tempo Verden ikke før har kendt , og som Ingen kan forudse Udfaldet af . Takt forbyder at ytre sig om et Opgør man ikke har Indflydelse paa , og hvor kun Vaabnene taler . Her i Landet har der været Enighed om at vende Blikket fra det Nærværende imod Landets Traditioner , i Haab om et fast Holdepunkt udenfor Begivenhedernes uundgaaelige Af - vikling , ligesom man i et Iltog lader de strømmende nære Ting passere forbi og ser langt , ud imod den forholdsvis ro - ligere Horisont . Bestræbelsen kan nok minde om det mørke - rædde Barn der taler højt med sig selv paa Vej over Loftet . Dog hvor skulde vi finde Fodfæste uden paa den Jord vi staar paa og med de Forudsætninger for vort Væsen vi fører med os fra vore Fædre ? Ikke fra Telegrammerne eller fra Radioen tager man da sin aandelige Næring , skønt man underkaster sig den som en daglig Straf , men fra Tiden , det lange Aandedræt i den , det der staar fast fra Fortid af , og som man haaber paa Virk - ning af ogsaa i den Tid der kommer . MANDEN I BRØNDEN 75 I Bøgernes Verden har Tiden nedlagret sig . Ikke uden Følelse af at være bleven en Fange mellem sine Reoler ser man sig om paa sine Bogrygge , der paa en egen fysiognomisk Maade taler til en og fastholder Aarenes Flugt , og som før gaar man til Bøgerne for at spørge dem og rette Tanken op , selv om det ikke netop er Verdenssituationen man drømmer om at analysere , end sige give Karakter , den afvikler sig udenfor Bøgernes Verden . Det svundne Aar har staaet i Tilbageblikkets og de natio - nale Minders Tegn . Kollektiv Hukommelse bevæger sig gerne i Spring , med Intervaller , ligesom Maalerlarven , man mær - ker sig Mindeaar , med Forkærlighed for hele , runde Tal , Jubilæer , skønt hvad der er passeret i Mellemtiden kan have været det egentlige . For Aarsskiftets Vedkommende falder det naturligt , det er en 365 Døgns Mindedag , Jorden har til - bagelagt en Rundgang omkring Solen , og vi gaar mod Lyset igen her nordpaa ; med Grund fejrer vi Solhverv . Yndet er Hundredaarsintervallet ; det vil her altsaa sige Overgangen fra 1841 til 42 . Hvad førte Tidehvervet i sit Skjold dengang ? Hvad fik man Ende paa , og hvilken Sæd saaede man , som man kan sige har sat Blomst nu hundrede Aar efter . Ved at støve i mine Haandbøger og Kilder finder jeg at Morse Aaret før 1841 udtog Patent paa den første Telegraf , en Begivenhed der satte sig Spor i H . C . Andersens Even - tyr , som begyndte at se Lyset i disse Aaringer . Hvad mon han vilde have sagt til Radioen ! Daguerreotypien gjorde et Frem - stød paa den Tid ; de smaa Miniaturer paa Metalplader med 76 MØLLEN et forsølvet Skær man endnu har i Familjerne bevarer Da - tidens Træk , værdige Mænd med Halsbind og meget Haar ved Ørene , borgerligt udseende Damer med Kysehat og vidt - løftige Ærmer , vore Bedste - og Oldeforældre , og Juveler af fotografiske Dokumenter nu . Hvad kom der ikke af disse første Fotografier — Filmen , Biografen ! For at nævne Flyve - maskinen , vor Tids tredje Under , saa fabulerede Ørsted og H . C . Andersen derom , hver paa sin Maade , H . C . Ander - sen i et Fremtidssyn , „Om Aartusinder " , forsynet med en højst mærkelig Illustration af Vilhelm Pedersen , der foregriber Flyvemaskinen næsten saadan som den er kommen til at se ud . „Luftskibet kommer , " skriver Eventyrdigteren ; „det er overfyldt med Reisende , thi Farten er hurtigere end til Søes ; den elektromagnetiske Traad under Verdenshavet har allerede telegrapheret , hvor stor Luftkaravanen er . Alt øines Euro - pa — — — " . Tegningen burde staa som Vignet for hvad der har spøget i Hovederne og er bleven til Virkelighed i disse forløbne hundrede Aar . Den unge Dronning Victoria af England bliver gift med Prins Albert af Sachsen - Coburg i 1840 . Deres første Barn Victoria , senere Kejserinde af Tyskland , blev Moder til Wil - helm den II . Napoleons Lig hentes hjem fra St . Helena og bi - sættes i Mausoleet i Paris . Beau Brummel , Englands første Gentleman , som kun brugte et Halsbind én Gang , efter at have kasseret 25 , til Sløjfen sad som den skulde , dør samme Aar . Paganini dør . Agassiz lægger med sit Skrift „Etudes sur les glaciers " Grunden til vor Viden om Istiderne . I „Annaler for Nordisk Oldkyndighed " for 1840 — 41 slaar Worsaae til Lyd for Undersøgelsen af Gorms Høj i Jelling ; MANDEN I BRØNDEN 77 den har fundet Sted nu lige hundrede Aar efter . Det er da ikke alting heller man har et farligt Jag med . Straks i Begyndelsen af 1841 besætter England Hongkong . En udvidet Missionsvirksomhed paafølger i Kina , samtidig med at Livingstone forkynder Evangeliet for de Indfødte i Afrika . Frankrig udbreder Katolicismen til Algier . I Amerika fører man i Begyndelsen af Fyrrerne gennem blodige Felttog Korset til væbnede indianske Stammer i Vesten . Ved samme Lag indføres Brugen af Frimærker . Lermontof dør 1841 , dræbt i Duel . Han var Russer , men hørte til det unge Evropa , en Skole af internationale Digtere der var stærkt præget af Byrons revolutionære Gebærde , hvoriblandt ogsaa en Række Navne i Tyskland , en Efterbølge af hvad der i det attende Aarhundrede førte til Revolutionerne i Frankrig , og med Tendenser som siden fandt Udtryk i Kon - stitutionerne i det nittende . Bevægelsen lader sig ikke drøfte i Enkeltheder i Øjeblikket . For Ruslands Vedkommende kan det siges at den er gaaet som en rød Traad gennem Rigets nyere Udvikling . Selv et ganske overfladisk Blik paa Forholdene omkring 1841 bibringer Forestillinger om at Grunden her er lagt til en Spænding , som ikke er afsluttet i vor Tid endnu , hundrede Aar efter , og som i en Henseende er den samme den altid har været , nemlig deri at Udtalelser derom er forbeholdt de engagerede Magter , og ingen andre end dem . I et gammelt Bind af Oehlenschlägers Digte , der bærer Spor af at have været i Hænderne paa flere Generationer , og hvori jeg finder Mærker fra Rejser hvor jeg har haft Bogen 78 MØLLEN med , en presset Torskemund plukket ved Cheops Pyramide , en Hyrdetaske fra Jerusalem , samt en lille Tegning af et Jule - træ en lille Dreng en Gang gav mig med , da jeg skulde paa Langrejse ; heri slaar jeg op paa et gammelt allegorisk Digt , „Manden i Brønden " , der er en Oversættelse fra Friederich Ruckert , som igen havde Stoffet fra en østerlandsk Fabel , samme Overlevering sagtens som den hvorfra 1001 Nats Eventyr stammer . Indholdet deraf er at en Pilegrim i Ørkenen kom i Livsfare ved at hans Kamel blev uvan og stræbte ham efter Livet , saa at han maatte flygte for den ; og saa skarpt forfulgt var han af det rasende Dyr at han , da han i yderste Øjeblik naaede en Brønd , sanseløs styrtede sig i den , for at undgaa Dyrets Tænder . Som ved et Mirakel slap han for at falde i Vandet i Brøn - den , for halvvejs nede groede der en Brombærbusk ud mel - lem Stenene i Brønden , i den fik han fat og holdt sig oppe ved den . Mens han hang der saa han at en Drage lurede nede paa Bunden af Brønden med opspilet Gab : hvad der havde ven - tet ham , foruden Druknedøden , hvis Brombærbusken ikke havde standset ham i Faldet ! Og der svævede han nu , med Dragen under sig i Dybet og det hæslige Kamelhoved med Tænder i som en Harve ovenfor Brøndkarmen mod den blaa Himmel . Han havde et godt Hold i Brombærbusken , skønt den stak ; men da hans Øjne faldt paa Buskens Rod opdagede han til sin Skræk at to Mus , en hvid og en sort , af al Kraft gnavede paa Roden ; det var til at forudse at den om føje Tid vilde give efter , og at han vilde styrte ned i Dragens aabne Gab . MANDEN I BRØNDEN 79 Saa ivrigt arbejdede Musene inde ved Roden at Jord og Grus løsnede sig og faldt ned i Brønden , og hver Gang det plaskede i Vandet aabnede Dragen et skællet Øjenlaag og saa op paa Byttet , der før eller senere vilde tilfalde den . I denne haabløse Situation opdagede Manden at Brombær - busken hang fuld af dejlige modne Bær ; og uden at lade sig hindre deri af den brølende Kamel foroven , og Dragen som lurede forneden , eller Musene som truede den Gren han sad paa , spiste han sig et Livfuld Brombær . For Brombær er Brombær . Digtet slutter med en Udlægning af Allegorien , og her vil vi citere Digterens egne Ord : Du spørger : Hvo var denne Giæk , Der glemme kunde rent sin Skræk ? Saa viid , min Ven ! Den Mand est Du . Hør Fabelens Udtydning nu . See : Dragen dybt paa Brøndens Bund — Er Døden , med udspilet Mund ; Kamelen hist , hvis Harm udbrød , Er Livets Angst og Livets Nød . Paa svage Green , som dig er givet , Du svæver mellem Død og Livet . De To , som Hækkens Rødder gnave , Som Dig i Brønden vil begrave , At Døden snart kan faa dig fat — De Muus , min Ven ! er Dag og Nat . Den Sorte nager halv forborgen Dit Træ , fra Aften indtil Morgen ; Fra Morgen indtil Aftentide Arbejder ligerviis den Hvide . Og midt i denne Qual og Brøst Dig lokker Livets korte Lyst ... Ja , ikke sandt , er det ikke saadan du er hængt op ? REJSER PAA STEDET Dyrehavsbakken . SKAL man tænke nyt maa man sanse nyt , har jeg engang udtalt . Det vil sige , vil man forny sig maa man rejse . Og er Landene lukkede nu , saa bliver der ikke andet tilovers end at rejse paa Stedet , indad og nedad i Tiden . Med det for Øje steg jeg ind i en lille bekvem Vogn , der udgjorde Del af et Tog , nærmest som en Række Tipvogne , og som gik paa Skinner , vi var flere Passagerer , hvoraf Halv - delen Damer . Derefter satte Toget sig i Bevægelse , meget jævnt rundt i en Kurve , og umiddelbart efter opad , en lang brat Stigning ad en smal Tømmerbro , der tilsyneladende gik lige ind i Himlen , og hvor Vogntoget hævede sig ved Maskin - kraft som en Elevator , til det var over Toppen , mens de store svulmende Bøgekroner samtidigt sank som en mægtig grøn Dønning , vi var oppe over Trætoppene og saa et Øjeblik ud over Dyrehaven som fra en Flyvemaskine ... Ja naturligvis , det er Rutschebanen paa Dyrehavsbakken man gør en Rejse paa Stedet med , Aarstiden og Traditionerne der har gjort sig gældende , Juni og Skærsommer , omkring REJSER PAA STEDET 81 Skt . Hans , man har forladt de „qvalmfulde Mure " og er taget i Skoven . Som i et Fugleperspektiv overser man Dyre - havsbakken og alle de poetiske og københavnske intime Min - der der knytter sig dertil . Aar er gaaet , jeg ved ikke hvor mange , siden jeg sidst var paa Dyrehavsbakken . Selve Skt . Hansaften har jeg kun været der en eneste Gang , da jeg var ung Student , dygtigt længe siden , Besøget fristede ikke til at komme der siden . Men en almindelig Hverdagsaften fortryder man ikke at tilbringe paa Bakken . Mellem hver Gang man har været der er Dyrehavsbakken bleven en anden , den er nu et rent Coney Island , i mindre Stil , af den gamle Teltlejr er der bleven en By med faste Huse omkring et Torv i Midten , med Trækronerne som Ku - lisser i Baggrunden , Indtrykket nærmest at man er i et Tivoli , forflyttet ud paa Landet . Saa naar man nu tager i Skoven har man bare ført Byen med sig . Den gamle Bakkeidyl , der er hævet op i Poesien , den na - tionale Guldalderglans som endnu staar om Oehlenschlägers Skt . Hansaften - Spil , motiveredes af Helligkilden og de Mar - keder med alskens Gøgl der fandt Sted her ved Midsommer - tid , oprindeligt vel Solhvervsfester i en fjern hedensk Tid . Et Træk fra Holbergs „Kilderejsen " taler derom , i Intermediet der giver Anvisning til Optrinene i anden Akt , en Fremstil - ling paa Scenen af Folkelivet paa Dyrehavsbakken paa Hol - bergs Tid , der blandt andet omfatter Bønder „som gaar Som - mer i Bye , med Faner og Mundering og Maigrene . " Ellers tales der om „Ryttere og Fodfolk med Spande , Krukker og Bouteiller " , til at hente Vand ved Kilden med , „gamle Kjel - 82 MØLLEN linger , alle med differente vanskabte Masqver gaaende med deres Krykker efter Tacten og Krukker hængende ved Siden . " En blind Mand der spiller paa Violin forekommer i Kilderej - sen , ligesom i Skt . Hansaften - Spil , uadskillelig ogsaa fra Mar - keder i Jylland i sin Tid . Men Kilden har været det egentlige Maal , mens Almenheden endnu troede paa dens Kraft ; andet - steds , oppe ved Helene Kilde i Tisvilde , holdt denne Valfart af Syge og Krøblinge sig helt op til vor nærmeste Tid , ikke længere siden end at Henrik Cavling skrev et Rejsebrev derom , som endnu huskes . I Oehlenschlägers Billede af Folkelivet paa Dyrehavsbak - ken hedder det at Vandstraalen ved Kilden var af en Arms Tykkelse : Her springer langt fra Qvalm og Larm ved Sang af Nattergalen , den tykke Straale , som en Arm , fra Høien ud i Dalen . Da har Morænebakkerne i Dyrehaven endnu indeholdt rige - ligt med Vand ; siden tørrede Kilden mere og mere ud , to Gange i Aarenes Løb erindrer man at den er bleven oprenset og ombygget ; tilsidst kom der kun faa Draaber . Nu i disse Dage er der rejst et svært Stillads som et Boretaarn over Ste - det , med Staalrør og Redskaber , det ser ud til at man er ved at bore artesisk efter Vand , et stort kostbart Apparat , for endelig at faa Kilden til at give igen . Jo mere Traditionerne om den er steget i Volumen , jo dybere maa man ned for at faa Vand — er det ikke nogenlunde det Forhold der uafvende - ligt opstaar mellem Nutidsmennesket og Naturen ? Cavling og Dyrehaven — jeg tror jeg har talt derom før REJSER PAA STEDET 83 ved en eller anden Lejlighed , men det er noget der tør om - tales en Gang endnu , hvordan den store sværlemmede Mand stod med et Glas Vand i Haanden ved Kirsten Pils Kilde , naar vi paa Cykleture var naaet dertil , indadvendt og som fastholdt af religiøs Eftertanke , rettet mod et Mysterium med en Almuemands Oprigtighed . Han smagte og sank , betyd - ningsfuldt , og man kom til at dele hans Ærbødighed , som man i det hele taget skylder Cavling meget af den Stemning man bevarer af Dyrehaven og sjællandsk Natur , som man fik aabnet Øjnene for i hans Selskab . Det store Karlfolk , der var et Nummer over naturlig Størrelse , var af en sjælden Følsom - hed og Respekt ; endnu undrer man sig , naar man i et gam - melt Brev fra ham bemærker hvordan han har ulejliget sig med at gøre sin for en Journalist mærkeligt læselige Haand - skrift endnu tydeligere ved at tilføje en Tøddel bagefter her og der hvor Øjet i et 1 eller e var bleven fyldt ; det er som om Cavling kommer igen i dette Træk , som faa vilde tiltro ham efter hans Type . En Grafolog vilde næppe have fundet Sam - menhæng mellem hans Haandskrift og hans Korpus . Jeg har set Cavling sovende paa Grønsværen i Dyrehaven en Mid - sommerdag , midt i Solskinnet , han med de altid forvaagede Øjne , som undte sig fire Timers Søvn i Døgnet , og ringede ind til Bladet fra hver Telefon vi kom til undervejs ; det lange Menneske faldt da til med Jorden som en Part af Naturen , i Dyrehavens Skød . Men Cavlings Aand , den Maade hvorpaa han kunde hæve sine Øjne til Bøgene , er forsvunden fra Dyrehaven . Nu har Forlystelserne sluttet sig sammen i en Ring , med Ryggen mod Træerne , man forlyster sig , og det maa man sige 84 MØLLEN gaar harmløst af , elskværdigt , Københavneren fornægter ikke sit Naturel , man er som een Familje , hyggeligt vankende om imellem hinanden , indtagende Forfriskninger , og fordelt i Eta - blissementer , hvor Seværdigheder byder sig frem , altsammen meget borgerligt , med en ikke paatrængende Antydning af et vist frit Moment , der altid har hørt til Atmosfæren paa Dyre - havsbakken , og som heller ikke er helt fraværende i Oehlen - schlagers Skt . Hansaften - Spil ; Holberg stempler for sin Tid med den ham egne tørre Aabenhed et Begreb han kalder „Natfrøkner " . Kilden er afløst af Restauranten , svundne Dages naive Gøgl af tekniske Vidundere , Radio - Biler , hvor Øjeblikkets Savn af Benzin erstattes ligesom i en Drøm ved at man kører rundt paa en Tallerken i smaa elektriske Vogne , og manøvrerer et Rat igen , og støder lykkeligt sammen med en anden Bil igen . Besynderligt nok , en lignende teknisk Forlystelse har været kendt allerede paa Oehlenschlägers Tid , i Skt . Hansaften - Spil omtales „Manden med Vognen " og et Instrument han anbefa - ler , i gaadefulde Vendinger , der antagelig maa tydes som et mekanisk Køretøj , der kunde drives frem uden Heste . Stedet har før været upaaagtet og skal derfor citeres i sin Helhed : Laaner Øre ! Laaner Øre ! Her kan I kiøre , allersombedst , uden Hest . I kan selv være Hest . Indretningen er huul . I drejer et Hjul , saa kiører I til , saa meget I vil . REJSER PAA STEDET 85 Det er for Penge at spare , i denne Tid , da Hestene er rare . Kommer hid ! Kommer hid 1 Mekanisk Kunst ; hvis det morer Jer ei maa I kiøre omsonst . Det ser virkelig ud som om en Cykle - eller Automobil - lignende Konstruktion her har befundet sig i Embryo , om - kring 1803 ! Har man ikke faaet nok af Radio - Bilen kan man gaa i Rut - schebanerne , hvoraf der er flere , den styggeste den der kalder sig „Flying - Turns " og er mørk indeni som en Tunnel , formet som en Proptrækker eller det indvendige af en Snegl , og man raser igennem den under Følelsen af at være et Projektil der maa gennem alle Riffelgangene for at komme ud i Lyset igen . Det skal give den Følelse en Flyver er udsat for under et Spin . I den store Rutschebane løftes man til at begynde med , som foran beskrevet , op i Højden ovenover Trætoppene , hvorfra man i Farten ser Dyrehavsbakken i Fugleperspektiv ... saa gaar Toget igen i en Kurve og luftigt over en Bro , som en lang leddet og ringlende Larve , og nærmer sig pludselig en Styrtning , løber nu ved egen Kraft , Tyngden alene , og ned tordner vi , med hvad jeg vilde anslaa til 100 Kilometers Fart , et bundløst Fald , der kilder i Maven , og hvorunder man hører Damerne skrige , høje flyvende Hvin , paa Vej ned i Dybet , til Bunden er naaet , hvor ens Hoved som en tung , en anden til - hørende Genstand nikker ned mellem Knæene og man sidder som trykket sammen i Vognen i sin egen Forkortning ; saa 86 MØLLEN opad igen med al den Fart Vognen er i , en Flugt tilvejrs over en Stigning og ind i en Kurve , svævende højt oppe paa den spinkle Træbro over Kronerne — og nu ser man Dyrehavs - bakken og alting dernede for anden Gang igen , som en Fly - vers Indtryk fra Luften ... Pladsen dernede med Bygninger rundt om minder i det blændende Solskin om en spansk Provinsby , og hvis det var i Spanien , vilde man da slippe en Tyr løs dernede ; men vi er i Danmark . Man skyder lidt til Maals paa Skydebanerne , Kølleslag fra Kraftprøven høres , nu og da et Klemt oppe fra Toppen af den , naar Herkules er kommen til ; Manden med Boden fuld af Tallerkener og Porcellæn har Søgning , her øver man Hærværk med Træbolde , saa og saa mange for 25 Øre , og er lige ved at kaste sig Armen af Led i Skulderen , der er altid Trængsel udenfor den Bod . Man kører paa Kar - rusel med malede Træheste , der gaar i en Gyngen mens de valser rundt , en Bevægelse der minder om Rotationen og Re - volutionen i Himmelrummet , mens et mekanisk Musikvidun - der afgiver Musik som en Raketvogn drevet med Krudt . Over - alt fra Etablissementerne larmer mekanisk Musik fra Høj - talere ud over Pladsen , i Halsen paa hinanden , gamle slidte Travere i gigantisk Forstørring , Violintoner som fra et Instru - ment i Husstørrelse , Kattetarm i Helvede , det er det man er kommen for . Dyrehavsbakkens Traditioner tilhører Literaturen og Hi - storien , men er opslidt i Virkeligheden . At se tilbage paa fal - der Dyrehavsbakken som Myte ind under Romantikens Slægt - led ; folkehistorisk har Institutionen under sin Udvikling en REJSER PAA STEDET 87 egen Interesse som Gennemgangsled eller Indfaldsport for indvandrede Elementer , der ad den Vej som Station trængte ind i Landet , man behøver kun at tænke paa Fru Heiberg . Meget der er begyndt i Teltlejren paa Dyrehavsbakken er se - nere bleven grundmurede Bestanddele af københavnsk Bor - gerkultur . Dyrehavsbakkens Historie set fra det Synspunkt , det æstetiske har beskæftiget længe nok , skulde skrives . For en Fase deraf var Oehlenschlägers Skt . Hansaften - Spil alle - rede noget af et Stykke Reportage . Efter at Vognene paa Rutschebanen har naaet Toppen , med Udsigt over Bakken for anden Gang , gaar det igen ned , ned , en Styrtning fælere end før , med en Pukkel at komme over paa Midten , nyt Brøl af Hjulene paa Skinnerne , ny Dinglen af Hovederne , nye langtrukne Hvin i Kor af Da - merne . Det kan fastslaas at Mænd forholder sig tavse under Forlystelsesstrabadser , hvorimod Kvinder skri ' er , de samme uvilkaarligt afpressede Angsthvin sandsynligvis som dem der har kunnet høres fra vore Stamfædres Tilflugtssteder , mens de endnu færdedes som ubeskyttede Horder paa Savannen . De grønne Bøgekroner flyver tilvejrs , idet vi rutscher ned , Toget gaar i en sidste Kurve og ender med at rulle ganske roligt paa flad Bane hen foran Platformen hvorfra vi kørte ud ; Rejsen er endt . Efter en mægtig Stigning mod Tinderne , og en Styrtedyk - ning gennem flere Afgrunde og Etager , har man bevæget sig i en Spiral og er naaet tilbage til Udgangspunktet , Rejsers sædvanlige Afslutning . 88 MØLLEN II Danmark rundt . 1943 Ja naar Vejret bliver som det nu er , med Varsler om tidligt Foraar , et Frieri ind ad Vinduerne med Sol , og Larm af Spurve ude paa Gesimsen , de første Erantis i Haverne , og tørre Veje , saa vaagner jo gamle Folkevandringsinstinkter , et bydende Forlangende om at trække Vogn af Hus , og brænde de gamle sodede Rishytter af , hvor man har tilbragt sin Vin - tersøvn , oversat til Nutiden : man bakker Bilen ud af Garagen og hiver en suit - case op i Bagagerummet , udstyret for en tre å fire Dages Rejse til Skagen , og Retur . Vognen har faaet sit Foraarseftersyn , er vasket og oljet , og man tager Benzin ved den nærmeste Tank , til den flyder over og man staar omhyllet af den stærke , dunstende Benzinaande , der hver Gang vækker Minder om en fjern Alder da man gik til Bal med hvide Handsker , vasket i Benzin . Ringene prøves for Luft og faar en ekstra Portion , med Slangen slæbt fra Hjul til Hjul , det karakteristiske Hiss , naar Slangen slipper Ventilen ; saa sætter vi Motoren i Gang , den sagte katteagtige Spinden fremme under Fødderne og det næsten umærkelige dirrende Liv der gaar gennem hele Vognen , og saa er yi af - sted , med tilbageholdte Kræfter ud gennem Vesterbrogade , mod Frederiksberg Bakke . Den er da ikke gennemskaaret endnu , og idet man giver Gas og forcerer Stigningen som i et Spring føles det som et stort Aandedræt naar man er ovenud foran Slotsporten og Roskilde Landevej aabner sig forude . Kommende Slægter der REJSER PAA STEDET 89 skal gennem en planeret Tunnel her vil ikke mere f aa det Stød i Sjælen det er at skyde op over Frederiksberg Bakke , som en Stump Himmelfart , med en Rumfornemmelse foran , og Byen bagved sluppen af Sindet som en Byrde . Hvor mangen Ferietur ud af Byen er ikke begyndt netop saadan , og hvor mange husker det ikke netop saadan ? Roskildevej tager man med mere og mere øget Fart , i Be - vidstheden om Distancer foran , lægger Vognen støt til Vejen og arbejder sig ind i et Tempo med den , Øjnene fremefter , men seende ligesom med Hviden ogsaa : Sidevejene , hvad man kan vente sig af dem , Vejtræerne passerer forbi , Rusk efter Rusk , og mellem dem strækker sig Sjælland , det aabne , nøgne , muldede Land , milevidt under Himlen ; løbende i en Brakmark ser man den første Vibe , med Nakketoppen skæv i Blæsten . Glostrup , Taastrup , Hedehusene , ned gennem Viadukten der , med et Glam af Ekko som Klapsalver fra Murene , og ud i Bondelandet igen . Her inden man naar Roskilde gaar Ter - rænet som i en Gynge , man topper en Bakke , og ud til Højre aabner Landet sig op , med Roskildefjord , et blaat Spejl , og Udsigt nordpaa helt op mod Frederikssund og Skovene ved Jægerspris , forude Roskilde med den kendte Allé , hvis Mun - ding tegner sig som en skæv Port ind til Byen . Man lister decent gennem Gaderne , forbi det lille Torv foran Domkir - ken , hvor smaa Bondekøretøjer holder og Husmødre køber Grønkaal til Middag , finder igennem ud til Ringstedvejen og er igen i det Aabne , med Kilometrene foran sig i Form af et snorlige Bændel spændt over den ene lange Bakke bag den anden fra Horisont til Horisont , ikke sandt , Ringstedvejen , 90 MØLLEN hvem erindrer den ikke ? En lille Straale af Træk fra Vind - spejlet rammer en paa Øjet , man skæver til Speedometret og forsker i Spejlet , som viser Landevejen bagud , om der er mistænkeligt udseende Vogne bagved , ikke at se , og man gør Landet lidt stribet omkring sig , er Ringstedvejen ikke lige og banet for det samme ? Ringsted , Sorø , Slagelse , Korsør ! Det sidste Stykke Vej formerer Bilerne sig paa Vejen , foran og bagved , de skal med Færgen . Vi skal med Færgen . Storebeltfærgen ! I Guder ! Ankomsten og Opmarschen i Køen af Vogne , den umulige Indkørsel til Færgen , hvor man tilsidst maa bakke ombord , over Forhindringer og Jernbane - spor , som gennem en Endetarm ind paa Færgen , med en Jernbanemand udenpaa Trinbrættet , sigtende fremefter , med en Arm ind gennem Vinduet paa Rattet , ørkesløst forarget er man paa Statsbanerne hver Gang , som om man ikke netop levede og var i Aande saa længe ! Lykkelige Stund , naar man saa har faaet Vognen fortøjet , med en Stribe andre Vogne foran , og en bag , tæt pakket , ikke en Tomme imellem , Glas - bure af alle Mærker , langfartsstøvede og med fede Dæk , Bil - folk som har en Nuance af Broderfølelse tilovers for hin - anden , og man saa smyger sig ud og op ad Trapper til Re - staurationen øverst oppe med de røde Læderstole og Udsigt ud over Beltet som fra et Taarn , og faar Kaffe med store Kiler af Færgernes berømte sukatfyldte Smørkage , og Færgen be - gynder at male under en , og man er ude af Lejet paa det so - lede Belt med Maager som Fylgjer i Luften , avancerende med en let Fjedren op gennem det enorme Skrog og en Tone fra Søen og Blæsten som fra en Harpe . Set oppe fra Færgens høje Overbygning har man snarere Indtryk af en Svæven hen REJSER PAA STEDET 91 over Vandene , end af at man sejler . Den stærke Foraarsluft gør døsig , og man faar en uforstyrret Søvn paa Hynderne inde i Vognen , indtil man vaagner ved et Sidestød af Færgen , idet den tørner som en Mammut med Skulderen imod Bol - værket , og vi er i Nyborg . Med klarede Øjne traverserer vi Fyn , hele Vejen over Odense til Middelfart som indbrændt i Hukommelsen fra utal - lige Ture før ; enhver Motorkørende er i Stand til med luk - kede Øjne at gennemhuske Vejen , fra Etape til Etape , lige til det lange Strøg ned mod Middelfart , der altid synes længere naar man kører ud , end naar man vender hjem , mærkeligt nok . Allerede fra lang Afstand toner Lillebeltsbroen frem , vendt paatværs af Landskabet , luftig og svævende , i Formen som en umaadelig Larve ; ad brede Kurver og Ramper nær - mer man sig og kører over den , med Følelsen af at være en Partikel hængt op paa en udspændt tonende Streng , stemt i en afgrundsdyb Bas , til man rører den faste Cement ovre paa den anden Side , og er i Jylland . Nu ja , Turen op gennem det lange Jylland bliver det for vidtløftigt at opregne , vi kender den , tager Østvejen , efter at have overnattet i en af Byerne , Vejle , som man kommer til ligesom ved et Fald ned gennem en Kurve , og hejser sig op fra gennem en Kurve igen som med Elevator ; Horsens , Skan - derborg , Randers , alle Tunneldalene man skal tværsover , vældige Bakker , som den ene Hængebro efter den anden gen - nem Landskabet ; omsider ud paa Fladerne og Aadalene mel - lem Randers og Hobro ; Himmerland , Rold , Aalborg ; ende - lig lidt ør og forkørt Skagen . Har man nogensinde spist andet end Rødspætte og Kyllin - 92 MØLLEN ger paa Skagen ? Rødspætterne skal man se komme op fra Hyttefadene i Havnen , vaade og ligesom med rustne Søm - mærker i Skindet , baskende paa Bismeren , som balanceres strengt redeligt af en Skagensfisker med Sildeskæl paa Fing - rene og lokal Stødtone ; saa kan man ikke komme det yderste Jylland nærmere . Tilbagevejen lægger man langs Vestkysten , ned gennem Thy , Struer , Holstebro , Ringkøbing , og ad den lange sandede Strimmel , Holmslands Klit , med Vesterhavet lige udenfor , forbi Lyngvig Fyr , med Ophold nede paa Stranden , hvor Søen staar ind og slaar som med Hamre i Grunden . De lange grønne Søer er blege og grumsede af Sand , som de tærsker op , Paalandsvinden er saa strid at man kan ligge paa den . Her støder Verden til Jyllands Side , Budskab finder man der - fra i Sandet , ilanddrevne Flydere af Flaskeglas og Jernblik fra de engelske Trawleres Net paa Doggerbankerne . Forblæst og med Sandskorn mellem Tænderne kommer man derfra . Vejen er her saadan at man paa sine Steder maa pløje sig igennem med Bilen . Over Varde og Kolding vender man saa tilbage til Lillebelts - broen og ser fra Højden det krumme Farvand , der minder om en amerikansk Flod , men er hjertelig dansk , malet , erin : drer man i Farten , af Jens Juel , det skønneste Sted . Og her ved Udmundingen af Broen , paa Fynssiden , ligger der en Re - staurant , med talrige Biler parkeret udenfor , her spiser vi Frokost , i et Selskab af Motorfolk med klare Øjne , hvoraf et Par Stykker er Bekendte , vi er jo een stor Familje her i Lan - det og krydser Baner hvor vi saa kommer . Smørrebrødssed - len vi studerer ligner en Landevej ogsaa den , saa lang er den , vi ser i Naade til et Stykke med Bøf , hobet op som et Bjerg REJSER PAA STEDET 93 med Løg og et Spejlæg som Laag ovenpaa , et med Tomat og Æg , som er saa stort som hele Tallerkenen og allerede aflok - ker en Stønnen , samt Ost , hvor Smørret vælder op gennem Hullerne naar man skærer i den , min Gud , selve Udsigten heroppe fra ind over Fyn ligner jo et almægtigt Smørrebrød ! Resten af Turen foregaar i omvendt Orden , over Fyn og Sjælland , til man fra Frederiksberg Bakke dumper ned paa Vesterbrogade igen . Hvad man kørte for ? Havde man Forretninger paa Ska - gen , eller var man bare en vejgal Turist ? Er det asocialt at køre Bil ? Trøst Dem , hele Turen har været fingeret . Men det er jo Landet , saadan som vi kender det , vi stunder efter , nu da de første Foraarstegn begynder at lade sig mærke . III I Biografen . 1944 Synes man ikke det bliver lysere nu allerede de første Uger ind i Januar , naar Solen er fremme mellem Snebyger , faar Malerierne paa Væggen ikke Farve igen , helt op til Gesimsen under Loftet , der har ligget i Skygge i de dystre Maaneder ? Og om man brød op og rejste lidt igen , ud af Byen , sydpaa , som andre Aar før , et Instinkt der kalder naar Dagene be - gynder at øges , f . Eks . til Rom ... eller til Cairo , Solbyen , Høgenes , de lette Klædebons By ? Et af de kombinerede Billethæfter , som man har faaet en - deligt stemplet og perforeret med den kendte dumpe Lyd , i 94 MØLLEN Besiddelse af det og med sin gamle Suitcase , der er beklistret med sjældne Hotelmærker fra den halve Verden , indfinder man sig paa Banegaarden , hvor Folk møller omkring imellem hinanden i Hallen som Infusorier i et mikroskopisk Felt , vi skal rejse allesammen . Et Døgn eller to efter er det Basel ... St . Gotthard , hvor Toget halser med Ekko oppe i Kløfterne , hvor Luften er tynd , og slænger i en Kurve , saa at man ser en rundbuet , sodet Tunnelaabning forude i den bratte Fjeldvæg , just som Lokomotivet med arbejdende Stempelarme og et Hyl forsvinder ind deri , som i et Musehul foret med Røg , og træk - ker hele Toget efter sig . Lugano , naar man er over Alperne og omme paa Sydsiden , Solen , de rosafarvede italienske Huse , Pyramidepoplerne nede paa Sletten ! Middelhavet , Kreta som en lang Bænk i Søen , Nilen ! Imidlertid har man hævet en Billet til 75 Øre henne ved Jernbanebiografen og finder en Plads derinde , ført af en Mand som viser Vej paa Gulvet med en Lommelygte . Lige fra Biografen blev aabnet er jeg kommen her regel - mæssigt hver Uge . Komponerede Film gaar jeg ikke til , men jeg ser Ugerevyen , den er mig et nødvendigt Supplement til hvad Pressen bringer . Ikke alene at Filmen erstatter Rejser , ved et komprimeret Udtog af hvad der sker i alle Verdens Egne , den aabner Indblik i Ting man ikke vilde have Adgang til , selv om man opholdt sig paa Stedet , for Filmfotografen er sikker paa Entré og paa det bedste Udsigtspunkt . Eventyrets Syvmilestøvler er da virkeliggjort i Filmen , i Løbet af en Time oplever man mere end det vilde tage Maaneder og Aar at skaffe sig at se paa Rejser . Man kommer ind under Forestillingen , og er straks midt i REJSER PAA STEDET 95 en Film : aabent vaskende Hav oppe paa Lærredet lige paa , som om Endevæggen er selve Søen , og man kender Travet , mægtige urolige sorte Vandmasser der hæver sig som flyden - de Taffelbjerge , og synker ind i sig selv igen , det kan kun være Atlanterhavet , i rum Sø , med en lav skummel Himmel over , man næsten føler Havkulden staa ud fra Lærredet . Fil - men er taget fra et Fartøj , Part af Ugens aktuelle Nyhedsstof , men man har kun Øje for Søen , Elementet , Indtrykket af Tyngde og Bevægelighed , de enorme , grænseløse Kræfter der rører sig her . En Trampbaad løfter Søen paa sin Ryg , ude hvor Hav og Luft mødes , sættende dybtlastet i Dønningerne , saa med Næsen begravet i Søen og en Krave af Skum tærsket ud fra hver Bov , saa øsende Søen af sig og ridende op med Stævnen , og Agterskibet synkende i et Trug , en langsom , vægtig , avancerende Galop , Skibenes Gangart , som man ken - der den naar man en sjælden Gang møder en Damper i rum Sø . Havenes Udstrækning ! Ingenting kan lignes ved at give sig Søen i Vold paa en Langrejse . Men Flyvemaskinerne vil gøre Havene smaa . Hvor de er vokset i Størrelse i den Tid man kan huske , Monstre nu der ikke kan være paa Lærredet i Nærbillede , de rager op i Vinkler og Kurver , som er ny Arkitektur , med et Glashus forude og flere Dobbeltpropeller , som et System af Møller , først naar de er i Luften og et Stykke borte træder Fuglefor - men frem . Man ser dem paa Filmen fotograferet fra en anden Flyvemaskine i samme Fart , umærkeligt rokkende , tilsyne - ladende paa Stedet , og med Udsigt gennem et Hul i et Gulv af Skyer ned paa en Stump Landkort en halv Mil nede , og er klar over at det er Rumfornemmelse der er lagt til menneske - 96 MØLLEN lig Erfaringskreds , et Element mere , Luften , Sensationer som ikke har været kendt før . Det er allerede en Rejse at føle Dybden i Rummet , optaget paa Film fra et Aeroplan . Man skal dog vel en Gang gøre Hoppet i Virkeligheden fra en Ver - densdel til en anden , naar ens Tid er knap , og det ikke netop er en lang Rekreation paa et Skib man ønsker sig . Hvert enkelt Nummer paa Programmet varer kun f aa Minut - ter , et Flimmer af Indtryk , det ene Tema efter det andet , skif - tende fra det ene Himmelstrøg til det andet , saadan er Tiden , urolig , mangfoldig , et simultant Forløb af Tilværelsen Jorden over som aldrig før , og Karakteren nogenlunde den samme , Storbyerne , hvad enten det er i Evropa eller i Sydamerika , de samme Gader med Prunkbygninger , Sporvogne , Biler , Mo - numenter i Bronze , Fodgængere , ens klædte Verden over , hvis ikke det pludselig er Jerusalem med Muftien i et eller an - det politisk Optog , klædt som Abraham i Musselin til Fød - derne , eller Amazonfloden , et halvt Minuts Ekspedition med bredfjæsede Indianere i det bare Skind , asensagtigt at Filmen ikke varer længere , og at den ikke er optaget af et Fornuft - væsen ; men man har set Floden , der gaar tyktflydende som en Suppe , og Skoven derover , Tropevildnisset , halvmørkt midt om Dagen , nogle faa Øjeblikke ved Amazonfloden , hvor man aldrig har været og aldrig skal komme . Skivinter oppe ved Kiruna , en Sneverden med kilometer - lange Styrtninger oppe fra Fjeldene , hvor man som fra Him - len ser en Stribe Skiløbere stryge ned og hurtigt blive større , ud over et Hop , hvor de flyver gennem Luften og lander igen i en Røg af Sne , et Fald af en af dem , som ruller og ende - vendes i den dybe Sne , haabløst fægtende med Skiene . Chris - Craft Væddeløb i Florida , ganske smaa fladbundede REJSER PAA STEDET 97 Enmandsbaade med en svær Udhængsmotor bagi , der giver dem en sindssvag Fart , som Projektiler i Vandoverfladen , gennem et mærkeligt Lagunelandskab med Sumpcedre der staar ud i Vandet dækket med Mos som hængende Gardiner , de unge Mennesker i Badedragt , tagende Forhindringer , Slidsker som Baadene løber op over , saa at man ser dem op under Maven , nogle Øjeblikke i Luften , til de klasker ned paa Vandet og suser videre , ikke alle , en eller to kæntrer , og man ser Baaden som Vrag og i en Hvirvel af Vand Føreren med Albuerne vekselvis ude af Vandet , idet han crawler fri af Banen , alt i en stille sydlandsk Sol , hvor man næsten kan føle den kælne Luft . Og naar tilsidst en af Baadene , formo - dentlig Sejrherren , løber op paa den flade Badestrand og bliver staaende i Sandet som et Strygejern iler et Væsen til med den ømmeste Deltagelse i Bevægelserne , et Lam i Bade - dragt , skabt halvt som et Barn , halvt som en moden Kvinde , væver som en Killing , og iført Solskin , kun et Sekund , saa er Filmen spolet til Ende . Jo Ungdommen vil røre sig , Ungdom - men vil leve , hvad enten det er i Sneen oppe imod Polar - cirklen eller ved Floridas Sommerstrande . De øver sig til det , en anden Stump Film fra et eller andet Land , med et Gymnastikhold , et Tusind Stykker paa eet Sted , som det synes , en Mark af unge Mennesker i Hvidt , som gør de samme Øvelser , paa nøjagtig samme Tid , det ser ud som om en Vind gaar hen over Marken , saa fra den ene Side , saa fra den anden , som Filspaan paa et Papir med en Magnet under ; man faar et stærkt Indtryk af at Fysiken ønskes i Orden , og at det sker kollektivt , Masseudfoldelse , som er et Træk i Tiden . En Film med Aber drejes : Kappebavianer i Frihed , relativt , 98 MØLLEN paa et støbt Klippeparti i en zoologisk Park , en hel Horde med en Snes gamle terroriserende Hanner , det kendte drasti - ske Familjeliv , hvor Ungen , som vil paa egen Haand , fast - holdes med et Greb om Halen af Moderen , og hvor Idyllen afbrydes af vilde Slagsmaal mellem Hannerne om en af Hun - nerne , som næsten rives midt over : Surrogat for et Besøg i Abessinien , hvor Bavianerne hører hjemme . En Gibbon ses , løbende oprejst paa Bagbenene , mens den balancerer med de krebseagtigt lange Arme over Hovedet som en Linedanser : Bagindien . En Orang - Utan , naturligvis stavet Orangutang i Forklaringen paa Lærredet : Borneo . Tilsidst et eller to kost - bare Minutter : Bobby , det enestaaende Eksemplar af Goril - laen der var at se i sin Tid i Berlins zoologiske Have og blev fuldvoksen der , bevaret nu paa en Stump Film , mens han var i sin fulde Kraft . Han vejede 262 Kilo da han døde , sammen - trængt Muskulatur altsammen , bevægede sig rask og let paa alle fire , med et Udtryk af den største Tilfredshed i de sorte før - menneskelige Træk , elskværdig og forfærdelig . Han skrællede en Banan med een Haand , mens den gik i Mun - den paa ham , hurtig , behændig , han var henne ved Gitter - stængerne og tog mod en Bid der , gjorde Munden lang efter den , klog og skikkelig , med en Næve , seks Tommer bred , slaaet i en af Gitterstængerne . Rask som en Kat med sin enorme Vægt entrer han op ad en Jernstige , slaar Lemmen op til sit Hus ovenpaa og forsvinder ind deri , det sidste man ser af Bobby . Mærkeligere , mere fængslende Skabning har jeg aldrig set . Ikke en Gang en Rejse til det indre Afrika , Ituri - Skovene , kunde erstatte Synet af Bobby , for efter hvad man har læst har Ingen rigtig , virkelig set Gorillaen hvor den REJSER PAA STEDET 99 lever , efter Maaneders Ekspedition , og Flokken saa nær at man har kunnet høre den , eller faa et Glimt af den i Dunkel - heden under Tropeskoven , saa flygtig er den . Ikke en Gang Martin Johnson , der satte Hundredtusinder ind paa at faa filmet Gorillaen , fik et eneste ordentligt Billede af den . Med de gode Ting man gaar i Biografen for følger Film det kunde være det samme med , Jazz - Numre , der hensætter til Senegambien , Farvefilm , ikke nogen Forbedring , efter min Mening , Naturens Farver lader sig ikke gengive i formindsket Maalestok , de gør et sukret Indtryk , og er uskarpe , hvortil kommer at Motiverne gerne er valgt med en lyrisk , ordinær Smag . Føler man sig hensat til Afrika , og sat saa langt tilbage i Tiden som det har taget Mennesket at blive Menneske , ved Synet af Gorillaen , saa aabnes der Indblik i en Mikroverden man ikke har haft Anelse om , ved det nye tekniske Vidunder , Elektron - Mikroskopet , hvormed man kan drive det til For - størrelser paa flere Tusinde Gange , Apparatet vises paa Film , en svær Metalhistorie , betjent af en Dame , uden at man for - staar ret meget af det ; men et Billede der er fremkommen ad den Vej forstaar man , Overfladen af Aluminium , der er for - størret til den Grad at man ser Krystaldannelsen , Formationer som minder om visse Bjerge i Belutchistan , eller om et Parti af Husene i New York . Ogsaa i Dimensioner indad gør man Opdagelser . Filmen er en vidunderlig Ting . Den bringer os det Fjerne nær . For vore Efterkommere , om hundrede Aar , om fem Hun - drede Aar , vil den være uvurderlige Dokumenter om hvem vi i det 20de Aarhundrede var og hvad vi tog os for . STOR ER DE EPHESERS DIANA FRA Religionstimerne i Skolen erindrer man endnu dette Ud - raab fra Apostlenes Gerninger , som der fandtes en kort Genfortælling af i Balslevs Bibelhistorie , og som man i Landsbyskolen havde at aflevere udenad . Jeg ser endnu for mig de smaa Bøndertøse , naar de rejste sig fra Bænken med et skævt Blik til Katedret , tissefærdige af Frygt , og gav Rem - sen fra sig : Stor er de Ephesers Diana ! Uden at de eller ret mange vidste det var det et Ekko af hvad der havde lydt i en lilleasiatisk By for et Par Tusinde Aar siden , der her havde naaet Almuen oppe i et afsides Distrikt af et iøvrigt intet - anende Jylland . Sammenhængen gik over Hovedet paa en , men noget uudsletteligt klæbende ved Ordene blev siddende i Hukommelsen for hele Livet . For ikke længe siden da jeg genlæste Apostlenes Gerninger blev jeg for første Gang slaaet af hvad Eftertrykkeligheden og den smittende Klang i denne Sætning betød , det var Omkvæ - det hvormed man hidsede sig op paa et larmende Folkemøde paa Gaden i Ephesos , den Gang romersk Provins , paa Clau - dius og Neros Tid , og hele Episoden har noget der gør Tids - punktet for den første Kristendom og dens Brydning med An - STOR ER DE EPHESERS DIANA 101 tiken mærkeligt nærværende , vi næsten kender Situationen igen fra Træk i vor egen moderne Tilværelse . Hvad der skete var kortelig det at Apostlen Paulus havde udstrakt sine Missionsrejser ogsaa til Ephesos , hvorom et af hans betydeligste Breve vidner , og havde skabt et Røre , som omsider fremkaldte en kraftig Reaktion fra den hedenske Portions Side paa Stedet , der følte sig truet i sin Eksi - stens . Ephesos var et religiøst Knudepunkt i den antike Verden , Stedet for Artemis - Dyrkelsen og berømt ved sit Tempel , nu forsvundet , som skal have været et af Verdens syv Undervær - ker , i Stil med Parthenon i Athen , men med en næsten even - tyrligere Glans over sig . Det var det Herostrat afbrændte , som den Ugerning af størst Omfang man turde regne med vilde blive husket længst . I den genopbyggede Form , saadan som Paulus har set det , stammede det fra den hellenistiske Tids bedste Periode , under Alexander den Store . Det stod til Aar 262 , efter vor Tidsregning , da det blev raseret af Go - terne . Mens Paulus missionerede i Ephesos stod Tempeltjenesten i sin fulde Flor , vel noget hen i Retning af hvad vi kender fra Nutidens Lourdes ; Overleveringen giver en Forestilling derom gennem et sekundært Træk , Guldsmede og Haandværkeres Fordel af Gudindens Ry , som sikrede dem Afsætning af Mo - deller af Templet og andre Souvenirs de havde at falbyde til de tilstrømmende Troende . Som der staar i Apostlenes Ger - ninger , 19 , 28 : „Thi en Guld - Smed , ved Navn Demetrius , gjorde Diana Sølv - Templer , pg skaffede Kunstnerne ikke liden Fortieneste . 102 MØLLEN Disse samlede han tilligemed de andre Arbejdere , og sagde : I Mænd ! I vide , at vi have vor Næring af denne Fortieneste . Og I see og høre , at denne Paulus ikke aleneste i Ephesos , men næ - sten i det ganske Asia , haver ved sin Overtalelse afvendt en stor Mængde , sigende , at de ikke ere Guder , som giøres med Hænder . Men der er ikke aleneste Fare for , at denne vor Haandtering skal ge - raade i Foragt ; men ogsaa at den store Gudinde Dianæ Tempel skal blive agtet for intet , og at hendes Majestæt , hvilken ganske Asia og Jorde - rige dyrker , skal nedstyrtes . Men der de dette hørte , bleve de fulde af Vrede , raabte og sagde : Stor er de Ephesers Diana ! Og den ganske Stad blev fuld af Forvirring ; og de stormede samdræg - teligen til Skuepladsen , og reve med sig Macedonerne Caius og Aristar - chus , som rejste med Paulus . Men der Paulus vilde gaa frem iblandt Folket , tilstedte Disciplene ham det ikke . Men nogle af Asiens Øverster , som vare hans Venner , sendte til ham , og formanede ham , ikke at begive sig til Skuepladsen . Da skreg den Ene det , den Anden det ; Thi Forsamlingen var i Forvir - ring , og de Fleste vidste ikke , hvad Aarsag de vare komne sammen . Men de droge Alexander , hvem Jøderne stødte frem , udaf Hoben , men Alexander slog til Lyd med Haanden , og vilde holde en Forsvars - Tale til Folket . Men der de fik at vide , at han var en Jøde , raabte de alle , som med een Røst , henved to Timer : Stor er de Ephesers Diana ! " Øvrigheden tog nu Affære og fik Opløbet skilt . Saa vidt Apostlenes Gerninger . Men de to Timers Omkvæd , svarer det ikke til hvad vi i vor nyeste Tid kalder Altale , en Forsamlings enstemmigt frem - sagte Proklamation ? I hvert Fald , Erhvervet , Fagforenin - gerne , i Ephesos havde talt . Om Paulus forlyder det at han momentant forlagde sine Propagandarejser andetsteds hen . Hvilke Tanker Episoden iøvrigt har givet Anledning til kan STOR ER DE EPHESERS DIANA 103 man overbevise sig om f . Eks . i et Digt af Goethe : Gross ist die Diana der Epheser . Det skal gengives her i sin Helhed : Zu Ephesus ein Goldschmied sass In seiner Werkstatt , pochte , So gut er konnt ' , ohn ' Unterlass , So zierlich er ' s vermochte . Als Knab ' und Jüngling kniet ' er schon Im Tempel vor der Göttin Thron . Und hatte den Gürtel unter den Brüsten , Worin so manche Tiere nisten , Zu Hause treulich nachgefeilt , Wie ' s ihm der Vater zugeteilt , Und leitete sein kunstreich Streben In frommer Wirkung durch das Leben . Da hört er denn auf einmal laut Eines Gassenvolkes Windesbraut , Als gäbe ' s einen Gott so im Gehirn , Da , hinter des Menschen alberner Stirn , Der sei viel herrlicher als das Wesen , An dem wir die Breite der Gottheit lesen . Der alte Künstler horcht nur auf , Lasst seinen Knaben auf den Markt den Lauf , Feilt immer fort an Hirschen und Tieren , Die seiner Gottheit Knie zieren , Und hofft , es könnte das Glück ihm walten , Ihr Angesicht würdig zu gestalten . Will ' s aber einer anders halten , So mag er nach Belieben schalten ; Nur soll er nicht das Handwerk schänden — Sonst wird er schlecht und schmählich enden . 104 MØLLEN Den gamle slebne Herre har her paa den ham egne dulgte Maade , der ikke lader Tvivl om Meningen , monologiseret over Optrinet i Ephesos . Han nævner ikke Demetrius ved Navn . Tilfældigt indehol - der Navnet forøvrigt et Vidnesbyrd om Antikens Gudsbevidst - hed , det er afledet som en mandlig Form af Demeter , Frugt - barhedens Gudinde ; Guldsmeden er kommen af fromme Folk . Goethe naar hvad han vil naa ved at fremstille ham som en tilbagetrukken Haandværksmester der med hedensk Over - legenhed lader Spektaklet passere paa Gaden og kun sender sin Svend derhen , mens han selv uforstyrret fortsætter sit Arbejde . Skal der nu ogsaa gives Guder som er opstaaet i Hovedet paa Folk , Fladpanders Hjernespind , i Stedet for hvad man kan se ! Tro Enhver hvad han vil — men skal Haandværket lægges for Had , saa vil det ende galt ! Af Artemistemplet i Ephesos er der nu tilbage nogle faa udgravede Fragmenter paa British Museum , deriblandt Re - sterne af en Søjlebasis med et rundgaaende Relief , et af de skønneste Arbejder græsk Kunst paa sit Højdepunkt har efter - ladt . Templet har vist sig som en Skov af Søjler , hvoraf de 36 har haft lignende Tromlerelieffer omkring Fodstykket ; kun et er bevaret ; af Resten har man enkelte Brudstykker . Saavel fra Indholdets som fra Fremstillingens Side , tilligemed Figurernes ejendommelige cylindriske Gruppering , et Træk Artimision vist nok har været ene om , og isoleret i al mig be - kendt Billedhuggerkunst , rager dette ene Fragment op som et af de fuldkomneste og sjælfuldeste der er os overleveret af græsk Skulptur . Relieffet forestiller et mytologisk Optrin , som man mener Alkestis ' Tilbagevenden fra Underverdenen , STOR ER DE EPHESERS DIANA 105 Thanatos der gaar vinkende foran den kvindelige Sjæl , og Hermes som følger efter med sænket Stav . Udførelsen kunde ikke naa højere , saavel i gennemført Teknik , Antikens Top - punkt af ædel Naturalisme , som i Udtrykket og Bevægelsen , der er bragt harmonisk til Hvile i sig selv . Figurernes Række - følge omkring en til begge Sider flygtende Baggrund bibringer en Forestilling om en roterende Skriden ind ad et Synsfelt og ud ad et andet , som selve Tilværelsesgangen , den fulde præ - sente Synlighed , og Figurernes Forsvinden om ad hvor Øjet ikke mere kan følge dem . Som Thanatos og Hermes her fører en Sjæl tilbage fra Underverdenen , saadan fører de i alle an - dre Tilfælde Sjælene den anden Vej , Livets uundgaaelige Rundgang ; nu i Dagen , nu ude af Syne . Græsk Livsbetragt - ning , den brændende Dyrkelse af timelig Skønhed og af Nuet , kunde ikke have fundet sjælfuldere plastisk Udtryk . I Neapel findes en Statuette af Artemis fra Ephesos , der giver en Forestilling om hvordan Gudebilledet i Artemision har set ud . Den bærer et endnu arkaisk , støtteagtigt og fron - talt Præg , med en stiliseret Underkrop , forsynet med alle - goriske Billeder . Foroven viser Figuren sig med et Overtal af Bryster , ligesom en Frugtklase ; Hovedet bærer en Murkrone . Figurerne omkring Hovedet og i to af Billedfelterne i Fod - stykket , ubestemmelige Skabninger med Armene hævet op paa hver Side af Hovedet , genkalder nogle af Gudebillederne paa Gundestrupkedlen ; er det nærmere undersøgt ? I Form og i Ensemblet af Symboler leder Figuren Tanken hen paa Ægypten , den mumiekisteagtige Holdning , og paa indisk Kunst . Impulser fra flere Sider , asiatiske , persiske og græ - ske , synes at være gaaet op i den . Men som Frugtbarheds - 106 MØLLEN gudinden , den Livgivende , er hun bleven tilbedt . Helligholdte religiøse Momenter fra en yngre , barbarisk farvet Tid kan være gaaet op i de billedlige Forestillinger man gjorde sig om Frugtbarhedsgudinden . Langt højere udviklet har de klassisk græske Skulpturer været der har prydet Templet , efter den ene bevarede Søjlebasis at dømme . Hvis man vil vurdere Tidsepoker efter den Kunst de har frembragt , uden Hensyn til den kronologiske Rækkefølge , saa maatte man stille Antiken forud for de Aarhundreder der fulgte efter . Den græske skønne Menneskefremstilling efter - fulgtes af Krucifikset og den kristne Kunsts Stempling af Men - nesket i Lidelsens Billede . Paulus havde Succes ; og Guld - smedene i Ephesos solgte ikke flere Tempelmodeller til Til - rejsende . Men hvis det Overlevende fører Sandheden med sig , saa gik da det væsentlige af Artemisdyrkelsen , Følelsen , over i den nye sejrende Religion , i Form af Mariadyrkelsen , det man kunde forstaa , udenom alt dogmatisk Skedevand . Skip - pere paa det ægæiske Hav bragte deres Ofre til den store Diana i Ephesos , og Søfolk paa Columbus ' Tid lovede flere Vokslys til den hellige Jomfru end deres stakkels Hyre strakte til , naar en Storm truede dem paa Søen . Artemis , eller Diana , som Romerne kaldte hende , var Gud - inde for næsten ethvert tænkeligt jordisk Anliggende , men først og fremmest var hun jo Jomfruen , det uberørte Natur - barn fra Bjergene , Jægerinden , med en egen nordisk Svalhed over sin Person . Og her minder hun os jo om Jættedatteren Gerd , kendt fra Skirnismaal , det højnordiske unge Pigevæsen , som Freir faar STOR ER DE EPHESERS DIANA 107 Øje paa fjernt i Fjeldene , da han en Gang har begivet sig op paa Odins Udsigtspost Hlidskialf . Af hendes Arme lyste det over Luft og Hav , hedder det i Edda . Udtrykket bringer en til at tænke paa de lyse Nætter ; hvilket andet Ophav skulde de have end Skæret fra en yndig ung Piges Arme ? Oehlenschläger har gendigtet Skirnismaal , Afsnittet „Freirs Elskov " i Nordens Guder . Aldrig var en Mø lifligere skildret , betænkelig kødeligt , i Betragtning af at det er en Gudinde ; men hvad siger ikke Freir selv , da Gerd lover sig til ham , men han maa vente paa hende i ni Nætter : Lang er een Nat . Længere er to . Hvor skal jeg udholde tre ? Ofte synes mig en Maaned mindre end det halve af een Nat , naar jeg higer . Et genialt Indfald , som ikke forekommer i Skirnismaal , har Oehlenschläger , idet han lader Gudinden to sig i en Kilde , som derved bliver til en Lægedomskilde : Den syded gennem Fjeldet , for ei sin Kraft at spilde , Til Askurs Æt i Dalen , og blev en Sundhedskilde . Den stod beslængt med Krykker ! naar Halte kom derhen , Paa raske Ben de løbe fra Stedet igen . Han rører her ved et Kernepunkt i enhver primitiv Reli - gion . Til Artemis , der var alt Livs Beskytterinde , er man uden Tvivl ogsaa kommen med sine Skrøbeligheder , som 108 MØLLEN Kvinderne i Ægypten kom til Thueris , Frugtsommelighedens Gudinde , i Skikkelse af en Flodhest , naar de skulde føde . Helbredelsesmagt var det første man ventede sig af en Gud - dom ; selv Paulus , der flyttede Gudsbegrebet over i Aanden , kunde ikke tage det op med primitiv Afgudsdyrkelse uden at konkurrere den ud ved Vidunderkure . At han var en Guds Mand kom for Dagen paa en af hans Rejser , hvor han ved en heldig Lejlighed viste sig uimodtagelig for Slangegift . Vejen fra Artemis til den hellige Jomfru er da i Virkelig - heden ikke saa lang . I det før omtalte Lourdes , hvis Ry som Valfartssted daterer sig til 1858 , da en ung Pige ved Navn Bernadette Soubirons modtog Aabenbaringer fra Jomfru Ma - ria ved en Kilde , altsaa en ny beskeden Jeanne d ' Arc , indfin - der sig aarligt 600 , 000 Pilegrimme , som haaber paa Helbre - delse ved Kilden , og hvis Krykker dekorerer Kildegrottens Indre . Vand derfra kan forsendes ogsaa til Udlandet paa Fla - sker . En Hotelby er opstaaet paa Stedet , og Statuetter af No - tre Dame de Lourdes , Kirkemodeller og andre Souvenirs fin - der nok Afsætning mellem tilstrømmende Turister ; ventelig danner de Handlende en Fagforening ; og Valfartsstedet , som er lyst i Kirkens Naademidler af en Biskop , og bekræftet ved en pavelig Bulle , udgør et municipalt Anliggende man sikkert vil værne om som en Erhvervsgren med Næb og Klør . Her i Landet har vi da i sin Tid haft Helene Kilde ! Jo , for det der hører Livet til gør sig gældende . Det naive Menneskes simple Trang skaber sig Idoler , som staar til en Tid , og saa gaar under , men genopstaar , ligesom ved et Hud - skifte , under nye Former . Sunken er de Ephesers Diana , men stor , i sin Glorie , og virksom er endnu Notre Dame de Lourdes . ZOOLOGISK HAVE I1939 . DER er saa fredet og stille deroppe i den højtliggende Have bag Frederiksberg Slot , hvor Soldyrkelse har fundet Sted en Gang , og hvor Solen staar paa , som om man virkelig var den en Bagatel nærmere her end nede i Byen . Solet har her været som ikke noget andet Aar man husker , Sol hver Dag , med Himlen fuld af Lys , hele den lange sjældne September igennem og uforandret ind i Oktober : Sommeren der var lunefuld og upaalidelig , men som nu ligesom fortryder og ikke vil tage Afsked . Men en fjern Kulde har indsneget sig i Luften , som gaar Naturen til Marven , Træerne gulner og begynder at tabe Lø - vet . Nogle unge Ahorntræer oppe i Haven staar ildgule , som andre Aar før man erindrer , den samme lyse afsindige Farve - pragt , som en sidste Opflammen , før Løvet slippes . Under Kastanjetræerne hører man det lydelige Fald af en Frugt der rammer Jorden , den grønne piggede Kapsel springer op i Fal - det , og ud triller den mahognibrune nyfødte Frugt , Somme - rens Kerne , som nu er moden . Har jeg skrevet om den sam - 110 MØLLEN me Lyd , andre Efteraar før i Zoologisk Have ? Ja , man gen - tager sig , som Naturen gentager sig . Er det ikke ogsaa det der fornyer ? Man bliver sig selv tro hver Gang man vender tilbage til Dyrene og finder dem ufor - andrede , vidt forskellige , hvert af dem beroende i sin Form , og med et Væsen for sig , men tilsammen Bestanddele af Livet paa Jorden , hvoraf ingen er dig fremmed . Er det for meget sagt heller at man maa begive sig til Dyrene nu for at finde Tilværelsen ukompromitteret og i Overensstemmelse med sig selv ? Haven staar fuld af Sol , et køligt Sidelys , som falder blændende paa Huse og Bure imellem Træerne . En dobbelt Blænding udgaar fra Grønningen med en Dam midt i , straks man kommer ind , hvor Flamingoerne stylter omkring og spej - ler sig , rosenrøde og fantastisk højbenede , paa Baggrund af den grønne Plæne , mens gule Blade svømmer i Vandspejlet , hvori det blaa Himmeldyb ligger omvendt , med et Strøg af svimlende hvide Septemberskyer , et Eventyr af Rum og Farve . Nildeltaet gaar op i Erindringen , milevidt udstrakte Fladvande , med en rosenrød Stribe hævet op i en Luftspejling , Tusinder af Flamingoer i det Fjerne som vader i Lagunen , her som ved andre Flodmundinger i Afrika , Indien , Havene rundt . En frugtbar Jordperiode har sat sit Stempel paa den eks - tremt raceprægede Vader , en helt igennem højadelig Fugl , naar undtages Næbbet , hvor en Plebej synes at være kommen ind , det knækkede , snøvlende , plumpe Næb , som er ude af Proportion med Fuglens øvrige fint udspundne Gratie . Næ - ringsvejen har her gjort sig gældende , som Mesalliancen mel - ZOOLOGISK HAVE 111 lem en gammel adelig forarmet Familje og en Arving i Lev - nedsmiddelbranchen . Men hvad skal man sige , man kan ikke spise med Bagen af Skeen ; da Flamingoen er bleven saa lang at den maa staa paa Hovedet for at tage Næring til sig har den maattet vende Skeen om , ganske modsat af Klyden , en anden Vader , Skomagerfuglen , hvor Næbbet stræber til Vejrs . Ja , saadan som Fadet falder , saadan maa man søbe . Med Lune er det fortalt i de Gamles Fabel om Ræven der bød Tranen til Middag og serverede Maden paa flade Tallerkener , hvorefter Tranen gjorde Gengæld og inviterede Mikkel paa Delikatesser fyldt paa høje Karafler ! Flamingoen har iøvrigt ikke altid haft det knækkede Næb , hos en fossil Stamform er det lige , som hos andre Vadefugle ; Ungerne har lige Næb ; regnet fra den uddøde Fugls Alder kan man , hvis man strækker sig rundeligt i Tanken , se For - vandlingen for sig , hvordan Næbbet vendte Funktionen om , efterhaanden som Ben og Hals strakte sig i Længden . Udvik - lingsmotivet for en Vader har her været at den der stak dybest i Lagunen sikrede sig mest at snadre i nede paa Bunden . Motivet er gaaet den omvendte Vej for Girafens Vedkom - mende . Den har strakt sig i Højden for at naa Løvet paa Aka - cierne , efterhaanden som de blev sjældnere paa Savannen og hejsede Kronen mere og mere ud af Rækkevidde . Hvad Gi - rafen ikke kan naa med Læberne , det strækker den sig endnu nogle Tommer efter med Tungen . Gaa ind i Huset til den og se hvordan den bogstavelig talt rækker sig efter et Halmstraa , oppe i Ædekurven under Loftet , som om den hænger ved Livet med Tungespidsen . Saa streng og saa livsopholdende til det sidste er Naturen . 112 MØLLEN Havens tre nyerhvervede Girafer bor luftigt til Huse i et Foderal opført til dem , udvendig smykket med lutter smaa Strandsten inkrusteret i Cementmuren , med en Forgaard udenfor , hvor de slippes ud naar Vejret er godt . Forunder - lige Dyr ! Uforlignelig er den Maade , hvorpaa de gaar , med Stængerne og den lange Hals svingende i en Modrytme , hele Dyret som ophængt ved sig selv , til den mindste Bevægelse præget af Gratie og Balance . Farven , den maskeagtige Teg - ning paa det lyse Skind , som de Skygger der falder paa Sand - bunden gennem et kruset Vand , det er Afrikas Farver , Savan - nen og det hede Solflimmer , Øjenforblændelsen derover , det er Kamelens og Leopardens Farver blandet sammen , som allerede iagttaget af Antiken , hvoraf Girafen , Camelopardalis , har sit Artsnavn . Der er flere Varianter deraf , Lokaltyper , som det udstrakte Fastland , hvor den har hjemme , har ud - præget , Tilpasningens minimale Arbejde ; af de tre i Zoologisk Have tilhører de to en mørkere , lidt grovere Type , den tredje en lysere , ligesom finere gennemarbejdet ; man bemærker at dens Fod mere nærmer sig Formen paa en Hov , hvorimod de to andre har en tydeligere Spaltning af Klovene . Flere Skabninger synes at være gaaet op i Girafen , den har noget af Hestens Lemmer og Rejsning , men Kofødder , Kamelens Mundtøj , og Antydninger af et Hjortegevir paa Hovedet , Leopardens Tegning , og et Æsels Hale . Temperamentet er dens eget , en aandeagtig Fatning , hævet op i Sfærer over Jor - den . Dyrekredsen , der rummer et tidligt Folks zoologiske Forestillinger , hvorimellem endogsaa en Kentaur , har ikke Girafen , den burde have været med , den leder Tanken hen paa et Stjernebillede . ZOOLOGISK HAVE 113 Efter at have gjort sin obéissance for Underet begiver man sig over til Løven , som man paa Frastand hører brøle , med Genlyd som fra en Tønde , saa det fylder hele Haven ; er det over Fodringstid , eller hvorfor er Dyrenes Konge saa for - tørnet ? I Volumen kommer Løvebrølet op imod de store Atlanter - havsbaades Tuden , en Bas , som trænger dybt fra Bælgen , og med et fraadende , flere Atmosfærers Tryk . Paa Afstand lyder det , naar Løven brøler , som en Døendes sidste kvalfulde Opkastning , med en gentagen afkræftet Stønnen og Hiven efter Vejret bagefter ; forfærdeligt , forurettet og paa Dødens Tærskel lider Løven . Men naar man kommer hen til Patienten staar han op i Buret med friske Øjne , fremstrakt Hals og rund Mund , for at forme den rigtige frygtindgydende Vokal ; som en Kunstner placerer han sig lidt om for hvert Brøl , giver det Retning og følger efter med Øjnene , et stort , suverænt , magtbevidst Blik . Det er nok en Slags Sang han adspreder sig med , en Afrika - solo , hvortil der rettelig skulde høre Maaneskin og en Slette med flygtende Gnuer , og en Dødsstilhed milevidt efter Brølet , Alnaturen slaaet med Skræk . Men her i Buret er det kun et Minde der er kommen op i ham . Det har gjort ham godt . Og efter at have afbrølet lægger han sig ned og pakker Forpo - terne behageligt ind under sig , paa Kattevis , glipper med de gule Øjne og lader dem falde i , for at opfange noget af det tynde Solskin paa Laagene . Det store ørkenfarvede Ansigt er som dobbelt belyst , af en Solethed ogsaa i Farven , Genskæ - ret af Syden , hvor Løven er fra . En mægtig Plastik er der over de store feline Træk , indrammet af Manken , den for - 114 MØLLEN nemme , lange lave Næse , de fremadrettede naive Øjne , der møder dine med et propert Blik , angerløst ; nogen Smaalighed rummer den store Fange ikke . Af alle Fremstillinger af Løven er Thorvaldsens den sikreste og mest intimt opfattede . Det øvrige Kravl i Haven omfatter man halvt aandsfra - værende og i Forbigaaende , naar man er kommen fra Audiens hos Løven . En Tid lang bliver man dog staaende fængslet foran det store Hvalskelet der er opstillet i Haven , det indvendige Tøm - mer af det Eksemplar der uden Hæder blev aflivet i Haders - levfjord for nogle Aar siden . En forbavsende anatomisk Arki - tektur er der over den lange svære Benrad med den enorme Underkæbe , hvor Dyrets Tyngdepunkt synes at være flyttet hen , under Tilpasning til Bevægelsen i Vandet . Ribbenene falder mærkeligt svage , i Forhold til de vældige sammenpak - kede Ryghvirvler , de er uden Tvivl paa Retur , og med en anden Million Aar for sig kunde Hvalen maaske have udviklet sig hen i Retning af Slangeøglen , kendt fra en tidligere Jord - periode . Men det er kommen anderledes . Hvalen nærmer sig Vejsende , som Art og som Individ . I Indhegningen under Skelettet har der dannet sig et Grøn - svær med alskens uforstyrret Ukrudt , Sommerens sidste Ef - ternølere , enkelte Kløverblomster , hvori en forsinket Bi , vissen vild Gulerod og stride Græsser , som paa en forsømt Kirkegaard . Et underligt Sted det store Havdyr , der minder om Ribberne af et strandet Skib , er kommen til Hvile . Visit aflægger man hos det unge afrikanske Næsehorn , der er vokset kraftigt og nu vel maa siges at være i Lømmelalde - ZOOLOGISK HAVE 115 ren . En Koncert for Øjet , som Girafen , som Elefanten , paa sin Vis endogsaa den Tykkemand Flodhesten , er Næsehornet , den sluttede , massive og elegante Form , der røber Styrke i hver Bevægelse . Den har noget eget sangbart i Proportio - nerne og en raffineret Afslutning af Dyrets hele Rumindhold ved de to Horn paa Næsen , et stort og et lille , for at Asymme - triens Finesse skal ske Fyldest , hvortil kommer den lille Snabel paa Overlæben , som slutter sig til Næseborenes Kurve , født Plastik fra øverst til nederst ! Og uden flere Ønsker for Øjet , efter en lang Fordybelse , begiver man sig ud af Haven , men vil komme igen . II 1942 . Over Solhverv , naar en Trang til at forlade Byen indfinder sig med det genkommende Lys , Rejsenykker , som andre Aar før , kan det af Aarsager vi alle kender , lukkede Lande , ikke blive til mere end en Udflugt til Zoologisk Have og en Rund - gang mellem Dyrene , som andre Aarstider før , altfor ofte gentaget , men hvad andet er os levnet end Gentagelsen ? Ogsaa i Zoologisk Have kan der rejses , Jorden rundt , hvis man i Tanken følger Dyrene til de Verdensdele hvor de har hjemme , en Flugt i Rummet , men ogsaa i Tiden , Jordens Aldre , hvad Dyrenes Form og Trin fortæller om . Stærkt er Indtrykket af øjeblikkelig Forflyttelse naar man fra Frostluften og Gangene i Haven , hvor Sneen knirker under Fødderne , træder ind i det lange Fuglehus og i et Nu 116 MØLLEN befinder sig som i Troperne , med lun Luft og en paradisisk Kvidren , Kurren og Galen , en Atmosfære af Lyd , nu og da overdøvet af et særlig gennemtrængende eksotisk Fuglevræl , der gjalder gennem hele Huset . Her er lidt kvalmt , en egen Fuglelugt , den høje Legemstemperatur og det hurtige Stof - skifte der er ved Fjerkræ , en sødlig fysisk Em , som bringer Mangroven i Erindring , det dyndede Ebbe - og Flodbælte i Troperne hvor Urskov og Strand mødes , en Seng af Levende , Krabber , Bløddyr og Orme , som blærer i Solbranden ; her bliver Liv til , og forgaar . Saadan som der lugter hos Fuglene kan man forestille sig Lokalatmosfæren i Tidernes Morgen . Et hastigt , hoppende og flagrende Liv er over Fuglene i deres Bure , man kan næsten se Pulsen paa dem ; og hvor de straaler i alle Farver ! Kolibrierne , som har deres egen lille Palmehave bag Glas i Husets ene Ende , ligner flyvende Juve - ler , Broscher af Safir og Smaragd , som staar stille i Luften i en Glorie af usynlige Vinger , som visse blaa Fluer , foran smaa Flaconer med Honningvand der er hængt op mellem Plan - terne og har en krum Hals , hvori Fuglene dypper det naale - fine Næb , en rask Fouragering i Flugten . Det er en Lilliput - skov herinde i grønne transparente Farver bag Glas og Ram - me , med et tændt Ovenlys som et Tropesolskin ned over Planter med brede indskaarne Blade , det mindst mulige Ud - tog af Sydamerikas Urskove under Ækvator , og med et Lys som fra svundne hede Jordperioder . Vender man sig , med Kolibrierne endnu i Øjet , spiles Synet op som af Fugle fra et Brobdingnag , Flamingoerne , der staar paa Stald indendørs om Vinteren med Tæerne ned i et lille Kær paa Betongulvet , mer end meterhøje , spøgelsestynde ZOOLOGISK HAVE 117 Fugle med det plumpe dumme Næb , der ligner en knækket Ske . Med den sarte rosenrøde Farve , der næsten forflygtiger i Luften , ser de ud som om de er forsynet med Morgenrødens Vinger , og det kan man ogsaa godt sige de er , for de bor ved det yderste Hav , i Syden , paa begge Sider af Atlanterhavets Kyster , ved Nildeltaet , hvor man kan se dem i Lagunerne hævet op i en Solspejling mellem Luft og Vand som rosenrøde Skyer af halve Miles Længde ; ovre ved den meksikanske Bugt findes andre Flokke . Saa vidt jeg ved krydser Variete - terne ikke Atlanterhavet . Er de bleven skilt samtidig med at Afstanden opstod mellem Amerika og den gamle Verden , som man nu gaar ud fra , og i saa Fald naar ? Aalens Vandringer ? Udenfor i Haven i et Indelukke sammen med Springbukke , fra Afrika , og Paafugle : Indien , gaar et Par store Traner , fuldendt formede , høje staalblaa Fugle ; de minder mig om det døde Hav , hvor jeg en Gang har set en Flok paa jeg antager et Tusind Stykker rotere over Kysten i Nærheden af Jeriko , paa Vandring nordover ; det var tidligt Foraar , i Marts . Lan - det her er fuldstændig øde , nøgne Lerformationer der skyldes fortidige Oversvømmelser af Jordanfloden . Vandet i det døde Hav er fedt som Lage , giver en træg Afspejling af Himlen som en Hinde over et Øje , og bagved rejser sig Transjorda - niens Bjerge som en lang Barriere ind i Himlen , den ene Rand af det Bækken under Havniveauet der danner Dalen med det døde Hav paa Bunden , den dybeste Forsænkning paa Jorden man kender . Det vældige udslukte Landskab , og Tranerne der trak hen derover med en Rotation i sig som et Hjul , gav Indtryk af en almægtig Naturensomhed hvor Aars - tider og Fugletræk fuldbyrdede sig , man følte sig som hensat 118 MØLLEN til en Tid da alt hvad der siden tildrog sig i Palæstina endnu hørte en Fremtid til . I Fuglehuset er der Arter fra alle Zoner , et Kvidder i Næb - bet paa hinanden , som om Instrumenter fra alle Jordens Egne bliver stemt til en stor Koncert , hvorom der dog ikke synes at kunne blive Enighed . Turtelduen høres som en lille Trom - meslager midt i Larmen af Violiner og Fløjter , et højt nasalt Strøg som paa en Cello blander sig i Orkestret , det er fra Næshornfuglene . Der manglede bare Rørdrummen til at dunke paa Stortrommen . Havens Eksemplar , der havde et Friluftsbur for sig hvor den gjorde sig usynlig mellem nogle Rør i et Hjørne , ses ikke mere ; Fangenskabet har nok ikke smagt den . Paa forskellig Maade udvides Fantasien i Fuglehuset af den endeløse Artsrigdom og Variation , som dog beholder kende - lige Linjer i sig . Nu Duerne , hvoraf der findes Hundreder af forskellige Former , der dog allesammen er og bliver Duer . I Fuglehuset gives der Eksemplarer mindre end en Vagtel , som en lille Bold af Fjer , og et Par Kronduer fra Ny Guinea paa Størrelse med Kalkuner . Duernes Naturhistorie og Varia - tion var et af de Spor der leverede Darwin Materiale til hans lange Bevisrække for Arternes Oprindelse af hinanden . Siden vi er ved det , saa er der andre slaaende Indtryk i Zoologisk Have der peger samme Vej ; lejlighedsvis har jeg været inde paa forskellige iøjnefaldende Træk før . Et Om - raade der sætter Tanken i Bevægelse i en bestemt Retning er Kattenes Familje . Hos ingen anden Dyregruppe er Artsbe - stemmelsen saa betinget af Forskellen i Størrelsen , uden at ZOOLOGISK HAVE 119 Variationen er mærket af Forskel i Type , som hos dem , man behøver kun at stille en almindelig Huskat ved Siden af en Kongetiger for at se Forholdet , den ene fylder saa meget som Forpoten paa den anden , men i Habitus er de fuldstændig ens , Naturen har ikke været i Stand til at lægge et eneste nyt Træk til , ud over Kæmpevækst , fra Katten , som er en lille Tiger , til Tigeren , der er en stor Kat . Tigeren vil man dog kalde en Art for sig , for saa vidt som Forplantning mellem Huskat og Tiger ligger udenfor Mulig - hedens Grænser . Det samme gælder alle andre Variationer indenfor de ægte Katte , Leopard , Jaguar , og alle de mindre , vilde Kattearter med smaa Variationer . Hos Løven derimod er et individuelt Træk opstaaet , Hanløvens Manke , der kro - ner Kattefamiljens Udvikling og betegner dens Afslutning , markeret af Kønsvariation , som hos andre Dyr af en differen - tieret Standard . Men Katteansigtet har Løven bevaret , et Fa - miljetræk der gaar gennem hele Slænget , klarest udarbejdet allerede hos Huskatten , vore Boligers Pryd , der som det mindste Led ogsaa maa antages at være det første . Katte - ansigtet har udviklet sig fra en Linje indenfor de smaa primi - tive Rovdyr , alle af en Ilderagtig Type , ved en Reduktion af Kæben , det korte klippende Tandsæt , hvorved Øjnene sam - tidigt er bleven forskudt og vendt fremad , en Øjenstilling Kat - ten har tilfælles med Ugler , Aber og Mennesker . De er Se - dyr , særlig udrustet til Jagt . Enhver kender Kattens magiske , næsten hypnotiserende Øjne . Eller hvem har ikke staaet med Ærefrygt foran Løvens store aabne , antropoide Blik , som man med Rette har fundet kongeligt . „Lysene " kalder man Vildtets Øjne paa Jægersproget ; paa ingen Dyr passer Beteg - 120 MØLLEN nelsen bedre end paa Kattene . Naturen har hos dem naaet et Optimum af fysisk Egnethed indenfor den Lod som Rovdyr der en Gang blev deres . Hvordan Variation og Identitet svinger , med Kattetypen stadig i Behold , kan man overbevise sig om i Zoologisk Have ved at gaa fra Lossens Bur til Pumaens . Den nære Berøring har før slaaet mig , men forekommer mig tydeligere hver Gang jeg sammenligner dem . Haven har et smukt Eksemplar af Lossen , der som man ved er et nordisk Dyr , udbredt fra Norge og Sverige helt over til Canada , allerede sjælden i Skandinavien , hvor man med et blindt Had forfølger Synderen , fordi den tager et Faar en Gang imellem . Naar man i Skolen har hørt om Lossen at den har Pensler paa Ørene er man færdig med den . Det kan med det samme bemærkes at officiel Zoologi , saadan som den her i Landet doceres efter Boas ' store Lærebog , indskrænker sig til at inddele Kattene efter Størrelsen , fra Løven nedefter , i omvendt Udviklingsorden . Ikke i udenlandske Haandbøger heller , eller Brehm , vil man finde Oplysninger om Dyrenes Afstamningsforhold . Man er da henvist til at se sig til Sam - menhængen selv . Lossen er saa øjensynlig en Kat , kommen af Vildkatten , Skogkatten som de kalder den i Norge , med Katteansigtet uforandret , men taget kraftigt til i Størrelse , og med høje for - stærkede Ben ; derimod er Halen paa Retur . Den staar højere i Bagparten end i Forparten , hvilket er sjældent mellem Dy - rene , det omvendte er snarere Tilfældet , som hos Hyænen ; det hænger sammen med at Lossen er en Sprinter , den skal kunne flyve gennem Luften i gentagne Spring paa indtil fem ZOOLOGISK HAVE 121 Meters Længde . Med en Million Aar mere for sig kunde man tænke sig Lossen udvikle sig hen i Retning af Kænguruen . Men det at Lossen er højest i Bagkroppen har den tilfælles med Pumaen , og Pumaens Jagtmaade er den samme som Los - sens , den styrter sig over Byttet i lange flyvende Spring . An - sigtet er det samme , kun at Pumaen som Kat er af den dob - belte Størrelse og med mere afrundede , ligesom udfyldte Træk , der fysiognomisk minder om „Faaresyge " . Pumaens Unger er plettede , som den voksne Los er plettet . Hele Ydret gør Indtryk af at være det samme Dyr ved Begyndelsen af en Karriere og efter Afslutningen af den . Under Forvandlingen har Pumaen tilbagelagt en Rejse , fra det nordlige Evropa og Asien , gennem Canada og den uhyre Vej ned igennem begge Amerikaer , har lagt paa i Størrelse og er endogsaa af Ameri - kanerne bleven kaldt for en „Løve " . Men hvis man tænkte sig at Pumaen som Emigrant vilde besøge Slægtninge i det gamle Land maatte det blive Lossen den opsøgte først . Hvordan et Adelskab mellem Kattene er bleven til kan her forfølges , samtidigt med at man forestiller sig en Vandring over den halve Verden , ned gennem alle Zoner , Dyrenes En - somhed , deres Lykke , som giver sig tilkende i deres skønne , sunde Form , deres Vækst , i Størrelse og Type , og de Æoner , halve Jordperioder , mens Jorden har valset i Himmelrummet , det har taget . Lossen er endnu en Stræber , den hvæser ilde og slaar efter dig med Kloen paa Kattevis , ud gennem Gitret , knitrende af Vildskab ; Pumaen har lagt sig det Temperament til der følger med Størrelse , det er den medfødt at den ikke kan røres , den 122 MØLLEN ser stort paa dig som Løven . Smukkere og mere rundeligt af Naturen udrustet Dyr end Pumaen findes ikke . Nu skal det ikke menes rent bogstaveligt at Pumaen er en forvandlet Los ; de har haft et fælles Startpunkt , meget nær ved hinanden , hvorfra til den ene Side Lossen har grenet sig ud , Pumaen til den anden , under Vilkaar og en Forskydning i Rum der har drevet den op i Dimensioner . Penslerne paa Ørene har den sat til ; og her staar man forvildet , hvordan kan der snakkes om Pumaen og Lossen i samme Aandedræt , naar Penslerne mangler , se Lærebogen ! Mellemformer i den gamle og den ny Verden fører ligesom gennem en Række levende Billeder fra Lossen til Pumaen , Sumplossen , Chaus , som er mere en Vildkat , ligesaa den røde Los , lynx rufa , men navnlig Caracalen , Ørkenlossen , der allerede er af et pumaagtigt Udseende . For Resten gaar jo overhovedet alle Katte med smaa Variationer over i hin - anden . Variationen hos Kattene , der gaar fra Ilderstørrelse til den mægtige Løve , uden at Artspræget undergaar væsentlig For - andring , er særlig egnet til at kaste Lys paa Udvælgelsen , Se - lektionen , i Modsætning til Tilpasningen , det ene Begreb knyt - tet til Darwins Navn , det andet til Lamarcks . Tilværelseskam - pen driver Dyrene op i Størrelse , Tilpasningen derimod , for - andrede Kaar fra Omgivelsernes Side , griber ind i Formen , Indvirkninger hver for sig , eller paa een Gang , som f . Eks . hos Hesten , der har udviklet sig fra et kaninstort Dyr , efter en stigende Skala , beroende paa at de store Eksemplarer i Generationerne har overlevet , mens Fødderne er bleven for - ZOOLOGISK HAVE 123 vandlet , fordi Skovene hvori den levede tørrede ind til Steppe . Et statisk Moment gør sig gældende , naar Udvælgelsen driver Størrelsen ud over et vist Maal , som hos Elefanten , der uden de Brolæggerjomfruer til Ben den har under sig ikke vilde kunne bære sin Vægt . Men Kattene har lagt til i Størrelse just saa vidt som de er naaet , uden at den oprindelige fuld - baarne Form er gaaet tabt . Friluftsburene i Rovdyrhuset staar tomme i den haarde Frost , paa nær de to Bure hvor de sibiriske Tigre opholder sig , de mærker ikke Kulden . Ogsaa det har Tigeren drevet det til , at trænge fra Troperne helt op i Regioner hvor den maa udholde strenge Vintre , og det uden at sætte til af sin rene Form og sin Gratie ; den er ikke bleven ulden og ufor - melig som andre Dyr nordpaa , men har bevaret den glatte , tætsluttende Pels , kun mere udfyldt , som et klippet Plyds over det hele . Den har lagt ekstra til i Størrelse , et Nummer mere end den bengalske Kongetiger , vældig og tung , men sta - dig vor Missekat i alle Proportioner , ganget vistnok med flere Hundrede . Den store Han strækker sig i sit Bur i Frostluften , fuldkommen uberørt , med rolige , gule Øjne , en mægtig stri - bet Herre . I det andet Bur , som de næsten fylder op paa alle Leder , residerer Dronningen med fire store , omtrent udvoksne Un - ger . De er tykke i Lemmerne endnu , som Kæmpekillinger , og Børn i Sjælen , ser ud af Buret med klare dristige Øjne , hvori det er som om Verden bliver til , de vinder sig som Snoge i det trange Bur , voltigerer over hinanden med bløde Hop , bruskede og med lydløse Fløjls - Bevægelser , som et 124 MØLLEN Nøgle af Striber for Øjet . De er endnu legelystne , en af dem gør fingeret Overfald paa Moderen , som for at opæde hendes ene Øre , og faar en stor blid Lussing paa Siden af Hovedet som et Kærtegn af den frygtelige Pote : megen Familjelykke og Gratie i det iskolde aabne Bur , som det er begyndt at sne med fine Snekorn ind i . Det er Sibirien med dem , hvor de saa er , men de er gjort som Muffer over det hele og ænser ikke at Luften snerter i Næsen . Ude i Harbin faar man den sibiriske Tigers Skind falbudt af de Indfødte , hullet og ødelagt af de Bøssefælder de opstiller for ham , selv kommer de ikke for hans Ansigt . Her holder han til i de endeløse Trakter omkring Amurfloden og tager sin Told af det flygtige Vildt , nu og da ogsaa en Bøf - fel , som han sabler Aarerne op paa med et Slag af Kloen , der flænger som en femgrenet Segl ; til Gengæld skatter en og anden til Ejeren med sit Skind . lifter at have været med Fuglene ved Amazonfloden , det døde Hav og Ny Guinea , og med Kattene oppe nordpaa i Sverige - Norge , Nordasien og Canada , og ned langs Rygraden af Sydamerika , Andesbjergene , ad Patagonien til , og op nord - paa igen til Mandschuriet , begiver man sig stivfrossen , men med en indre Varme , ud af Haven . ZOOLOGISK HAVE 125 III 1943 . Aarlig Artikel om Foraar i Zoologisk Have , plus lille natur - historisk Monolog — har man ikke hørt det før ? En af disse Artikler vil dog endelig blive den sidste ; men Aarstiderne , Foraar i Zoologisk Have , vil gentage sig , og gentage sig . I Aar kan Foraaret noteres som tidligt , efter den uventet milde Vinter , frydefuldt som i Maj allerede midt i April , kæ - lent i Solen , men med en iset Luft hvor Vinden staar paa ; Solsort og Bogfinke høres , og enkelte Træer staar i grønne Slør , som pyntet til Brudefærd . De lyse Morgener lokker ud , og uvilkaarligt retter man sine Fjed mod Frederiksberg Bakke , det gamle Kultsted for Solen , som nu har givet Plads for Edens Have . Paa Vejen op gennem Rahbeks Allé møder man Strømmen af Cyklister , som søger mod Kontorerne i Byen , unge Piger i susende Fart ned ad Bakken med Snippen af Hovedklædet flagende som en Vimpel bagud , den ene efter den anden , som Ilbud der har set Foraar i Valby og skal ned og melde det i København . En myndig Dame møder man som er ude at gaa Tur med sin Hund , den er afrettet til selv at bære sin Pisk , traver stoltelig i Forvejen med Krabasken i Munden . Hvilket Ægteskab ! I Søndermarken grønne Buske og omtrent ud - sprungne Kastanjer , hvor Blomsterstanden allerede er frem - me , selv Lindene staar med smaa grønne Svøb paa Kvistene . I Grøften ved Frederiksberg Bakke ser jeg Arbejdere i Færd med at bore i Grunden og hente Ler op som med store Prop - 126 MØLLEN trækkere , Jordbundsprøver : Nu skal Bakken saa vel endelig slagtes . I Zoologisk Have er der solet og stille , med et mjavende Skrig af Paafuglen , der genkalder Troperne , fra et af Inde - lukkerne . Hos Drøvtyggerne er der Familjeliv af Kalve , Paa - skelam og Kid , smaa Liv som Aprilsolen synes at ruge ud hvert Foraar , og som minder om Bibelhistorien og vor Barn - dom , det kuldskære Mæ af de nyfødte Lam paa Agrene . Kiddene er fødte Bjergdyr , det klør dem i de endnu bru - skede Klove efter at komme tilvejrs paa de Bænke af store Sten der er bygget til dem ; er der ikke andet at bestige en - trer de op paa Moderens Ryg og staar der som paa en Tinde med alle fire smaa Klove samlede under sig . To der i fuld Fart møder hinanden paa den smalle Murkant , falder de i Af - grunden begge to , nej , den ene hopper lynsnart over den an - den og lander paa Murkanten bagved , det er som om de har Sugekraft i Klovene . Saa sikker er Geden paa Fødderne og i Balancen at den er i Stand til at klatre op ad Stængerne paa en Stente og ned ad den igen paa den anden Side , som iagt - taget af Frølich i Tyrol , hvoraf man har en nydelig Tegning af ham fra 1846 . Kaprice , Kaprioler , kommer da af det latin - ske Ord for Ged , caper ; allerede fra Antikens Tid har man haft Øje for Gedekiddets Krumspring og Legelyst . Stange og drikke hinanden Skaller skal de smaa Kræ endnu inden de har Horn . Naar de faar dem bliver de til Bukke , nidkære Herrer over et Harem af Geder , et primitivt Indtryk af Frugtbarhed der greb dybt ind i de gamle Middelhavsfolks mytologiske Forestillinger , Antikens Fauner og den hornede Pan , Amondyrkelsen i Ægypten , hvor det var Vædderen man ZOOLOGISK HAVE 127 tilbad som synligt Udtryk for Guddommen . Som Symbol af - løstes Vædderen senere af Lammet , hvilket man i hvert Fald med Sikkerhed kan fortolke som en Overgang fra det voksne Individ til det der er yngre . En Temperamentsforskel lægger sig for Dagen her . Sindbillederne der knytter sig til Lammet og Paasken er nu almindeligt glemt ; tilbage er bleven de uskyldshvide Paaskelam paa Hjul Børnene faar foræret . Faar og Ged blev tæmmet som man kan antage for otte til ti Tusind Aar siden , maaske i de tauriske Bjerge i Armenien , eller deromkring ; det kan kun have haft den simple Oprin - delse at Datidens Jægere om Foraaret ved den Tid Vildtet læmmer oppe i Bjergene kom hjem med et og andet Kid eller et Lam de havde fanget levende og gav det til Børnene paa Bopladsen at lege med , og de har henrykt sluttet Kiddene i Favn og indlemmet dem i Familjen . Af Børnene blev der siden de første Hyrder , og hele Tilværelsen tog af den Aarsag en anden Vending . Disse tidlige uklare Menneskers Indbild - ningskraft bestemtes af deres Naturindtryk , vildtvoksende Fortolkninger , som man indespærrede sig i , fanatisk og blo - dig Gudsdyrkelse , Ofring , med Brunst paa Bunden . Men den ældste Rod i al Religion var Skaansel , et smeltet Hjerte , over Børns og Kids Tummel i Leg med hinanden , formildet Natur , der af den raa Jæger gjorde en Beskytter , i Broderskab med Dyr . Derfor naar de nyfødte Lam bræger ved Paasketid nede i deres Gaard i Zoologisk Have , og de smaa Københavnerbørn staar ovenfor og rækker Armene ud efter dem , er det et gam - melt længselsfuldt Møde mellem Menneske og Dyr , By og Land , der kommer igen . 128 MØLLEN En af disse lyse Morgener med Varme i Luften blev Giraf - ungerne for første Gang sluppet ud under aaben Himmel , efter at have tilbragt deres første seks Maaneder i det trange Bur , de som under normale Forhold fødes paa Savannen i Afrika , med fri Udsigt til alle Sider , saa snart de kan rejse sig ; det var for deres Vedkommende som om det fra Vinter pludselig blev Vaar . Mærkeligt at se hvor de tog det , de stor - mede ikke ud , men nærmede sig med største Forsigtighed ud i det Aabne , saa nær Moderen som muligt , de stod stokstille , som støbt fra Hoved til Fod , og saa , Ingen kunde ane hvad der foregik i dem , hvad Himlen og Sollyset sagde dem . Et Fugleskrig i Haven vakte deres Opmærksomhed , der gik som en Sitren gennem dem , og Hovedet vendte sig som for at op - fange hvor Lyden kom fra . Som Girafen staar saadan stivnet af Opmærksomhed synes den at være Synskraften selv . Giraferne er Se - Dyr . Livet i de aabne Parklandskaber har gjort dem til det , det er deres Værn mod Rovdyrene , at op - dage dem i Tide og tage Flugten , ellers vilde de store værge - løse Dyr have faa Betingelser for at overleve i fri Naturtil - stand . Det er bleven observeret af Jægere i Afrika at Girafen allerede paa en Afstand hvor den kun kan skelnes i Kikkert har udspejdet dem og følger dem ufravendt . Øjnene sidder langt fra hinanden hos Girafen , især paafaldende hos unge Dyr , det og saa den lange Hals giver Indtryk af et højtrejst Periskop som til enhver Tid er klar over hvad der rører sig indenfor Horisonten . Til det magnetiske Blik kommer den fuldkommen stivnede Holdning , et Middel til at bevare sig uset , som ogsaa forekommer hos andre Dyr , Hønsefuglene , ZOOLOGISK HAVE 129 der imellem at de bevæger sig bevarer en kataleptisk Ro , lige - som ogsaa Rørdrummen og Trappen , for ikke at blive set . Girafens Tegning minder om de runde Solbilleder der dannes naar Solen falder igennem Løvet i et Træ , den kan derfor gøre sig næsten usynlig , naar den stiller sig ved et Træ , eller i et Krat paa Steppen . Lukket Skov undgaar den . Efter at Girafungerne , for man kan jo hverken kalde dem Føl eller Kalve , havde sundet sig begyndte de at røre lidt paa sig , den ene af dem slog endogsaa op og brød i en Galop . Legelystne er de ; allerede mens de var i Bur og begyndte at vokse til dér kunde man se Livsmodet ytre sig hos dem , som hos alle Børn . Deres Leg bestaar i at fingere pludselig Skræk og i at redde sig ved vellykket Flugt , en Leg de har tilfælles med andre unge Dyr , Grise og Lam ; og hvis Leg er en Op - øvelse i hvad Livet forlanger af dem siden , kan de jo ikke lege nogen bedre Leg . Girafens Galop , allerede hos Ungerne , er det skønneste Syn man kan se , et Vidunder af Gratie og hævet Tyngdelov , næsten som en Musik for Øjet . Den bringer sig i en gyngende Bevægelse , som om den slipper Jorden og svæver hen over den , det firføddede Dyrs Akse , som ellers ligger paa langs , ligger hos Girafen op og ned , Hals , Krop og Lemmer svinger i en vertikal Rytme , som gaar der en Bølgebevægelse op gen - nem Dyret . Naar flere Girafer galopperer sammen , en Rudel af dem , hvilket jeg har set paa levende Billeder en Gang , har man Indtryk af en bølgende Vægtløshed , hvori der er Tørn , som leder Tanken hen paa de stigende og faldende Søer paa Atlanterhavet . Fornem og rolig afmaalt med de lange Stænger er Girafens Gang , langsomt nærmer den sig hurtigt , naar den 130 MØLLEN kommer , paradoksalt sagt , men Girafen er jo i det hele taget et Paradoks . Den er det højeste Dyr der findes paa Jorden , vokset ovenud af normal firføddet Dimension . Pattedyret er i Almin - delighed bygget som en Bro , Girafen rager med sin korte Krop op som en Stige . Hvordan den er bleven saa lang ? Ja her har man jo en Forklaring der er klassisk , idet den gaar tilbage til selve Lamarck ; den har rakt sig , under Træerne , efter det Løv den lever af , og de mest langhalsede har over - levet , Generation efter Generation , indtil Dyrets Artspræg er naaet . Et smukt Bevis for at Længdevæksten er begyndt fra en Norm , og gaaet gradvis for sig , fik man længe efter La - marcks Tid ved Fundet af Okapien , en nær Slægtning af Gi - rafen , paa Vej til den , men endnu uden Overudvikling af Hals og Lemmer ; Nøglen til Tilpasningen er givet med det samme , Okapien er et Skovdyr , som ikke har nødig at række sig efter Føden , hvorimod Girafen er kommen ud i det Aabne , Savannen , med enkelte fritstaaende Træer . I Dyrehaven vil man lægge Mærke til at alle Træerne naar med Løvet til en vis Grænse nedefter , Kronerne ser ud som klippet efter en Lineal paa Undersiden , saa langt kan Hjortene naa at bide Løvet , og ikke længere . Hvis man nu tænker sig at de spredte Akacier og Mimoser i de afrikanske ækvatoriale Parklandska - ber bliver saa eftersøgt af løvædende Dyr at Kronerne sidder højere og højere tilvejrs , maa Giraferne have rakt sig mere og mere for at naa dem . Et Paralleltilfælde har man i en afri - kansk Antilopeart , Gerenuken , der er spøgelsesagtig højbenet og langhalset , ogsaa den har rakt sig efter Løvet paa Træerne , uden dog at naa Girafens stigeagtige Bygning . ZOOLOGISK HAVE 131 Den afrikanske Savanne svarer til de klimatiske Forhold der fandtes i det indre Asien før Istiden , en halvtropisk , aaben Skov , hvor Pattedyrene sværmede som i Uganda nu , Egne der nu er udtørrede Ørkner ; her menes det at Mennesket har udviklet sin opretstaaende Gang . Et forlængst uddødt Patte - dyr , Balutchiteriet , er fundet her , fossile Knogler i Balutchi - stan , hvoraf Arten har Navn , og i Mongoliet ; saa langt har Dyrets Udbredelse strakt sig . Det var en Art , Næsehorn , uden Horn , af over Elefantstørrelse , med høje Ben og en langstrakt Hals , og den har levet af Løvet i Træerne , paa Vej til at strække sig , efter samme Tilpasningsprincip som Girafen . Men Naturen har været den imod , det enorme Dyr har formo - dentlig ikke kunnet finde Næring nok , den har vokset sig fra Maden , som Kæmpeøglerne en Gang før , og den tiltagende Udtørring af det indre Asien har gjort det af med den . Samme Skæbne truer Girafen i Afrika , hvis den ikke rammes før , af den fremtrængende Civilisation . Girafens Udbredelses - omraade har været større i en Fortid , Fossiler af den kendes fra Grækenland , fra Persien , fra Kina ; nu er dens Liv kun for en Tid sikret i Vildtreserverne i Afrika . Man er taknemmelig for at have delt Liv med den i den Periode hvor den endnu er til . Den skænker et Indtryk af af - sides Adel i Naturen , Muligheden af at udvikle en Art der ikke er anden Art skadelig , i Omgivelser der ikke kender an - den Lov end mit Liv , eller dit I Selv det der truer den , Løve og Leopard , har bidraget til at hæve den op over Tilværelses - kampen , de mindre og svagere Individer tyndes ud , Eksem - plarer som ikke kan naaes fører Arten videre . Saavel Tilpas - ning som Udvælgelse har gjort Girafen til det den er . Drøv - 132 MØLLEN tyggernes udsatte Liv i den fri Natur gør dem til stridige og nervøse Dyr ; Girafen er sindsrolig , en lydløs , sjælfuld Skab - ning , som oppe fra sit eget Luftlag ser ned paa Sultenheden og bevarer en tilstrækkelig Afstand derfra . Den er ren i Væk - sten og vellugtende som en Jomfru , ikke uden en vis Parfume heller , en fin Kamferlugt spores i dens Nærhed , Afrika , det aromatiske Løv den fortærer , som man lugter Græsset i den Atmosfære der staar om Koen . Navnet Giraf , der lyder saa musikalsk og ligesom indehol - der hele Dyret , og kun det , er af arabisk Oprindelse . Faa Dyr stiller Naturens Mangfoldighed og uudtømmelige Variations - evne for Øje som Girafen . Man kan se paa den hvilken Plads der er i Afrika , og hvilket Forraad af Tid , vel en 15 til 20 Millioner Aar , Naturen har raadet over , for at frembringe en Skabning som den . KREBSENS FORVANDLINGER IFØLGE en nyere Anskuelse om Udviklingens Kausalitet , be - lyst i en Recension af et amerikansk palæontologisk Værk , „Tilblivelsen " , maa Skaldyrenes , f . Eks . Muslingens Be - skyttelse gennem et fast Hylster tydes omvendt , ikke som en Tilstræbelse af Naturen , men som en Organisation der hændelsesvis har haft Betingelser for at overleve i Tilværel - seskampen . Den oprindelige Aarsag skal have været Tilstedeværelsen af Kalksalte i Havvandet , som optages af det nøgne Bløddyr og udskilles igen , enten gennem Huden , hvorved en fast Ind - kapsling af Dyret finder Sted , Værn mod Efterstræbelser , og varieret i en Uendelighed af Former , men laaset som Livs - type ; eller ogsaa aflejres Kalken indenfor Organismen , Op - rindelsen til en Benbygning , og en Retning med alle de Mulig - heder der fører gennem Hvirveldyrene lige op til Mennesket . Man kunde herefter dele hele Dyreriget i to store Hoved - afdelinger , Organismer med et ydre , og Organismer med et indre Skelet . De første er fastsiddende , de øvrige med Be - vægeligheden i Behold . En Modifikation midt imellem har man i Leddyrene , som vel har et ydre Skelet , men er fritlevende , med en leddet 134 MØLLEN Skalbeklædning , som tillader Dyret at røre sig og at udvikle Lemmer . Ikke for at beskytte sig er de pansrede , men de har hævdet sig fordi de var det . Indenfor deres Begrænsning udgør de en af Dyrerigets kraftigste og mest udbredelsesdyg - tige Forgreninger . Tager man en almindelig Zoologi for sig finder man Led - dyrene omhyggelig beskrevet og inddelt , for Krebsenes Ved - kommende som maalt med en Alen , i Smaakrebs og Stor - krebs , og unægtelig , Størrelsen er forskellig ; Brehm har noget mere , om Krebsenes Levevis i Naturen . Men om Aar - sagerne til Variationen , Forvandlingens Logik , som har frem - bragt Arterne , og Overgangene derimellem , vil man forgæves søge Oplysning . Da Krebsene er en af de Dyregrupper hvor Variationen motiverer sig selv og kan aflæses , blot man har Øjne , skal der her stilles nogle Træk sammen , som er Frugt af privat , simpel Iagttagelse og Slutning . Andre Temaer er utilgængelige ; i Mangel af Rejser fordyber man sig i nogen Naturhistorie , som gør Verdensdelene og Havene levende for en . Allerede i Antikens Tid gjorde Krebsen sig bemærket , den afgav Navn til et Stjernebillede , som siden er gaaet over paa Vendekredsen , Skellet mellem det tempererede Klima og Tro - perne . I nyere Tid er dens zoologiske Navn , cancer , bleven ensbetydende med den perniciøse , omsiggribende Svulstdan - nelse , Kræft , afledet af en Lighed med Dyrets fligede Form ; der knytter sig ikke hyggelige Associationer til det leddede og tornede Kryb med en tandet Klosaks i hver Arm . Paa et historisk Tidspunkt har Mennesket selv hentet Træk KREBSENS FORVANDLINGER 135 fra Leddyrenes Armering , i Middelalderen , da man klædte sig i Panser og Plade . Af Ydre havde en Riddersmand i fuld Rustning og en Hummer meget tilfælles , ogsaa i Karakteren , især naar man tænker paa det engelske Ord for Hummer , lobster , en anden korrumperet Form for lokust , der kommer af Latin og betyder Græshoppe , en af Ægyptens Plager . Til Krebsens Bevægelsesform knytter sig en almindelig Vildfarelse , som har fundet Udtryk i Talemaaden at gaa Krebsegang . Krebsen gaar ikke baglængs ; kun naar den bli - ver skræmt retirerer den ved at klappe Haleviften voldsomt ind under Kroppen og fare baglængs gennem Vandet ; Hum - meren hummer sig . Man kender den kraftige klappende Lyd af Halen naar Hummeren kommer i Køkkenet . Ellers i roli - gere Tempo svømmer Krebsen forlængs , ved Hjælp af Aare - fødderne under Halen , ligesom de gaar forlængs . De typiske Krebs arter sig væsentlig ens , lige fra Rejen til Krebsen , og kulminerer med Hummeren . Naar Rejen og Langusteren ikke har udviklede Klosakse hænger det antage - lig sammen med mere omkringsværmende Vaner , hvorimod Krebsen og Hummeren fører en tilbagetrukken Tilværelse , i Huler eller mellem Klipper , hvor Klosaksene rager udenfor som opstillede Rævesakse . Det er altsaa her en Mangel paa Aktivitet der har fremmet en Særudvikling . Den ene Klosaks er gerne større og plumpere end den anden , vel fordi den tjener til Dækning , mens der fares ud og fanges med den anden ; man maa her igen tænke paa Ridderen med hans Skjold og hans Lanse . Den store Klosaks benyttes i nogle Tilfælde ligefrem til Laag for Indgangen til Skjulestedet , som hos Eremitkrebsen , hvorom mere siden . Forskellen i Stør - 136 MØLLEN relse , fra Rejen til Hummeren , beror ligeud paa en Tiltagen i Vækst , proportionalt med det større og større Rov der lader sig overvælde , uden at Formen iøvrigt undergaar afgørende Forandring , ligesom f . Eks . hos Kattene , der bevarer samme Type , lige fra Huskatten til Kongetigeren . Anderledes naar Levekaar og Vaner griber ind paa Formen . Det gælder for Krabbens Vedkommende . Den hummer sig ikke , den gaar sidelængs . Enhver kender fra Ophold ved Badestranden de let bevægelige Krabber man støder op næsten under Foden paa lavt Vand , og som lyn - snart bener tilside for at forsvinde i en Sky af Sand et andet Sted , hvor de i et Nu graver sig ned . Bevægelsen sidelængs har noget fintende og beregnende , som bibringer Forestillin - gen om en egen skruet Karakter , ikke aldeles ukendt heller hos visse Mennesker , der krabber sig sidelængs frem , et Ud - tryk for Skyhed og Selvudslettelse , som man alligevel skal tage sig i Agt for ; jeg skulde tro Figuren kendes fra Scenen . Krabbens Bevægelsesart , der er normal for den , og vistnok ellers uden Sidestykke i Naturen , udspringer ikke af et Sind , men har vist sig som en heldig Faktor i Tilværelseskampen , den er begyndt at echappere sidelængs naar en Fisk stødte efter Fronten af den . Følgen er bleven Ikkebrug af Halen , der som et Rudiment holdes bøjet ind under Kroppen , og en Udstrækning i Bredden af hele Dyret , som om en ny Bevæ - gelsesakse er lagt derigennem . Den har haft Tid til Forvand - lingen , de første fuldt udformede Krabbeformer kendes fra Juratiden , samtidigt med Øglefuglen , for mellem 120 og 150 Millioner Aar siden . Svindet af Krabbens Hale er et Tilfælde af negativ Udvik - KREBSENS FORVANDLINGER 137 Ung , med en Erstatning , som Naturen har Eksempler nok paa . Krabbens Taktik har bevaret den aktiv , den er selvhjul - pen , allestedsnærværende og altædende , med et flugtberedt , hærdet Gemyt , noget af en Krøbling , men levedygtig , som egnet for en Storby , for det kan man vel nok kalde Havet . Hvilke Svind og Forvoksninger vil Bymennesket undergaa i en Fremtid ? I Krigspuds er Krabben en Kunstner , længe før der var noget der hed Kamouflage , den hober Alger og Tang - stumper op paa sig , beklæder sig med Svampe og andet Kryb , til gensidig Fordel , Krybet som ikke selv kan flytte sig bliver Partner ved Krabbens Madsteder , og Krabben maskerer sig mod Overfald og udøver uskyldigt forklædt Overfald selv . Ja der findes Krabber som dækker sig med haarde Genstande , Stene , som de giver en Angriber at bide paa som et Skjold og efterlader i Fjendens Klør , mens de selv finter tilside , end - ogsaa Glasskaar , som man har observeret , hvad der maa give dem et Udtryk af at gaa med Monocle ! Om Krabbens betyde - lige selvopholdende Intellekt er der ikke Tvivl . Der er blevet fantaseret om at Leddyrene vil besætte Ver - den naar Mennesket en Gang er gaaet ; Krabben vil da stile mod Førstepladsen , ikke ligepaa , men sideværts , ad en Resul - tant , som gennem lige meget af Svig og Overfald fører til Maalet . Hvordan Verden vil se ud til den Tid , hen derad , kan man danne sig en Forestilling om ved flere Rejsebeskrivelser , f . Eks . en Lystkutters Besøg paa den vulkanske ubeboede Ø Trinidad ud for Sydamerikas Kyst en Gang i Firserne . Den har en egen isoleret Fauna , ligesom Galapagosøerne , hvor Kæmpeskildpadder og dragelignende Øgler gør det ud for Indfødte ; paa Trinidad er det Søfugle og store Landkrabber . 138 MØLLEN Den ene Ø giver altsaa Indsigt i Reptilalderen , for nogle Aar - millioner siden , den anden aabner Udsigt til en Fremtidsver - den , hvor Leddyrene vil faa deres Tid . Krabberne paa Trini - dad gjorde Mine til at æde de Søfarende , som paa en af de Øer Sindbad kom til ; om Natten mens de sov ved et Baal maatte de udsætte Vagter , som holdt Krabberne fra Livet med Knipler . Efter at de var rejst har Krabberne nok holdt en Ple - narforsamling og erklæret de Fremmede for krabbefjendtligt og nærigt Pak . Krabberne vil uden Vanskelighed besætte Landjorden , for de er allerede amfibiske , nogle aander helt ved Lunger . Det er uafgjort af Zoologer hvorvidt Krebsene ikke oprindeligt har været Landdyr og har søgt Vandet , for siden at gaa i Land igen ; de egner sig ligegodt for begge Elementer . En Form for Krebs leder Tanken hen paa Landjorden , Søknæleren , som har en skuffende Lighed med Insektet af samme Navn , mantis religiosa , fransk prie - dieu , tysk Gottesanbeterin , Navne Folke - fantasien har givet den paa Grund af dens knælende Stilling med oprakte Arme , som en Nonne hensunken i Bøn . Spørger man hvilken Orden hun hører til , saa er det Kakerlakkernes og Græshoppernes . Under Nonnens Bøn griber hun Byttet med de himmelvendte Arme , som er forsynet med piggede Klosakse . Kendt er hun for at opæde sin Gemal . Ligner Sø - knæleren et Insekt , saa kan man vel ogsaa tale om Skorpio - nens krebselignende Habitus . Bogskorpionen , chelifer , hvil - ket betyder Saksebæreren , er steget til Literaturen , den gaar sidelængs som en Krabbe . Naa ja , Leddyr , „Skælbidere " , bliver det samlede Kryb i hvert Fald . KREBSENS FORVANDLINGER 139 Et udførligt Kapitel for sig fortjente Eremitkrebsen . Efter Navnet at dømme er den som Knæleren en Helgen , dog det er mest Eneboertilværelsen der har givet den Navn , ikke Ud - tryk for Gudhengivenhed . Som bekendt bemægtiger Dyret sig en Konkylie , stor nok til at den kan skjule sin nøgne Hale deri og trække Resten ind , paa nær et Par væbnede Klør og en af Klovene , der lukker for Indgangen . Ligesom Sneglen slæber den nu sit Hus omkring med sig , armeret som en Tank ; og vokser den fra det bemægtiger den sig et nyt , efter først at have ædt Ejeren ud . Hvordan er det nu gaaet til at en normal Krebs en Gang er kommen ind paa denne Levemaade , og er det den der har gjort Panserbeklædningen paa Halen overflødig ? Hele Dyret er skævt , ensidigt udviklet , af at rette sig efter Vindingerne i Sneglehuset , selv de haarde Dele , saa Forvandlingen er af gammel Dato . Literaturen forsøger ingen Forklaring . Den forekommer mig at ligge nær , Aarsagen er at søge i Krebsenes Hudskifte . For at vokse maa de i Perioder afkaste hele Pans - ret , en kritisk og vanskelig Overgang , og Eksemplet paa at Naturen under Omstændigheder kan lægge sig selv uforud - sete Hindringer i Vejen . Efter Hudskiftet er Krebsen nøgen og værgeløs som en Orm , hvilket den vel har været en Gang i Jordens Ungdom , før Trilobiten blev til ; Krebsen er let Bytte i den Tid da den saa at sige barsler , den holder sig skjult , i hvilket Hul den kan finde , og et Antal redder sig over , indtil næste Hudskifte . Naar den nøgne Krebs søger et Hul skulde det være sært om den ikke er stødt paa en tom Konkylie ; det har huet den godt , den er bleven deri ; og det er i sammen - 140 MØLLEN trængt Form hele Forvandlingens Historie ; læg hertil hun - drede eller to Hundrede Millioner Aar til at gaa gradvis frem , og have sin sarte Bagkrop i Sikkerhed , og blive skæv , og for - længe Øjenstilkene ekstra , for at kunne se sig godt om efter Rov , mens den selv er beskyttet i sit stjaalne transportable Fort . Som Krabben er Eremitkrebsen en Kunstner i Kamouflage . Med Forkærlighed læsser den en eller to Søanemoner paa sig , Mavedyr med giftige Fangarme , der holder Fjender paa Af - stand og selv til Gengæld nyder godt af hvad der falder af , naar Værten slagter . Symbiosen synes fuldt bevidst fra Ere - mitkrebsens Side , den tager Polypen om Livet og løsner dens Sugeskive , hvorpaa den flytter den over paa Konkylien ; og Søanemonen lader det ske , tugtigt lukket sammen saa længe Bortførelsen staar paa . Naar den har faaet nyt Fodfæste aab - ner den sig igen som en Blomst , hvoraf Navnet , og Symbiosen er i Orden . I Almindelighed gælder det som en Lov at Udviklingen aldrig gaar tilbage ; Hesten vil ikke nogensinde faa sine fem Tæer igen . Ikke desto mindre gives der en Variant af Eremit - krebsen , birgus latro , som har forladt Sneglehuset og er gaaet i Land , hvor den er bleven planteædende . Den lever paa kokosbevoksede Øer i Sydhavet , bl . a . Keeling Island , hvor Darwin traf den og beskrev dens Levevis . Den er saa stor som de største Hummere og i Besiddelse af saa stærke Klo - sakse at de er i Stand til at flaa det ydre Dække af en Kokos - nød og trænge ind til Kernen . Hul paa Skallen faar den ved at bearbejde et af de tre Kimmærker der findes i den ene Ende af Kokosnødden , hvorpaa den piller Indholdet ud med en KREBSENS FORVANDLINGER 141 mindre Klosaks paa et af dens mange Ben . Den kan være en å to Dage om at aabne en Kokosnød . Ikke en Gang Aberne er naaet saa vidt , hverken i Overlæg , Stadighed eller Teknik . Overhovedet Leddyrenes Aandsevner ? Myrerne ! Den kokos - ædende Eremitkrebs graver sig Huler og aander delvis ved Lunger , paa Vej til helt at forlade Søen , og uden Tvivl sikker paa en høj Stilling i Fremtidens Leddyrstat . Birgus med Til - navn latro , Røver , har opholdt sig saa længe paa disse Even - tyrøer at den har rettet Skævheden nogenlunde ud igen . Ha - len er endnu nøgen , men i Færd med at regenerere , med Be - gyndelsen til en tilbagevendende Skjoldbeklædning ovenpaa . Men den forhenværende Eremitkrebs er jo ikke mere den samme , den har forvandlet sig , et andet Element , anden Er - næring , en ny Type lagt til Krebsens Plasticitet . Det lader saaledes til at Krebsene kommer positivt fra Ud - viklingen , til hvad Side den saa gaar ; selv Nitter i Tilværelsen gør de sig Fordel af . Berøver man Krebsen et Lem gror det ud igen , ligesom Hovederne paa Hydra , den er rettet paa Næ - ringen , uden Hensyn , selv Individer af egen Art fortæres , hvis de er mindre . Med en saadan Vitalitet , i Forbindelse med relativt fremragende intellektuelle Anlæg , vil man kunne naa vidt . Man forestiller sig Byer af Landkrebs , ligesom man jo allerede har Myreboer , hvorfra en hviskende Lyd kan høres , naar man lægger Øret til ; hvordan vil det ikke knipse og skralde fra Krebsenes Chicago ! Den rige Næring Birgus latro forskaffer sig som Copra - æder aflejrer sig i Halen som et Fedtlag , der ved Afkogning skal give en velsmagende Olie . Eremitkrebsen regnes i de 142 MØLLEN Lande hvor den forekommer for en Delikatesse , ligesom Hummeren og Rejerne hos os ; ogsaa Krabben yndes af mange . Krebs er endda særlig skattet . For at vide det skal man have set Svenskere spise Kræfter , hvordan de med Ma - den i begge Hænder og Suppe i Fingergabene lydeligt suttende og knurrende bøjer sig over Fadet , lykkeligt raabende til hin - anden , mens de hyppigt fugter Livretten med Indholdet af langstilkede , duggede Snapseglas , der ligner Tulipaner , un - der Afsyngelsen af hedenske rituelle Omkvæd ; Krebsen kunde ikke vederfares større Retfærdighed . En Smag fra Stenaldertiden i Valget af Mad hentet fra Kyster og Floder , i Forbindelse med Ufølsomhed for Larm , synes at have fulgt Mennesket uforandret op til vor Tids Kulmination af Luksus : Liv paa Restaurationer . At spise i Flok betegner Højdepunktet af Civilisation ; dog ikke delt af alle Folkeslag , efter hvad Samuel Baker noterer skal man f . Eks . aldrig have set Shilukernes Konge tage Næring til sig . Folk er forskellige . Nogle ser et Adelskab i at sidde paa Restaurant og lade en kardinalrød , meningsløs dyr Hummer servere for sig , i et Babel af Konversation , og under Dyre - brøl fra et Negerorkester , ved Nattetid og i en skærende Belysning reflekteret fra Spejle , som i Lampehuset i et Fyr - taarn ; andre har jeg set indtage Øllebrød og Sild , tavse om - kring Bordet , Klokken fire om Morgenen . VORT HAAB INGEN , end ikke Børn , lader sig bilde ind nu mere at det er Storken der kommer med de Smaa , fra Faraos Moser , de kommer fra Kliniken , men det er jo et rugevarmt Sted ogsaa der , vaadt og hedt som i de varme Lande , hvor man endnu lever nøgne som fra Moders Liv . Fødehjemmet er som en Jungle , et Vildnis af Gange og Døre og Stuer , med Indblik , hvor Sygeplejersker gaar ud og ind , til et stort højt Rum , i Em og Lys , med en Sol i Midten , en mægtig blændende Re - flekslampe , der ikke kaster Skygge , over et Bord ; altid lyst her som en fordoblet Dag , selv om Natten , og Alting hvidt , Læger i Kitler og hvidklædte Fødselshjælpersker . Og som Troperne lugter stærkt lugter her stærkt , af Medicin , Jod , Æter og Sæbe , og det store oplyste Rum staar i en Larm , en egen mager Larm , af Spande og Stengulv og rindende Vand og Instrumenter , der knipser med Leddene imod hinanden som Krebsdyr i en Sump . Og her i Lys og Hede , som under en alt blottende Ild oppe fra Verdensrummet , midt i en resolut og omsorgsfuld Virk - somhed , som leveret af en Fabrik paa Løbebaand , kommer Børnene til Verden . Det første der sker med dem er at de 144 MØLLEN faar et Baand om Haandleddet med et Mærke , for under in - gen Omstændigheder at blive forvekslet , som en Legitimation og en Check ind i Tilværelsen . Det er Fødsler fra en Storby der finder Sted her , mange i Døgnet , og fra Gange og Stuer kommer der Lyde som fra en Jungle , Livets Skov , hvor der barsles , ikke uden Jammer , en dyb kvalfuld Tuden bag Døre , hvor Veerne er begyndt , gen - nemtrængende , forfærdende Skrig fra Fødestuerne , i den yderste Nød , Toppen af et Bjerg af Smerte som et kvindeligt Væsen skal over , for at et nyt Menneske kan blive til . Det er som Urskoven , Dyret , der taler , elementære uhyre Skrig , der ryster Mænds Nerver , men som Nornerne , de gamle erfarne Jordemødre med blottede Underarme , der kender Livet , kyn - digt tager Varsel af : nu har hun fuldt Skrig paa , nu gaar det som det skal ! I Pavser i Uvejret , naar de fødende Kvinder henter Luft og samler nye Kræfter , høres Skalmejen , den første spæde Node fra de Nyfødte , efter at Luften er traadt ind i Lungerne paa dem ; og siden naar de er bleven roligere hører man dem knirke , fra de store travle Rum hvor der arbejdes , en ynkelig værgeløs Røst under Puder som den første Graad der er kommen ind i Verden . Den høres fra Stuerne og bag Døre , en Koncert som fra Sumpskovene en Gang da Amfibiet gik i Land , Livstegn mellem Mangroverødderne i en lunken La - gune , bag en Tykning af Vandplanter , hvis Vækst næsten kan høres , fra Dyner af Dyndøer , efterladt af Ebben og blærende i Solbranden . Det er Skabelsestid og Fødselstid der er kom - men igen her , Naturen gentager sig , de smaa Liv , der endnu er vaade som Frøer , er traadt fra en legemsvarm Sø ud i Luf - VORT HAAB 145 ten og ømmer sig , kundgør deres Ve , Verden er saa vidtløftig , og de er saa nøgne og kuldskære , næppe nok foldet ud efter Krumslutningen endnu . Men gennem aabentstaaende Døre paa Gangene kan man se et Glimt ind til Mødre som har det overstaaet , Veteraner for hvem det ikke er første Gang , føre Koner med to tynde Fletninger ned paa Tæppet , en fra under hvert Øre , og lagen - hvide Træk , med Skyggen af en Fortræd over , men i en fuld - kommen Ro nu , og en Arm ud af Sengen ned mod en Kurv som staar ved Siden af , toppet over med en diminutiv Dyne , hvori et Aandehul holdes aabent , omhyggelig efterset nu og da , om den Nyfødte nu ogsaa ligger rigtigt paa Øret , vel tildækket og med Næse og Mund fri , dernede paa sin Pude . Purunge Kvinder , næsten Børn endnu , som selv er bleven Mødre , ligger højt opgærdet i Sengen , med et Marmorhoved i en Rede af det korte løse Skolepigehaar , lykkelige , stille , med lange blodtappede Pigehænder , som Vintergækker paa et Gravsted saa hvide , Døden der er gaaet forbi og har aan - det paa dem ; de rækker Hals med et stort nyt Blik en Gang imellem ned i Retning af Kurven , hvor deres Besiddelse nu sover musestille , de har faaet det fineste Øre for det bittelille , fjerlette Aandedrag dernede . Det ses paa den unge Moder at hun er bleven Moder , Selvet et andet , for altid er hun hævet ud over sig selv . Børnene fødes blinde som Killinger ; men snart aabner den lille røde krympende Menneskeorm Øjnene , først kun det ene , og bliver seende , en fin Krusning løber hen over de spæde Bryn , Dagen , som er saa stærk . Det ene aabne Øje 146 MØLLEN ligesom tager Sigte paa Tilværelsen , prøvende , og Holdnin - gen forraader at det lille Væsen er begyndt at betragte og blive sig bevidst . Paa Kendersproget , en Dialekt indenfor Kvindernes Kraal , er der en Tid lang kun Tale om den ( Ungen ) uden Hensyn til Køn , den drøftes som et Brød efter Bagning , vellykket , en Ting taget kollektivt under Varetægt i Kraalen . Det første Par Maaneder sover den næsten hele Tiden , som for at hvile ud efter den Strabads Fødslen har været for den , endnu rynket og guttaperkaagtig i Huden , med Træk i det smaa som en Vild , en lille gammel Pygmæ , med en gaadefuld Fortid bag sig , hele Menneskehedens , skudt sammen i et Individ , smaa lukkede Hænder , som Blomsterknopper der endnu ikke har foldet sig ud . Den er kun vaagen naar den tager Næring til sig , og den kommer til den i Form af en sødmefuld Prop , eg - net til at lukke Munden paa den , Munden er som skabt til at fatte om den , med en kraftig Ringmuskel og et Vakuum bag - ved , frembragt med Tungen , den sutter og synker , saa det klukker i Bælgen paa den , ligesom naar en Hest drikker . Rammer den ikke straks Tingen sutter den ved Siden af paa Huden som med et Stempel , faar Ingenting og er ulykkelig og søger og søger fanatisk med Sugeskiven , til den finder Prop - pen og forsyner sig tørstigt igen . Den Del af Verden der an - gaar den , dens første Geografi , er af en rund Udstrækning , en Hemisfære med en Pol , den lille frie Arm kan lige naa at fatte om Rundingen og lægge Haand derpaa ; paa to Berø - ringspunkter sikrer den sig sin Verden . Senere , paa et mere udsovet Tidspunkt , vil den blive sig sin ukrænkelige Ejen - domsret bevidst , vil med et lydeligt Smæk slippe Madstedet , VORT HAAB 147 hvis Tredjemand nærmer sig , og have et klart , afstandsbetonet Blik tilovers for Vidnet , hvorpaa den med Eftertryk vender sig mod Madstedet igen : Madstedet er dens ! Men naar det varer over Tiden med at der bliver sørget for Tyrannen græder den , som et vredt lille Utyske , Uvejr og Rusk , og forsøger at stuve Knoerne paa begge taarevædede Hænder ind i Munden paa en Gang . Og er den helt ladt i Stikken , sulten og har gjort sig vaad , og er i en Tilstand , saa er den styg at høre paa , vræler øredøvende , af fuld Hals , med krænget Mund og Tungen vibrerende deri som en Braad , Ilgraad , yderste Forurettethed ; og det alarmerer sluttelig Kraa - len , der opstaar ligefrem Vind omkring Skrighalsen , flyvende Skørter og Hjælpetropper , saadan iles der til Undsætning for at faa Elementerne til at falde til Ro igen . Og er den saa bleven lagt til stønner den trøstet ved Kilden , aander endnu angreben gennem Næsen og arbejder , her er meget at ind - hente ; og naar den Lidende er bleven mæt bliver den baaret til sin Kurv , udstrakt paa Ryggen i en Arm der føjer sig under den og støtter Hovedet som en Hængekøje , svedt og drukken af Mælk , med halvlukkede , omtaagede Øjne , døds - søvnig og forspist , fedtet omkring Munden og tyk som en Igle . Kønnet har man naturligvis hele Tiden været klar over , selv om man med en Sondring der hører Kvindeverdenen til har talt om den , saalænge den Spæde var hjælpeløs . Men det er jo en Dreng , Udtrykket siger det allerede den første Leve - dag ; og fra andre Eksemplarer , hvis Udvikling de første Maa - neder man har fulgt , ved man hvordan Kønnet vil lægge sig for Dagen hos ham . Han vil vokse og glatte sig ud , vil blive skær i Huden , mere 148 MØLLEN en hvid Mand end da han kom til Verden , han vil begynde at se , ligge vaagen og tage Notits af sine Omgivelser , han vil løbe fuld af Lykke over alt hvad han ser . Med et Fond af over - strømmende Lykkefølelse begynder jo Livet , hvordan det saa siden arter sig . Den lille Mand smiler og vil udtrykke sig , med hele Kroppen , en Spasme som fører til det første Sprog , en Vokal , Y , siger han , det betyder Deltagelse og Flyvelyst , Kraftanstrengelse , som naar Smeden slaar til paa sit Jern ; de smaa korte Arme gaar som paa Hængsler i Skuldrene paa ham , han fægter og rammer sig selv i Ansigtet , fægter med Benene som en vordende Cyklist . Det er som om han kom - mer sig efter en lang afmægtig Tilstand , kan sidde lidt op som en Rekonvalescent efter et Sygeleje , han griber for sig og faar sig selv i Haanden , rører med smaa rosenrøde Fingerspidser ved sit Sengeomhæng og skeler , Syn og Berøring som begyn - der at koordinere sig med hinanden . Giv ham et Stykke Papir , og nu fægter han med Haanden med noget i den , ellevild , knitrer med Papiret og knitrer selv , overladet med Energi , river itu og øver sig i Ødelæggelse . Paa dette Tidspunkt kom - mer en Gnavring til ham , som sendt fra Himlen , just som han har kløende Gummer og staar for Gennembrud af den første Tand ; der trylles ham en Rangle i Haanden , og han svinger den med Lidenskab , er den lykkelige Frembringer af Larm , et nyt Rige af Tilværelsen han lægger under sit Scepter ; han kommer til at slaa sig selv kraftigt i Ansigtet med den og bry - der forarget i Graad , er Voldsmand og lidende Offer paa en Gang , ganske ene Mand , tegner han ikke godt ? Alverden vil han bemægtige sig . Naar en ny Ting kommer til ham griber han den og elsker den , bearbejder den med den VORT HAAB 149 anden lille tykke Haand , der er skilt fra Underarmen ved en Grøft , velnæret som han er , med et Smilehul paa Albuen , han klapper , slaar paa Tingen , et Gummidyr som piber naar man trykker paa det , udmærket , han ejer det , knuger det til sig og fnyser , forsøger at spise det , ryster det og hiver det ud af Vuggen , det er godt Dyret er af Gummi ! Hænderne lukker sig op og i , naar han ikke har noget at gribe i , han klapper i Hænderne , Bifald , er Optrædende og Publikum paa en Gang . Alting i Verden griber han efter . Var Alexander den Store anderledes , da han et halvt Aar gammel sad i sin Elfensbens - vugge og legede med en Rubin ? Slugte han den ikke ogsaa ? I Begyndelsen kendte han ikke Forskel paa Folk , han saa Ansigter over sig , en Himmel med store milde Guder i , og naar nogen stod ved hans Kurv saa han ufravendt op , med et stumt , grebet , lysende Blik , det rørte sig fint om Munden paa ham , et svævende Minespil , forelsket , og med en hemmelig Humor , som om det var ham der vidste alt om alle . Stod der flere om ham saa han fra den ene til den anden , med en øm Forundring , var der da mere end een Gud i Verden ? Hvad tænkte han , hvad gik der gennem det lille Hoved ? Men snart kender han Forskel paa dem der nærmer sig ham og kan skelne dem fra hinanden allerede paa Afstand i Stuen . Han sidder paa sin Moders Skød i en Halvkreds af gudsdyr - kende Tilbedere og ser fra den ene til den anden , ikke sky , tværtimod , han udfordrer hele Menigheden , støder Luft mo - digt ud af Brystet og kyser ad dem , han hopper i Sædet og udtømmer sit Ordforraad , en Vokal , hvortil han nu har føjet en Konsonant : Rø , siger han , Rø . Han skyder Overlæben frem med en Muskel i og poser Munden ud , vil gøre alle 150 MØLLEN Guderne bange . Det er ikke til at tage fejl af at han er en vor - dende Mandsperson . Han faar sin Mad med Ske nu og stønner bydende efter mere mellem hver Skefuld , ligger bagover i Armen og strutter med Lemmerne , bryder ud i hele Brøl , naar Skeen er for længe undervejs . Og han er jo nu klædt paa som et Menneske , med alfeagtigt smaa Klædningsstykker , forfængeligt smykket med tungede Kraver og Pomponer , som han lejlighedsvis svælger , saa at Pomponen med samt et langt Uldgarn maa hales op af Maven paa ham af en forfærdet Livvagt . I alle Dele udstafferes han som en Gudsengel , faar en strikket himelblaa Hue paa med Baand ned under Hagen og pakkes i Barnevogn . Saa køres han da ud og tager sit Rige i Besiddelse . Naar et Barn er bleven født , og man kommer ud fra Kli - niken , efter at have set det første Gang , mærker man sig Da - gen , det er det lille nye Menneskes Fødselsdag , en Mærkedag , som skal komme igen hvert Aar i hele den Nyfødtes Liv , med Gaver , som en Belønning for at være kommen . En egen Farve faar Fødselsdagen naar den falder i Maj , heldigst omkring Midten af Maaneden , ved Løvspringstid , kan nogen Fødsels - dag falde smukkere ? Naturen selv er som nyfødt , det spæde , skære Løv der endnu er lysegrønt og transparent i Solskinnet , alle Frugttræer i Blomst , bugnende i Haverne , med en Tone i Kronerne af Bier , og udaandende Svaling , Solsortens ømme Strofe fra et Træ som de faa Noder paa en Hyrdefløjte , de lange lyse Aftener som nu stunder til . Det er Mælkebøttetid , en Guldskat over Grønsværen , Græsserne er i Skred , hvor VORT HAAB 151 Jorden dog føder , føder ! Men Mælkebøttens luftige Frøstande viser sig allerede som Maaner i Græsset : Aarets Rytme , Flyg - tigheden ! Himmelen er et Væld af Lys , indimellem kvæget af Skygge og en let Byge , der dugger Gaden og gør Luften som et Bad at aande . Fra en Lund i Byens Udkant høres for første Gang Gøgen , den Troldfugl , som bringer Hjertet til at føde : alle Aarene , alle Majmaanederne kommen igen ! Føler man sig tilskyndet til at se sig om paa Dagen naar et Barn kommer til Verden , gælder det samme naar en Person man har kendt gennem Aarene dør . Man vil ligesom fastholde Livet paa hans Vegne , man mærker sig Dagen , jo den gaar , det er en Hverdag som alle andre , Forbipasserende paa Gaden møder dig med et fremadrettet Blik , udenom dig , et Ærinde er i deres Øjne , Sporvognen slæber sin Last , og en Flyver gaar med et Motordrøn over Tagene . Livet lever , kun den Døde er for altid fraværende , og det er alt hvad der er af ham , det der prægede ham endnu igaar , Tilværelsen , som nu uden ham fortsætter sin Gang . Vort Haab , det er det spæde Liv der er kommen ind i Ver - den sammen med Bøgeløvet , blomstrende Frugttræer og de første vagabonderende Sommerfugle . Det lille Mandefrø der har Fødselsdag i Maj 1943 , og hans Generation med ham , vil opleve det ny Aarhundrede ; Aar 2000 vil han være 57 og endda have en god lang Arbejdsstund for sig . Med ham vil i heldigt Fald levende Tradition kunne knyttes over to Hun - drede Aar , hvis han husker sin Bedstefader , der igen husker sin , hvis Fødsel faldt i det nittende Aarhundredes Begyndelse . Hen i det tyvende Aarhundredes sidste Fjerdedel , Halvfjer - 152 MØLLEN serne — Firserne , vil han og hans Jævnaldrende være modne Mænd , et Slægtled der vil dele Bedrifter , Embeder og Ansvar imellem sig og overtage Verden . Hvordan den vil se ud til den Tid ? Vil Majmaaned blive anderledes ? Med fordoblet Liv sænker man da i sig Indtryk - ket af Dagen , Lyset , Gaden , og af Naturens Fornyelseskraft og Gavmildhed . DE LYSE NÆTTER SOLHVERV , St . Hans Aften , fejres i disse Aar uden Baal , af Grunde vi kender . Der er anden Brug for Træ , Lugten af Røg og Skovbrand kommer til os fra Generatorbilerne , en gammel Lugt , den faar minde os om det Offer vi ellers vilde have gjort til Solen og Midsommeren . Men stærkere end andre Aar virker Juni Maaned og de lyse Nætter paa os , det egentlige Midsommerfænomen , efter Vinte - rens Mørklægning , hvor man famlede sig om Gadehjørner med en Lysplet fra Lommelygten nede om Fødderne for at finde Fortovskanten ; den største Foræring fra Naturens Haand er de nordiske lyse Nætter . I yngre Aar følte man Trang til at blive oppe hele Natten , naar det var saa lyst , man erindrer lyse Nætter i Norge , med unge Folk i hinandens Selskab i Fjeldet , Stemmer der kunde høres fra den ene Gruppe til den anden , en stille Verden , hvælvet over af en dæmrende Himmel , med et ravgult Lys over Solens Bane i Nord . Cykleture hele St . Hansnat paa sjællandske Landeveje , ad Stier man kendte gennem Kornet , hvor den duggede Rug fejede mod Pedalerne , og hvor man endte Natten med et Bad i Solopgangen i Kattegat , ogsaa det 154 MØLLEN var Nætter man ikke fortryder at tænke paa . Knyttet i Erin - dringen dertil staar det som Midsommerens genkommende Tegn at Hylden blomstrede , og at Sommermaanen stod paa Himlen . Men selv om man vælger at blive inde i den lyse Nat og sover fra den er den ikke ganske mistet , den kommer ind ad Vinduerne , hvis man ikke ruller ned , det er en af de fineste Nydelser , som Aarene og Erfaringen skænker en , at man gaar i Seng ved Dagslys , og at hele Natten er lys , et Skær paa Øjenlaagene , eller lyse Forestillinger der gaar igen i ens Drømme . Nu og da har man et Øje paa Klem , ligger vaagen en Stund og blunder igen , ikke altid lige sikker paa om man er klar , eller om man drømmer , men med god Tid i sig , og i en dæmrende Tilstand , netop som den lyse Nat . I saadant et halv - vaagent Øjeblik siger man til sig selv at det er kommen igen nu altsammen som andre Aar før : Juni Maaneds Skærsom - merpragt , tidligere i Aar end nogensinde før , efter et tidligt Løvspring i Maj . For sine Øjne har man set Hylden springe ud , fra det ene Døgn til det andet , og staa rundt beklædt med de lyse Skærme , selve Pinsedag , mens Dagmaanen har staaet højt paa Himlen , et rumligt Indtryk , som om Vækster og Himmellegemer meddeler sig til hinanden . Vildrosen blom - strer , den har blottet sig som en Pige for den lyse Nat og staar klædt i ikke andet end Karnationen , hele Vejen rundt , et sfærisk Under . Tværs igennem Sjælland med Toget : hele Øen een Grøn - hed , Rugen som Søer , let bevæget af Vinden , med Glimt af Valmuer og Kornblomst i ; Byggen netop i Skred , med et fygende Lys henover , Sennepsmarker , knaldgule Rhomber i DE LYSE NÆTTER 155 Landskabet , som man kun ser det i Juni , Grøfter og Enge et Blomstervæld . I Kløvermarken hviles Koen , og over dens Horn Lærken . Nylig , for kun nogle Dage siden , synes man , blomstrede Frugttræerne , nu staar de allerede med smaa gravide Kirtler mellem Løvet , hvor flygtig Bestøvningen , og hvor sikkert paa - følgende Frugten ! En lang , middagsdøsig , besovende Tone høres fra Blomsterbedene , det er Bierne der fremdeles har travlt , en fin Honningaande der gennemtrænger Solskinnet fortæller hvilken Banket der finder Sted her . Ved Stranden ud til Storebelt under en leret Skrænt har et Par unge Mennesker rejst et diminutivt Telt , med en Herre - og en Damecykle lænet op ad hinanden i Nærheden , Sym - bolet paa Sommeren nu alle Danmarks Kyster rundt . Man dypper sig i Bølgen , og Afrodite ses stigende langbenet af Elementet , med den ene Sø i Hælene paa sig efter den anden , som om Havet forfølger hende i Land . I Begyndelsen af Juni dette Aar fandt en usædvanlig Be - givenhed Sted paa Stjernehimlen : Jupiter og Venus stod i Konjunktion til hinanden , et astronomisk Særsyn , det vil sige de nærmede sig hinanden saa nær de kunde komme , man mærke sig , Jupiter , Himlens Herre , Lyneren , og Venus , Kærlighedsgudinden ! Siden har de fjernet sig fra hinanden igen . Men man har Lov at tro det har været en god Kon - junktion . De to Planeter staar som to fine Naalestik paa den lyse Aftenhimmel , det ene lidt større end det andet , et Indtryk af kosmisk Fjernhed , associeret med Antikens Forestillinger , 156 MØLLEN som har givet dem Navn , ogsaa en Fjernhed , men i Tiden ; Rum og Tid indgaar i en Forening med hinanden og gaar op i en Klarhed , som fylder Sindet Døgnet rundt , de lange solede Dage og den korte lyse Nat . Mere og mere føles det som et Under at man er et Himmel - legeme saa nær at Straalevarmen derfra kendes direkte paa Huden , et frithængende Baal derude i Himmelrummet , fan - tastisk langt borte , hvis Ild bager en mellem Skuldrene , og som man paa vore Breddegrader lige kan taale . Universets Gaade er jo løst lige netop paa den Plads i det hvor vi befin - der os . Solen og Solhvervet , en omvendt Fortolkning af Jordbanens Forhold til Solen , er trængt dybt ind i Sindet , fra Ungtiden og de første Ildtilbederes Tid og op gennem hele Historien . Man har brændt Baal for i en Ildhandling at mindes Solens Kraft og bringe den Offer . Nutidsmennesket er ikke mere naiv , men har bevaret den gamle Baalskik , uden at huske Grunden der - til , lader sig magnetisere af at se Ild , i en tom , kunstig Form Fyrværkeri . Da vi ikke kan tænde St . Hans Baal i Aar vil vi skænke Il - den en Tanke , som den vi skal ende i , naar vi , før eller senere , føres til Krematoriet for at destruere det der er levnet af os . Vi gaar da op i den Tilstandsform der hersker paa Solen , de høje Hedegrader , Kilden hvorfra Varme og Lys kommer , samme Betragtning der foranledigede Bronzealderens Folk til at lade sig brænde , en Forestilling om at gaa op i Solen , Op - havet ; for hvad andet kan de have tænkt ? Paa deres Maade afledte de det ene af det andet , som vi gør , kun at de forbandt udvidede , primitive Forestillinger dermed , mens en simpel DE LYSE NÆTTER 157 Viden om Ildens Natur for vort Vedkommende er traadt i Stedet , elementære Skolekundskaber siger os at Forbrændin - gen er en Proces hvorved de organiske Stoffer vi er opbygget af vender tilbage til deres uorganiske Bestanddele , Hovedpar - ten af luftformig Natur , som gaar op i Atmosfæren , Resten Aske , en ikke synderlig stor Hob . Det tør man sige at har Individerne været forskellige , saa er Asken den samme , ligesom Grundstofferne gaar op i en En - hed , naar de opløser sig i Atomer . I Stedet for at komme Asken paa Krukker for hver enkelt Person skulde man der - for , hvis man endelig vil opbevare den , styrte den i en fælles Urne , en Kæmpeurne , eller et Taarn , ude paa Bispebjerg , i Nærheden af Krematoriet , synligt viden om . Ideen skyldes en mig nærstaaende Person , jeg kan kun lade den gaa videre . Vilde man saa paa Aarets længste Dag mindes Solen , Ilden og de Døde , kunde man lade brænde Blus paa Toppen af Taar - net , samtidig med at man samledes ved en Solhvervshøjtidelig - hed i den paa Bispebjerg beliggende nylig fuldførte kommu - nale Kirke . Vender vi os nu mod Stjernerne , hvilket lyder spændt , saa er det virkelige Udbytte af Elementarkundskaberne en Fore - stilling om Udstrækning , anstrengt , astronomiske Tal , Lysaar , som aldrig kan blive andet end Figurer . Summen deraf er dog den at den ene Ende af Universet er den anden lig , Stjerne - taager allerlængst ude , og en Stjernetaage her , hvori vort Sol - system befinder sig , Stoffet det samme , Funktionen deraf Ro - tation , Tilstandsform Ildfænomener , af hvilken Grund Klo - derne er synlige , med de Øjne vi har , den nærmeste Solen , hvis Varme du kan føle med Haanden . At anskue Universet 158 MØLLEN er ogsaa en Rotation , Tanken der vender tilbage i sig selv , du lander med Fødderne paa Jorden , paa Sjælland , i de lyse Nætters Tid . Naar du vaagner lidt ser du Maaneskinnet ligge paa Gulvet som en lys Aftegning af Vinduet med Sprosser og Kvadrater ; et andet vaagent Øjeblik er det krøbet til Siden og staar skævt , Himmeluret derude der passer sin Gang . Omkring Midnat er der nogle dunkle Timer , som du sover fra , men ved Fire - Femtiden staar Sollyset blændende udenfor , højlys Dag , hilst med gentagne Gal af Hanen . Jorden har vendt sig . Hylden blomstrer . Ved den af det ? Væksterne derude , Træerne , Kvadratmilene af Korn , det gror , det fuldbyrder sig , men føler det det ? Er Brænde andet end netop Brænde ? Og dog er det opbygget af Celler , efter Vækstlove der ikke er væsentligt forskellige fra dem der ligger til Grund for vor Organisme . Uudgrundelig forbliver det organiske Livs Oprin - delse og Impetus , men Formerne derfor er os bekendt : Ud - viklingen . Altid at gøre sig den præsent , deri er der Sandhed og Hvile . Den uorganiske Verden , at den ikke kan være sig bevidst staar os klart , Stenen falder til Jorden , den er kun Masse . Det har noget grænseløst for Tanken at den hele udbredte Verden , Jorden og Maanen og alle Sole , det endeløse Ginunga - gab af Stjerner og Spiraltaager , at disse uhyre Stofmængder er af en a - psykisk , sig selv ubekendt Natur , Solen kan ikke være vidende om sin Eksistens ; og dog beskriver alle disse Ting Kredse om hinanden , kommer i ildflydende Tilstand og afkøler igen , hvordan det saa er kommen , og af hvad Grund ; men hvem vil modsige at hele Universet , fra Solsystemet DE LYSE NÆTTER 159 til Atomet , kun er Stoffer der er , mens det er dig der ved det ? Der er da en reel , aldeles overvældende Majoritet for Fra - værelsen af Bevidsthed i den Verden vi kender , udenfor os selv . Skulde man ikke kunne fatte sig paa at dele Tilstands - form med hvad der er Normen , den universelle Livløshed , naar man gaar over fra den organiske Eksistensform til den uorganiske ? Man kan ville det . I vaagne Øjeblikke i den lyse Nat anta - ger Naturen om en og Tanken derom en i sig selv hvilende , fuldkommen oplyst Tilstand , en Identitetsfornemmelse , hvor - under man næsten kan forudse hvad der vil blive af en naar man er død , det vil være der altsammen , Jupiter og Venus , Maanen , Hylden og Hanegalet , i et Nu mellem at man har været bevidstløs og et andet hvor man glider ind i en Blund igen ; man kan opleve det paa Forhaand og lykønske sig dertil , i Forvisningen om slutteligt at opløse sig i Ild og blive til et med alle ikke - bevidste , stoflige Ting , for altid , alle kommende Æoner , i det udstrakte Univers . Naar man har set en Film , levende Billeder der næsten er Virkeligheden selv , og kommer ud paa Gaden igen , efter kun at have været optaget af Filmen , faar man et lille Chok , Virkeligheden føles dobbelt , Menneskestrømmen paa For - tovene , Sporvognene , Rummet , man har ligesom faaet toet Øjnene derfor . Paa samme Maade kommer Naturen mig for - ynget imøde , naar jeg forlader mit Papir og gaar ud i Morgen - solskinnet . Hylden blomstrer , kniplet over med de hvidgule Skærme og dryppende af Væde efter Natteregnen ; dens Duft 160 MØLLEN vil altid minde mig om gamle Bondehjem , som nu ikke eksi - sterer mere . Det har givet Byger med Torden og Regnbuer , Jorden er blevet douchet som med store Vandkander fra oven , og Væksterne staar brusende af Grøde . Ikke noget andet Aar mindes jeg at have set Planterne vokse saa direkte fra den ene Dag til den anden , Byggen som begyndte med Skægget stik - kende ovenud af Svøbet og som nu er fuldt skreden , med lange hængende Vipper , Græsserne ranker sig mere end meterhøjt og gynger i Brisen , uanet frodigt staar Ukrudtet , Burren med Blade saa store som Forklæder , endnu inden den er i Blomst . Aaret smykker sig , det forgængelige Aar . LØVSPRINGET Min skiønneste unge Liv , hun ganges mig aldrig udaf Hue . Folkevisen ) . ( DET unge Menneske hvis hele Ejendom var en Hest , og som var draget ud i Verden for at søge sin Lykke , havde , som nogle maaske vil erindre , det Uheld at overnatte i en Mølle , hvor han blev gammel i Løbet af en Nat , for det var Tidens Mølle han var kommen til at logere i , og den malede ham højt op i Alderdommen , inden han vaagnede og opdagede det . Han var kun undsluppet Døden ved at søge den selv , for naar man vil Døden har den ingen Magt over en . Efter denne Oplevelse , der havde rystet den unge Mand stærkt , et Forbud paa Livets Korthed , og hvor han havde Hestens Livsvarme at takke for at han kom sig paa forholds - vis kort Tid og blev ung igen , havde han fortsat sin Rejse og var kommen til en Skov , en underlig Skov , hvor han forstod Fuglenes Mæle og selv havde faaet Sang paa Tungen , det var vist en Menneskeskov , for det var som om der skjulte sig en Jomfru i hvert Træ han saa , endnu ikke udsprungen , det var i den knoppende Tid lige før Løvspring , og den unge Lykkeridder havde fundet Udtryk for sin Forventning i en 162 MØLLEN Sang , hvor det vordende Foraar og Følelsen af en Piges Nær - hed var tonet sammen , som Tveklangen paa et musikalsk In - strument . Det kan nu videre fortælles om ham at han fortsatte sit Ridt , for han havde jo travlt ; men jo mere han red til , jo hurtigere gik det med Foraaret , Træerne sprang ud for hans Øjne i Farten , han ligefrem saa Knopperne aabne sig , Bla - dene folde sig ud og sprede sig , med Bredsiden op imod Solen , den grønne Farve fløj over Træerne og blev der , Sko - ven lukkede sig som en stor grøn Masse med svulmende Kro - ner . Længere fremme blev den mørkere i Løvet , som om Skoven modnede , Højsommer ; og nu gulnede allerede Løvet , mens han red , det blæste op , og Bladene føg , som en Ud - vandring af dem allesammen ; Træerne stod snart nøgne med sorte Kviste som Ris i Blæsten , de krogede Grene viste sig som skrinkelbenede Væsener af en vanfør Slægt , Huj ! peb Vinden , og den gik til Marv og Ben . Bedre at naa ud af den Skov , tænkte den unge Mand , han satte Hesten i Galop og kom ogsaa ud paa bar Mark , en Steppe saa flad at den lod til at gøre det til Løgn at Jorden er rund . Her sneede det , lige i Synet , Fygesne langs Jorden , som et stort udbredt Liglagen Vinden nu og da lettede en Flig af , det var som om selve Jorden kom ilende en imøde med alt hvad der var i Verden af Sne , og Frostkulden bed i Ørene ; det var nok Sibirien han var paa Vej op i , Retning stik Nord , lige mod de arktiske Egne og Polen . Og da vendte Rytteren sin Hest og red tilbage den Vej han var kommen ; det var ikke det han var redet ud efter , snarere var det Syden og en Appelsinlund ved Middelhavet han havde tænkt sig . LØVSPRINGET 163 I samme Rækkefølge han var redet gennem Skoven , i samme Rækkefølge forandrede den sig igen , men omvendt , først Efteraar og Slud , saa Midsommer , fuldt Foraar med lysegrønne Træer , og endelig igen den endnu aabne , lys - fyldte Skov lige før Løvspring , den der havde gjort et saa hemmelighedsfuldt , forjættende Indtryk paa ham ; her beslut - tede han at se sig an . Af saa ung en Mand at være havde han faaet den ganske mærkelige Tanke at det maaske ikke var det rigtige at jage efter Lykken , maaske burde man bie paa den , forholde sig i Ro paa et Sted og se hvad der vilde komme . Det gjorde han . Det var et aabent Sted i Skoven , en langstrakt Dal med en lille Slette og et fugtigt Parti med et Vandløb igennem , nær - mest en tilgroet Grøft ; et Sted hvor der var Fald snakkede den over nogle Sten i Bunden som en Enetale af Vandet . Ved Siden af Grøften groede Hestehov med store brune fin - gerbølformede Blomsterstande , lige skudt op af den dyndede Bund og at se til som visse Paddehatte , her mellem de fede Planter levede store Vingaardssnegle , der satte et forsølvet Spor efter sig hvor de havde krøbet . Rundt om stod Skov - brynet , høje ranke Bøge , de nærmeste paa en Sydskrænt ned mod Dalen . I Krattet i Mosen skjulte sig flere Nattergale , hvorfra deres Slag hørtes , med Afbrydelser , lydeligt og for - borgent . Ogsaa Finken lod sig høre , gentagne Gal fra en yderlig Kvist paa et af de store Træer . Med Undtagelse af Fuglesangen og Kildens Snakken i Grøften var her urstille . Luften stod stille i Dalen , fyldt med Solskin , som i en Kedel . I et stillestaaende Spejl af Vandet i Grøften bryggede det som 164 MØLLEN et Skabelsesmøde mellem Solild og Vand , en Hede hvoraf Tudser bliver til . Her var saa tidligt og frodigt . Og her paa Sydskrænten , hvor Solen stod paa , fandt Løv - springet Sted samme Morgen , i Løbet af nogle Stunder . Det havde regnet før Solopgang , en mild Bløde , der faldt som en Daab paa Træerne og fik Mosset til at svulme . Det duftede af Muld efter Badet . Men da Solen kom fordampede Fugtig - heden fra Træerne som en Røg , der steg lige op i den blik - stille Luft . Og nu stod Bøgene i Solbranden og sprang ud , som en Fødsel der strakte sig fra Morgenen og op paa For - middagen . Knopperne var i Forvejen store og gabede med grønne Flige ud af Svøbet som Kræmmerhuse , Løvet der endnu laa i dem med pibede Læg , som Vingerne paa en Som - merfugl , inden den forlader Puppen , i den varme solede Luft foldede de sig ud og spredte Bladene , endnu lidt krøl - lede og matte , men hele Træet grønt fra øverst til nederst . Fra Øjeblik til Øjeblik kunde man ikke se Løvet folde sig ud ; men med et fint Øre kunde man høre det , en egen Hvi - sken , som en Vind hen over Træerne , skønt ikke en Vind rørte sig , det var Summen af de uendeligt smaa Lyde der fremkom ved Bladenes Skred og gradvise Slippen ud af Svø - bet . En fin aromatisk Duft kom fra Træerne , som en liflig Drik , fra de harpiksede , svedte Knopskæl i Varmen og fra det nyfødte , endnu fugtige Løv ; det var som om Træerne aandede , mens de stod brusende fraadegrønne og tog mod det Væld af blændende Lys og Straalevarme der strømmede ned over dem fra Solen . Underet var fuldbragt . Ikke alle Træer springer ud samtidigt , nogle er mere sene end andre , det pryder Skoven , med enkelte fuldtudsprungne LØVSPRINGET 165 grønne Kroner mellem de andre Træer , der endnu staar mørke , med violette Skygger under sig . Paa de gamle store Træer inde i Tykningen springer de nederste Kviste ud først , mens Solen endnu naar dem , inden Kronerne lukker sig over dem , spredt ud som Vifter for at fange al Solen og tynde set fra Siden som Stjernetaager , i det lyseste lyse - grønne ; det ser saa ungt ud mellem de svære alvorlige Stam - mer . Og der var et ungt Træ som stod frit i en lille Lysning for sig selv , med Sol fra alle Sider , et nydeligt Træ , som Lykke - ridderen havde mærket sig , da han red forbi , og gjort en Sang om , det skønneste Træ , og nu fuldt udsprunget siden imorges , lysegrønt og stille . Han nærmede sig det , og ud af det traadte en Pige , den unge Maj , venlig straks ved Synet af ham , som havde hun kendt ham altid , naiv , med en Plante - duft om sig , og en Barnehud , hvid som Dagmaanen . Hun saa saa ægte paa ham , tillidsfuld , med en Enkelhed i Sindet som den stille groende Natur der var bleven Kvinde , en el - skende Sjæl , og uden anden Ytring end et lille blændet Smil gav hun sig i hans Arme , som var han nu endelig kommen ! Ord behov havde heller ikke han . At det straks blev godt mellem dem forkyndtes af Finken , der sad højt paa en Kvist med sine Farver og en Tegning paa Vingen som et lille Flag , den flagede for de to med sin Person og brød ud i det ene triumferende Gal efter det an - det , som en Herold der udbredte Nyheden i hele Skoven . Og Nattergalen lod sig høre nede fra Buskene , som dryp - pede der Dukater og Ædelstene fra den i en klangfuld Skaal . Ekko opholdt sig i Dalen mellem de høje Skovbryn til alle 166 MØLLEN Sider og gav igen alt hvad der blev til af Klang i Skovensom - heden , som om en Aand gentog og memorerede enhver Lyd , for siden at samle alt om Dalens hemmelige Historie . Paa Sletten i Dalen havde den unge Mand sin Hest gaaende paa Græs , den sagde Ho , ho , hver Gang han gik hen til den . Han havde nok bemærket , nu da alt knoppede , at det ogsaa var begyndt at spire paa Skuldrene af den , men nu , paa for - bavsende kort Tid , i de sidste Dages stærke Rugevarme , var der brudt to store fuldfærdige Vinger , af en mægtig Sving - kraft , frem paa Forpartiet af den , de lugtede varmt endnu , saa nyligt var de vokset ud . Hesten havde faaet en Funke i hvert Øje og fnyste , med flagrende Næsebor , som om den var oplagt til Flugt paa Stedet . At rejse tænkte Rytteren nu ikke mere paa , han blev i Dalen , men til Gengæld kunde man jo gaa i Højden og se Verden fra oven , ikke sandt ! Der var foregaaet en Fødsel i ham da den unge Maj skæn - kede sig til ham , Hjertet sprang i ham , det var bleven ham klart at Lykken , som han havde søgt i det Fjerne , var her , netop her , og ikke noget andet Sted . Lærkerne der rugede paa Sletten steg ad høje svimlende Himmelstiger tilvejrs og sang over deres Reder i de kom - mende Skærsommerdage . Ogsaa den unge Mand red ofte til - vejrs og saa Jorden under sig som udbredte Lande , Øer og Sunde , Alverdens Riger , jo højere han steg . Det kunde fore - komme ham at han befandt sig indvendig midt i en Globe af den skinnende Verden , Hav og Himmel , og Klarsynet steg jo højere han fløj , saa at han saa ikke alene Lande nede paa Jorden , og hvad der skete paa dem , men ogsaa Fortiden , Historien , jo længere tilbage jo højere han steg , alle Jordens LØVSPRINGET 167 Aldre ; i saadanne Øjeblikke følte han sig som Verdens Erin - dring , og at i Erindringen er alt lige nærværende . En hvid skinnende Kuppelsky staar paa Himlen som Sne - tinden paa et Bjerg , mod Toppen af den styrer Lykkeridde - ren sin Vingehest , og undervejs mens han er i Luften fødes disse Strofer i hans Mund : Hvor Bøgen luder , lys og sval , der sang i Maj en Nattergal . Den lokked i den lyse Kvæld og kaldte med sit Tonevæld : Du hvem mit Hjerte stunder til , svar mig i Skoven hvis du vil . Du vil ? Du vil ? du hvem mit Hjerte stunder til . Og Ekko i den stille Dal , hvor Natten lyste , øm og sval , gav Svar paa Nattergalens Røst som fra et fjælet Fuglebryst . Vil du min Enesang forstaa ? Min Tone , vil du den forsmaa : Du maa ! Du maa ! Du vil min Enesang forstaa ! Alt hvad der svandt , i Mindets Skær er for bestandig lige nær . Hvad der erindrer sig bestaar . Kun hvad der er forglemt forgaar . Min skiønne unge Liv , forbliv ! Forbliv , min skiønne unge Liv ! Forbliv ! Forbliv ! Min skiønne unge Liv , forbliv ! Forbliv som Ekko i en Skov en Genlyd af mit Livs Forlov ! Kun gerne gaar jeg naar jeg maa , men lad min Glæde ej forgaa . Forbliv for altid i min Sang af Livets Lyst en Efterklang , en Klang , en Klang , af Livets Lyst en Efterklang . JOHANNES V . JENSEN MYTER I - IX Fremkomsten af Myter strækker sig over 46 Aar , fra 1898 til 1944 . De første udkom samlet i 1907 , „Myter og Jagter " , senere fulgte endnu tre Samlinger : „Nye Myter " , 1908 . „Myter , ny Samling " 1910 , og „Myter , fjerde Samling " , 1912 . 1924 oplagdes de fire Samlinger paany , nu i to Bind : Myter I og II ; samtidigt udkom et nyt tredie Bind , Myter III . De følgende Bind fik særskilte Titler : Ved Livets Bred , Myter , fjerde Bind , 1928 ; Pisangen , Myter , femte Bind 1932 , Kornmarken , Myter , sjette Bind , samme Aar , Sæ - lernes Ø , Myter , syvende Bind 1934 , Mariehønen , Myter , ottende Bind 1940 , og endelig Møllen , Myter , niende Bind 1944 . Hvis man i Lighed med de senere Bind gav de tre første Titler efter den indledende Myte , vilde disse komme til at hedde : Det gamle Ur , Myter I ; Dansk Natur , Myter II , og / det indiske Hav , Myter III . Listen over samtlige ni Bind bliver da : Det gamle Ur , Myter I 1924 Indhold : Det gamle Ur Menageriet Knokkelmanden Gura Edderkoppen Tyrefægtningen Myggene Regnspoven Den gamle Traver Fusijama Sangerinden Darwin og Fuglen Springeren Vinternat Løverne Den gamle Trold Et Ekstranummer Fru Danmark Paa Ski Sommerblæsten Majnat September Med Skyds Sverig Pause Haren Vildsvinet I den nordiske Skov Paafuglen Skærgaardsfart Potowatomis Datter Dansk Natur , Myter II 1924 Indhold : Dansk Natur Mr . Pickles Paa Isen Kanariefuglen Foraarsstorm Landskab Solsorten Rødspætten Myreløven Fyenske Billeder De unge Storke Hardanger I — V Til Drachmanns Aske Nordisk Foraar Kristoffer Rugen bølger Peccaryen Envoi I det indiske Hav , Myter III 1924 Indhold : I det indiske Hav Hjertet Fru Dominick Skipper Clement Billedet Kejseren , Billedhuggeren Kunstneren og Pøbelen Ved Roskildefjord Post Futurum Juletræet Trioen Gule Tulipaner Vandreduen Zoologisk Have Den onde Drøm Viet og Kaalgaarden Vandmøllen Njetstoj Thok Lord Pierreponts Memoirer London - Drømme Dyrehaven Ved Livets Bred , Myter IV 1928 Indhold : Ved Livets Bred Ærkeenglen Memerang Hos Fuglene Den hvide Mands Gerninger De Blinde Den lykkelige Flugt Maanebyen Mr . Pickles ' Endeligt Jordskælvet i Cairo Darduses Myndlinge Den store Bø Naaede de Færgen ? Mod Stjernerne Den røde Busk Alderdommens Ø Killingerne Tømmerlæsset Bønder og Dyr i Ægypten Bakmandens Hund I — III Dadde Pisangen , Myter V 1932 Indhold : Pisangen Den gode Urt Det store Hus Enrique og Edvardo Med Reinhold Hüttel i Overfrakken Jerusalem Hallandsaas Den barmhjertige Samaritan Hvalen Pensionatet Marionetterne Passageren Udenfor Tiden Falkene Løven i Lübeck Kornmarken , Myter VI 1932 Indhold : Kornmarken Spilmanden Den største Sorg Aaen og Landevejen A . Conradsen Julenissen Verdenshavet og Frederiks - Pigen fra Hvorhvarp holms Kanal Sommersolhverv „Søster " Barndommens Sig Skildpadden og Egernet Sælernes Ø , Myter VII 1934 Indhold : Sælernes Ø Mens Rønnen blomstrer Dronning Hatarus Glorie Fynsrejsen I de Dødes Rige Lys og Luft og Vand Ægypterens Glæde Kongelyset Det lille Folk Maja De maar saa vel i Danmark Rana Mariehønen , Myter VIII 1940 Indhold : Mariehønen Rensdyrjægeren Tupajas Forfremmelse Til Seksdagesløb Grønsværen Paa Elgjagt Hotelbranden Vejviseren Stenalderfilm Monarken Hvad Fatter gør , det er altid det rigtige Møllen , Myter IX 1944 Indhold : Efterskrift til Myter og Rejser paa Stedet I — III Beskrivelser 1907 — 1944 Stor er de Ephesers Diana Møllen Zoologisk Have I — III Den gamle Mand fra Havet Krebsens Forvandlinger Flora mellem Mure Vort Haab Det lærde Barn De lyse Nætter Bønderbørns Lege Løvspringet Manden i Brønden 168 MØLLEN Der er altid et mærkeligt Perspektiv over , hvad Johannes V . Jensen skriver , „et langt Aandedrag i Tid og Rum " , for at bruge hans egne Ord i et af denne Bogs skønneste Stykker , „Flora mellem Mure " . Møllen er det niende og sidste Bind af hans Myter og Beskrivelser , indrammet af de to symbolske Skildringer „Møllen " , om Tiden der gaar og gaar , og „Løvspringet " , om Livets Fornyelse og Fast - holden . Mellem denne Indgang og Udgang ligger en Rig - dom af oplevet Liv , af Iagttagelser , af befrugtende Tanker . Man kommer vidt omkring i Bogen , og man er i det bedste Selskab , en stor Digters . Med samme livsvarme Forelskelse fortæller han om Bønderbørns Lege i det gamle Himmer - land og om en Eventyrfortæller i vore Dages Ægypten , om Dyrehavsbakkens Mennesker og Zoologisk Haves Dyr , om det lærde Barn ved det danske Hof i 1724 og om de Ephesers Diana med et Smut om ad Notre Dame de Lourdes . Med Tak og Beundring lukker Læseren Bogen . GYLDENDAL