text: RETNINGER I TIDEN ESSAYER DEN NY VERDEN . 1907 . NORDISK AAND . 1911 . INTRODUKTION TIL VOR TIDSALDER . 1915 , ny Udg . 1929 . ÆSTETIK OG UDVIKLING . 1923 . HAMLET . 1924 . EVOLUTION OG MORAL . 1925 . AARETS HØJTIDER . 1925 . DYRENES FORVANDLING . 1927 . AANDENS STADIER . 1928 . RETNINGER I TIDEN ARTIKLER 1925 — 30 GYLDENDALSKE BOGHANDEL - NORDISK FORLAG - KØBENHAVN - MCMXXX JOHANNES V. JENSEN COPYRIOHT 1930 BY GYLDENDALSKE BOGHANDEL NORDISK FORLAG - COPENHAGEN OPLAG : 2500 EKSEMPLARER PRINTED IN DENMARK GYLDENDALS FORLAGSTRYKKERI KØBENHAVN INDHOLD ENGELSK STIL 7 MINDETS LOV 23 OM BYKULTUR 34 DEN UNØDIGE STØJ 45 RETNINGER I TIDEN I — IX 64 ENGELSK STIL 1924 HVORDAN Indflydelse og Stil fra England gjorde sig gældende paa Fastlandet — her fortrinsvis tænkt paa Danmark — i de sidste halvt hundrede Aar er endnu i „i Mands Minde " . Hvis man tænker tilbage og støtter Erindringen med gamle Modejournaler fra Firserne og Halvfemserne i forrige Aarhundrede vil man kunne fastslaa , nu som noget næsten glemt , at de fleste Folk i Evropa i den Periode gik fransk klædt . Endnu før , og ikke med Hensyn til Klæderne alene , var Evropa under fransk Indflydelse , i Literaturen ; den realistiske Skole , Zola , Flaubert , Taine , blev importeret til Danmark i Halvfjerserne og afløste den tidligere saakaldt romantiske ; i Kunsten ; og her gør fransk Paavirkning sig gældende endnu i de fleste Lande . Denne franske Periode , Firserne , staar nu , som Stilperiode betragtet , for Eftertiden som en Rædsel , en Tid man skammer sig over og frygter som en eller anden latterlig og ubehagelig Smitte — „Christian den IX ' des " Stil taler man undertiden om med et andet Navn , en Ubillighed imod denne uskyldige Konge , i hvis Regeringstid den blomstrede ; hvad 8 RETNINGER I TIDEN man saa kalder den mener man dermed Smagen , mod Slutningen af det nittende Aarhundrede , saadan som den gav sig til Kende i Klædedragten ( Tournurerne ! ) , i Bohavet ( Klunkerne , de Plydses Møbler , Albummerne paa Bordet , Malerirammerne af forgyldte Grankogler , Majolicaerne og cuivre poli ' erne etc . etc . ) ; i Arkitekturen ( de Rædsler fra den Tid , der smykker København endnu , „National " ) ; Literaturen som før sagt ( Sengeromanen ) ; Kunsten ( Stoddere malet af Stoddere ) — alt ialt en uhyggelig Art Barok , der fulgte efter Klassicismen her i Landet , overdaadig og skabet , et bedrøveligt Kapitel i Kunsthistorien og temmelig ufattelig nu bagefter . Naturligvis alting kom jo ikke fra Frankrig , Tyskland ydede sin Skærv ; Lidelsen synes at have spredt sig ligeligt over hele Kontinentet , en Smitte der fulgte med og muligvis var identisk med „Civilisationen " ; denne Stilart havde sin Blomstring samtidigt med Verdens Industrialisering , som tog sin Begyndelse og kulminerede i det nittende Aarhundrede : Varer og Fabrikater som blev fremstillet paa Maskine og øst ind over Hjemmene , hvor de gjorde alt billigt , fra Husene til Inventaret , Klæderne , ja Sjælene selv . Meget af det havde det kendte Varepræg fra Tyskland , men Smagen i Almindelighed , Sindsforstyrrelsen , Brøden — ja her ser det ud som Aarsagen var mere omfattende , det var Trafiken , den pludselige og uforberedte Sammenblanding af Nationaliteter og Instinkter , der var Skyld i Begrebsforvirringen ; naar man tænker tilbage minder Verden den Gang om et stort universelt Karavan - Serai eller en Bazar , hvor Sjælene , ligesom Varerne , bar et og samme forlorne Stempel , Handelen stry - ENGELSK STIL 9 gende , og Allemand overlæsset , Guds Velsignelse af Alt , og Alting falskt , hele Tiden overlæsset , raslende af Blik , og uden Nogenting indeni . Industribarokken , eller Bazarstilen ( Tivoli ! ) kunde man kalde denne ulykkelige Periode . Men henimod det tyvende Aarhundrede begynder en anden Indflydelse , en anden Stil , langsomt at trænge ind paa Fastlandet , midaldrende Folk kan huske hvordan det gik til , af sig selv , ikke bevidst straks , det kom siden ; Bevægelsen havde noget umærkeligt og uimodstaaeligt som enhver Bevægelse elementære Kræfter ligger til Grund for . Denne elementære Magt kom fra England . Forskellen kan efterspores i Sproget , med nye Skikke følger nye Ord . I det nittende Aarhundrede var selve de Ord der havde med Stil at gøre afledet af Fransk ; man skulde være elegant , hvilket vil sige udvalgt , fransk klædt ; man talte om Mode , heraf moderne — og i denne Betydning udvidede Begrebet sig og kom til at betyde alt hvad der var nyt og som Følge deraf rigtigt , vor Tid , denne saa oplyste og fortrinlige Tid , i Modsætning til alle de forrige mørke Aarhundreder . Vi faar haabe at Oplysningen maa vise sig at have været mere end en Mode ; men det skal man ikke være for sikker paa . At være moderne, det var simpelthen det nittende Aarhundredes Trosbekendelse . Menneskeligt og selskabeligt var Idealet , som man brændte efter at nærme sig ,Marquis'en , Frankrigs Blomst — og endnu husker man ham jo saadan som han viste sin Anstand paa Gaden for en Menneskealder siden , med Silkehatten og den lange sorte Frakke , „Diplomaten ", Lakstøvlerne om Formiddagen og den omhyggeligt voksede Mou - 10 RETNINGER I TIDEN stache, præget af mange Erfaringer i de burgunderblaa , galliske Træk .C'est ca , sagde han . I al den Tid , mens Marquis ' en var eneraadende i Evropæerens Indbildningskraft , sad Englænderen hjemme paa Øen , uimponeret , og selv uden at blive lagt Mærke til , skilt fra Fastlandet ved Kanalen , som altid har været et besværligt og fjendtligt Farvand at komme over . Paa begge Sider var visse Myter , et Sæt faste Forestillinger i Omløb , Frasagn om de mærkelige Folk ovre paa den anden Side , saadan som vilde Stammer gør op med hinanden paa Frastand ; i Fastlandets Literatur op gennem det nittende Aarhundrede vil man finde Englænderen omtalt og rent ud latterliggjort som tærnet , det eneste Karaktertræk gældende for Briten man vidste af ; formodentlig gaar det tilbage til Indtryk af Englændere paa Rejse i Evropa , den en Gang saa iøjnefaldende og meget udlete engelske Turist ; hvordan han var hjemme anede ingen , ud over en almindelig Forestilling om at han var ekscentrisk — et andet Nøgleord som var i Brug paa Kontinentet naar man talte om Englændere . Ikke desto mindre skulde den tærnede og ekscentriske Person gøre et saadant Indtryk paa Evropa at man lod sig paatrykke baade hans Mønster og hans originale Vaner ; saa sandt det senere blev en Kendsgerning at Whiskyen fortrængte Absinthen . Hvad Englænderne paa deres Side i sin Tid mente om Marquis ' en kunde dokumenteres gennem Citater fra engelsk Literatur — fra Thackeray og ned til Forfattere af vor egen Tid — indtil Krigen ! Engelsk officiel Opinion om Frankrig er en anden nu end den var i det nittende Aarhundrede , da ENGELSK STIL 11 Napoleonskrigene havde præget den ; holder man dem op mod hinanden nu , de to forskellige Maader at mene om Frankrig paa , ser ingen af dem ud til at være synderlig objektiv ; høfligst maaske slet ikke at minde om nogen af dem . Marquis ' en er jo imidlertid ogsaa forsvundet , gaaet ud af den folkelige Yndest for stedse , saa hvad man i England i sin Tid sagde om ham skal hvile . Nu har den engelske Stil jo sejret paa Fastlandet , er trængt igennem endogsaa , paa Overfladen , i Frankrig , Modens Fædreland . Nu taler man om fashion og haaber at være fashion - abel , engelsk , et Synonym ; i Stedet for at vie Marquis ' en sin Dyrkelse gaar den almindelige Higen ud paa at ligne en gentleman . Dette er hvad Enhver ved , en simpel Paapegen af Kendsgerninger . For Englænderne som har udbredt deres Væsen , mens de selv var i Centret af Bevægelsen , ikke noget nyt for dem , maa det være ejendommeligt saaledes efterhaanden at se Verden forandre sig i deres Billede . Interesse har det at gøre sig Rede for hvordan det begyndte , udenfor England , og her kunde en udførlig historisk Undersøgelse gøres nødig . Folk som nu er omkring de Halvthundrede erindrer Overgangen fra den ene Stil til den anden her i Landet ; og sandelig det var mere end at skifte Klæder . Først ændrer Kostumet sig , saa Smagen , Livsanskuelsen ; omsider Moralen . Ud af den offentlige Opmærksomhed traadte hin udmattede , meget erfarne og blanksværtede Marquis , som vi her i Landet kun havde en Imitation af , og en daarlig , er jeg bange for ; og ind kom en glatbarberet Type , i Knæbukser , 12 RETNINGER I TIDEN temmelig faamælt , ikke smurt og ordrig som den beundrede galliske causeur — men legelysten og hengiven til Sport . Ja , Verden forynget , Drengealder og Uskyldighed indført og efterhaanden anerkendt som en Form , som Formen selv ! Siden da er det almindelige Indtryk af Liv Verden over et Indtryk af tilbagevendt Ungdom , Leg og Spil under aaben Himmel , Idræt , i Stedet for vore værdige Fædres Verden , de der ikke kendte Leg , de som tilbragte deres Dage i Dagligstuer og med Flid gav sig Udseende af altid at have været gamle . Det begyndte , rask og dumdristigt , med Bicyklen — ingen Under at Bevægelsen tog Fart ! Nogle ældre Herrer , nu en Smule graa , erindrer de høje Cykler , med hvilke man svævede som en Edderkop i sit Spind , en eller anden gammel Neuralgi i et Lem eller et helet Haandledsbrud minder dem kanske endnu om disse halsbrækkende Dage , Sportens første Forløbere — og se saa paa Københavns Gader nu ! Fodgængere , Folk som ikke kører paa Cykle er til at tælle , Cyklisterne ikke ! Her er Sporten jo endda gaaet over i Dagliglivet , Erhvervet , organisk indvokset i ethvert Menneskes Funktion . Sportens Historie ( af disport , Adspredelse ) saadan som den begyndte i England og udviklede sig her i Landet , i alle dens Forgreninger , er en lang Historie , som ikke kan forfølges i Enkeltheder her , den berører de fleste Erindringer , udtømmer Autobiografien hos mange , af de Folk der nu har deres Ungdom bag sig i Danmark . Sporten er nu trængt ind til Nationens Marv . Og uden at vide af det er den nulevende yngre Generation til Hælvten , og mere end til Hælvten , ENGELSK STIL 13 engelsk . Alle Ordene , Sproget som har med Sport at gøre er engelske . Kortelig sagt , det begyndte altsammen med Cyklen og knyttedes færdigt med puttees . Enhver fuldbaaren Mand i dette Kongerige vil man finde kostumeret som en Englænder , fra Sixpencen lige ned til de usværtede , bredsaalede boxcalfs — ikke den nogenlunde nette , selvrespekterende Person der ikke er tcernet ! Den alleryngste Generation , Spejdere , boy - scouts , fra Vuggen , lader til at være født med puttees paa Benene , et for Øjet behageligt Klædningsstykke , men lidt angribende for Aarerne ; det er umuligt at aande uden at være i Khaki , Brystet hæver sig ikke uden at være bedækket med Spejderens Hæderstegn , Grader og Mærker . I al deres Pragt ligner Børnene diminutive engelske Feldmarchaller , skotske Højlændere og Lorder . Lorden er bleven Gudebilledet , hvor før Franskmanden var det , en Dyrkelse hentet lige fra England , hvor man ikke har formaaet at karakterisere det højeste Væsen , Verdens Skaber , med noget højere Epithet end dette : our lord ! Og blandt de Voksne , Selskabet , er Diplomatfrakken bleven erstattet med Smokingen , den artistiske og korrupte Cigaret med den mere virile Pibe . Vi har faaet de obligate Sports - Sider i vore Aviser og hører vore Drenge udbrede sig videnskabeligt om lige Venstrestød og Højrearms Sving til Kæben , og ser dem komme hjem fra Skole med opsvulmet Mund , lykkeligt skrydende af med Hæder at være bleven slaaet ud af deres bedste Ven . Men den der skriver dette kunde rose sig af at have offentliggjort den første Beskrivelse af en Boksekamp som nogensinde er bleven trykt paa Dansk , 14 RETNINGER I TIDEN noget uhørt , og uklædeligt , ført hjem fra det forfærdelige Amerika , for ikke mere end akkurat tyve Aar siden ! Cykling , Boksning , Fodbold , enhver Art Spil og Udendørsidræt optager Opmærksomheden hos den unge Slægt nu , saavel som Kapsejlads og Rosport , der dog er ældre i Landet — og nogle af Forældrene er lige saa optaget deraf ; for Pionererne , de der var med til at indføre Sporten fra England og som er en Generation bagude nu , Veteraner , med en hæderværdig Træning — hvem hører nu mere at Ordet er engelsk ? — de har Minder at se tilbage paa . De erindrer hvordan Sporten i deres Tid blev anset for unyttig , ekstravagant og fornærmelig . Vilde man anse Sporten for ekstravagant eller fornærmelig nu ? En Religion er den snarere bleven , til en vis Grad en Sindsforvildelse , hos nogle , haard Livskamp for andre , hvad der ikke skulde ligge i dens Væsen ; et enormt Omfang , hvordan man saa vil se det , har den taget i disse sidste tyve til tredive Aar . Horisonten , Levekapaciteten er bleven udvidet , mere end de fleste ved ; Cyklen lukkede op for Landevejen , som Automobilet senere slog Adgangen til Landet op paa vid Gab ; Kaproningsbaaden aabnede for Farvandene ; Natur og aaben Sans trængte ind i Byerne igen . Omvendt bemægtigede Byernes Kultur sig Landet . De store omfattende Sportsinstitutioner og Stadions har man ikke paa Landet , men naar man nu kommer forbi Landsbyerne kan man se de unge Bønderkarle sparke til Bolden mellem Maalene , det ene Landsby - Hold mod det andet , med bare lyserøde Knæ og rendende som Leoparder — de samme Landsbyer hvor man for tredive Aar siden saa Bondeung - ENGELSK STIL 15 dommen staa pløkket til Jorden som Træbilleder bag Grøftekanten og glo dorsk efter de høje tovlige Bicycler , som de narrevorne Folk inde fra Byerne susede forbi paa . En Bondekarl ude paa Landet nu som ikke har Cycle ? Naar man ser saadan et Fodboldspil med Bondelandets Sønner i Aktivitet forestiller man sig at man er i det gamle Grækenland , eller Tankerne gaar tilbage til Sagaens unge højttrænede , kappelystne Helte . Ja , og her er der et Synspunkt som en dansk Mand kunde ønske at vove sig frem med , muligvis kun en Hypotese : Oprindelsen til den engelske Stil , den engelske Legemskultur som i vor Tid har bredt sig til hele Verden . Det stærke Idræts - Instinkt som enhver Englænder er født med gaar tilbage til en fælles nordisk Oprindelse , saadan forestiller jeg mig det ; i Aarhundreder blev dette Instinkt bevaret paa de britiske Øer , og ene der , mens det blev udslukt i de skandinaviske Lande , saavel som ellers i Evropa — maaske med Undtagelse af Skisporten i Norge — og langt ude , forkvaklet , Tyrefægtningen i Spanien ; som Idræt gaar denne nu kun barbariske Forlystelse , iblandet Traditioner fra den romerske Gladiator - Arena , tilbage til Vestgoterne og er af dem uden Tvivl ført sønderpaa fra nordligere Strøg ; skal man tro Gundestrup - Kedlen har Tyrefægtning i en primitiv Form været i Brug i Jylland i forhistorisk Tid , et cimbrisk Tidsfordriv som hang sammen med ældgammel jydsk Kvægdyrkelse . Men i den Tid vi lever i er dette gamle fællesnordiske Instinkt , Idrætten for Idrættens Skyld , vendt tilbage til Skandinavien igen , som det da har spredt sig til hele Verden . Efter al Sandsynlighed er den ædle engelske Idræt , Hestevæddeløb og Parforceridt , forskellige Boldspil , i det hele taget den engelske Tilbøjelighed for drøje Legemsøvelser og Bevægelse i fri Luft , kommen over til Øerne sammen med Normannerne , maaske endnu tidligere med Sakser og Jyder ; i hvert Fald ved vi fra Sagaerne at Spil og Lege af lignende Art , paa et uudviklet Trin , var i Brug i de skandinaviske Lande i Oldtiden . Saga - Folkene var stærke Hesteopdrættere , Boldspillere og Svømmere , i de forholdsvis fredelige Pavser hjemme paa Tunet , naar de ikke var til Søs eller henne hos Naboen for at brænde ham inde . I Leding var det Alvor , og her kom deres blændende Krigerfærdighed til sin Ret , til daglig gav Kræfterne sig Luft i Lege ; og her kunde det jo nok hænde at man svang Boldtræet ikke mod Bolden men mod Modspillerens Hoved , med dødeligt . Udfald , Tilfælde kendes ; Hestekampene endte ofte ulykkeligt med Uenighed mellem Ejerne : man har en Fortælling om et Par unge Brushoveder der slog Skallen ind paa hinanden med Bidsler . Deres Kapsvømning gik haardt ud over Deltagerne , efter vor Fornemmelse , de havde for Skik at holde hinanden saa længe under Vandet som en af Parterne kunde taale det , og længere . Det hedder om Olaf Trygveson at han straffede saadan en Svømmer , der truede en andens Liv , ved omtrent at drukne ham : Høg over Høg ! Mandfolkelegene var grovkornede og vilde i disse Tider , men Lege var de , som SagaFolkene , vore Forfædre , var store Børn . Denne samme Hang til Lege , Barnets Hjerte som endnu ikke er hærdet , er bleven bevaret i de engelske Skikke i Aar - ENGELSK STIL 17 hundreder , i mere civiliserede Former , mens Verden paa Fastlandet voksede sig fra al Leg og blev gammel og værdig . Hvad var Grunden , hvorfor forsvandt Lege og mandlig Idræt fra vore Fædres og Bedstefædres Dagligliv ? Ja , Aarsagerne gaar med en dyb Rod tilbage i Historien , men saadan som de lagde sig for Dagen i den almindelige sociale Atmosfære endnu for et Slægtled siden , som en Hemning der hvilede over Alt og Alle , en Tilstandsform af Forbud , Tabu , der mødte Børnene fra Forældrenes Side , og Forældrene fra en Tugt der udgik fra det Offentlige , Kirke og Øvrighed , Nødvendigheden af at være værdig , Frygt for „Barnlighed " , Mistanke imod enhver Form for Glæde , saadan var det nu bleven ; og at det var Kirkens Værk det kan jo ikke skjules , Middelalderens tunge mørke Religionstvang som endnu rugede over Sindene . Forbudets Dag , Sabbathen , havde nogle Steder , kunde man sige , udstrakt sig ikke alene til hele Ugen men til hele Aarhundreder . Tidsalderen før var adstadig og skulde være det , det hørte til gode Manerer at være langsom , gravitetisk , som Væsner er det der gaar i lange Klæder . Man havde Billedet af et Lig hængende i Husene . Paa en eller anden Maade holdt de gamle uskyldige Friluftslege sig i England , endskønt man der havde Forbud nok ; det samme Land har givet Navn til Puritanernes strenge , mod al Levelyst fjendtlige Retning . Men en gammel folkelig Selvraadighed fik man ikke Bugt med , sit Spil paa Fridagene , Væddeløb , og en god Nævekamp , vilde den ellers punktlige Kirkegænger have , for det vilde han . Og da den gravitetiske Alder begyndte at løsne sig i Evropa var England i Stand til at give de gamle glemte Lege fra Slægtens 18 RETNINGER I TIDEN Barndom tilbage til den igen . Bedre Gave blev aldrig givet . Vore Forfædres Sjæl vendte tilbage med den . Spor af de gamle nordiske Lege , som siden har udviklet sig til Sport i England , lod sig maaske finde her i Landet , her og der , i en elementær Form . Der er Pindspillet , uden Tvivl ældgammelt , og som jeg andetsteds har forsøgt at paavise i Slægt med andre Folks gamle Almueidræt ; da jeg var Dreng plejede vi i Jylland at spille et Spil vi beskedent kaldte So i Hul , det blev spillet med Kæppe og en Boldt som skulde drives i et Hul i Jorden og bringer saavel Hockey som Bandy i Erindring , ikke at tale om det højædle engelske Spil Golf , der er saa fashionabelt og som selv Statsmænd driver . Hvis man sammenligner Golf med So i Hul har man med det samme givet Proportionerne mellem Storbritanien og det lille gamle Land Danmark . Historiske Undersøgelser , som omfattede hele Temaet , Leges og Spils Oprindelse , burde anstilles . Verden blev yngre efter at de engelske Lege var trængt igennem overalt ; sammen med dem kom de engelske Klæder , og i Virkeligheden vendte vi jo med dem tilbage til vore Forfædres simple jævne Smag , Frilufts - Paaklædningen , i Modsætning til den franske forfinede Elegance , som egnede sig for en Salon , en Elegance man nu kun ser paa Scenen , eller i Tjenerverdenen ; hvad vi i Danmark med en vis foragtelig Betydning stemplede som Vadmel , Bønderfolks hjemmegjorte Klæder , det var jo netop det der kom til Hæder og Ære igen . For den engelske Mode , med dens tweeds og homespuns , Gamacher og Klædes Hovedtøjer — hvad andet var det til ENGELSK STIL 19 at begynde med end the gentle man ude fra Landet , den frie , vel trænede og vel paaklædte Hjemmeenglænder , som fra sit arvede Landgods førte den Klædedragt hans Fædre havde været vant til at gaa med med sig til London , og fra London til Kolonierne ! Nu klæder hele Verden sig som en Englænder fra Landet . En Bondes og en Adelsmands Smag findes forenede i de engelske Moder . De i sin Tid saa latterliggjorte tærnede engelske Klæder stammer antagelig lige ned fra den oldnordiske primitive Væv , med dens grove uldne Vævning og dens Forkærlighed for rudede Mønstre , som er saa udtalt i den skotske Plaid . Den skotske Nationaldragt med Skørtet og de bare Ben synes at være en sen Levning fra Broncealdertiden . I Københavns oldnordiske Museum opbevares Dragter fra den Periode , Fund fra Egekister , hvori de har ligget bevaret sine tre tusind Aar — simpel overkorsvævet Vadmel , og ingen Bukser : hvis der virkelig er en Forbindelse maa man sige at Traditionen paa de britiske Øer er af en ærværdig Alder og er bleven vedligeholdt med Trofasthed , og haardført ! Paa kolde Vinterdage kan man i Københavns Omegn se Spejderne lufte deres bare Knæ i Frostvinden paa Cykle — vore fjerne Forfædres Haardførhed som er vendt tilbage til Landet , efter at have gjort en lang Omvej , gennem tredive Aarhundreder , om ad de britiske Øer , og tilbage igen ! Her er Ringen , Slægtskabet i Fortid og Nutid , sluttet . Her i Landet er vi forstaaeligt nok mere tilbøjelige til at minde Verden om dette Slægtskab end Englændere har Grund til at være . Vi faar bede om at blive taget for hvad vi er , fattige Slægtninge , som med frygtsom Stolthed gør sig til af 20 RETNINGER I TIDEN gammelt Familjeskab , som ikke eksisterer i Realiteten mere — eller eksisterer det lidt endnu ? Naar vi som Danske pudser os op , og hvis vi gaar tilbage til nationale Instinkter og Kilder , saa tror jeg det gør . Stort mere end tusind Aar skiller os dog ikke fra den Tid da engelsk og dansk Historie løb jævnsides og en Overgang var helt den samme . Folkestammen deler Oprindelse ; og er end Sprog og meget andet bleven forskelligt i Tidens Løb , Dimensionerne især , saa dybest i Sindet , hinsides Sprog og det man overfladisk kalder Bevidsthed , tror jeg der er Urtræk i Karakteren der forener Folk af samme Oprindelse , lad dem saa være bleven skilt og saa forskellige , som f . Eks . Hest og Tapir . I den Periode af dansk Literatur man kalder Romantiken , som udfyldte Mestendelen af det nittende Aarhundrede og straaler med slige Navne som Oehlenschläger og H . C . Andersen , den sidste kendt og skattet i England ogsaa , var den nye Aare der blev funden , i Opposition til det attende Aarhundredes udtørrede Formalisme , det ny var en Skakt som førte ned til gamle glemte nationale Reserver , Oldtiden , de gamle hedenske Symboler og Myter , alle de ældste fællesnordiske Traditioner som blev gravet op igen . Den gængse Literaturhistorie har aldrig andet om denne Bevægelse end at den blev indført her til Landet fra Tyskland ; og vi fik den fra Tyskland , via Tyskland i en af tysk Geist præget Bearbejdelse ; men i Virkeligheden havde den romantiske Bevægelse i evropæisk Literatur sin Oprindelse i England . Det vilde ikke være svært at forfølge Sporene , fra Shakespeare , Ossian , Percys Samling af engelske Folkeviser , senere Byron ENGELSK STIL 21 og Walter Scott , til det meste af hvad der blev skrevet i Tyskland i den tidligste Del af det nittende Aarhundrede ; herfra , i en anden Haands Form , blev Bevægelsen indført til Danmark . Ingen Under at Oehlenschlager endte med at gøre Oprør mod sine Læremestre , for han stod jo selv Kilden nærmere ! Den „romantiske " Bevægelse var netop et fjernt Budskab fra vor Oprindelse , et svagt Ekko , som vi fik igennem tysk Fortolkning , af engelsk Folkeerindring — som gik tilbage til vore egne Kyster ! Saadan er det jeg vil have det . Bevis at det ikke er rigtigt ! Her kan der mindes om at Grundtvig hentede en afgørende Impuls fra England ; ogsaa han kasserede instinktmæssigt Romantiken i den tyske Form og gik lige til Kilderne . Den grundtvigske Frejdighed , i den oprindelige Form , forbereder paa sin Maade den almindelige folkelige Frigørelse , som siden har givet sig Luft i Idrætsbevægelsen . Højskolen sætter Blomst i Niels Bukh ! Disse skitserede Bemærkninger om Stil og Tradition skal ikke sluttes uden at minde om en anden Bevægelse som har haft sit Udgangspunkt i England , og som Danmark og ethvert civiliseret Land skylder England Tak for : hint store Vendepunkt i det nittende Aarhundrede , Stilens totale Omslag i aandelig Henseende — Evolutionslæren , Charles Darwins Indflydelse . Darwin er hverken „moderne " eller rigtig „fashionabel " for Øjeblikket , jeg ved det , der er Folk som med ubegribelig Aandsfattigdom hoverer over at han er gammeldags — der skal ingen Darwinisme være mere , ingen Arvelighed , ingen Udvikling , en Fornægtelse de gamle sorte Lysfjender 22 RETNINGER I TIDEN er mere end ivrige efter at slaa ned paa som Videnskabens sidste Ord — til saadanne Folk er der kun dette at sige at hvis de foretrækker at leve i Mørke , saa lad dem blive der . Men Darwin , Darwinismen , er ikke antikveret . Den smukke Opklaring af Menneskets Oprindelse , Slægtskabet imellem Dyr og Menneske , enhver levende Skabning paa Jorden at opfatte som et Trin af din Sjæl — aldrig skal en Lære som den blive for gammel ! Til alle Tider vil alle Nationers Øjne være vendt mod England i Taknemlighed mod det Land der fostrede en Genius som Charles Darwin . Taget under et staar det nittende Aarhundrede som den Periode i Menneskets Historie da det vender tilbage til Naturen . Menbestandigt , det er Mennesket ikke ; det kan rende fra den igen . Kun seks Aar er forløbet siden ovenstaaende blev skrevet , og allerede har det noget umærkelig antikveret over sig . Er England bleven antikveret , er England traadt i Baggrunden ? I hvert Fald , Amerika beskæftiger Sindene mere , som man vil se i det følgende . 16 RETNINGER I TIDEN MINDETS LOV TALE HOLDT VED REBILDFESTEN 1927 INGEN af dem der er kommen sammen her paa dette Sted , fra mange Kanter af Midtjylland , med Toget eller ad Landevejene , kan have undladt at lægge Mærke til det store Antal Kæmpehøje der kroner Landskabets Linjer , næsten hvor hen man ser , ofte i Rækker der følger en bestemt Retning , de gamle Indvandringsveje langs Vandløbene , hvor de ældste Bygder har ligget , og som mange Steder falder sammen med de naturlige Færdselsveje endnu . Det er som om de luftigt beliggende Høje vinker forude , naar man kommer , og slaar Følge paa begge Sider ind gennem Dalførerne , Synskresen svinger om Kæmpehøjene , de er som Vartegn der aabner og lukker for Landet . Skønnere Forening af Gravstil og Natur end vore Oldtidsmindesmærker findes ikke i noget andet Land , den danske Kæmpehøj runder sig fra en stigende Linje i det aabne , vidtstrakte Agerland , altid fritliggende , mod Himlen , som om den er en Part af Jordbunden selv , en Bestræbelse af Landskabet efter at udvide sig i Højden , det stiger med en Kuppel mere , ligesom en Tegning af Himlen , der stræber mod Himlen . De Folk der har anlagt dem har skønnet paa Udsigter . Arkitektonisk er de første Mindesmærker her i Landet og - 24 RETNINGER I TIDEN saa de fuldkomneste : en Halvkugle indvokset med Jorden , hvorpaa den ligger , og bragt i Flugt med Himlen , med Rummet , simplere og skønnere kan der ikke tænkes , uforgængeligere kan der ikke bygges . Ædlere Velbehag for Øjet gives ikke end en Gravhøj paa en Banke , med en Aa nedenfor , og Udsigt til en Fjord , Landet og Landets Historie tegner sig her paa en Gang . I deres Form leder Kæmpehøjene Tanken hen paa Telte og paa de runde Bronzealderhytter vore Forfædre en Gang har boet i , af lignende Form som dem primitive Stammer i Afrika endnu benytter , de er som knyttet til Forestillingen om Sommer og Friluft , aabne , vide Udsigter , Græsgange , Lysninger i Skoven og bølgende Korn . De gamle Stengrave derimod , Dysserne , som man ser flere af paa Øerne end i Jylland , og som er ældre , leder Tanken hen paa Vinter og Indespærring ; de er som vokset ud af Jorden , ogsaa de , men af et andet arkitektonisk Hensyn , Stenene paa den stenede Jord , som man har stablet sammen til Ly . Et glacialt Landskab har afsat Form og Materiale i Stengravene , de peger mod Nord , en ældre Natur gaar igen i de stensatte Bygningsværker , de dystre Stenkamre taler om en haard Natur og om Jættekræfter der har rejst sig for at overvinde den . Eskimoernes Vinterhuse har den Dag i Dag ganske samme Form som vore underjordiske Jættestuer ; hvad der nu maa tydes som Grave fortæller om Tider da de første Indvandrere i Landet holdt Vintrene ud i gravede Huler og stensatte Kamre under Jorden . Dyrebare er de os ved den Haardførhed de vidner om , hvad vore ældste Stamfædre har gaaet igennem , og ved den primitive stærke Formsans der ytrer 25 MINDETS LOV sig ogsaa i dem ; en Langdysse er som Roden til en Katedral , de svære raa Kampesten nedlagt i en Kres paa Marken , det er som en Grundtegning for al Arkitektur , udtænkt af et Barn , og aldrig væsentlig forbedret af nogen Voksen . Oldtidsmindesmærkerne her i Landet , saa vel Dysser som Gravhøje , knytter os til Menneskehedens Barndom , de viser hvorfra vi er kommen , de siger os hvem vi er . De udgør Landskabets fornemste Pryd , Sjæl og Dybde faar vort ellers ensformige Lavland gennem dem . De er Stammens Spor . Man skulde vare sig for at slette dem ud . Uoplyst og for den ynkeligste Fordels Skyld har man i de sidste Menneskealdre ødelagt mange flere af vore Oldtidsmindesmærker end Landet kan være bekendt . Det sidste Spadestik skulde nu være gjort af nogen dansk Mand i en Gravhøj , hvad enten den ligger paa hans egen Mark eller ej , det sidste Hammerslag skulde være ført mod Stene der tilhører de Gamles Grave . Forsvar den Høj , hvor Fædres Ben blev gravlagt under Kampesten . Der rækker os vor Oldtids Aand henover tusind Aar sin Haand . siger Ludvig Holstein i et Digt , hvor han beder for Landets Minder : En Arv , som gik fra Slægt til Slægt , er givet dig i Varetægt , og hvo , der værner Arven tro , i Eftertid hans Sjæl skal gro . Og Aakjær beder for Landets Minder . Fra sin Sygeseng i Kjøbenhavn , hvor Kæmpehøjen og Ageren , som han elsker , tegner sig for ham kun i Tanken , beder han : Danske Bonde , Højens Frænde , med din Rod i samme Grund , har du Hænder , som tør skænde Højens runeviede Rund ! Nej , lad stadig Rugens Kerne rundes paa din Fædregaard , mens fra Højens Midnatsstjerne signende den Sødmen faar ! Bondehøj paa Bondeager — det var Danmark hidindtil ; saadan var os Marken fager under Somrens Lærkespil . Om end Hagl dens Lyngpuld pisker , Slægters Sol gaar op og ned — Rug og Høj dog sammen hvisker Danmarks Navn i Evighed ! For Mindet er mere end en Talemaade , et følsomt Bogsprog , Mindet er en Lov , noget i din Fysik , en Tegning hvorefter dit Væsen er opbygget . Ingen unddrager sig Mindets Lov uden Skade paa sin Sjæl . Mindet er ufuldbyrdet Liv , som det staar til dig at føre videre ; det er Slægtens Liv . Havde vi ikke andet end vor Smule personlige Eksistens , hvad havde vi da ? De Gamle sank higende i Jorden , ufærdige , da Livet blev taget dem af Haanden , deres Higen har du arvet , du er dine Fædre om igen , fuldbyrd dem , om du kan ! Skulde det ikke betyde noget hvad du har af synlige Spor efter dem ? I dem genkender du dig . Mindet viser tilbage , men ikke ud af Tilværelsen , det viser ind i den . Den Udstrækning i Tid der ligger forud for os , Historien , paa den er vi sikker ; formaar man ikke at optage svunden Tid i sig har man ingen Evighed . 26 RETNINGER I TIDEN Fremtiden tilhører ikke os , den tilhører vore Efterkommere . De nyeste Iagttagelser paa Arvelighedsforskningens Omraade oplyser os om at Livsformerne grunder sig i Anlæg der snarere hører en Urtid end en Nutid til ; Tilværelsens Rod er gammel . Ingen vokser fra sine Fædre , hvis man vokser ret . Skulde man faa Skyld for at lade gammeldags , naar man lyder Mindets Lov , kan man trøste sig med at alt hvad der har Fremgang har en Fortid i sig . Tidens Rend derimod efter alt hvad der er „nyt " , og dens Musik , lyder som en Blikpotte , der er bundet en Hund ved Halen . Men er det for Resten saa gammelagtigt at styrke sig i Mindets Lov , er det ikke snarere det der er af livskraftigt og virkelig epokegørende i Tiden , Trangen til at afslutte og befæste sig i sit Væsen , saadan som man har modtaget det , simpelt og sandt , fra sine Fædre ? For hundrede Aar siden gik der saadan et Genrejsningens Stød gennem Evropa ; en Trusel mod al Frihed var Aarsag dertil , Napoleons Forsøg paa at pakke alle mulige Nationer , franske og ikke franske , sammen under sin Hat , den utaalelige Vold gav Anledning til den stærke og dybtgaaende Udbygning af Nationaliteten , der beskæftigede de fleste Lande hele det nittende Aarhundrede igennem , og som gav sig Udslag i Folkemindeforskning , indtrængende Revision af Historien , Selverkendelse , i det hele taget en Søgen tilbage til Roden , en ved Hjælp af alle Kilder gennemført Bogføring af national aandelig Ejendom , et Arbejde der her i Landet er knyttet til Grundtvig og Svend Grundtvigs Navn , men som en hel Slægt , et Led forud for os , har bidraget til . Arbejdet er ikke endt 28 RETNINGER I TIDEN endnu ; men paa mange Punkter kan det nok siges at Bestræbelsen er stagneret i blot videnskabelig Grundighed , efter at den oprindelige folkelige Impuls var traadt i Baggrunden . Ny Trusel udefra mod Nationalitet , mod Mindets Lov , maa til for at forny Bevægelsen og rejse de bundne Kræfter , og denne Fare er vi nylig gennemgaaet under Verdenskrigen . Det føles efter den i alle Lande at man staar sig ved at vende sig indad og fatte sig om sit Væsen og vokse deri , hvis man kan , den nationale Selvhævdelse fremtræder overalt skærpet efter Krigen , mere end sundt er for den internationale Tanke , vil mange mene , dog den skal nok vide at trænge igennem ; det skader ikke den internationale Forstaaelse at hvert Land udarbejder sit Fysiognomi , saadan at der ikke er Tvivl om hvem man staar overfor . Verdenskrigen forringede Menneskehedens Indtryk af sig selv ; men den bødede dog allerede ved Opgøret paa gammel national Uret , maaske netop med Erfaring der gaar tilbage til Napoleonskrigene , Folkeslag som blev spændt under fremmed Aag som Følge af de store Forskydninger den Gang , blev endelig fri igen . Og Verdenskrigen hidførte en Helning af en gammel forsprængt Nationalitet , som aldrig har været set før , som der har været ventet paa i to Tusinde Aar , Palæstina blev frigjort , og Jøderne samler sig nu igen om deres ældgamle nationale Minder , paa den Jordbund hvor de har Rod , Ahasverus er vendt hjem . Et væsentligt Punkt , paa hvilket den nationale Genfødelse her i Landet i forrige Aarhundrede ytrede sig , var Oldtidskundskaben , Arkæologien ; hvor den skrevne Historie hørte op forstod man at man maatte indhente Oplysninger om MINDETS LOV 29 Folkets ældste Fortid gennem de bevarede Oldtidsmindesmærker og Gravgodset derfra . Oldnordisk Museum opstod , hele det nittende Aarhundrede arbejdede paa at samle det og tyde Samlingerne . Heller ikke her kan det nægtes at den oprindelige strømmende Impuls endte med at stagnere , i Grundighed , Teknik , selvbestaltet „Videnskabelighed " ; almindelige Mennesker skulde ikke have Forstand paa hvad man foretog sig inden for Prinsens Palæs Mure , i behagelig Nærhed af Enevælden , nærmest hen ad Køkkentrappen til , Museet blev en lukket Institution , som Befolkningen glemte , og som ikke mindede Folket om sin Eksistens . Men efter Verdenskrigen er det som om Nationen selv er kommet i Tanker om sin kostbare Arv , den som hele Folkets Identifikation i forhistorisk Tid beror paa , og ønsker den sikret og bragt frem i Lyset ; Bevægelsen er vokset og blevet saa stærk at det næsten ser ud til at den vil rive endogsaa de Sagkyndige med sig . Lykkeligvis er den almindelige Forstaaelse af vore Oldtidsmindesmærkers Betydning i Stigen her i Landet ; en vis kommerciel Værdi , med et Øje til Turistsagen , lader heller ikke til at undgaa Opmærksomheden ; man kunde pege paa den vaagne Interesse der omgiver Hamlets Grav i Helsingør ! Ja , man er skredet til Ofre , der efter hvad der siges endnu ikke er betalt , for at faa den restavreret ! Imidlertid , den nyvakte Ærbødighed hvormed man fra alle Sider omfatter vore Oldtidsmindesmærker , den Deltagelse Museumssagen og Nationalsamlingernes Sikring i en ny værdig Ramme har mødt fra Befolkningens Side , er ægte nok og kalder paa Handling . Man maa udtale Ønsket om at det nye 30 RETNINGER I TIDEN Nationalmuseum rejses og rejses snart ; lad ikke Akterne der vedrører Drøftelsen deraf blive til en Oldsag mere inden for forskellige Kontorers og Komitéers Mure ! En Plan der synes tilfredsstillende og opnaaelig , efter at alle andre er prøvet , og som daterer sig til et Forslag af Jensen - Klint , gaar ud paa at lægge Museet , samlet og udelt , ved Kysten mellem Dyrehaven og Sundet , formælet med den gamle danske Skov , der selv er et fornemt Stykke Fortids - Danmark , til den ene Side , og den historiske Søvej over mod Skaane til den anden , et Vartegn for alle Skibe der kommer fra Udlandet ind gennem Sundet , og det første man ser af København ; jeg tror Ingen vilde fortryde om den Plan blev gennemført ; den har noget ved sig som maa udvide Sindet paa enhver Dansk . Og Nationalmuseet vender sig her mod Udverdenen paa en Maade som man er tjent med . Man skulde afholde sig fra at skilte med falske Gravmæler , men man skal heller ikke gemme sine virkelige nationale Seværdigheder for Fremmede . Rejsende der kommer til et Land spørger om dets Fortid . Lad Nationalmuseet tale til dem fra Kysten , allerede naar de kommer sejlende ind mod København ! * ) En anden Opgave der venter , og har ventet længe , mens man taler om Oldnordisk Museum i dets nye Skikkelse , er et Budskab inde fra Museets Allerhelligste , om hvad man har bestilt . Man har undersøgt og undersøgt , som det lader til for Undersøgelsens egen Skyld , uden at det faar nogen Ende , men Arkæologiens Mission er dog en Gang at aflevere sit Resultat til Historien . Det danske Folks Oldtidshistorie paa Grundlag af Fundene er ikke skrevet , der er endnu ikke for - MINDETS LOV 31 søgt derpaa . Vi trænger til det . Hjemstavnsliteraturen har sine Fortjenester , men unægtelig den er provinsiel . Følelsen af at være Dansk gælder ikke en Gang mere Landet , men et eller andet Herred , eller et Sogn ; er man ikke derfra er man fortabt . Portalen ind til Danmark var snæver nok i Forvejen , vor politiske Historie taler om Indskrumpning , Grænserne mere og mere ind paa Livet ; men Hjemstavnsliteraturen har gjort Indgangen til Danmark saa lav at den føles som et Aag . Aabnede man derimod op for Danmarks Oldtidshistorie , med det enestaaende Materiale vi her i Landet besidder dertil , og med de Tilknytninger i Fortid og i geografisk Udstrækning der lader sig udlede deraf , hvis en udtømmende Rekonstruktion af vor Urhistorie bliver forsøgt — det er Grænserne slaaet ud og aabnet over den vide Verden igen ! Oldtiden kommer ikke tilbage , men de Indaandingsmuligheder man erhverver sig ved at omgive sig med en Urhorisont , Racens Historie , selv om det kun er i Aanden , ilter Sjælen mere end Indtrykkene af en defekt Kongerække eller Dimensionerne inden for den nyeste klæge Sogneliteratur . Vor Urhistorie føjer os ind i det store Broderskab der omfatter alle Verdensdele og alle Folkeslag , den hænger sammen med de første Kulturer , har gjort Menneskehedens Gang med , fra den traadte ud af Skoven , til den høstede sit Korn med en Segl signet med Nymaanens Billede . En lokal , meget personlig og særstillet Udvikling har vor Stamme haft , som alle Nationer , betinget af Landets særlige Beliggenhed . For Danmarks Vedkommende var den ejendommelig bestemt , med Grænser til baade Norden og til Midtevropa , med Egenskaber fra begge Sider , og draget veksel - 32 RETNINGER I TIDEN vis saa imod Syd og saa imod Nord . Danmark laa som en Magnet mellem to Ankre ; desværre , Tiltrækningen ytrede sig i at der gik Stykker af Magneten . Jeg hører til dem der tror paa at Danmark altid har været rigtig orienteret , naar der har været peget imod Nord . Og dirrer Naalen , saa kan en Viljesakt gøre noget : Gunnar Gunnarsson har nylig slaaet i Bordet : ret Bestikket ! Kurs Nord ! Han har Ret . Man forsøger at skubbe os ud af en nordisk Horisont , men vi har en Gang delt den , og vi deler den endnu , det beror paa os selv i hvilket Omfang . Er vore Traditioner blevet noget tynde i Toppen , saa lad os nære os fra Roden . Anledningen til at Gunnar Gunnarssons Retvisning af Kompasset var Spørgsmaalet om de islandske Sagaer , Betimeligheden af at læse dem igen , som han har rejst . De islandske Sagaer indeholder netop den nordiske Horisont , der var egen for alle Skandinaver , saa at sige indvokset i Nordboens inderste Nerve ; geografisk betegnes den af de Havgrænser der gaar rundt ind i Østersøen og aabner sig mod Vesterhavet og den nordlige Del af Atlanterhavet ; de Gamles Rejseruter med deres aabne , tjærede Skuder laa østpaa ad Rusland til , mod Vest og Nord omfattede de , idet de udgik fra Sveriges , Norges og Danmarks Kyster , England og Irland , Orkneyøerne , Færøerne og Island , Grønland , og som en usikker Landkending i New Foundlandstaagen det endnu ikke fundne Amerika , et geografisk Omraade af et ejendommelig sortladent , nordisk Udseende , blæsende , haardt og styrkende for Sjælen ; Vejret inden for denne Horisont aander man i Sagaen . Man skulde fylde Lungerne med den igen ! MINDETS LOV 27 Ogsaa om Sagaerne gælder det at Udbredelsen af dem er blevet forsinket af et lærd Apparat ; man har siet paa Teksterne med saa fint et Net at de er blevet staaende i Sien . Men Sagaerne var en Gang levende Efterretninger , de forlanger at gøres levende igen , og det vil blive gjort . Sagaerne indeholder vore Fædres Aandsform ; den er ikke forældet , tværtimod , den Bølgelængde , for at tale med et Billede hentet fra Radioen , der hører til for at tilegne sig den , den er vi indstillet paa nu mere end nogen Sinde før . Læs Sagaen , den vender Blikket mod Nord . Den knytter til Norge , til Island , det er en god gammel Vane at tænke ofte paa Norge , Island , Færøerne og Grønland . Det Sind der slaar os i Møde fra Sagaerne er det samme som det der har ytret sig udvidet i Englands Verdensmagt . Ved deres menneskelige Indhold , ved aandelig Næring fordunkler Sagaerne al anden Læsning , man er her i Selskab med Slægter som paa egen Grund , ud fra egne Forudsætninger , udviklede en Smag og en Moral som der kan læres for Livet af endnu . Sagaerne er Breve fra Blodsfrænder for tusinde Aar siden til den nulevende Slægt . Dansk - Amerikanere som er til Stede her , I vil i Sagaen aande den salte , karske Luft , som forbinder det gamle Stamland tværs over Atlanterhavet med den store nye Nation I har gjort til Eders andet Fædreland . Det er den nordiske Horisont . Ingen er landflygtig inden for den . Bønder i Norden og Bønder i Fristaterne , Mindets Lov , der forbinder Levende og Døde , forbinder ogsaa Eder , som et Træ med flere Stammer men én og samme Rod ! MINDETS LOV 33 OM BYKULTUR 1929 FORDI Folk flytter sammen i Gader opstaar endnu ikke en By . I Virkeligheden det er ikke mere end et Par Menneskealdre siden Byfællesskab , Bykultur i virkelig Forstand , den eneste sande Form for det meget misbrugte Begreb Kom - munisme , begyndte at danne sig . Ved Kommunisme forstaar man noget utopisk , som hører Fremtiden til , naar man ikke dermed mener den russiske , kompromitterede Brug af Ordet ; Kommunist er allerede enhver Mand der af egen fri Vilje har sluttet sig til en Kommune . Kommunisme i moralsk Forstand er lige saa gammel som Historien , den begynder med de første Bysamfund i Middelhavslandene ; teknisk derimod er Kommunismen af forholdsivs ung Dato , den gaar tilbage til Midten af forrige Aarhundrede , da Gas - og Vandværker og Elektricitet i omfattende Forstand etablerede fælles Husholdning , fælles Arne , i Byerne , en Art Kommunisme som Ingen i Virkeligheden mere kan stille sig udenfor . Byerne bærer Spor af denne Udvikling , fra den enkelte separate Husholdning , til den fælles . Endnu taler man i København om en Gaard , Byerne her i Landet var i Middelalderen og op imod vor Tid et Kompleks af indflyttede Gaarde , som tildels drev Landbrug udenfor Byen , den fir - OM BYKULTUR 35 længede Gaard præger endnu Bebyggelsen i den gamle Del af København ; det vilde den Gang sige at hver Gaard var en Del for sig i Byen , med egen Vandpost , egen Forsyning ; fælles var man i ældre Tid i Grunden kun om Gaderne , hvortil kom Byens Befæstning , som alle delte Fordelen af , en af Hovedgrundene til at man overhovedet flyttede sammen . En ikke ringe Levning af den Separatisme der stammer fra den sluttede Gaard stikker endnu i den almindelige Borgerfornemmelse i København . Nu taler man imidlertid ikke om en Gaard mere , men om en Ejendom , et meget betegnende Begreb , som indeholder et bykulturelt Overgangstrin , det siger at de enkelte Huse i Gaden ejes af den eller den ; og det gør de ogsaa , men det gør de ikke alligevel ! Ejendomsretten i en moderne By er højst betinget , og maa være det , i Virkeligheden kan Ingen eje et Hus i den Betydning at han bygger og forføjer som han vil , Kommunen træder imellem . Det viste sig under Krigen , da det Offentlige fastsatte Huslejen , Nævnet , en ikke synderlig mild Form for Ekspropriation — men hvad havde man ikke ellers faaet at se ? Med en vis Ret kan det allerede siges at den virkelige Ejer i en By , det er Byen selv . Udviklingen gaar imod at Kommunen bygger , forvalter og udlejer alle Huse og Lejligheder i en By . Man taler om at socialisere al Grund og al fast Ejendom i en By ; effektivt er det sket ! Sligt kommer ikke , som nogle umodent forestiller sig , ved en Revolution ; ingen Diktatur er i Stand til at ordne et Samfund , før det har ordnet sig selv , Resultanten af en Række Enkeltbestræbelser og et Hele . Et Fællesskabs Selvopholdelsesdrift ytrer sig i en Kontrol , afsat af Samfundet selv , en 36 RETNINGER I TIDEN Øvrighed . Mere og mere vil alle en Bys Anliggender samles i Kommunens Haand alene . Men det er en af Udviklingens sidste Faser . Det er jo ikke saadan at Byerne er opstaaet efter en Plan , oprindeligt , tværtimod , naar der er bleven en By har man bagefter med meget Tankearbejde søgt at bringe Orden i den , ofte stillet overfor store Vanskeligheder , fordi der ikke har været tænkt forud , som f . Eks . Trafikforholdene i Nutidens København . I Amerika , hvor man med Erfaringer forud kunde anlægge Storbyer fra Begyndelsen efter en Lineal , er i hvert Fald de gamle Byers Strædelabyrinter undgaaet ; fra Amerika i det hele taget kommer de fleste Impulser i Retning af ny Byggemaade og rationelt indrettede Hjem . Men inden Socialiseringen , positivt forstaaet , er trængt fuldt igennem , lider Tilværelsen i Storbyerne endnu af Onder der kommer af at den enkelte Beboer , Familje eller Virksomhed , opfatter sig suverænt , som en Enhed , i Stedet for at tænke hele Byens Tanke ; Forestillingen om et Fællesskab , og hvad man skylder det , er endnu ikke bleven tilstrækkelig bevidst , endnu ikke den anden Natur . For Københavns Vedkommende beror det sikkert noget paa den pludselige Vækst i Indbyggerantal i de sidste Par Menneskealdre og paa at Tilvæksten skyldes en uforholdsmæssig stor Indflytning fra Landet , det er som om man endnu har bevaret nogle af sine Vaner og Instinkter der er naturlige for isolerede Opholdssteder paa Landet men uplacerede i en By . Det tager baade en og to Generationer at opdage at man har en Familje under sig i Etagen nedenunder , og en ovenpaa , og at en Lejlighed i en By ikke er OM BYKULTUR 37 egnet for Husdyr . Køer holder man ikke oppe i Etagerne , men Gaardhunden har man da taget med sig ; København er en Hundestald , mere end nogen anden mig bekendt By . Føj hertil Klaveret , en Dannelsespest , som følger med den fra Provinsen Indflyttede , og som mere tjener til at fastholde kvindelige Forestillinger om Kaste end til Uddannelse i Musik . Paa Altaner og i Gaarden bankes Tæpper , en sorgløs Raahed imod andre Husbeboere og skrigende til Himlen , hygiejnisk betragtet , der hvirvler man nede fra Bunden af en Gaard med svære Slag synlige Skyer af Støv og Bakterier op imod samtlige Vinduer i alle Etager , alt hvad man har slæbt med under Støvlerne , ind ad Vinduerne til Naboerne dermed ! Hvorlænge vil sligt taales ? Hvis ikke det private Initiativ en Gang falder paa at oprette et Tæpperenseri uden for Byen , og her ligger en stor Forretning , burde Kommunen sørge derfor , en Renselsesanstalt som hentede og bragte alle Tæpper , banket og støvsuget , Bankning i Gaardene derimod forbudt , under Straf ! Urenlighed , i den groveste og mest barbariske Form , burde have en Ende . Den Fortræd man tilføjer hinanden i en By ved unødig og nerveopslidende Støj er en Misere der følger med Storbyerne , men ingenlunde altid uundgaaelig . Trafiken i Gaderne kan ikke gaa for sig uden Larm , og dog er ikke al Larm nødvendig , man er kun ikke bleven opmærksom paa Sagen . I andre Lande har man omsider opdaget at den unødvendige Støj er et Moment der truer Civilisationen og har begyndt at gribe til Foranstaltninger derimod ; en organiseret Bevægelse til Fordel for Bekæmpelsen af unødig Støj kendes endnu ikke her i Landet . Larmen i Byerne og Lidelsen derved forværrer sig dobbelt , ved at Byerne stadig bliver større og uroligere , mens Befolkningen samtidig bliver mere følsom derfor , en Følge af Udviklingen og Forfinelsen i Byerne ; Larm og Brag bliver jo ikke tilbage sammen med Fortidens grovere Nerver . For blot hundrede Aar siden boede man i et idyllisk København , men havde et Rettersted udenfor , primitive Fornemmelser , man sov i Seng sammen , se Oehlenschlägers Erindringer , han og Steffens , eller Baggesen , krøb i en og samme Seng , naar der skulde soves , efter genial Snak , en mærkelig Blanding af Aandfuldhed og Uudviklethed , ligesom en anden Hud end nu . Vor Tids Mennesker kan ikke tænke sig hvad vore Forfædre fandt selvfølgeligt , man har faaet mere fintmærkende Nerver . Men samtidigt har vor Tid , Maskintiden , forøget Larmen i en By til en Grad Fortiden aldrig kunde drømme om — hvordan i Længden holde Misforholdet ud ? Man kører paa Asfalt , med Gummihjul , Trafiken prøver ligesom uvilkaarligt at dulme sig selv — men naar en Vogn ikke høres maa der tudes med Horn ! Byer og Automobiler ! I en By f . Eks . som Rom , med snævre , væderhornskrumme og klintagtig dybe Gader , er Støjen af Automobilhorn uhyre , den gamle minderige By er et Helvede , simpelthen umulig at opholde sig i , uden netop for den halvfarvede Befolkning der paa Barnevis frembringer Larmen og elsker den . Hertil kommer Sporvognene , altid en Plage , i enhver By , uundgaaelig . Tilsammen staar Trafiken op fra en Storbys Gader , det indre London , eller Paris , som en bedøvende Torden ! Og man kommer jo ikke en Gang frem mere ! Trafiken forstopper sig selv . Hvad vil en Fremtid gøre derved ? 38 RETNINGER I TIDEN Og imidlertid skal man bo i saadanne Larmcentrer , foruden at man skal holde Færdslen ud . Storbyerne er jo bleven et nyt Element i Naturen . Nærmer man sig en Storby er det som et Uvejr der staar der , altid , Nat og Dag , en uafladelig Torden , en Kvern af Sporvogne , Tog , Fabrikker , Automobiler , paa Afstand som et Vandfald , en Lavine , eller et Stenskred , en umaadelig Naturmagt , men Mennesket har selv skabt den , og nu skal han til at holde den ud ! Kulturen , Fremskridtet har bestaaet i Overvindelsen af Naturkræfter , her er en ny , af kunstig og forfærdelig Art , hvordan vil man faa Bugt med den ? Reaktionen mod den overhaandtagende Larm i Byerne , Trætheden , Fortvivlelsen , ytrer sig , meget nærliggende , ved den i Nutiden almindelige Flugt fra Byen . Som det skal vises er det den gale Nødhjælp man er inde paa , man slæber kun Ondet med sig over et større Omraade derved . Løsenet er at bo udenfor Byen ; men da man har sit Arbejde derinde og skal frem og tilbage hver Dag maa der køres , det vil sige Sporvognslinjen naar før eller senere „Villabyen " , man behøver ikke Vækkeuret , tidligt om Morgenen skurer Uhyret fuldtlastet forbi , med den noksom kendte stigende , oppiskende Node ; hvor Sporvognen er , der er Byen ! Man bor i Selvejerhus , som man har kaldt „Lysglimt " , med en „Have " foran , hvori en elsket Hund , altid i bitter Strid med Naboens , hver fraadende paa sin Side af Stakittet , man holder Høns , og det gør Naboen ogsaa , Dverghaner , som galer hvert halve Minut Døgnet rundt — jo man har rigtignok forenet Byens og Landets Lyksaligheder ! Villabebyg - 40 RETNINGER I TIDEN gelse , „Havebyer " , Rækkehuse , som jo nu skal være saa saliggørende , det er jo Parodi , saavel paa Byen som paa Landet ! Stilheden man søger paa Landet gør man selv en Ende paa , for man kommer ikke en , men Tusinder ; det eneste man opnaar derved er at drive Zonen mellem Land og By endnu længere ud ; vil man endelig paa Landet maa man køre Mile gennem Forstæder , Villakvarterer , RækkeHuse , Havebyer og Kolonihavebyer , inden man naar grønne Marker . Systemet er forkert . Desuden , det er Uret mod Landet , Agerlandet , at inddrage unødige Arealer til Bebyggelse , man brolægger uden Betænkning Sjælands gamle sorte Muldjord , den ene Kvadratmil efter den anden , det vi skal leve af — den Tid vil komme da man bliver nødt til at dyrke ligesaa megen Jord paa Tagene som man berøver Landet ved Bebyggelse ! Københavns Omegn , der kunde have været urørt , er nu for altid skændet af en halvfattig , planløs , aandsfortærende Bastardbebyggelse , hvor man i Virkeligheden er bleven snydt for Landlivets Behageligheder og har slæbt Byens Trængsel og Tummel med sig . Skylden ligger i at man ikke har sørget for at gøre Byen beboelig , en By i virkelig Forstand , gennemført som By , og ikke som andet . Man taler om Kaserner , en gammel Valse , anvendt i Agitationen , den Uret der skal være gjort imod de brede Lag , og som ogsaa er gjort ; og dog , Kasernen , vel indrettet , Etagehuset , det er dog det der skal gøre Livet muligt i Byerne ! Man vil bort fra den høje Bebyggelse — har man nu ogsaa OM BYKULTUR 41 tænkt over det ? Det er den man skal lægge sig efter ! Det er indlysende at holder man en By indenfor Grænser formindsker man ogsaa Trafiken , hele Befolkningen skal ikke fragtes fra sit landlige Opholdssted til Fabriken Morgen og Aften , og mindre Trafik , mindre Larm . Alle Fremtidsbyer vil lægge de grovere Trafikmidler under Jorden , Sporvogne og Ringbaner , Gaderne er for de gaaende ; i en velindrettet By skulde der ikke være længere mellem en Mands Arbejdsplads og hans Bolig end at han kan tilbagelægge den tilfods . Afstandene reduceres kun ved at gøre Husene højere . Det er dog meningsløst at en By , hvor man netop er flyttet sammen for at have alting i Nærheden , udvider sig i den Grad i Bredden at der ligger Dagsrejser imellem dens Grænser . I Højden med den ! Denne Udvej har man grebet til i Amerika , og det er den eneste rigtige ! Trafikmidlet op og ned , Elevatorer fra Kælderen til Toppen af Skyskraberen ! I Stedet for at fordærve Landet udenfor København med endeløse Rækkehuse skulde man stille Rækkerne paa Enden inde i Byen ! Huse paa ti — tyve Etager i København vilde løse hele Boligproblemet . Vel at mærke naar de var rigtig bygget , ikke Spekulation af en Grundejer , men Resultatet af en sand demokratisk kommunal Overvejelse . Hovedtanken der maatte ligge til Grund er at Lejlighederne er saadan indrettet at Etagebeboerne ikke kan forulempe hinanden , for det første ved de Indskrænkninger Opholdet i et Fælleshus paabyder , for det andet ved Husenes hensigtsmæssige Konstruktion . Fuldstændig akustisk Isolation mellem Etagerne er en Nødvendighed , ofret i alle Spekulationshuse , til Fordel for Altaner , Karnapper , Dobbelt - 42 RETNINGER I TIDEN døre og anden forloren Salonpragt ; lydtætte Lofter og Gulve og Skillevægge er det første der burde bekostes paa , den absolut første Betingelse for at holde Livet i en Etage ud . Men er dette elementære Krav fyldestgjort byder Opholdet i en Etage alle Fordele , frem for at bo ved Jorden , i en usund , fornemhedssyg Villa . Fordelene er : central Beliggenhed , fælles Brændsel , Gassen i Køkkenet , fælles Lys , Elektricitet , fælles Opvarmning , Centralvarmeanlæg ; Fælleskøkken vil man antagelig i en Fremtid enes om , en urimelig Tid og Ulejlighed anvendes paa separat Madlavning i hver enkelt Lejlighed . Dette Problem har delvis løst sig selv i Amerika ved at man køber Maden færdiglavet udenfor Huset , i de saakaldte „Delicatessen Stores " , i Hænderne paa indvandrede Tyskere , som Navnet siger ; det har ligget til det tyske Naturel at blive Samfundets Kokke ovre i Staterne . løvrigt maa en Bybeboer fatte sig paa at spare i Plads hvad han vinder i Centralisering , et moderne Menneske bør hente sine Forestillinger om Bekvemmelighed snarere fra Hoteller eller Hospitaler end fra Herregaarde ; jo færre Rum jo mindre Ulejlighed , naar ellers alle Kulturmidler findes samlet paa et Sted , Telefon , Centralvarme , Bad , hvad skulde man forlange mere ? Sædeligt og æstetisk maa der gaaes ud fra , i en velordnet By , at enhver Husbeboer har sit eget Værelse ; men ellers er en forældet Fornemmelse med Hensyn til standsmæssig Beboelse endnu gængs i København , honnet Ambition kræver en fuldmonteret Lejlighed med Tæpper og Tjenerskab , den ene Ulejlighed der afføder den anden ; antagelig vil al denne Overflødighed gaa fra Bourgeoisihjemmene over til Arbejderne , som kopierer alt ovenfra ; praktisk sindede Mellemstandsfolk vil af - OM BYKULTUR 43 finde sig med mindre Plads og større Hensigtsmæssighed . Overflødig er den obligate Spisestue i alle københavnske Lejligheder . Klaverer burde forvises til særlige polstrede Huse , som skulde have Plads i Byens Udkant , mellem Asyler og Destruktionsanstalter . Er det nu muligt at gøre Opholdet i Etager ikke blot taaleligt men at foretrække for Bedraget ved at bo udenfor Byen , saa bliver Gaden tilbage og Larmen fra den . Her siger imidlertid Erfaringen at man er bedre tjent med at bo i Byen , i vel tættede Huse , end paa Landet , hvor man bliver Offer for et Spektakel fra Naboen , fordi der er lydt nok til at man hører det , den almindelige Bystøj er af en dulmende , udslettende Art , naar man er fjernt nok fra den ; allerede paa fjerde Sal er man saa nogenlunde hævet over den . Fra Hoteller i New York ved man at oppe over ottende til tiende Sal befinder man sig for lukkede Vinduer i komplet Stilhed ; det lyder underligt , men er virkelig sandt , at hvis man ikke netop har Svinenerver , men er tilgængelig for unødig Støj , har man et Fristed i New York , den mest larmende By i Verden , fordi man her kan komme i Højden , ovenud af Larmen . Forloren er den sentimentale Snak om den stakkels indestængte Bybeboer , hvem man vil give Del i Landlivets Luft og Vederkvægelse ved at pakke Familier sammen i Rækkehuse , langt fra Arbejdspladsen , hvorved man kun ødelægger Landet i Byens Nærhed , forgrener og forværrer Trafikbesværet og skaber en daarlig By , tre Gange saa stor som en god By behøver at være , naar den er bygget i Højden . Hvis man havde gjort Husene i København dobbelt saa høje som de er nu kunde man holdt Byen saa nogenlunde 44 RETNINGER I TIDEN indenfor de gamle Voldes Grænser , man kunde have gaaet ud af Byen og været paa Landet , naar man var udenfor Byen . Dette er kun et Tankeeksperiment ; men hvordan vil man forsvare Udviklingen saadan som den har fundet Sted ? Og hvad vil man have at indvende , naar man har tænkt sig om , mod den høje Bebyggelse , andet end at den har været forbudt ved Lov ? Byen , som Kulturprodukt , er jo en Nydannelse , Naturen imod Naturen , om man vil , noget Befolkningstilvækst og hele Retningen af det moderne Liv nøder til , Byer opstaar , store uundgaaelige Vegetationer paa Jordoverfladen , indtil videre nærmest uhyre , sammenstuvede Lejre ; og dog ser man noget som den ideelle By for sig , et virkeligt Menneskeopholdssted , hvor Fordelene ved at flytte mange sammen er bragt til at overveje Ulemperne derved ; endnu er Forholdet snarest det omvendte . Med Hensyn til at bo flere sammen fordærver Folk i Byerne endnu paa mange , aldeles ikke uundgaaelige Maader Tilværelsen for hinanden . Indsigt og Reform vil dog engang gøre en By af hvad der foreløbig kun er en brølende Lejr . OM BYKULTUR 39 DEN UNØDIGE STØJ HUNDEPLAGEN SOM jeg ser af Bladene er Problemet om den unødige , opslidende Støj i Byerne endelig ved at tildrage sig almindelig Opmærksomhed , her i Landet ogsaa ; i Udlandet er man vidt fremme i Foranstaltninger derimod ; Sporvognene gør noget nu for at formindske Trafiklarmen , Politiet skal være betænkt paa at skride ind mod den nyeste Landeplage , Radiohøjttalerne ; selve Principet , Nødvendigheden af at sætte Grænser for den Larm der følger med den moderne Tilværelse , synes saaledes i Færd med at trænge igennem i den almindelige Bevidsthed . For nogen Tid siden lagde jeg Problemet frem i en Artikel om vore Boligforhold , tilspidset i en Anbefaling af høj Bebyggelse , snarere end Flugten fra Byen , ud i en uhensigtsmæssig , alt andet end landlig Halvbybebyggelse ; Synspunktet blev misfortolket , hen i Retning af at jeg skulde anbefale Folk at bo i Skyskrabere , der ikke er indrettet til Beboelse , som i Forretningskvartererne i New York , en Begrebsforvirring , der lod sig hæve , hvis man læste min Artikel om igen med Forstand . For Resten bor man i Skyskrabere ogsaa , i Amerika , Hoteller og Lejlighedshuse , uden for Forretnings - 46 RETNINGER I TIDEN kvarterer ; i de store Byer , hvor alt maa gaa ud paa Sammentrængthed , viser Udviklingen nu en Gang den Vej . Hvad jeg gik ud fra var imidlertid nærmere Aarsagen til Flugten fra Byen , det at man gør den til et Helvede af Støj ; som et Middel derimod anviste jeg at bygge lydbeskyttede Huse i Byen , i Stedet for at flygte ud i Rækkehuse , hvor man er enig om at slæbe Ondet med sig over hele Linjen . En Fortsættelse af Temaet ligger derfor i at forfølge Aarsagerne til Larmen , som gør Befolkningen bytræt , mere eller mindre bevidst , og dele den i den uundgaaelige Lyd , som følger med Maskiner og Trafik , og saa den unødvendige Støj , der kun skyldes Tankeløshed , Mangel paa urban Opdragelse , eller simpelt , naivt Barbari . Temaet er uudtømmeligt , overstiger enkelt Mands Evner ; jeg kalder paa Medarbejdere . En Organisation maa til for at samle Materialet , indarbejde det i den offentlige Bevidsthed og trænge frem til Myndighederne om Indførelse af Lovbestemmelser , som sikrer Civilisationen i Byen . Jeg slaar her ned paa en enkelt af Aarsagerne til den unødige Støj i Byen , Hundeglammet i Kjøbenhavn , en aldeles unødig , angribende og urimelig Larm , mere udbredt end i nogen anden mig bekendt By , en Misere og en Skam , som jeg ikke tror Kjøbenhavnerne er sig bevidst , for man kan gaa blindt midt i en Række himmelraabende Kendsgerninger , indtil man bliver gjort opmærksom paa dem . Maa jeg prøve her lempeligt at trylle Skællene fra Øjnene ? Hvis man sagde at Kjøbenhavn er et Konstantinopel af Hunde , vilde man gaa for vidt ; Konstantinopel har haft Ry for at være en By prisgivet Hunde , men er det aldeles ikke DEN UNØDIGE STØJ 47 mere , Kjøbenhavn har Forspringet . Selv Tyrken civiliserer sig ; for nogle Aar siden tog man sig for at rense Konstantinopel for alle de løsgaaende Hunde man var berygtet for , paa varsom Maade , uden Hundemord , end ikke elegisk Brug af Kloroformkassen paa Veterinærskolen , man overlod humant Hundenes Udryddelse til dem selv , idet man indfangede dem og førte dem allesammen over paa en lille øde Ø . Hvad der blev af dem dér er mig ikke bekendt ; det havde været interessant at faa at vide hvordan Udvælgelsen lagde sig for Dagen i et saadant radikalt Tilfælde ; antagelig blev der til sidst kun én Hund tilbage , den største og stærkeste , en forfærdelig Hund — men hvad saa den ? Konstantinopel har siden været en forholdsvis hundefri By . Man ser ikke saa mange Hunde ad den halvciviliserede Verden til som man skulde tro , eller ude i Østen ; i Kina begrænses Hushundens Antal som bekendt paa naturlig Maade , idet den falder ind under Befolkningens Diæt ; vilde og halvvilde Folk benytter Hunden i den Udstrækning de har Brug for , til Jagt , til Trækdyr for Slæder , til Vogtning af Kvæg ; det er Kulturlandene forbeholdt at opdrætte Luksushunden , hvis Bestemmelse er at spise paa Gulvtæppet , og i sin Fritid at gø . De store Metropoler sætter efter min Erfaring en Grænse for Hundehold , i New York f . Eks . , eller Berlin , kan Hundene simpelt hen ikke mere færdes løsgaaende , Trafiken forbyder det . Men i Kjøbenhavn gaar det an . Jeg har ingen Statistik ved Haanden , men et umiddelbart Indtryk gennem Øjet , sammenlignet med Indtryk fra andre Steder Verden over , siger at af alle Byer i Verden har Kjøbenhavn det største Hundehold ; en Optælling af Hundeekskrementer paa 48 RETNINGER I TIDEN Fortovene uden for Bourgeoisiets Stakitlaager paa Villavejene vilde gaa op i uappetitlige Talstørrelser . I det hele taget , Augiasstalden er ildelugtende , og Hunden er hellig , et Felttog imod den sikkert paa Upopularitet , men det skal voves . Man drager sine Kræfter sammen , ser sig om efter Forbundsfæller , for ikke at være ene om Odiet ; naturligt først at minde om to betydelige og veltalende danske Foregangsmænd i Kampen mod Hundene , Henrik Cavling og Peter Nansen . Hvad de skrev tilhører Politikens Arkiv og burde drages frem igen , en nulevende yngre Slægt véd end ikke af at et saadant Felttog har været ført , og det taber sig ogsaa nede i forrige Aarhundrede ; men Henrik Cavling gennemgik da , i en udførlig Række Artikler i Hørups Tid , hele Hundemiséren , Barbariet bevaret i en By , som om man levede paa Stenalderbopladsen endnu , Lejet og Maden delt med „Delle " , Svineriet paa Gaderne , Gemytsforsimplingen , og Smittefaren , der følger med Selskabet med Hunden , hele denne fjottede og forlorent fromme Hundedyrkelse , der hænger ved Danske som et Karaktertræk og burde luftes ud af Landet . Peter Nansen sekunderede ham paa sin spøgefulde , forfinede Maade ; enhver der har kendt Nansen maatte være klar over at Hunden , det smudsige Dyr med den hundske Karakter , paa en modbydelig Maade afspejlet paa dens Omgivelser , var ham en Gru . Felttoget , saa berettiget det var , saa indlysende Argumentationen og Apellen til Smagen , blev uden praktiske Følger ; det viser Grænsen for det skrevne Ords Magt . Hundeholdet er ikke aftaget siden , snarere omvendt . Dog tror jeg Udvik - DEN UNØDIGE STØJ 49 lingen i den forløbne Menneskealder har været en saadan at de to Pionerer har mere Udsigt til at blive hørt nu bagefter , Folks Nerver er anderledes , man er flyttet mere fra Stuen ud i fri Luft , Begreberne om Hygiejne er anderledes , for det er de vel ? I Tillid til en forsinket Rækkevidde af hvad Henrik Cavling og Peter Nansen mente om Hunden , skal en Henvendelse til Smagen her igen forsøges . Kurt Tucholsky , den i Tyskland meget kendte og læste Føljetonist , har for nylig offentliggjort hvad han kalder en Traktat om Hunden , og om Støj og Larm i Almindelighed , jeg gør nogle Uddrag af den . Naar man har Majoriteten i den Grad mod sig med Hensyn til Hundehold som man har i Kjøbenhavn , og er forberedt paa at blive stemplet som en Original der ikke kan taale at Livet rører sig , søger man sine Allierede hvor man finder dem , og er særlig glad for en brølende Løve som Kurt Tucholsky , der skriver under Mærker som Peter Panter eller Teobald Tiger ; ingen der kender noget til denne ufortrødne Pen vilde mistænke ham for Sarthed . Kurt Tocholsky gør gældende at det tværtimod er den anden Portion , de der er Aarsag til Støjen og bilder sig ind de ingenting lider derved , at det er dem der er forkerte . Som han siger , de er Ofre for unødig Støj saa vel som alle andre , det bliver dem kun ikke bevidst , de er „robuste " , og naar de som Nervenedbrudte bringes paa en Rekreationsanstalt , skal Arbejde og Overanstrengelse have Skylden , i Virkeligheden er de udhulet af unødig Støj , som de er for grove i Fibrene til at opfatte . Utvivlsomt er Synspunktet rigtigt . Det normale , levende 50 RETNINGER I TIDEN Menneske er tilgængeligt for Indtryk , og de trænger ham i Bevidstheden , han søger at reagere derimod , Bymennesket derimod har faaet sløvede , udslukte Nerver , en Art erhvervet Stupiditet , som sandelig ikke er det samme som Immunitet mod Støj , som man tror , Støjen undergraver . Folk som har Kontor ud til et dundrende Færdselshjørne , siger at de hører det slet ikke mere , jovist , det slidte Smil og de hule Øjne siger noget andet . Sensibel , „nervøs " , bliver man bagefter , naar man har ignoreret Støj og er blevet slidt op deraf . Den saa moderne Psykoanalyse , der ser sit Velbehag i at have Næsen i andres seksuelle Privatissima , skulde snuse efter denne Aarsag til saa mange nedbrudte Nervesystemer ; i Stedet for gejlt at grave i forstyrrede Patienters Drømme skulde man kort og godt spørge : Hvad Slags Støj hører De hvor de bor ? Adskillige „Komplekser " , som Patienterne var uvidende om , vilde herved komme for Dagen . En gøende Hund f . Eks . , som sønderriver Luften Timer i Træk hvert Døgn — Aarsagen afvist naturligvis , umuligt , Hunden er Patientens egen ! Og dog , dér ligger den begravet ! Meningsløs , umotiveret Støj har en desintegrerende Indflydelse paa Nervesystemet , hvad enten man mener at høre den eller ej , et stort underbevidst Arbejde gaar for sig for at holde Forstyrrelsen ude og samle sig om sit Arbejde eller blot vegetere , et Forbrug af Modstandskraft er Følgen , og Undergravningen viser sig i Form af Søvnløshed , med samt alle de øvrige Symptomer , der baner Vejen til Montebello . Desværre , megen nerveoprivende Støj er hinsides Indgriben , Diagnose og Lægeraad spildt , Færdslen i en By kan ikke stoppes , Maskinlarm ikke afskaffes , Bymennesket frem - DEN UNØDIGE STØJ 51 bringer den ; og det er at haabe Naturen vælger en Type ud som kan taale den . Kaarene der følger med Tekniken har deres Invalider , indtil videre kan det ikke være anderledes . Naturligvis , Fordelene ved at leve i en By har man paa andre Behageligheders Bekostning . Byen er fundamentalt en Maskine , som det endnu ikke er lykkedes nogen Teknik at gøre lydløs , man maa optage Ondet i sin Organisme , hvis man ønsker at leve i Byen . Men man behøver ikke at gøre Byen værre end den er . Nogle af Lidelserne paa Landet , de altid gøende Gaardhunde der , behøver man at slæbe dem med ind i Byen ogsaa ? Jeg afskriver nogle af Kurt Tucholskys Fyndsprog i Anledning af Hundeplagen i Byerne : „Folk der holder levende Hunde i Lejeboliger skulde med samt deres Køter jages ud af Huset . " „Mennesker der binder eller indespærrer en Hund fortjente selv at bindes i dens Sted . Det er Højdepunktet af Mishandling at fængsle et jagende , løbende og uroligt Dyr og indskrænke det i sin Frihed . Disse Folk har slet ingen Hund , de har en Stump Hund , Resten er fortrængt og hævner sig med en flammende Gøen . " „Hundebesiddere har det Skriftsted om sig selv at de gaar gennem Livet som „bedre Mennesker " . De har opfundet at det er et Tegn paa Sjæl at elske Hunde , og udholde deres smudsige Lugt , at høre paa deres ulidelige Glam . " En Hundeelsker skriver til Kurt Tucholsky , i Anledning af hans Angreb paa Hundene , at han vel maa være blevet bidt af en gal Strindberg ! Han truer med at ingen Hund nogensinde mere maa tage imod et Stykke Brød af hans Haand ! Som om den vilde tage imod det , føjer man til , for hvilken elsket Hund vilde ikke vrage et Stykke tørt Brød ? Kurt Tucholsky har mange Sider sprudende Prosa om Hundedyrkelsen , og om al øvrig unødig og barbarisk Støj i Byerne , de burde oversættes i deres Helhed og overantvortes Dyrebeskyttelsesforeningen , ud fra den Betragtning at de arme Dyr er Genstand for Mishandling i lige saa høj Grad som de Mennesker der skal døje deres Gøen . Men herom udførligere i en følgende Artikel , paa Grundlag af egne Iagttagelser , indenfor Kjøbenhavns Grænser . Skulde man ikke synes at Kurt Tucholsky er nogen tilstrækkelig kendt Avtoritet , kunde der henvises til Goethe , som i to Disticha har udtalt sine Følelser om Hunde : Manche Töne sind mir Verdruss , doch bleibet am meisten Hundegebell mir verhasst ; kläffend zerreisst es mein Ohr . Den store Digter vilde man ikke anse for usund ; heller ikke er det et saa moderne , svækkelsesbetonet Træk at man er modtagelig for Støj og sig det bevidst , allerede for hundrede Aar siden kunde en gennemdannet Mand udtale sig fuldt udviklet om et Barbari , der ikke senere har forandret sig til det bedre . Om Hundetilbedernes særlige Moral udtaler Goethe sig saaledes : Wundern kann es mich nicht , dass Menschen die Hunde so lieben : Denn ein erbärmlicher Schuft Ist wie der Mensch so der Hund . Julemorgen , for et Par Aar siden , gik jeg mig en Tur paa Frederiksberg , i Sne og Solskin ; noget af det første jeg saa DEN UNØDIGE STØJ 53 paa en af Villavejene var en Pakke Smørrebrød , som en eller anden havde smidt fra sig , et i Kjøbenhavn ikke ualmindeligt Syn . Paa Fortovet kom en Herre , som ogsaa var tidligt ude , aabenbart for at røre sin Hund ; de to passerede Smørrebrødspakken ... Det var en lille gammel Hund , ganske vanskabt og stiv af Fedme , som en udstoppet Hund at se til , med en Krop som en Valse og fire smaa Stikker til Ben , der næppe kunde bære Dyret , et lille spidst Hoved , Hunden var saa stiv af Fedt at den kun kunde røre Øjnene . Den saa op en Gang imellem med et senilt , lidende Blik , værkelig og plaget , ond i Sulet , den var gammel og krank , man havde forgivet den med Mad , til den ikke var Hund mere , et ældre , ødelagt og værkbrudent Skabilken — Dyremishanding i ægte dansk , godfjottet , umenneskelig Stil ! Da denne Hund passerede Madpakken paa Fortovet , lugtede den da til den , gik den ud af sin Vej for den ? Nej , Hunden transporterede sit syge Fedt videre , uden saa meget som at vende Hovedet , for det kunde den ikke ; Smørrebrødspakken blev liggende hvor den laa paa Gaden . Og da , mens Kirkeklokkerne tonede over den hvide By Julemorgen , alle Gader tomme , inde i alle Husene snuede man endnu efter Orgiet omkring Juletræet Aftenen forud , da sagde jeg til mig selv at jeg havde set Danmark . Samme Juledag traf jeg at komme i Gaarden til en stor Kommuneskole , hvor Børnene altsaa nu havde Ferie ; bag Dørene saa jeg Hobe af Frokostpakker , som man havde skilt sig af med , aabnede og uaabnede , urørte Stykker med Paalæg , det kendte danske Smørrebrød , frosset og tørt — 54 RETNINGER I TIDEN Ingen havde været sulten her , da Skolen lukkede før Juleferien ! Enhver der færdes i Kjøbenhavn og har Øjne at se med vil bevidne at disse Iagttagelser ikke er tendentiøse , hvorsomhelst i Byen , ved Sporvognsstoppesteder , i Parkerne , kan man Aaret rundt se Frokostpakker , som man har smidt fra sig . De Fleste har vistnok Erfaring for at den Madpakke man har givet til en Betler ved Døren ofte umiddelbart efter kan findes bortsmidt paa Trappegangen . Danmark er et levnedsmiddelfrembringende Land ; ser man noget spildt , vil det sige at der er Raad til det . Her skal Sammenstillingen kun anvendes til Belysning af Hundenes Kaar . At man kan finde Smørrebrød liggende hvorsomhelst i Kjøbenhavns Gader betyder jo at Hundene , hvoraf der er legio løstgaaende i Kjøbenhavn , lader det ligge , de er bedre vant ! Paa Hjørnet af Frederiksberggade og Raadhuspladsen , dér hvor Avissælgerne staar , kunde man en Sommerdag — Skade at man ikke havde sit Kamera ved Haanden — se en Hund , næsten saa stor som et Menneske , ligge paa Siden tæt ind til Husrækken i Solen , styrtet om af Fedme , i en Svinesøvn , og foran Snuden af den , paa Brostenene , var der placeret en Kage , et lækkert Wienerbrød , urørt , for om Hunden skulde vaagne og ville spise — hvilken Idyl ! Midt i Storbyen ! Vi er nu goe , her i Landet ! Hunden saa ikke ud til at kunne rejse sig . Korpulente Hunde er til at kaste op over . Ofte gaar det an at slutte fra et Tamdyr til dets Herre — gaar det næsten an her ? Danskerneer et godsindet Folk , Dyrevenlighed et nationalt DEN UNØDIGE STØJ 55 Træk , som gør Nationen Ære . Men at holde Hunde i Byer , i Etager , og at mæske dem fuldstændigt ud over Hunds Lignelse , det er Dyremishandling , Attentat paa Race , Udslag af en Godfjottethed , som selv har tilsat al Race . Man driver jo simpelt , skident Hundeafguderi her i Byen . I Husdørene kan man se Kvinder med Hunde paa Armen , siddende paa Enden op og ned ganske som Børn , gaaet i Barnets Sted , et modbydeligt Syn . Det er jo Totemtrinet endnu ! De Danskes Totem er ikke en Bjørn eller en Slange , eller et andet respektabelt vildt Dyr , det er den urene , logrende og lumpne Hund . I Hungeraarene efter Krigen , da Børn døde i Titusindvis uden for Landets Grænser , saa jeg Damer paa et offentligt Sted fodre en Hund med Kød stegt i Smør , en Hund som var for mat af Madforgiftning til at røre Ofret . Skammede de sig ikke ? For hvem skulde de dog skamme sig , alle andre Damer , Publikum , Tjenerne , saa til med rørte Miner , betaget af denne Hundefromhed , et Alter rejst midt i Restauranten : Madonna med Hunden ! Et Passionsskuespil — se hvor de gamle Damer elskede deres Hund ! Og de udstraalede en mild Glorie under Popularitetens Bad : et godt Menneske skal man jo kende paa at det holder af Hunde . Jeg traf en Gang en Mand i Amerika som nylig var kommet derover igen fra Danmark , han havde været hjemme , fortalte han , og havde egentlig haft i Sinde at blive hjemme , men han var ikke bleven der mer end otte Dage , Konduktørerne sagde Goddag og Farvel til ham paa Sporvognene , og man kunde ikke være i Kjøbenhavn for Hunde . Han var vred ; det er ikke alle fødte Danske der er goe . 52 RETNINGER I TIDEN De overernærede Hunde i Kjøbenhavn er et Symptom paa almindelig Overernæring . Der forlyder en hel Del om Arbejdsløshed , om Hjemløse , midt i den forædte By , om Nød der staar for Døren — det er ikke Nød vi lider af som Nation , vi lider af Overflod . Politik , social Husholdning stagnerer , for Spisekamret er fuldt , der er ingen vital Grund til Reform . Et Samfund ordner sig selv ; ikke før der er virkelig Trang økonomiserer en Nation . Her i Landet vil man ikke tage Skeen i en anden Haand , før Fadet er tomt . Naar Englandseksporten en Gang gaar , saa sidder vi paa Smørdritlen ; vi kan endnu længe spise fedt , men den ene Million af Danmarks tre vil være uden Erhverv . Vil man da gaa i Hundene , eller vil man slibe Slagtekniven og se sig med vaade Øjne om efter dem ? At Sverig kender en lignende Hundedyrkelse kan man slutte af en af Albert Engstroms Tegninger , der har været udstillet i København : man ser et Par Middagsherrer og hos dem en stor mæsket Bulbider , og et Replikskifte falder imellem dem : Hør da , hvad ger du den hund at äta ? Åh , han får bara slafsa i sig lite ostron . Hvordan det saa har sig med Hundeholdets socialøkonomiske Sammenhæng , de tilsviner Kjøbenhavn , Nordens Athen , den gamle smukke Østersøby , det gaar simpelt hen ikke an at gaa i Enkeltheder med Hensyn til Fortovenes Forfatning , Hundeskarnet , i Særdeleshed i Villakvartererne , de velhavende Hjem ; man skulde en Gang gaa gennem Villavejene om Formiddagen , naar Villabeboerne med gribende Uskyld DEN UNØDIGE STØJ 57 har sluppet deres Hunde ud paa Alfarvej , man kan slutte noget om Størrelsen , og om Antallet , af Luksushunde i Pyntehusene bag Syrener og Guldregn . Vagthunde — vil de indvende , højst nødvendige Vagthunde ! Vagthundes Nytte har endnu ikke være underkastet nogen rationel Undersøgelse , den er tvivlsom . Hvilken virkelig resolut og koldblodig Forbryder skulde lade sig holde tilbage af en Hund ? Desuden , Moders egen Kælehund vil vennesælt logrende se en Broder i Indbrudstyven . At Hunden skulde holde Herskabet underrettet om uvelkomne Gæster ved sin Gøen turde være en Illusion , Hundene gør altid , Nat og Dag . Den degenererede Hushund er til ingen Nytte , tjener kun til at tilfredsstille en forfalden Beskyttelsestrang over for et Kræ , Foragt værd , saa længe der gives Børn i Verden , selv om de ikke er ens egne . En anden Vurdering fortjener den afrettede Hund , som f . Eks . dem Politiet benytter , de tjener en Funktion og har den ranke Holdning der følger med Bevidstheden derom , selv hos Dyr . Nærmere beset staar Anvendelsen af Politihunde næppe for en human Kritik , det har noget uvelbetænkt og raat at hidse en stor farlig Hund selv paa en Forbryder , et civiliseret Samfund uværdigt . Forbryderen skal ikke skaanes , men hvad har man Politi og Vaaben til uden netop for at holde Lovovertrædere Stangen ? Det retteste vilde være at hidse Mennesker mod Mennesker og Hunde mod Hunde . Men Politihunden giver en Forestilling om hvad den oprindelige Hund er for en Hund , naar den holdes til sin Natur . Hunde , som alle Dyr , elsker at arbejde , det er , op - 58 RETNINGER I TIDEN fylde en Funktion , den der er dem i Blodet baaret . Hundenes Natur er at jage og spore , og derfor er der Mening i en Jagthund ; man skal se den paa Jagt , en Fryd for Øjet , alle dens Evner folder sig ud , den er Hundt helt igennem . Men en Jagthund skulde aldrig slippes uden for Udhusene . At tage en ædel Jagthund ind i Stuerne er ækel Kælenskab og Ophævelse af en Standsforskel Naturen har sat . Jeg kender Eksempler paa Jagthunde som holdes inde i Byerne , i Etagehuse , Dyremishandling i den groveste Form . Overhovedet Hunde hører til paa Landet . At taale Hunde i Stuer , som gør Hjemmet til en Spelunk , vidner om Lavkastenerver , er Hundenes Fordærv , og uhøvisk mod Gæster , som tror at komme for at besøge Venner og modtages af en Hund . I Selskaber , mellem ellers velkultiverede , men i en dyb Forstand uvidende Personer , kan man komme til at dele Sæde paa silkebetrukne Møbler med højtelskede Boudoirhunde , som synligt har Bændelorm ; sætter man sig ikke hos dem , saa sætter de sig paa en ! Man kan opleve , i et oplyst Hjem , hos elskværdige Mennesker , som man vilde ofre meget for , at blive budt til Middag ved et Bord , som Familiehunden ligger under , og det en Hund som aabner for Tarmluften just som man fører Maden til Munden ! Betragt derimod en Hund naar den vejrer Spaseretur , en af Kakkelovnsvarme og stupor , Kvindeselskab og Slummer paa Sofaen ødelagt , tungsindig Hund — den er ellevild , springer lige op i Luften , gøer til Himlen , er ikke til at styre , den skal i Landet , ud at støve , den render forud og ser sig trøstet tilbage , jo , man er med , bener af igen , den stryger ud over Markerne , klarer Snuden med et Snøft og DEN UNØDIGE STØJ 59 begynder at spore ; den er en klog Hund og letter straks fra Turens Begyndelse Bagbenet op ad en Sten hist , en Stolpe her , for at have sine Mærker og kunne finde tilbage igen ; nu er den Hund ! Eller giv den en Pakke at bære , som man undertiden ser ; Hunden er stolt , den gaar med Ansvar , vil bære Pakken til Verdens Ende ; man har givet den arme ledige Hund et Arbejde ! Hunde vil leve , arbejde , om det skal være trælle , hellere end at forgaa i en Stue , mellem Menneskehænder . I Belgien bruger man Hunde til Trækdyr , de gaar foran Mælkevogne og andre smaa Køretøjer , og man skal se dem lægge sig i Selen , de elsker deres Pligt , de er betroede og sig det bevidst , har faaet en Bestemmelse , det er et helt andet Væsen end den urolige , logrende , altid betlende , ulykkelige Stuehund . Endnu smukkere lægger Hundens Natur sig for Dagen i Eskimohunden , der lever sit Liv med Energi og Held foran en Slæde , en pragtfuld Skabning , struttende af Helbred , Hundelykke , hvis man kan bruge saadan et Ord . Total Mangel paa Fantasi med Hensyn til Dyrs , Medskabningers , Fornødenheder , ikke at tale om Mangel paa den elementæreste biologiske Indsigt , præger den Behandling der bliver Hushunden til Del i Byerne ; intet Under at den , som Tucholsky skriver , hævner sig ved flammende Gøen . Intetsteds hører man Hundeglam som i Kjøbenhavn , Nat og Dag , overalt , paa Gaderne , fra forbikørende Vogne , en Hund med som Passager , der rasende begøer alt , i Villahaverne , i Husene . Vil man besøge en Mand modtages man af en Hund , som glubende springer ud imod en , med en Gøen som Bombeslag ; i en Pavse naar der er Ørenlyd for - 60 RETNINGER I TIDEN sikrer den glade Ejer at den bider ikke ! Meningen er man skal være Ven med Rovdyret , den logrer og kræver Haandspaalæggelse , støder en sin vaade Snude mod Klæderne ; og er man med højt løftede Hænder , for ikke at blive besudlet af den slubrende Hund , kommet forbi den ind i Stuen begynder Konversationen — om Hunden , som indtager sin Plads i Husfruens Skød , lopper sig paa Gulvtæppet og nu og da bidrager til Underholdningen med en øresønderrivende Gøen . Man er ikke gemytlig , hvis man ikke finder sig i sligt . Men nu er det skrevet . Man har tavse Hunde , et eller andet oversøisk Sted , hos et eller andet Folkeslag , hvor har jeg glemt , Hunde som fra Vuggen til Graven er tavse — kunde man ikke importere et Par Alvsdyr af dem , og lade dem forplante sig paa Gaden , i alles Paasyn , Hundens interessante Privatliv , og gøre Skødehunde af Ynglen , i Stand til alt hvad man venter af en elsket Hund , Logren , Liggen i Mamas Arme , Svineri paa Trappen , udenfor anden Mands Dør , Bændelorm , hvis nylig afstødte Led den kaner af sig paa Gulvtæppet , Lopperne , hvoraf Gæster af Huset faar et Par Eksemplarer med hjem , smittefarlig , alt har den været i med sin Hundesnude , alt har den væltet sig i , særlig hygiejnisk at røre ved for Smaabørn ; alle Hundens Velsignelser , vagtsom , den ligger vaagen om Natten for at være parat til at ile frem og slikke Indbrudstyvens Haand , naar han kommer , og vennesælt logrende vise ham Vejen til Sølvskabet — men tavs , uden en Tone i Livet ; kunde man ikke faa saadan en Hundeart elsket frem ? Som det er er Kjøbenhavn en Hundestald , rystet af Hundeglam Dag og Nat , forpestet af Vilddyrstøj ; Byen er DEN UNØDIGE STØJ 61 fra øverst til nederst , gennem alle Klasser , ude og inde , altid , givet i Hundevold . Mennesket har en Gang taalt Hunden paa Bopladsen , nu taaler den ham ! Kombination af Dyrplageri i den grelleste Form og raa Hensynsløshed mod andre Husbeboeres Fred forekommer , saadanne utrolige Tilfælde , enhver kan fortælle om , som at Hundeejeren lukker sin Hund inde og overlader den til at gø Time efter Time i den tomme Lejlighed , til Fortvivlelse for de andre Husbeboere i Etagerne over og under , og en ufattelig Haardhed imod Hunden , altsammen Ejeren ube - kendt , han eller hun , for de sensibleste Damer gør sig skyl - dige i sligt , sidder sorgløst i et Teater og lider jo hverken med Hunden eller de plagede Medmennesker i Huset . Kan sligt taales i en By ? En Notits stod at læse i Bladene for nogen Tid siden om en Mand der blev dræbt i sin Bil , halshugget af Vindspejlet , ved at en Hund for ud mod Vognen ; Hundens Ejer blev frikendt for Erstatningsansvar , med den Motivering fra Rettens Side , dansk Jura , at Hunden ikke havde gjort det be - vidst . Har man hørt noget mere kvalmende ! Schäferhundene som bider Ansigtet af Smaabørn og sønderriver Kvæg paa Markerne ! Ovenstaaende er ikke skrevet i nogen som helst Illusion om at Apellen til Fornuft og Smag skulde frugte , det skrevne Ord har ikke den Magt , Hunden er for stærk . Temaet er kun en Part af hvad der kunde fremdrages om unødig Støj i Byerne i Almindelighed , et Problem der en Gang maa løses i sin Helhed . Skulde et Raad gives specielt 62 RETNINGER I TIDEN med Hensyn til Hundeplagen , da blev det nærmeste at anbefale en Hundeskat , ikke de faa Kroner man betaler for et Hundetegn , men haarde Penge , smertende Penge , fircifrede Tal , for Tilladelsen til at holde Hund . Skatteobjektet vilde vise sig nærende for Statskassen , for Hundeelskeren vilde betale enhver Løsesum eller dø . En Samtale vilde udspinde sig mellem Mama og den elskede Hund , alt imens de vædede hinanden , med Taarer og hvad flydende der kommer fra Hunden : Skulde de tage dig fra mig ! Vil de slemme , slemme Folk tage Moders søde lille Vovse ( Hunden er saa stor som en Okse ) fra sin egen Moder ? Og idet hun falder over i det yndigste Børnesprog : Det dal ej ske ! Der vil blive en Scene paa Villaen , bag de Syreners og Guldregns Kulisser , og Papa vil blive vædet af Mama og Hund i Forening ; Hundeskatten vil blive betalt . Altsaa Hundeskaten i Vejret , til Skyen ! For at vende tilbage til det hvormed der blev begyndt , Boligproblemet , saa ser jeg ingen anden Udvej mod Hundeplagen , saa vel som al anden overflødig Støj , end at man bygger saadan at man , i hvert Fald naar man er til Huse , er sparet for unødig Larm . Det vil sige høj Bebyggelse , Etager , med al den Isolation moderne Bygningssnille kender . Rækkehuse er jeg overbevist om Tiden vil forlade , som Udviklingen i Kjøbenhavn i sin Tid har forladt Nyboder , Typen paa Rækkehuse fra en svunden Tid . Nyboder — hvad skaaner man de gamle , sure ubeboelige Huse for ? Gaderne er fuldstændig ens , Lejlighederne den samme Type , om man fredede et eneste af dem var det mere end nok . 56 RETNINGER I TIDEN Resten af Kristian IV ' s gamle Slaveby burde man rive ned og opføre et moderne Kvarter af Beboelseshuse paa Grunden . Om man føjede Borgergade og Adelgadekvarteret til , gjorde man en god Gerning . De nye Huse , som skulde være kommunal Ejendom , skulde man gøre til Mønster - og Forsøgshuse , en halv Snes Etager høje , sikrede mod unødig Støj . De skulde være hunde - proo / ; første Paragraf i enhver Lejekontrakt at Hunde ikke maatte holdes , hverken i Lejligheder eller i Gaarde . Ja sligt skrives ... Kjøbenhavnerne vil endnu længe , af al Magt , modsætte sig Livets simpleste Behageligheder . Og dog er man , netop hvad angaar Boligspørgsmaalet , for Tiden inde paa noget Nyt . „Funktionalismen " , som Verden over er Genstand for en levende Deltagelse . Tekniske Fremskridt gør sig gældende , udelukkende med Hensyn til Tarvet ; man vil bygge for at bo , ikke for at tage sig ud . Smagen synes at gaa i Retning af Cottager . At man gider ! Som om ikke det store fælles Etagehus , „Kasernen " , vel forstaaet , er den eneste praktiske og demokratiske Løsning . DEN UNØDIGE STØJ 63 RETNINGER I TIDEN I TILBAGEBLIKKET OG HAABET NAAR man ser tilbage paa Aaret og Aarene , saa langt at man synes man øjner en Aarsagssammenhæng , i hvert Fald en afgørende , uigenkaldelig Forandring i hvad der er gaaet for sig Verden over , saa er der jo Krigen , den store Ulykke , ikke at komme uden om , Verden som den var før Krigen , og som den er efter den , en tilstrækkelig klar Skrift for dem der har oplevet begge Epoker . Først nu , mere end en halv Snes Aar efter Fredsslutningen , er man vendt tilbage til nogenlunde normale Tilstande , i Linje med Udviklingen som den laa før Krigen ; men Tiden er jo alligevel en anden , til Førkrigstiden kan der ikke vendes tilbage ; i mange Henseender vilde man heller ikke ønske det . Tiden vender aldrig tilbage , paa Udviklingens Hjul er der Modhager , det kan kun gaa rundt den ene Vej , fremad , aldrig tilbage . Ingen Epoke i Historien , var den end aldrig saa begrædt en Guldalder , kan gøres om igen ; mem man kan føre den med sig i sin Dannelse . Enhver Menneskealder præges af umærkelige smaa Forandringer , som Tiden selv ikke har Øje for , men som giver TILBAGEBLIKKET OG HAABET 65 den Fysiognomi bagefter , udvendige Ting , som Moden , men ogsaa dybt indgribende Forvandlinger , selv om de er upaaviselige , Udviklingen der arbejder , noget fysisk , infinitesimalt , som lægger sig for Dagen i det sjælelige . Ei indre parallelt Erfaringsomraade har man i den Forskydning af Fornemmelsen af Liv der følger med Overgangene fra det ene Alderstrin til det andet . Disse fine Forskydninger i Tiden , dens gradus , er det en Opgave at efterspore . Et Tilbageblik paa de sidst forløbne tredive Aar siger at der er en Grad der kan maales , det vil blive en aandelig Nødvendighed at erkende Indholdet af den forløbne Menneskealder , hvis man vil se med rensede Øjne paa Fremtiden . Retter man sin Opmærksomhed udad , mod Naturen , de store Linjer i Jordens Historie , kosmisk set , har man ogsaa her Indtryk af en Grad , ikke netop Udvikling , men Rytme , Jordens plutoniske Livstegn , der ytrer sig i Perioder , et vist Op og Ned , noget genkommende , som dog aldrig ytrer sig paa samme Maade . Jeg tror den Tid vi kan se tilbage paa har noget af sit Præg fra samtidige Naturbegivenheder , en Uro i selve Jorden , for ingen Ting at regne i Jordens Historie , men tilstrækkelig til at sætte sig Spor . I en Nytaarsbetragtning for nu tre og tyve Aar siden , „Jordens Ungdom " , ikke at nævne uden fordi jeg synes noget i den har slaaet til , henledte jeg Opmærksomheden paa den Serie af Vulkanudbrud og Jordskælv der markerede Tiden , Mont Pelées Udbrud , Vesuv , Jordskælvene i San Francisco og Messina , og satte Katastroferne i Forbindelse med en vis Foryngelse af hele Fysiognomiet paa Jorden , spaaede et Opbrudaf Masserne , en Radikalisering , ogsaa politisk , Folket frem 66 RETNINGER I TIDEN og Fyrsterne ned , Livstypen ligesom yngre , forfra , men i større Dimensioner — kan det nægtes at Tiden i det store og hele har givet Synspunktet Ret ? Ved et Besøg i Lissabon for nylig maatte jeg tænke paa Jordskælvet dér i 1755 , hvorved der omkom 30 , 000 Mennesker , og kunde ikke andet end se en Forbindelse mellem dette Udbrud af Naturen og en almindelig Uro i Evropa , som førte til den franske Revolution . Med Naturkatastrofer følger der „Nerver " , Tilliden til et Forsyn oprives , den brede Menneskehed føler sig henvist til sig selv , almindelig Revision og Selvtægt bliver Følgen . En saadan Katastrofeluft har hængt over Menneskealderen ; sin heftigste og mest skæbnesvangre Udladning fik den i Verdenskrigen . Men det betydeligste Træk i Tidens Fysiognomi er dog Massernes Udrykning , det enorme Indtryk af hele Menneskehedens Tilstedeværelse paa én Gang man har faaet under og efter Krigen . At orientere sig her , at placere sig uden for denne aldrig før sete Skruning af hele Jordens Befolkning paa én Gang og tilvejebringe Orden , i hvert Fald i et Overblik , er en anden af Tidens store aandelige Opgaver . Et Blik fra oven paa samtlige menneskelige Livsytringer , saadan som man hver Dag konfronteres med dem i sin Avis , efterlader et Indtryk af noget flydende , noget som er blevet hældt ud og som søger Form , som alle flydende Masser , følger Tyngden , cirkulerer og udbreder sig , overalt et Initiativ , men en stor Ufrivillighed over det hele . En af Lovene er her Erhvervet , vi skal allesammen leve . Statistik og Nationaløkonomi siger os hvordan det hænger sammen , naar det ikke hænger saadan sammen mere . En Uberegnelighed i det store gør sig gældende i menneskelige Ting , skønt der paa alle Poster sidder Eksperter med fuldt aabne Øjne , det viser sig som et uventet Udsving af en eller anden Regulator , Omstændighedernes Logik , som nødvenddiggør en ny Logik . Ikke længere tilbage end i 1925 , for ogsaa at nævne et Tilfælde hvor Tiden ikke har givet mig Ret , gik jeg ud fra Overbefolkningen som en Faktor der indirekte havde ført til Verdenskrigen , og som man maatte indstille sig paa for al Fremtid ; et simpelt Regnestykke , paa Grundlag af Befolkningstilvæksten i det 19 . Aarhundrede , sagde det , Keynes sagde det , fantastiske Tal , en Mare der red Sindene — og nu , fem Aar efter , mener alle det modsatte ! Tiden har vendt sig , nu er det Underbefolkning man frygter , Folk vil pludselig ikke mere have Børn . Igen et Spring i Naturen , Regulatoren , en Bevægelse der har varet saa længe at den slaar over i sin Modbevægelse . Hvor længe vil nu det vare ? Saa meget véd man da at det ikke er de golde Kvinder der formerer sig ; Naturen vil lade de andre , som kommer galt af Sted , arve Livet ; og hvem véd hvornaar Jorden er ynglet fuld saa igen ? Men naar sligt kommer kommer det ikke isoleret , men over det hele , ogsaa her staar man over for det masseagtige , farsotagtige , der er saa karakteristisk for Tiden . Den langsomme Udbredelse er ikke Tidens Form , med et Knald véd man det samme og render efter det samme over alle Jordens fem Verdensdele . Her potenseres Indtrykket vel nok af Tidens mægtigt udviklede Efterretningsvæsen , Radio , Billedtelegrafi , alt sker og vides noget nær simultant over den vide Jord . Det uhyre Opløb af Menneskeheden forbliver ikke skjult . TILBAGEBLIKKET OG HAABET 67 Tidligere havde man sit Indtryk af Menneskeheden mere fra enkelte Individer , Notabiliteter , bearbejdet Natur i Form af Aand , nu gør Millionbefolkninger sig gældende ved de elementæreste Livsytringer , en Masseeksistens , som man kunde blive bange for , hvis det ikke var paafaldende saa snævre Grænser den sætter sig selv . Overraskelserne kommer endnu fra den enkelte , fra Masserne kommer imponerende Talstørrelser og Indtrykket af et almindeligt Rend i samme Retning , selv naar man er farlig ; det lydigste man har er en revolutioneret Befolkning . Ikke desto mindre vil enhver Uhildet betragte denne store Demokratisering den sidste Menneskealder har set som Verdenshistoriens endelige Maal og Mening . Hidtil har det drejet sig om Forposterne for hele denne uhyre Familie , nu er den kommen selv . Og nu skal den vel til at slibe sig og lære at leve ? Undgaas kan det ikke at man modtager disharmoniske Indtryk fra en endnu ung Dannelse , der nærer sig af Umiddelbarheden , mere end før af Faget . Det store Niveau maa nødvendigvis være karakteriseret af et yngre Trin og kan ikke straks hæve sig til en almindelig Oplysnings Horisont ; selv den første Skolebogsviden vil man ikke kunne forlange af et Gennemsnit , lagt igennem alle Befolkninger paa Jorden . Ikke heller er Skole afgørende for substantiel Menneskeværdi . Man har set Analfabeter udmærke sig i Statstjenesten . Den hurtige sociale Opstigning afgiver Eksempler paa at akkompliceret Duelighed ikke altid har holdt Trit med simpel Kundskabserhvervelse ; saaledes kunde man for nylig læse i Aviserne om en Undervisningsminister i Staten Illinois , U . S . A . , TILBAGEBLIKKET OG HAABET 69 som forbød Undervisning i Skolerne om at Jorden er rund . Man mærkede sig at han havde et slovakisk lydende Navn . Amerika er jo Vidne til saa mange Karrierer . Ovenstaaende Historie har jeg set dementeret , imellem Nedskrivning og Korrektur af nærværende Artikel , den skal bero paa en Forveksling , en religiøs Sekterer og ikke Undervisningsministeren i Illinois har følt sig overbevist om at Jorden er flad , en Overbevisning som han i øvrigt kunde dele med Strindberg . Man har imidlertid saa mange Efterretninger om groteske Former for Reaktion fra Amerika , at Historien bevarer en indre Sandhed ,Scopes-Processen in memoriam . Eller hvad mener man om en anden Amerikaner , den højtfortjente Flyver Byrd , som har fløjet over begge Poler , og som paa sin farefulde Flugt over Sydpolen medførte en Sten fra en afdød Flyverkamerats Grav , hyllet i det amerikanske Flag , at nedkaste paa Sydpolen ? Den højeste Teknik og en karakterfuld Sportsbedrift i Forbindelse med en fuldkommen hovedløs emotionel Meningsløshed , et niaars Pigebarn værdig ! Tilfældet er karakteriserende for Tiden , Teknik og Paganisme rodet sammen . Netop dette er Tidens Kendemærke , de til det fantastiske udviklede tekniske Hjælpemidler , og saa et decideret Tilbageskridt i intellektuelt Trin eller intellektuel Smag . En gradus gør sig her gældende , en yngre , omtrentlig , følelsesbetonet Holdning over for Fænomener , hen i Retning af Kvindens Maade , en Uvilje over for selve Klarheden , som fornægtes til Fordel for en lykkeligere Fornemmelse af almindeligt Tusmørke . Reaktion mod Tidens Materialisering kalder man 70 RETNINGER I TIDEN denne Tilbøjelighed for Mangel paa Besked , Religiøsitet udgiver man sit Saccharin i Sjælen for , uden en Gang at vide at Religion er en Naturmagt og ikke et Suk i en Føljeton . Gennemgaaende er imidlertid en vis Tilbagevigen fra at træde i Fokus , det uskarpe Billede behager Tiden . Man er derfor Vidne til at rent fysiske Videnskaber som Atomteorien tages til Indtægt for transcendentale Forkyndelser , i Haab om at der slet ingen Stof er ; man synes gladere for Mellemrummene , selv om de er smaa , end for de faste Ting . En almindelig Salighedstilstand hersker Verden over over Einsteins Relativitetsteori , algebraiske Finesser , i Virkeligheden forbeholdt Videnskabsmænd , men af et Flertal opfattet som en kærkommen Ophævelse af Tyngdeloven . Almindelig Forvirring hilses med glad Larm , som fra Frikvarteret i en Skole . Et Snobberi for selve Uvidenheden , som man , uden Grund , identificerer med Majoriteten , den jævne Mand , savnes ikke , et af de uappetitligste Træk der hænger ved Politik . Denne ækle Aandsform kommer ikke fra neden , det store Niveau , den kommer fra en opslidt , krybende Overklasse . Ser man tilbage paa den nu forløbne første Tredjedel af det tyvende Aarhundrede , og det nittende bagved , har man et Totalindtryk af Bevægelser større end alt hvad der ligger forud i Verdenshistorien ; i visse Ting føler man endda at man kun staar ved en Begyndelse . En mærkelig og gennemgribende Udvikling har Kvinden gennemløbet i den sidste Menneskealder , en af Tidens Opgaver at se tilbage paa og tilegne sig som et af de mest tiltrækkende Kapitler i Tidens Historie . 68 RETNINGER I TIDEN I alle Faser af Tiden ligger et Program , Undersøgelsen og Erkendelsen af hvad der var Udvikling og hvad der kun var Fremskridt , saaledes set fører alt hvad der er forbigangent ind i en Fremtid . Tilbageblikket og Haabet nærer sig af samme Kilde , det sprudlende Liv . TILBAGEBLIKKET OG HAABET 71 II UDVIKLINGSLÆRENS LOGIK SOM Led i Studentersamfundets Serie , Kultur og Videnskab er der udkommen et Skrift om Udviklingslæren af Prof . , Dr . Ad . S . Jensen , som skriver om Forsteningsfundenes Betydning for Nedstamningslæren ; cand . mag . Magnus Degerbøl : Om Menneskets Afstamning ; Dr . phil . R . Spärck : Lamarckismen , Darwinismen og andre specielle Nedstamningshypoteser ; endelig Prof . Dr . Mathias Thom - sen : Nedstamningsteorien og den eksperimentelle Biologi . Afhandlingerne er , som der oplyses i et Forord , oprindelig blevet til som 5 Foredrag afholdt fra Januar til Marts 1928 i Dansk Naturhistorisk Forenings offentlige populære Foredragsrække og er fremkommen „under Hensyn til den Desorientering angaaende Nedstamningsteoriens Stilling man nu og da møder . Dels dette Hensyn , dels den for Tiden raadende stærke Interesse for Udviklingslærens Problemer fra forskellige Sider har foranlediget , at man paa denne Maade lader Foredragene komme til den interesserede Læseverdens Kundskab . " Dette Skrift , der kommer fra de officielle Lærestole her i Landet , betyder et Brud med den Halvdannelse og Begrebs - UDVIKLINGSLÆRENS LOGIK 73 forvirring indenfor Evolutionsvidenskaben der skyldes W . Johannsen og hans Skole . Med Grund har man indset at den rolige arbejdende Videnskab ikke var tjent med det Skrig der stod om en Moderetning indenfor et af dens Specialfag , paa et meget uklart Standpunkt , givet Pressen i Vold , og ivrigt grebet af Oplysningens gamle Fjender som Propaganda for Mysticisme og andet aandeligt Tusmørke . I Virkeligheden , den ansvarlige Videnskab havde taalt denne Anmasselse af Ikke - Videnskab længe nok . Ingen af Afhandlingerne er rettet direkte mod W . Johannsen og det Haleluja der har staaet om hans Navn , hans positive Fortjeneste skulde heller ikke nedsættes , ikke desto mindre læser man mellem Linjerne at man i nogen Grad har følt den en Overgang saa dominerende Kollega som en - fant terrible , og at Tidspunktet nu , en passende Tid efter hans Død , er kommet til at rette de Uregelmæssigheder han gav Anledning til . W . Johannsens Ry hørte for en stor Del til den Slags Avisberømmelser der uden nogen virkelig Maalestok svulmer op som et Snebold - System , et elskende Raseri fra den offentlige Menings Side . Et lignende Verdensry , som ikke staar i nogetsomhelst Forhold til det virkelige videnskabelige Indhold , hænger ved Fænomenet Einstein , ham vel undt , han deler det med Flyverhelte , Filmsstjerner , Boksere og andre Kæledægger , som ombølges af Klangen af Verdenspressens Cymbler — indtil næste Mand ombølges . For Einsteins Vedkommende er Ryet af et haardnakket , af sig selv voksende Omfang , Aarsagen er nemlig uopklaret , og vil altid blive det , Publikum vil aldrig begribe ham — og er der noget dejligere 74 RETNINGER I TIDEN end det ? Det uforstaaelige er et elsket Element , til at bade sig i ; Klarhed , voksen Tankegang derimod var altid Almenheden forhadt . Det vil ikke kunne nægtes at en lignende offentlig Tilbøjelighed begunstigede W . Johannsens Popularitet , man var med ham ude i det Eksperimentelle og Problematiske , som indtil videre henstiller virkelig Afgørelse i Tanken , man slap for det Simple , Afgjorte , som ikke er Mode . Simpel var Udviklingslæren , men nu var den ikke morsom mere ; og der var den lyssky Portion som altid lurede paa at vælte den , her saa den sin Chance . W . Johannsen kan ikke frikendes for selv at have Skyld i denne Opløsning af en Gang for alle fastliggende Begreber , hans Held paa et eksperimentelt Omraade langt ude i Evolutionstekniken , om man maa bruge det Ord om Arvelighedsforskningen , den interne Undersøgelse , Kimet , og hvad deraf kommer , Slægtsrækker m . m . forledte ham til at drage Slutninger med Hensyn til hele Udviklingen , som Forsøgene aldeles ikke berettigede til ; hvilket nu ogsaa endelig er blevet erkendt . Det var jo ikke W . Johannsen alene , men en Retning i hele Tiden , Verden over var man svimmel , havde forset sig paa disse nye indre Figurer , som Mikroskopien aabnede for , Kromosomerne , og det mærkværdige Spaltningssystem der ligger til Grund for Artsegenskabernes Overførelse fra det ene Individ til det andet , gennem Ægget ; det var store nye Ting og er det fremdeles , et Arbejdsfelt man ikke bliver færdig med i en Skynding , og som ikke endnu har aabnet for sine sidste Hemmeligheder . Men mens man granskede i Mikroskopet tabte man Naturen af Øje . Hvad Laboratorieforsøg UDVIKLINGSLÆRENS LOGIK 75 lod til at vise slog man fast , lykkelig blændet af en Række smukke Forsøg , og dikterede derefter Naturen Love i Overensstemmelse med Forsøgene , saa langt som til at fornægte selve Naturen . Dette er for summarisk sagt , men giver Tendensen . W . Johannsens Synder kan ikke i en Fart gøres op . De er ikke hans alene , heri er han undskyldt , en Bevægelse i Tiden Verden over var enig om Vildfarelsen . Ved W . Johannsens Navn er for Danmarks Vedkommende kommen til at hænge at selve Udviklingslæren , det fundamentale Doktrin , er underkastet Tvivl , med Flid understreget af den sekteriske Uvidenhed , som jo iøvrigt ikke véd hvad den snakker om . Det staar fast at W . Johannsen har benægtet Muligheden af erhvervede Egenskabers Nedarvning , et negativt Dogme , som der en Overgang , saa utroligt det lyder , har været international Enighed om . Ogsaa inden for Videnskaben gør Mode sig gældende . Hvor vil man , som med al Mode , finde den latterlig bagefter ! Darwin og Darwinismen duede ikke , det var antikverede Sager , noget fra Firserne , som gamle grinende Renegater med ny - religiøst Vid har forkyndt ! Begrebsforvirringen var fuldstændig . Det siges endda at W . Johannsen skal have bidraget særligt til Orientering indenfor de evolutionsteoretiske Begreber ; han konfunderede dem snarere , med en Suffisance som mange tog for Autoritet , han optraadte diktatorisk , i en journalistisk Stil , men var alt andet end klar , han var perfektibel , men savnede Aand , han savnede Natur , Forestillingsevne i stort elementært Format ; han var en Forsker , Anstiller af Forsøg , men ingen Seer . Som Arvelighedstekniker var han 76 RETNINGER I TIDEN muligvis fremragende , dog gaar de oprindelige Fund tilbage til store udenlandske Banebrydere som Mendel ; han havde Metode , men blev stikkende deri , holdt sig ikke universelt aaben , de nære Ting gik ham for Totaliteten ; hvortil kom Ubeskedenhed og svigtende Erkendelsesevne , som Kvikhed ikke kunde skjule ; han var ikke Zoolog ; og saaledes gik det til , at han sluttede fra sit eget indendørs Pindeværk til Naturens store aabenlyse Sammenhæng og fornægtede hvad man kan se . Men har man først spærret sig ude fra den simple , nærliggende Forklaring er den fantastiske ikke langt borte ; næste Skridt er Gudeligheden ; og der var da ogsaa Antydninger af at W . Johannsen hældede den Vej hen . Nærværende Karakteristik af W . Johannsen staar for egen Regning ; de fem Lærde der har skrevet Bogen om Udviklingslæren forsøger ingen ; men Bogen er , uudtalt , i hele sin Tendens en Diskvalifikation af de Fejlslutninger der hænger ved det W . Johannsenske Standpunkt . Tilbage vendes der til Darwinismen , kritisk forstaaet , men ikke til at tage fejl af , ingen Sludder om Nedstamningen , den staar fast , det er en Fænomenrække , hvad man kan se . Vagt og ikke velbetænkt er det derfor at bruge et Ord som Nedstamningsieon , Udviklingslæren er ikke nogen Teori , det er den endelige Sum af kollektiv Iagttagelse ; det er ikke engang nogen Lære , med Bismag af Sekt og relativ Sansynlighed , det er en Kundskab , det eneste man ved , at gaa til for enhver , uden nogen Afstand mellem et Kateder og en Discipel , Udviklingen er Kendsgerningerne , naar al Teori er siet fra ; som Rekord , ordnet System , er den simple Viden om Nedstamningen tilgængelig for ethvert tænkende Menneske , UDVIKLINGSLÆRENS LOGIK 77 Udviklingslæren er imidlertid en gængs , fastslaaet Glose , i Mangel af bedre faar man blive ved den . Megen Uklarhed stammer fra en ikke gennemført Terminologi ; en vigtig Disciplin for sig er Udviklingslærens Logik . Det har Forfatterne af Bogen om Udviklingslæren forstaaet ; i en kort Form er her foretaget en ordentlig Inddeling af Materialet , Begreberne skilt ud fra hinanden og defineret . Medarbejderne er enige om at understrege at hvad der saa er delte Meninger om , hvad der endnu er svævende , en Ting er hævet over Tvivl , og det er selve Nedstamningen , Dyrerigets Genealogi , her er det ikke Hypoteser man drøfter , men selve Udgangspunktet , det Givne , et Erfaringsmateriale ; Dyrerigets mangfoldige , varierede Former kan kun forklares som opstaaet af hinanden , en lang fremadskridende og forgrenet Sammenhæng , et eneste Stamtræ , som gaar fra det encellede Væsen til Mennesket . Ved det kan der ikke rokkes , Indbegrebet af menneskelig Erkendelse , Notarius publicus humanus har sat sit Segl derunder . Hvis man betragter de fem Videnskabsmænd der her er Tale om som en snævrere nedsat Kommission , saa betyder deres Indlæg at de har besigtiget Seglet og garanterer derfor . En anden Sag er det hvordan denne Udvikling har fundet Sted , den indre og ydre Forklaring paa Variationen , Lovene derfor ; og her kommer man , som klarest og med mest Fynd formuleret af R . Spärck , ind paa Problemer og Hypoteser som der kan staa Strid om . Hovedfortet er urørt , selv om en og anden fremskudt Stilling , daarligt forsvaret af Arvelighedsforskningen , er falden , under Hærblæst og Forkyndelse af Sejr over hele Linjen fra Obskurantismens Side naturligvis . SelvSelektionen , Darwins Forklaring , som der har været saadan en Lykke over at Videnskaben skulde have opgivet , selv den vender man tilbage til , med Modifikation , en Ny - Darwinisme , i Principet staar Darwin ved Magt , selv om flere Aarsager maa til for at forklare Artsdannelsen . Lamarck anerkendes , Kaarenes Indflydelse , det væsentlige af hans Opfattelse , en Ny - Lamarckisme . Derimod stiller Kommissionen sig forsigtigere , mere tilbageholdende over for Problemet Arvelighed , og her er Opinionen jo ogsaa mere spredt og vanskeligere at gøre Front imod . Længst vover Professor Mathias Thomsen sig ud , men ønsker dog ikke at sige god for den gamle naturlige Forklaring , der har været og er fuldstændig forkastet , nemlig Antagelsen af erhvervede Egenskabers Nedarvning . Beviset skal mangle . Hvilket Bevis ? Skal det ogsaa bevises at Rundetaarn eksisterer ? At erhvervede Egenskaber nedarves , det er det der har fundet Sted . Ogsaa dette er for egen Regning ; man tillade at jeg oplyser hvor det er sagt : i „Aandens Stadier " 1928 . Det er min Overbevisning at man før eller senere vil vende tilbage til denne Forklaring , der er den eneste der muliggør Kontinuiteten indenfor Nedstamningen , et Resultat jeg ikke er kommen til ved nogen vanskelig Undersøgelse , men en ganske umiddelbar Betragtning , af Dyrene og deres Forvandling , i Medfør af Udviklingslærens Logik . Hvordan Nedarvningen finder Sted er det der skal efterspores ; at Undersøgelser af Kimet , Forsøgsrækker og „rene Linjer " hidtil har givet et negativt Resultat har man ikke Lov til at udgive for Beviser i den modsatte Retning , dertil er der UDVIKLINGSLÆRENS LOGIK 79 arbejdet for kort , i Sammenligning med den Tid Naturen har brugt til sine Rækker . Arrogancen er ikke ringe , hos disse Laboratoriemænd , som har turdet holde deres Bananfluer og Bønner op mod den aarmilliongamle , vildtvoksende , grænseløse Natur ! Den lille Visers Bevægelser paa Urskiven kan man heller ikke se , ikke en Gang under Lup , det er altsaa Løgn ; ikke destomindre kommer den dog hele to Gange rundt i et Døgn ; at man benægter Arvelighedens Spor fra Led til Led vil ikke sige andet end at man endnu ikke har fundet dem . Dette er igen for summarisk sagt , for at være kort , men ment i Principet ; Forholdet er jo ikke det at erhvervede Egenskaber simpelthen læsses af det ene Individ over i det andet , Sammenhængen er mere kompliceret , og det er det Arvelighedsforskningen er ved at trænge ind i ; men Problemet vil altid ligge indenfor Leddene , i Sukcessionen ; der er ikke noget udenfor . Den entaaede Hests Nedstamning fra den femtaaede maa gaa gennem alle Leddene , hvordan man saa vil eftervise det . Kulturens Kurve har befundet sig i en nedadgaaende Bevægelse , før , under og efter Krigen , synlig paa Erkendelsens Omraade ; en Bølgedal ytrer sig samtidigt indenfor Kunst og Kunstkritik , den infantile Retning , enhver aandelig Modenhed frivilligt opgivet , og det frenetiske Indfald sat i Stedet ; denne negroide Barok har jeg før behandlet . I Følge Kurvers og Moders Karakter , et Op og Ned , tør man haabe at Smagen maa gaa mod Udvoksethed og et ordnet Hoved igen , siden Tiden har været saa langt nede den anden Vej — med mindre man staar overfor en nedadgaaende Kurve i det 80 RETNING ER I TIDEN Store , som den der varede nogle Aarhundreder , mellem Antiken og Renaissancen . Det er nu ikke at antage at et fuldstændigt Kulturtab vil sætte ind , fordi et inferiørt aandeligt Stadium en Tid lang gør sig bemærket . I den moderne Verden ytrer flere Udviklingstrin sig paa en Gang og ved Siden af hinanden , de nedre mere højrøstet ; en umoden gradus kan være mere dominerende end andre , det behøver ikke at være Tegn paa at det universelle Udviklingsniveau er i Synken ; Menneskeaandens sidste Ord har aldrig været udskreget paa Torvet . Det kunde derfor siges : hvorfor gør man sig i det hele taget den Ulejlighed at oplyse et Publikum om Udviklingslærens nuværende Standpunkt , dens Kurs , naar Forskningen jo kunde holde sig for sig selv og nyde Oplysningens Frugt alene ? Man gør det blandt andet fordi Forskerro og fri Beskæftigelse med Problemer ikke er saa sikker , hvis Opinion og ikke Videnskaben selv skal bestemme videnskabeligt Arbejde . I Tider hvor Forbud , af den ene eller anden Art , kan effektueres overfor hele Befolkninger , hvor Diktatur er en Yndlingsglose , er det ikke udelukket at Evolution som Aandsform og som Opdragelsesfag kan faa Politik imod sig , Tilløb dertil har man set i Amerika . Det er derfor af Betydning at en rolig saglig Imødegaaelse af herskende Forvildelser med Hensyn til Udviklingslæren og en fornuftig Redegørelse for dens hele Plan kommer til Orde , som i den foreliggende Bog . Man kan kun anbefale den til alle dem der vender sig fra Heden og Mørket i den evolutionsfjendtlige Forkyndelse , men UDVIKLINGSLÆRENS LOGIK 81 paa den anden Side med Grund har set med Mistillid paa Uroen og en tvivlsom Agitation indenfor Arvelighedsforskningens specielle Omraade ; de store enkle , uforgængelige Linjer i Udviklingslæren bevarer deres Tiltrækning . Ovenstaaende Udtalelser om W . Johannsen gav Anledning til en Polemik ; efter de Oplysninger som fremkom , fra forskellig Side , staar Synspunktet ved Magt . 78 RETNING ER I TIDEN III FÆNOMENET AMERIKA DET er her Hensigten at efterspore nogle af Strømningerne i Tiden , saa vidt de lader sig overskue , saavel Overfladebevægelser , Tidens Inventarium , som hvad der gaar dybere , blivende Træk i Udviklingen , der viser videre mod Fremtiden . Retningerne i Tiden kaster Lys paa Erkendelsen , hvad der menes om Tilværelsen , hvordan der i det hele taget arbejdes og tænkes i den civiliserede Verden , hvordan den skrider . Opgaven er hverken abstrakt eller fjern , den angaar de aktuelle Kaar , Dagliglivet Verden over , men i en Sammenhæng , og med et Blik ned gennem de sidste Par Menneskealdre , som Tiden ellers ikke giver sig Tid til . For at orientere sig langs en særlig iøjnefaldende og gennemgaaende Linje tages Amerika som Udgangspunkt , Forandringerne dér i den sidste Menneskealder , de afspejler Udviklingen nogenlunde overalt andetsteds ; i nogle Henseender har Amerika ligget i Spidsen , man har talt og taler stadig om en almindelig „Amerikanisering " af Verden , uden synderlig Taknemmelighed , men med amerikanske Støvler paa Fødderne og en Fyldepen i Lommen . Et fornyet Ophold i Amerika , umiddelbart Selvsyn , lige FÆNOMENET AMERIKA 83 fra Gryden i New York , vilde have været et kærkomment Holdepunkt ; det er ikke faldet i Iagttagerens Lod . Hvor længe et Indtryk af Amerika har aktuel Gyldighed , véd man imidlertid af Erfaring ; hver Gang man har været derovre har det været et andet Amerika , man brænder sit gamle Menneske dér i det mindste én Gang om Aaret . Men har man til Gengæld set Amerika saa langt tilbage som sidst i Halvfemserne i forrige Aarhundrede , og med Mellemrum senere , indtil sidste Gang i 1914 , kort før Krigen , og lægger man til hvad man efter den Tid har kunnet erkyndige sig om paa Afstand , med det opsvulmede Nyhedsapparat Tiden raader over , faar man dog en Oversigtsrække , som giver en Distance ; her imellem er det Fremskridtet ligger . Som en enorm Forskel paatrænger sig straks hvor kendt Amerika er nu , hvor nær , i Modsætning til for en Menneskealder siden . Det gamle Rim : „Skade at Amerika ligge skal saa langt herfra " , har ingen Mening mere . Sukket deri er der nok dem der vilde forstaa omvendt : Skade at vi skal have Amerika saa nær ind paa Halsen ! En yngre Slægt der ikke har oplevet det vil ikke ved noget Middel kunne sætte sig ind i den fjerne , af et Verdenshav skilte , mytiske , underlig sorte og elementære Forestilling der knyttede sig til Begrebet Amerika for 30 — 40 Aar siden , Tingvallabaadenes Tid ; for dem der har kendt den kommer Tiden tilbage alene ved Klangen af Ordet Tingvalla , Emigranttiden , en dunkel , raa Tid , nu saa svunden som om den aldrig havde været , en Folkevandringstid ; hele Befolkninger forsvandt fra Evropasiden og opslugtes derovre , uden at man hørte fra dem mere . Nu rejser man jo frem og tilbage over „Dammen " , som man 84 RETNINGER I TIDEN med medbragt amerikansk Hovedløshed udtrykker sig , lige saa glat som Pendulsvingningerne i et Ur . Man „opdagede " Amerika endnu i det nittende Aarhundrede , hvert Slægtled fra nyt , fra Topsøe , for Danmarks Vedkommende , i en Sagn verden helt tilbage til 1872 , til Henrik Cavling , 1897 , hvis let forlystede Tone meget godt fastholder hvad Datiden følte for Amerika : det isolerede , simple , men magnetiske Nybyggersamfund histovre , set i en den Gang endnu mulig Forkortning , som den grove Spøgs og den almægtige Dollars Fødeland . Den Gang var der noget der hed Mark Twain . Hvor har Amerika forandret sig siden ! Men pejler man endnu længere tilbage , f . Eks . til Kaptajn Marryats Indtryk fra Amerika , varme i 1839 , forbavses man over hvor mange Træk der har holdt sig totalt uforandrede , noget fundamentalt i den amerikanske Karakter ; Distancen mellem før og nu skal da først søges paa Fremskridtets Omraade , siden , om muligt , paa Udviklingens . Skønt Cavling , med almindelig Tilslutning , var saa forleet over den nye Verden , en Slags større Cirkus , havde han dog tilegnet sig saa meget af Amerika at han blev den første der indførte amerikanske Presseformer i Skandinavien , nu saa selvfølgeligt , men en Gang haanet af Resten af Pressen , som skyndte sig at efterligne ham . Siden den Tid , i Løbet af et kvart Aarhundrede , egnet for Jubilæum , er Verden blevet amerikaniseret over det hele , i en Grad og paa Omraader de fleste ikke en Gang er vidende om ; man har overtaget hvad der kom uden at gøre sig Rede for hvorfra . Hvis man oplyste om hvem der havde været blandt de første til at gaa med opsigtvækkende amerikansk FÆNOMENET AMERIKA 85 Fodtøj , eller maaske den allerførste til at sætte et Par Hornbriller paa Næsen , vilde det ikke engang have Kuriositetens Interesse , nu da man fødes med sligt , man vilde kun pirke op i en uundersøgt forhistorisk Tid , hinsides Krigen , hvortil en nulevende Majoritet daterer sin Tidsregning ; den unge Slægt nu , der var Børn under Krigen , kender ingen Førkrigstid . Hvad man har fra Amerika hører til den Slags Ting man ikke mere véd , Gillettes Barbermaskine , Fyldepennen , Svingdøre , Boksekampe , med tilhørende Tempo , Tyggegummi , Overalls m . m . m . Anno 1904 publicerede Undertegnede paa Dansk Skildringen af en Boksekamp , parodisk ment endda , det vakte Misbilligelse , en importeret Raahed ; nu har de fleste Blade en eller to Sider dagligt af denne uundværlige Avisføde , som jeg tilstaar at jeg læser . En kritisk , historisk Undersøgelse burde i øvrigt sættes i Værk med det Maal at oplyse i Enkeltheder om hvad der er kommet fra Amerika , og paa hvilket Tidspunkt , hvad man skylder Edison , og Ford , og andre mindre kendte amerikanske Banebrydere . Oprindelsen til en Mængde Omdannelser af Dagliglivet i det smaa gaar tilbage til Amerika . Avtomobilets Historie burde gøres til et Kapitel for sig , det er et vældigt Kapitel . Her maa det vel siges at Frankrig var forud , men Amerika erobrede Verden med Avtomobilindustrien i det store Omfang ; Æren for det første Stød gaar til England , for Cyklen , Kuglelejets og Gummiringens Opfindelse bærer i sig den første Begyndelse til Avtomobilet . Det er her i Landet netop 25 Aar siden Brugen af Motorkøretøjer tog Fart og indprægedes i den offentlige Bevidsthed ved et den Gang sensationelt , nu naivt Fremstød af 7 — 8 Vogne , 86 RETNINGER I TIDEN frygtløse Pionerers Togt fra Aalborg til København ; det fandt Sted i Juli 1905 , nogle Nulevende erindrer det endnu , derimellem Undertegnede , som var Togtets flyvende Historiograf og kom derfra uden en Skramme . Hvis det , naar der er Tale om Avtomobiler og om Fart , i det hele taget gaar an at se sig tilbage . Tiden synes saa forhastet med at udvikle sig at der ikke bliver Pusterum til at se tilbage ; det hedder sig altid , med Lyssyn , at man bør se frem . Hvad er der at se ? Er man kommet til at høre til de i Nutidens Øjne Mistænkte , der har levet før Krigen , véd man dog noget om Begyndelsen , man ser Amerikas Opstigen for sig , som et mægtigt Tidehverv , og man ser fraoven en stor Bevægelse deri , som efter et Udsving vender tilbage i sig selv . Kort udtrykt : Først var Amerika jo forfærdeligt , i den mytiske Tid , DollarLand og Knock - about - Land ; saa var man glad derfor og amerikaniserede sig gerne ; og nu er Amerika forfærdeligt igen ! Mellem disse Yderpunkter har Tiden svinget . At se tilbage derpaa udgør den aandelige Horisont for mange som har gjort Bevægelsen med , avtobiografiske Interessesfærer , om man vil , men dog i en udadvendt Forstand , hvis man foretrækker at identificere sine Erindringer med Tidens Erindringer . Det skal vise sig at noget andet og mere skjuler sig i det hele Forløb end Overleveringen af en Mode eller nogle Brugsgenstande fra det ene Land til det andet , noget som hverken er amerikansk eller evropæisk alene , men universelt . Et Blik tilbage paa Tiden før Krigen tjener ogsaa til at udvide gængse Forestillinger om de Bevægelser der beskæf - FÆNOMENET AMERIKA 87 tiger Sindene i Øjeblikket ; en yngre Slægt er tilbøjelig til at erklære en hel Del for Efterkrigstidsfænomener , som om Verden først begyndte efter Krigen , det meste af hvad der karakteriserer Tiden nu havde dog sin Rod i Aarsager som gaar tilbage til før Krigen , den var selv en af Virkningerne deraf , Aarsager som ligger under Tiden endnu , i hvilket Lys de forskellige Generationer saa ser det . I det følgende et kort Overblik over Amerikas Historie , som mere og mere falder sammen med den øvrige Verdens , i de sidste tredive Aar . IV AMERIKAS OPSTIGNING KORT før det nittende Aarhundredes Slutning træder Amerika ind i den almindelige interkontinentale Historie med den spansk - amerikanske Krig 1898 . Før den Tid var De forenede Stater et politisk isoleret Omraade , som havde skilt sig fra Evropa i Frihedskrigen mod England og siden selv under Borgerkrigen ordnet indre Spændingsforhold mellem Nordog Sydstaterne ; Staterne var nu færdige til at operere som en Enhed , med Kræfter som Indvandringen og et svulmende Erhvervsliv havde akkumuleret ; Springet ind i Verdenspolitiken kom med den lille nemme Krig mod Spanien , som skabte den amerikanske Imperalisme . Hvad dertil knytter sig udgør levende Erindringer hos en Generation som havde sin vagabonderende Ungdom omkring Aarhundredskiftet . Det var de en Gang bevægede Tider da man talte om Roosevelt , om Boerkrig , Belejring af Peking , Verdensudstilling i Paris : Lys , Støv og Skydning , Hestesved , Telegrammer , faret igennem paa en Kafé , Tidens Galop , som nu er blevet Historie , med et andet tykt Lag Historie oven paa sig , Skærmydsler , som for en yngre Slægt er Papir , som Verdenskrigen er i Færd med at blive det , nu skriver AMERIKAS OPSTIGNING 89 man drøftede Romaner derom ; men Livet gik gennem disse forholdsvis lokale Uroligheder ogsaa , paa Grænsen af det tyvende Aarhundrede . Man snapper derefter , og faar vel heller ikke andet end Papir mellem Fingrene . Roosevelt — en død , forlængst historisk Figur , fra Førkrigstiden , og dog en Gang vor Helt , i alle Træk et Udtryk for Liv , Tidens Liv ! Hvor underligt at tænke sig at man en Gang har været med til at udbasune hans Navn som den kommende Tids Mand , den ny Type , Fremtidsmennesket — nu bagefter , nu er han glemt og Tiden er en ganske anden ! Mine Vandreaar førte mig til Spanien i 1898 , jeg fulgte Krigen fra spansk Side , og fik andre uudslettelige Indtryk fra det gamle syge Land , som jeg siden har elsket ; men med alle Livsaander sluttede jeg mig jo til Fjenden , til den ny raa Magt histovre , disse rough riders fra Vesten , med et Nybyggerliv bag sig , og deres determinerede Fører , staaende op i de skaalformede Stigbøjler , Theodore Roosevelt , Jurist og Politiker , Cowboy , Jæger og Naturhistoriker , Skribent og hærdet Friluftsmand , Indbegreb af hele det unge Amerika , og med Tegning i sig til en Statsmand , hvad han ogsaa blev . At han ikke staar som noget mærkværdigt for Tiden mere beror jo paa en egen Art Glemsomhed og Utaknemlighed , som ofte rammer Foregangsmanden ; han forandrer Tiden , og naar den er blevet ham lig kan den jo ikke se at han var anderledes end vi er allesammen . Den dynamiske Energi der var nedlagt i denne ene Mand flyttede virkelig paa Tiden . Hvad der nu er selvfølgeligt overleverede i sin Tid ham til Karikaturen . Afsluttede Biografier af Roosevelt forefindes ; man burde beskæftige sig dermed i rolige Øjeblikke ; ønsker 90 RETNINGER I TIDEN man ikke at nærme sig Historien uden i Form af den filmagtige Flimren og Tilklipning der er Dagens Smag , Historien omsat i en letgenkendelig Nutid ogsaa den , kunde man jo oppebie det Tidspunkt da Emil Ludwig muligvis , paa Opfordring , afbiograferer ogsaa Roosevelt . En hel Del af de Retninger der er blevet staaende i Tiden gaar tilbage til den aandeligt saa raske og fysisk saa veludrustede Præsidents Eksempel , man omdannede sig i Smagen , amerikaniserede sig universelt , ved Henblik paa ham og hvad der kom fra hans Verdensdel . Friluftsbevægelsen , der var et litterært Program i de Aar , er siden blevet en udbredt Leveform , hvis Oprindelse ikke efterspores ; det værdige unge Menneske i Diplomatfrakke og med en klædelig fin de siécle - Udslukthed forsvandt ubemærket og gav Plads for en Mand i Sweater , som var Bokser , Svømmer og Cyklist , som vi kender ham nu , hjulpet af Eksempler ogsaa fra England , den franske Type afløst af den angelsaksiske ; hvem husker mere Forandringen ? I nogle Træk bliver Roosevelt staaende paa et Standpunkt som tilhørte hans Tid og vil pege tilbage , Jægeren , Frontier - Manden , det ligger i Sagens Natur at denne Type forsvinder , som Jagt og Grænser trænges ud af Kulturen ; i andre Træk er Tiden gaaet fra ham , f . Eks . paa Motoromraadet ; Roosevelt var endnu til Hest , Tidens Store er ikke mere Ryttere ; det er maaske derfor vor Tid ikke mere kendes ved ham ; Funktionen betyder jo saa meget . Karakterer som Verdenskrigen bragte i Forgrunden bidrog ogsaa til at trænge Roosevelts Minde tilbage , forfærdelige , dystre , med en uhyggelig Magt udrustede , giftige , men ogsaa heroiske Personligheder , Krigens store Navne , Wilhelm II , AMERIKAS OPSTIGNING 91 Poincaré , Grey , Clemenceau — hør hans skærende Stemme selv nu efter Døden ! — Lenin , Hindenburg — alle disse med Panik omspundne Navne , man føler sig som gennempryglet i Sjælen ved at tænke paa dem ; dette ophedede Selskab kom Roosevelt ikke til at maale sig med , skønt han saamænd gøede alt hvad Halsen kunde holde til ovre fra Amerikasiden , det blev Wilson der kom med , og ham klemte de , som en Orm i et Hjulspor , han døde vel egentlig talt af Væmmelse — men man faar trøste sig med at Amerika alligevel ikke gik snydt ud af Krigen , saa tværtimod ! Roosevelts virile Pragt , Soldatesken og Laurbærrene fra Cuba der gjorde ham saa bekendt , var jo ingenting i Sammenligning med Verdenskrigens tekniske Slagteri ; Aabenhed , Kortene paa Bordet , som var hans renfærdige Taktik , af sligt maatte man le med uendelig Medynk , efter hvad Krigen havde lært , af Løgn og moralsk forklædt Vold ; Roosevelt blev en lille Figur , maalt med Verdenskrigens Dimensioner . Den varme , levende , retlinjede og daadkraftige Mand har nu længe været død , en Hvile han aldrig undte sig er over hans Navn , ikke noget skændet Navn , skønt han ledede en Stat , man rækker efter ham i Tanken , faa Mænd har man været saa glad for som for ham . Et andet Navn som er knyttet til Amerikas Opstigning , af en frygtet Klang , staar paa de Levendes Tavle endnu , Hearst , den gule Presses Fader , Ophavsmanden til Bedrageriet med Maine , som førte til Krigen med Spanien , i mange Aar Bejler til Præsidentværdigheden , med al den Magt Millioner og et over hele Amerika udbredt Presseapparat raadede over ; meget kan købes i Amerika , men det saas ikke , trods 92 RETNINGER I TIDEN alt , at Hearst blev Præsident i Amerika . Reptiler kan krybe ind ad et lille Hul , men de kommer jo alligevel ikke længere end i Kælderen . Hearst er endnu en Bladmagnat i Amerika . Hans Horoskop stillede jeg en Gang i 1907 ; i en for nylig udkommen udførlig amerikansk Biografi kan man underrette sig om denne Avisfyrstes senere Fortjenester . En hel Del af Amerikas intime Historie gaar igen i dette Troldspejl , Pressen ; i hvert Fald Pressens Historie . Amerikansk Pressemetode trængte igennem Verden over , ogsaa her i Landet ; Søndagsbladenes komiske Serie , Knold og Tot , som mærkelig nok stammer ned fra tysk Vid , Vilhelm Busch , Max og Moritz , nærer ethvert Barns Fantasi . Men i øvrigt forvoldte Krigen et Fald i Pressens Anseelse og Indflydelse , overalt , den for brutale Agitation , som den ikke har forvundet endnu . Den travleste Generation maaske der har levet , den der førte fra det nittende Aarhundrede over i det tyvende , har i Amerika begyndt at se tilbage paa sin Karriere ; i et Værk f . Eks . af Mark Sullivan , Our Times , kan man skaffe sig et Overblik over de sidste tredive Aars kæmpemæssige og aandeløse Udvikling indenfor det civiliserede Amerika . Sænker man sig i personlige , blivende Erindringer , med Udgangspunkt fra Amerika , dukker Frank Norris frem , en stor aandelig Oplevelse , et sjældent Menneske , og en alt for tidlig Død , der omgiver hans Navn med en umistelig Følelse , som Keats , som her i Landet J . P . Jacobsen . Frank Norris vilde være blevet 60 Aar i Aar hvis han havde levet ; han har været død i 28 Aar nu . Hvad vilde han ikke have betydet for Verden , hvis han havde gjort disse 28 Aar med , naar man AMERIKAS OPSTIGNING 93 ser hen til de to gigantiske Værker han skabte inden sit 32te Aar , The Octopus og The Pit , det mest omfattende Greb der er gjort ned i amerikansk Samfundsliv , Dimensioner som aldrig siden er blevet forsøgt ! Hvad der er sket i Litteraturen siden da , kan maales ved en Sammenstilling af Frank Norris med en af de nyeste amerikanske Forfattere , f . Eks . Ernest Hemingway , for at slaa ned paa en enkelt bestemt ; men det skal gøres i en Sammenhæng for sig . Der var Mening i at skildre Tiden gennem Litteraturen , for saa vidt den har haft Tiden til Genstand , men det hører hen under et universelt Synspunkt , hvor der ikke længere er Grund til at sondre mellem Amerika og den øvrige Verden . Sit endelige Gennembrud som Faktor indenfor Verdensbalancen faar Amerika politisk , ved sin Indtræden i den store evropæiske Konflikt , en Begivenhed der markeres ved Lusi - tanias Torpedering , en grumset Anledning , ligesom med Maine , ikke nærmere at uddybe . We won the war ! Naar man har vundet en Krig har man med det samme bemægtiget sig Historien — for en Tid . Naar Statsmands - Memoirerne begynder at sive ud , som nu for nylig Clemenceaus Oplysninger om Englands og Frankrigs Hensigter med Belgiens Nevtralitet , hvis ikke Tyskland havde krænket den , det store maalløse Argument i sin Tid mod Tyskerne — ja saa er det sivet ud ; men saa har man haft sin Lykke , sit store Bryst , sit Skryderi , og sine umaadelige finansielle Fordele af Korstoget . Under og efter Krigen traadte Evropa i et Afhængighedsforhold til amerikanske Banker , som ikke hæves af Afsløringer om Krigens sande Aarsager , Skyld bliver her Skyld . Amerika gik ud af Krigen med den lange Ende af den 94 RETNING ER I TIDEN Vægtstang der bevæger Ligevægten mellem Magterne paa Jorden . Intet Under at Verden har været Vidne til en Svulmen af amerikansk Selvfølelse siden Krigen , som er gaaet til det patologiske , under alle Omstændigheder har været et Særsyn . En ny Glose er dukket op i senere Aaringer , anvendt med Begærlighed , skønt uden egentlig klar Betydning , Begrebet Mentalitet , fostret af Krigen , unuanceret , en formodet Sindstilstand man har villet fastslaa hos hinanden ; hvad man saa mener turde man maaske kunne blive enig om at Glosen rammer Graden og Omfanget af amerikansk Indstilling , en anden af Tidens Gloser , hvormed ogsaa Ordforraadet er udtømt , det hoverende Nye i Tiden er som oftest kun en forbigaaende Dialekt ; man har i Amerika uden al Tvivl i længere Tid lidt af Mentalitet . Tilfældet er dog ikke isoleret , omend Glosen er ny , man har set det samme før , en Over - Ekspansion af Nationalfølelsen , som har gennemtrængt hvert enkelt Individ , næsten til Sprængning af Selvet , psykologisk meget mærkværdigt , men en nærmere Undersøgelse vanskelig , da Individerne kan være ligefrem farlige ; Amerika overtog denne opbulnede Livsførelse direkte fra Tyskland , som havde sin Mentalitet efter Sejren over Frankrig i 1871 . Før den Tid var England Indehaver af den , efter at have gjort det af med Napoleon . Denne mentale Indstilling , begge dyrebare Gloser paa en Gang , der har sit Sidestykke i den rent animalske Verden , Haners og andre Skabningers maskuline Strutten , har ytret sig i alle tre Tilfælde , som det lettest kendelige Symptom , i den uforskam - mede Turist , for Englands Vedkommende midt i forrige Aar - AMERIKAS OPSTIGNING 95 hundrede , for Tysklands før Verdenskrigen , og for Amerikas efter den . En lignende national Pest har udviklet sig i Italien efter Krigen , men her bliver man hjemme med den , Turister udefra faar Uforskammetheden at føle ; den prøjsiske PolitiBrutalitet , som nu ikke kendes mere i den tyske Republik , kan man møde i Rom , Italien under Mussolini har overtaget den gamle prøjsiske Korporalstok . Typen paa den uforskammede Turist behøver ikke nærmere at beskrives ; den engelske maa søges i Litteraturen , de to andre har enhver sikkert truffet personlig . Tyskeren , „Pølsetyskeren " , var ubehageligst ; men Amerikaneren har haft de fleste Penge paa Lommen og teet sig mest ekstravagant ; i hvis Øren ringer ikke endnu en Skylle Amerikansk , øst som med Skovle ud af Munden , trompetende Væsner af tvivlsom Kaste , men af deres Valuta sat i Stand til at brovte paa Hoteller og Dampskibe i det taalmodige Evropa ! Jo , we won the war ! Et pludseligt Skred i Papirpengene histovre paa Børserne har dog nylig sat dem lidt i Væksten , Turistinvasionen fra Staterne skal blive mindre i Aar end den har været før . Betyder denne folkelige Svimmelhed nu at man med Skræk og Afsmag ganske skal vende sig fra den amerikanske Nation som kun rasende og dollarbefængt ? Selv indfødte amerikanske Forfattere , der dog reagerer mod egne Landsmænd , synes næsten at være af den Mening , Folk som Sinclair Lewis , eller Menchen , der med en om det gamle Testamentes Profeter mindende Lidenskab ikke bliver træt af at fugtle Amerikaneren for hans Overfladiskhed , Forløjethed og Brutalitet . Og Bank , et Spejl holdt op for Bavianen , trænger Amerika til ; kun Amerikanere kan gøre det . Men dybtseende og retfærdig er saa haard en Dom ikke ; Ingen vil dog i et Øjebliks Hovedpine over en Flok støjende Børn gaa alvorligt i Rette med dem for deres Sundheds Skyld . Amerika er , nu som altid , de enorme Muligheders Land . Den der lever blot ti Aar til vil blive nødt til at smide Glosen Mentalitet , hvormed menes halv Utilregnelighed , i Støvet og træde paa den , hvad angaar Amerika , og se sig om efter en ny . Særlig uklædeligt virker det naar man hører Amerika udskældt paa monoton Vis som Dollarslandet og Mekaniseringens Dyrehavsbakke i et Land hvor man tager mod den ene Million efter den anden fra Amerika til humanitære og videnskabelige Institutioner , samtidig med at en doven Overklasse stjæler Direktørgager og render med Kassen . Fra Amerika , Metamorfosernes Land , vil man endnu have Overraskelser i Vente . En ny yngre Livstype er opkommet i Amerika og spreder sin Indflydelse derfra . Samtlige Indtryk fra Amerika lader sig bestemme som en vital Type , et vist menneskeligt Udviklingstrin , der karakteriserer en hel Nation , mere hen i Retning af Begyndelsen , Tilværelsen forfra , end i den gamle Verden , yngre og derfor ogsaa gladere , mere dynamisk , men ogsaa mindre differentieret , en og samme Type udbredt over et Samfund der huser Elementer af alle mulige nationale Oprindelser , en Ensartethed , i Forbindelse med et uhyre Befolkningstal , som aldrig før har været set . Spændingskraften og Udlademulighederne gaar her i det uforudsete . En saadan kæmpemæssig folkelig Mekanisme er truet i sine egne Di - AMERIKAS OPSTIGNING 97 mensioner ; udadvendt er den uovervindelig . Hvad der vil ske i det Store i en Fremtid vil ikke ske uden Amerika . Erindres skal det at Folkefriheden i Evropa , som man har for Vane med en uren Tendens at føre tilbage til den franske Revolution , baade for dennes Vedkommende og senere det øvrige Evropas , har sin Rod i de nordamerikanske Fristaters Constitution af 1776 . 96 RETNINGER I TIDEN V FRA FRANK NORRIS TIL ERNEST HEMINGWAY AF hvad man læser bliver ved en Udvælgelse i Hukommelsen Tidsbilledet tilbage . En Uendelighed af Romaner udkommer , en Slags Breve fra Tiden til den selv , man kunde ikke være dem foruden , men glemmer dem gerne ; hvad der huskes knytter sig til Personligheder , de staaende Navne , som senere udgør Literaturen . Af de allernyeste husker man Hemingway ; gaar man i Tanken tilbage fra ham til Frank Norris lader Retningerne indenfor Literaturen i Mellemtiden sig overse . Omkring 1900 og til op imod 1914 gør en Bevægelse sig gældende i Amerika , som præger Literaturen og Smagen , en vis Udmarch fra Byerne , ud under aaben Himmel , Outing - Literaturen , bestemt paa en Gang af de Reserver af vild Natur der endnu fandtes i den ny Verden , og af et Livssyn hentet fra Evolutionslæren , man vendte tilbage til Naturen med hvad man paa Forhaand vidste om den , en Forening af Primitivitet og Skole , der f . Eks . laa til Grund for et Forfatterskab som Jack Londons . De nyopdagede Guldlejer i Alaska gav en kærkommen Lejlighed til at fjerne sig fra Civilisationen , Klondyke - Romantiken , man gravede mere end 99 FRA FRANK NORRIS TIL ERNEST HEMMINGWAY Guld , en forfriskende Udflugt , som dog naturligvis endte med at man med skærpet Appetit vendte tilbage til Byerne igen . Denne Rejse rundt om sig selv foretog ogsaa Jack London , og hans tidligste Bøger fra Vildmarken , med deres Daab af Kulde , hører til dem der kan læses endnu , ellers er det jo mærkeligt hvor hurtigt Tiden er gaaet fra ham . Han havde for iøjnefaldende indre Modsigelser i sit Væsen , optraadte udfordrende som Kraftmenneske og brændte sammen allerede da han var 40 ; han førte Krig mod Kapitalen , og endte selv som heldig og udbredt Skribent i Fyrstestilen ; Tomten af et Slot han var begyndt at bygge for sig selv som Privatbolig i Kalifornien , og som blev nedbrændt , af tidligere , forbitrede Partifæller , som det er bleven sagt , kan staa som det travrige Symbol paa hans Forfatterskab : Ruinen af en næppe nok paabegyndt Bygning . Han var en Kunstner , blandt mange , af dem der i Oouting - Literaturens Periode gav Udtryk for det unge amerikanske Samfunds endnu nære Tilknytning til oprindelig Natur , i Forbindelse med en høj aandelig Træning , erhvervet i hidsigt opblomstrende Storbyer , og naturhistorisk bestemt , en Retning som centralt lagdes for Dagen i selve Præsidenten , Theodore Roosevelts Person . Mere tilspidset , pædagogisk eller blot underholdende , dyrkedes Retningen af en vidt udbredt Skole , flittige , en Gang meget læste Folk som Rex Beach , Roberts , og en Hærskare andre , som traadte Temaet ud ; Retningen er forlængst af Mode i Amerika , andetsteds gangbar endnu i Form af den rent udvendige , aandsfortærende Cliché . Det er klart , Bevægelsen i sig selv er ikke endt , kan ikke 100 RETNINGER I TIDEN ende , den hænger sammen med en bydende Bestræbelse efter at holde Balancen mellem Kultur og Natur ; under andre Former vil Retningen gentage sig , saa ofte Mennesket føler Trang til at erindre hvem han er . Andre Faser af Tilværelsen lægger Beslag paa Opmærksomheden imidlertid , hvordan man , iøvrigt givet at man er Menneske , forliger sig med hinanden , Masser og Kræfter i indbyrdes Spænding : det sociale Problem . Et fremragende Navn for Amerikas Vedkommende er her endnu Frank Norris . Efter hans tidlige Død traadte andre Navne i Forgrunden , meget bemærket Upton Sinclair f . Eks . , som er virksom endnu den Dag i Dag , en ubehagelig , lidende , offentlig Anklager , af en betydelig Udholdenhed , som uden Tvivl har generet megen menneskeædende Trafik fra raa Pengeselskabers Side i Amerika . Hans Bøger er nyttige Traktater , men kunstnerisk set Kontorsioner , i Grunden et ufølsomt Forbrug af Mennesker ogsaa de . Hvor Forbilledet , Maxim Gorki , alligevel er rigere , en Mand fra Jorden , som der kommer Varme fra ! Andre nyere Forfattere arbejder som Upton Sinclair i Straffestilen , Opdragere for den saa udraabte Amerikaner , Sinclair Lewis , som før nævnt , hvis Romaner kendes af alle . Han har virkelig gjort noget for at den moderne Amerikaner kan gaa i sig selv og muligvis blive et nettere Menneske ; Babbitt er opdaget , og at stille en saadan Figur paa Benene er ingen ringe Bedrift . Men til at udtømme amerikansk Væsen er der langt igen . Der sker mere end man kan læse sig til i Aviserne . Babbitt har dog noget dionysisk ; i senere Værker er Sinclair Lewis mattere , hen i Retning af det humoristiske , eller irriteret , mere producerende end frugtbar . Naar alt kommer til alt er Genren ganske smaalig , den revsende Forbedringsroman , hvor man jo kan stille Reguladetrien op som det passer en , Sladder i en pyntet Form , hvor den anden Part ikke høres . Det direkte literære Mord ved man hvad er ; den arrangerede , belurende Roman derimod , som gør sig bred ogsaa i Evropa , koster ikke noget , i Virkeligheden det er Journalistik fra Baghold , og et Metier der deler Skæbne med saa meget andet Døgnværk , at glemmes over næste Bogpakke . Af alle Kunstarter er Romanen , med dens Snusen i andres Affærer og vingeløse Kravlen op ad en Skandale og ned ad en anden , den ringeste og goldeste . Det allerynkeligste Lavmaal naar den i den tyndt tilslørede Selvroman , Forfatteri handlende om en Forfatter , her kredser den platte Form omkring et Nulpunkt . Hævet over sig selv bliver Romanen , den brede Prosafremstilling , ved produktiv Kraft og Fantasi , det der er mere end den stakkels Virkelighed ; jeg vilde her anvende en anden Betegnelse , i Mangel af bedre : Komposition . Kompositioner var Frank Norris ' Romaner , som Zolas , af hvem han har lært , han var elementær , stræbte efter det episke , i en homerisk Stil , Tilværelsen selv der overvælder ved sin Masse , hans to store Kompositioner om Hveden og Børsen virker som Uvejr , Naturkræfter der udløser sig , det er den store Form , og den holder . Vender man tilbage til The Pit , nu efter en Menneskealders Forløb , forbavses man over at man endnu kørte med Hest og Vogn , et Trap - Trap og en Ringlen af Seletøj , endnu ingen Automobiler i Chicago , en næsten umulig Tanke , og dog er The Pit endnu den Dag i Dag mere moderne , et stærkere Greb ned i Tingene , og uforgængeligere 102 RETNINGER I TIDEN som Kunstværk , end alt hvad der siden er kommen efter . Man har faaet andre Køretøjer , men Evnen til den store sjælelige Energiudfoldelse synes ikke at have holdt Trit med Hestekræfterne . Andre Ting kom til , som afbrød den store Linje i amerikansk Literatur , Krigen , og Efterkrigen . Hvordan disse Symptomer har nedfældet sig i Sindene , og hvordan de slaar ud i Literaturen , har man en Prøve paa ved at læse Ernest Hemingways Bøger . Mellem saa mange andre slaar jeg ned paa ham , fordi han er dygtig , fængslende , har faaet Sprogets Gave og har noget at skrive om . Han deltog i Krigen , paa den italienske Front , hører til Typen af Krigsdeltagere , som i en ganske ung Alder blev paanødt Erfaringer og Desillusioner som ikke en Gang Alderdommen fører med sig , en uhyggelig Overmodenhed , men hvis man er Skribent et uhyre Stof , som slaar alt andet Stof af Marken . Med det samme , Krigsliteraturen , som i Øjeblikket behersker Opmærksomheden Verden over , gør det af den Grund , ingen anden Sensationssfære , Mord - og Detektivkradsere , kan maale sig med den , Rædsler kan ikke opfindes , som Krigen ikke havde endda værre . Men i sig selv betyder Literaturen , som før bemærket , at Krigen nu virkelig er glemt , gaaet over i Æstetiken . Det vil igen sige at man er moden til næste Krig . Fysiologiske Indtryk kan ikke huskes , ellers vilde ingen Kvinde nogen Sinde indlade sig paa at barsle anden Gang ; naar en Krig er glemt , gaaet over i Romanen , staar man rede til at hoppe paa den næste . Derfor , at Romaner skulde forhindre Krig , selv om de bevidst gør FRA FRANK NORRIS TIL ERNEST HEMMING WAY 103 sig den Illusion , er en Illusion . Over Krigslitteraturen gyses nu behageligt ; til den næste Krig brygger man i Rusland . Hemingway har skrevet sin Krigsbog , A Farewell to Arms , en Titel der bringer Graves ' Goodbye to all that i Erindring ; Krigen og de fatale Minder om den lader til at opfattes som et Gespenst man maner fra sig , ved at skrive udførligt derom ! Hemingways Bog indeholder alle Rædslerne , med et Tillæg af særlig italiensk Nedrighed , uden Remarques forlorne pædagogiske Fernis , mindre skærende og mentalt forvitret end Graves ' , men heller ikke saa betydelig , han refererer , som Amerikaner haard i Barken inden han gik ind til Krigen , ikke indigneret , men saa meget rigere paa Erfaring , dygtig rystet , ogsaa han , skønt med Koldblodigheden bevaret ; man tager hans Bog som et Dokument , det er hvad han har set af Krigen , og Farvel til det . Jo vist , indtil Moder Jord har glemt sine Veer og bliver med Krig igen , og næste Slægt , Spejdere og Børn , marcherer farvede med Anilin paa Ryggen som en Flok Faar til Slagtebænken og synger Goddag til Manden med Giftgassen ! Hemingway opholder sig i Evropa , hvor mange Amerikanere , som kom over i Anledning af Krigen , er blevet hængende , betydningsfuldt for Udslettelsen af Forskellen mellem den gamle og den ny Verden , Hemingway er her en Pioner ; han synes at leve et Lejrliv delt mellem Paris , Rivieraen og Spanien , ud og ind ad Caféer , i et internationalt , lidt tintet Selskab , begunstigede Omgivelser , og Mennesker hvis Tid er deres egen ; herom handler hans Bøger . De har løjerlige ekstravagante Titler , Men without Women , The Sun also ri - ses , den første en Samling korte Ting , hvorimellem blæn - 104 RETNINGER I TIDEN dende dygtige Beskrivelser af Boksekampe og Tyrefægtninger . Paa disse Omraader skal han ogsaa personligt være Ekspert . Tyrefægtning forekommer ligeledes i The Sun also rises , der er en Roman ; Tyrefægtning synes at være en barnlig Hjertestyrkning , naar man bringer Nerver med sig fra en Krig . Er Titlen paa denne Bog enigmatisk , saa er Indholdet simpelt , den handler om et Rivieraselskab , uden Fortid , Personer som har mødt hinanden paa Rejse , og som følges ad til Spanien , Festugen i en spansk By , med tilhørende nødvendig Tyrefægtning . Man gaar ud og ind ad Cafeer , ikke et Maaltid og ikke en drink som ikke ogsaa findes i Bogen , den gør Indtryk af at være komponeret over Kaferegninger som historisk Tekstmateriale . Der drikkes fra Morgenstunden , og man er desaarsag ofte daarlig , en uskyldig Aarsagssammenhæng , Kvinderne ikke undtagne ; man er da frigjorte unge Folk ! Alle ligger med Alle ; Heltinden naturligvis , efter at have været Raden rundt , tilsidst med Tyrefægteren , et Motiv som knytter Bogens Personer sammen , i Mangel af anden Handling , den falder ikke fra hinanden ved at nogle af de Optrædende er hinanden uvedkommende , saa langt fra . Hvis man traf dette Selskab , som man har set før , i Virkeligheden , vilde man opsøge en anden Kafé ; og Bogen vilde man lægge fra sig , hvis den ikke var elskværdig , overlegen , og overdaadig rask skreven . Alle kan skrive , men der er nogle man , halvt uden at vide det , faar et stærkt Indtryk af gennem hvad de ikke skriver , fraværende Momenter , en Del Literatur strøget , før Pennen kommer paa Papiret , til dem hører Hemingway . Han har gjort sig bar , og saa er han begyndt at skrive . Han er fra Naturens Haand en glad Mand , som har haft en forfærdelig Dukkert , og nu smager det al - FRA FRANK NORRIS TIL ERNEST HEMMINGWAY 105 mindeligste Omstrejferliv paa Kaféer , sammen med Folk som forbrænder , og forbrænder hurtigt , ham ualmindeligt vel . Som Stilist er han nonchalant , ubearbejdet , det første Udtryk , lige ned , og her kan han minde om Alfred Kerr ; Skaberiet ligger nær , for gider man ikke beflitte sig paa Udtrykket , hvad skriver man saa for ? Literaturen er nu en Gang at drages med Formen ; men det er jo ogsaa kun Lapseri , Kunster i Kunsten , ingen Stil er ogsaa en Stil , det skal kun være en Charme mere at man , tilsyneladende , nedlader sig til Professionen , ligesom den Skælmsmester til Hamsun , der grunder Aar og Dag for at faa sit Sprog til at se ud som det ikke var skrevet . Imidlertid , hvordan Hemingway saa bærer sig ad , Bogen er der , Hekseriet er kommen i Stand , man har været med ham og set alt hvad han har set , og set det paa en ny Maade ; som gammel Tekniker siger man til sig selv : han ved hvad Haandværket er ! Hvad angaar Smag og Motivvalg i disse flot skrevne Bøger staar man overfor en mærkelig intim Blanding af merikansk og evropæisk Aand , som giver meget at tænke paa . Typen er ikke en Gang international , den er anational , opstaaet efter Krigen , flere Steder fra møder man den , et sjæleligt Perspektiv som er undergaaet en ejendommelig Forkortning , som f . Eks . en ny Tysker , Heinrich Hauser , der har skrevet et Par Bøger , en Roman om en Flyver , Donner überm Meer , ekscentrisk , men forbavsende stærk , den ny Mennesketype ; man vil høre mere fra ham . Gennem saadanne Folk er det man faar noget at vide om Tidens Kvinder . Men det fører ind paa det seksuelle Problem , som er et skattet og vidtløftigt Tema og maa have et Kapitel for sig . FRA FRANK NORRIS TIL ERNEST HEMMING WAY 101 VI DET SEKSUELLE PROBLEM HEMINGWAYS Krigsbog , A Farewell to Arms , har foruden Rædslerne , der er trukken paa en Snor , uden Kommentar , ogsaa en Kærlighedshistorie , særdeles aabent fortalt , et Forhold mellem en Sygeplejerske paa Fronten og Fortælleren , Bogen er i Jegform ; om det er Hemingways egne Oplevelser eller en andens staar hen . Man bliver altsaa uden videre indviet i disse unge Folks Affærer , smukke , hensynsløse unge Folk som lader staa til første Gang de overhovedet er indenfor Arms Rækkevidde af hinanden . Det hele er selvfølgeligt , baade at man gør det , og at man skriver udførligt om det bagefter . Sligt førte Krigen med sig . Andetsteds fra kender man jo denne Nedbrydning af al Reserve , Krigsbrylluperne i Tyskland , alle Skranker som faldt paa Fronterne naturligvis , almindelig Nødtørft ; ud af Opløsningen gik man , forgiftet af Kønssygdomme , Kønnene rodet sammen , mange Miserer ; og lige siden har Problemet Sex staaet paa Dagsordenen , saavel praktisk udøvet , som i Literaturen . What do you mean about sex ? spurgte en Dame mig i London , for en fem — seks Aar siden , saadan hen over et Bord , fortroligt , erfarent , en Dame af Selskabet , Forfatter - DET SEKSUELLE PROBLEM 107 inde , ældre , med Kørekort paa Kønsomraadet aabenbart , Veteran , hun skuttede sig rigtig ned i Stolen , som en Høne , færdig til at ligge — en engelsk Dame , forstaa det vel , Eng - land , Anstændighedens Jaste Borg , Landet hvor Køn ikke eksisterede , i hvert Fald paa Prent , og ikke har eksisteret , gennem hele den lange victorianske Periode , og længere endnu , helt ned til Swift og det attende Aarhundredes grovmundede Skribenter ( som man nu lykkelig graver op igen ) , det lukkede England , Pruderiets Land — og saa Undertegnede , som havde hentet sine Begreber om Sømmelighed netop fra England , og skældt Frankrig ud , med samt Særken man flagede med der ! Ja , hvis det ikke er tilstrækkelig bekendt maa det jo frem : Bortset fra hvad jeg selv har ført med mig fra en Oprindelse paa Landet , hvor man er drøj og naturlig , men har Undseelse , tilstaar jeg at jeg altid har fundet Behag i den engelske Maade : at betragte Kønnet som ikke eksisterende , i hvert Fald i Literaturen . Kun fordi jeg er nødt til det bringer jeg egne sædelige Principer i Erindring ; den engelske Dame havde mig oppe i et Hjørne ... Hun fik nu ikke Hul paa mig ved den Lejlighed . Ingen yppig Samtale kom i Stand mellem os , for en indre Kataklysme , et stort Skred af vante Forestillinger , vasomotorisk Forstyrrelse , Skræk , et Grin , som ikke blev til noget , og en raa Tilskyndelse , men Medynk med den gamle Hoppe trods alt , berøvede mig fuldstændig Mælet . I Virkeligheden , det var alvorligt , en Tidsalder var styrtet sammen . Hvad siden er sket har gjort Forvandlingen fuldstændig : den engelske og amerikanske Tilbageholdenhed paa 108 RETNINGER I TIDEN det seksuelle Omraade eksisterer ikke mere . Gjorde den engelske Dame mig stum den Gang , saa har jeg nu endelig , ligesom Hr . Flovmand , efter Aars Forløb udtænkt mit Svar . England og Amerika mente man altid at have i Ryggen i sin Tid , naar man gjorde Udfald mod hvad jeg har kaldt Sengeliteraturen ; det staar ikke til at nægte at jeg nu er den eneste tiloversblevne , den sidste Angelsakser ; jeg er ikke fulgt med Tiden ; og jeg har ikke i Sinde at følge den . Maa jeg endelig til at bekende , saa bekender jeg , at jeg sluttede mig til det angelsaksiske Synspunkt fordi jeg syntes det frembød praktiske Fordele : Det gælder i Elskovssager at man kan tillade sig uden Undtagelse alt , hvis man holder tæt dermed . Moralsk set , saa er Ingen da heller ene om hvad der sker i Løndom , for den anden Parts Skyld holder man sin Mund , til man bliver knebet med gloende Tænger . At forraade en Kvinde med Snak bagefter er Lavkasteforlystelse ; det samme gælder Aabenmundethed indenfor Literaturen . At seksuelt Frisprog skulde være en Heltedaad , og Forfølgelse i den Anledning et Martyrium , er Passionshistorie opfundet af Folk som ikke har andet Mod at lægge for Dagen , den fejgeste af alle Maader at gøre sig bemærket paa . Seksuel Frigjorthed og seksuel Literatur er i Virkeligheden to Ting , Kødelighed , som bliver Parternes Sag , og Ingen andres , og saa Vellyst paa Papiret . Der gives Folk som har deres Tilfredsstillelse af at snakke om det , verbal Ophidselse , Forplantningsøvelse i Munden , Publikation , indtil Pornografi , som man bliver straffet for , hvorefter man gaar over mellem Helgener ; en Pubertetsbrand , som er gaaet i Blodet , ligger formodentlig til Grund for denne Art Tilbøjelighed , hvormed DET SEKSUELLE PROBLEM 109 man jo i Grunden er saa temmelig narret . Seksuel Palaver er en vulgær Utæthed , udbredt i omvendt Forhold til Oplysningen ; i en yderliggaaende Form er Tilbøjeligheden jo en Psykose . Til de groveste Ekstremer gaar saadanne Folk som James Joyce eller D . H . Lawrence , Navne der omfattes med en næsten hellig Andagt , ligesom visse hedenske , okkulte og bestialske Mysterier . Det eneste der er mærkværdigt ved disse Kønsbøger , som man i øvrigt keder sig fordærvet over , er at de er skrevet paa Engelsk . Hele Literaturarten leder Tanken hen paa syge Hunde . En Anstændighedsbetragtning vil man jo ikke anlægge paa Fænomener , som henhører under Psykiatrien . Hvad Læseverdenens Smag og Udbytte angaar har Bernard Shaw sagt noget sundt , jeg erindrer ikke Ordlyden , han forfærder sig ikke over Lystliteraturen , men gør opmærksom paa at ingen nogensinde har faaet noget af at læse en utugtig Bog ! Hvor vidt vil man drive det ? Naar Forplantningens normale Omstændigheder ikke mere forarger , eller laaner Helgenglorier , er der jo de abnorme , skal der saa et Korstog i Stand mod Samfundets Grusomhed og Bornerthed , over at der ikke maa skrives tusindsidige Romaner om dem ? Hospitaler og Lemmestiftelser rummer en Reserve af uomtalelige Ting , skal vi ind paa det med for at være sanddru , fribaarne , moderne Mænd ? Men naar Asyljournalerne er sat til Side , bliver der tilbage hvad raske unge Folk foretager sig , og hvad de røber derom . I Sandhed , Verden nægter sig ikke noget ! Hemingway er ikke her Banebryder , alle har levet og gaar til En - 110 RETNINGER I TIDEN keitheder i Publikationen deraf , engelsk og amerikansk Literatur skiller sig heri ikke mere ud fra den franske . De fire Aars Berøring paa Vestfronten havde flere Følger end de rent strategiske . Lad det nu blive sagt , at den engelske Roman før Krigen , som nu er forsvunden , den savner man ikke , den englelige , intakte Ungmø der paa Bogens sidste Blad lagde sig med et Suk til en robust , revolverskydende Helts immakulerede Skjortebryst ; dette stereotyperede Glansbillede er gaaet over i Filmen — og maa det længe blive der ! Livet har elementære , store Tildragelser , som bryder sig Vej ogsaa i Kærlighed , ikke alt hvad der handler om Kønnene er aandsfortærende eller blot Udlevering , det kommer an paa hvem der skriver . Det maa ogsaa siges at engelskskrivende Forfattere , hvor de før stod overfor et Tabu , nu er kommen i Besiddelse af et Stof mere , og det kan nok være de gør Brug deraf ! En overordentlig Dygtighed , Horisont , og Kapacitet med Hensyn til Arbejde , udmærker disse unge Folk , i Modsætning til saa megen gammel stillestaaende , konventionel Kønsliteratur , som har gjort selve Glosen Erotik modbydelig . En Mand som Aldous Huxley f . Eks . , der skriver brede , omfattende Romaner om engelske øjeblikkelige Samfundstilstande , indlemmer det seksuelle Problem i sit Laboratorium , med fast Haand , uhektisk , saadan som Forholdet mellem Kønnene er bleven , i vor moderne , komplicerede , jagende og menneskeforbrændende Tid , Promiskuiteten , Forlystelseskvernen , som Kvinderne , ikke mindst de , styrter sig ud i ; det er ikke anderledes . Hvad Aldous Huxley selv mener er det eneste han ikke udtaler sig om . Hans Bøger er som et DET SEKSUELLE PROBLEM 111 stort Spejl han holder op for Tiden . Man synes man ser en Kvinde gaa inde i Spejlet , med Ryggen til , og blive mindre og mindre , hvor gaar hun hen ? Den søde unge Sygeplejerske i Hemingways Bog , hun gik i Spaanerne . Men det var nu egne , sørgelige Omstændigheder , ikke et Fald , ikke Synd og dens Følger , sat op paa begge Sider af et Lighedstegn ; hun bliver med Barn , og det kunde hun da ogsaa være bleven om hun havde været gift , og hun dør i Barselseng , Heltindedøden , forbeholdt Kvinden , naar Mændene har ydet deres i Krigen . Saadan ender Bogen , Hospitalets Jammer , efter alle Rædslerne paa Slagmarkerne ; og sønderknust , fuldstændig plukket af Tilværelsen , gaar Fortælleren , nu kan der ikke hænde ham noget mere . Det er aldeles ikke nogen uanstændig eller „vovet " Bog , skrevet paa Spekulation , det er raa , oplevede , lykkelige og forfærdelige Ting , som falder i nogles Lod , Farvel til Krigen , og til mere , han gaar , kværket af Graad , over et elsket Væsen , som ikke kommer igen ; saadan er Bogen , og saadan er Ernst Hemingway . Lidenskab , de store Følelser , giver Lov til en Del ; i Virkeligheden , Hemingway meddeler sig til Ingen , hans Bog er en Monolog , Livet selv der taler . Ud fra en egen hensynsløs Ensomhed skriver Hemingway . De andre henvender sig til Publikum . Og alt hvad man læser giver et samlet Indtryk af Kehraus paa Kønsomraadet , vor Tids Kvinde udstillet , frit tilgængelig , frit omtalt . Ja man faar noget at vide om Kvinden . Nu Heinrich Hauser , han beretter om den moderne , forvænte , skrankeløse , og prisgivne , unge Kvinde i Tyskland . Han tegner hende som 112 RETNINGER I TIDEN hun er ude at gaa , i sine højhælede Sko , med en lille Hat ned over det klippede Hoved , og i den Vilddyratmosfære den mondæne Kvinde fører med sig , Desmer og kostelig Salve , paa Vej til en kriminel Doktor , som foretager den for unge Kvinder af Selskabet nødvendige Operation , hvorpaa hun umiddelbart efter gaar hjem med en ny Mand , stor Forelskelse , Livet forfra igen , men har det Uheld at dø i Fosterfordrivelsesseng , just som Lykken , den store Lykke , skal til at begynde — Hospital og Læger , elektrisk Lys og skarpe Instrumenter ogsaa der , Omgivelser vi allesammen skal ende i ! Hospitalsinterieurer synes at være et nyt Stof , taget op efter Krigen ; det skærer i Øjnene . Tænker man nu tilbage paa Frank Norris og Kvinderne i hans Bøger , saa er Forandringen jo ufattelig . Hilma Tree i The Octopus ! Aldrig er den unge karske , uindviede Kvinde blevet skildret lifligere , varsommere og mere forelsket end her , den unge Pige , groet op i et Hjem , uden Fristelser , tugtig som en Plante , og frodig som den , med alt Livet for sig , uomtumlet , ubevidst i Sjælen , som Miranda paa den øde Ø , den skære Kvindelighed selv , Hilma Tree , hvor er hun nu ? I hendes Sted er traadt næppe tyveaarige Væsener med Barnetrækkene allerede hærdet af tidlig Erfaring , malede Dødningehoveder , som man ser dem hvor man kommer i Hovedstæderne , uglade , haarde , eller uhyggeligt lystige , mange Oplevelser , men ingen sand Følelse , alt tilladt , men det store Ønske udslukt , ikke en Gang kapabel til Ulykke , den tragiske Evne , Kvindens store Evne , sat til ! Hvordan er DET SEKSUELLE PROBLEM 113 det fat ? Kvindens Frigørelse i de sidste Aaringer , lad os se paa den ! Sammenligner man Frank Norris ' Kvinder med dem der er kommen efter , saa er Grundforandringen den at for en tidligere Slægt stod Forelskelsen , den bevægede , rørte , dybt grebne Tid hvor unge Folk mødes og drages mod hinanden , som et Tyngdepunkt , Stof for Poesien , Resten overlod man Livet ; man tænke paa de overmenneskeligt indgribende og lykkelige Forelskelser hos Bjørnson , ren Natur , i en menneskevenlig Digters Haand — Forventningen byggede man paa , og var det forkert ? Nu skriver man om Besiddelsen ; man har ikke andet at skrive om . Lad gaa ; fra et moralsk , betændt eller livsfjendtligt Synspunkt er disse Problemer ikke set ; Kvindens Frigørelse har ogsaa en positiv Side , direkte Fremskridt , hvortil der skal vendes tilbage . Men det er min Overbevisning at det vil anrette Ulykker at springe Forventningen over , lige saa sikkert som den „Fortrængning " Folk der er smittet af Psykoanalyse nu fabler saa umaadeholdent om . At holde Drifter nede skal være saa farligt , for nogle muligvis ; for andre er der ligesaa skæbnesvanger en Fare i at borttage Hemningen , uden Tvivl de fleste Menneskers anden Natur . Psykoanalyse ! Freud ! Jeg ser dette Afsnit om det seksuelle Problem er bleven til to ; endogsaa Skriftstykker formerer sig , naar Talen er om Køn ! Den saa almindelige offentlige Drøftelse af Køn hænger utvivlsomt sammen med den Freud ' ske Forkyndelse , som er 114 RETNINGER I TIDEN meget udbredt i England , men navnlig i Amerika ; den psykoanalytiske Lære har farvet næsten al Literatur , i Tyskland , som man kunde vente , paa en dogmatisk , absolutistisk Maade . Psykoanalysens videnskabelige Udspring laaner Undskyldning til megen tykblodet Lystenhed ; fra et populært medicinsk Omraade er Frisproget saa gaaet over i Skønliteraturen . Freuds Teori skal ikke bedømmes udførligt her . Bevægelsen falder i to Retninger , som Retfærdigheden byder at holde ude fra hinanden , den videnskabelige Undersøgelse , som gaar tilbage til Stifteren , en betydelig Personlighed , af høj dynamisk og metodisk Evne , og saa det smudsige Charlatanen der knytter sig til Lærens Udbredelse og Udnyttelse , som man ikke skal gøre Freud ansvarlig for . Som vidt udbredt Skole er Psykoanalysen bleven en Magt , i mange Lande ; man kunde meget vel tænke sig en Forfølgelse sat i Værk mod saadanne som rent ud nægtede at anerkende Teoremet eller afviste Behandlingen , i Lighed med middelalderlige Religionsforfølgelser . Sine Tilhængere finder den psykoanalytiske Terapi væsentlig i Dameverdenen , hos hvem nervøse Forstyrrelser vel nok i mange Tilfælde kan føres tilbage til Kønnet . Ellers er det jo Psykoanalysens Vildfarelse glat væk at gaa ud fra Menneskenaturen som en Enhed ; Folk er forskellige . For nogle er det sandt at Libido gennemsyrer hele deres Naturel og mærker alle Sjælsytringer , for andre er det anderledes . Drømmetydningen som særligt diagnostisk Hjælpemiddel , forekommer et almindeligt Menneske , med Tilladelse , at være den rene Kirtelforvirring . Forøvrigt spores allerede en vis Ebbe , Psykoanalysen som aandelig Oversvømmelse synes at have naaet Topmærket ; et DET SEKSUELLE PROBLEM 115 Symptom er at man nu endelig begynder at snakke om den i Danmark , hvor Bevægelser plejer at opdages naar de er forbi andetsteds . Jeg tror det er Aldous Huxley der har en Bemærkning om at en Fremtid vil se paa Psykoanalysen som vi nu ser paa Mesmer , der havde et lignende Tilrend i sin Tid , nu glemt . Psykoanalysen har været en Mode , i det modegale Amerika navnlig , og som en Mode vil den blive kørt ubarmhjertigt ud af Døren der , til Fordel for en ny . Psykoanalysen har bidraget sin Part til at nedbryde almindelig Blufærdighed ; Krigen havde sin , og her paa Fronterne gik man internationalt i Lære , praktisk , mere end vistnok den villigste Krigsliteratur kan naa at beskrive ; Krig og Hor har fra gammel Tid fulgtes ad . Mændene er her ikke aldeles ene om at udlevere hvad godt de har nydt af kvindeligt Selskab under Forhold der opfordrede til hurtig Handling , fra Kvinderne selv faar man Oplysninger , set fra deres Side , som i en for nylig udkommen Krigsbog af en engelsk Dame , som holdes anonym , for ob - vious reasons — Markedet ? — og som ogsaa staar sig ved at hemmeligholde sin Identitet ; det fremgaar af denne Dames simple Optegnelser at Kvindekønnet ikke altid har været den lidende Part , Forfatterinden f . Eks . lægger ikke Skjul paa at hun selv er optraadt som den forlangende og har nydt godt af den megen Velbehagelighed som Opgivelsen af al Tugt under Krigen gav Anledning til . Saa vidt kan endogsaa et Fruentimmer drive det , med Udsigt til at sælge en Bogl Man maa sige , Anonymiteten dækker hende lige saa effektivt som Strudsen der stikker Hovedet i Busken , mens hele Re - 116 RETNING E R I TIDEN sten , Stænger og Gump , samt Fjer , rager udenfor . En anden af Genren , ligesaa Englænderinde , men navngiven , har jeg truffet at se i tysk Oversættelse , ogsaa en Ambulancedame , uforbeholden , Krigsrædsler og Erotik under Trommeild blandet sammen ; man maa tænke paa Goethes Udtryk i Anledning af menneskelig Ynk , med Henblik ogsaa paa Hunde : das Bischen Lust , gemischt mit Pein ... Kvinden kan aabenbart ikke længere lade Manden være ene om Krigsliteraturen . I det hele taget , Kvinden giver ikke Manden noget efter ; hun gaar i Bukser , sødt , i nogle Tilfælde , hun studerer og kører sin Bil , driver et Erhverv , altsammen smukt — og det er smukt ; Kvindens Frigørelse , som man har været Vidne til i den forløbne Menneskealder , er en af Slægtledets største Oplevelser . En yngre Slægt ved ikke hvad der er sket , for den har ikke kendt Damen , som hun saa ud endnu i Firserne og Halvfemserne , gamle Aargange af Punch giver et Begreb derom , det i et Korset indpinte , deformerede , af Tabu indespærrede , i aandelig Uudviklethed , tilbageblevne Væsen , med Fødderne hildet i et Slæb , fornedret af Konvention , som hun iøvrigt selv satte , som en Kineserinde — og saa nu ! Sportskvinden , de unge Havfruer paa Helgoland , der sætter Rekorder , den smidige , trænede Friluftskvinde , som har faaet sin Fysik i Orden , som har lært noget , erobret Tilværelsen for sig selv , ingen „Halvdel " mere , men et Menneske — kunde nogen glædeligere , betydningsfuldere Forvandling være sket ! Den unge Slægt , med Kønnene paa lige Fod med hinanden , naturligt , kameratligt , uden nogen formel Anstrengelse , eller begravet hidsig Spænding , som for tidligere Slægters Vedkommende , det er DET SEKSUELLE PROBLEM 117 Aarhundredets Velsignelse , vederkvægende at se ! Og ingen Steder ser man unge Folk kønnere i hinandens Selskab , jævnere og sødere end i Danmark . Af alle Retninger i Tiden har man mest Grund til at være taknemlig for den der har revolutioneret Kvindens Stilling i Samfundet . Det siges at Kvindens nyerhvervede Uafhængighed skal gaa vidt i Retning af hvordan hun disponerer over sin Person . Hvad ved man derom ? Et selvisk Instinkt , hemmelig , ubehersket Jalousi , vil altid , i Moralens Navn , overdrive hvad man hører om andre Folks erotiske Overtrædelser , til samme Eksces som man selv ønsker sig at gaa ; hvad man saa hører ønsker man ikke at gaa i Enkeltheder . Fra Amerika forlyder ualmindelige Ting om de unge Pigers Frihed , de skal endogsaa have overtaget et Initiativ som før har været Manden forbeholdt , i enkelte Tilfælde , noteret af Mencken , med Karakter af orgiastiske Overfald — og flere om en ! Dette er da virkelig en Krænkelse af en anerkendt angelsaksisk Regel , som kræver lige Parti ! Naar Kvinder i alle Ting stræber efter Mandens Standard burde der ogsaa tages Hensyn til Vægt , Mænd af Letvægtsklassen burde kunne færdes uden at overvældes af et Flertal af maaske meget tungere Kvinder ; ellers tør man jo slet ikke rejse til Amerika mere . En objektiv Tone er tilstræbt her ; helt kan Affekt dog ikke undgaas . I Amerika skal man have noget der hedder petting - parties ; min Salighed , et Mandfolk maa jo ende med at klæde sig i Pigtraad eller Dykkerdragt , hvis han vil komme i society ! Man faar gaa med en Plakat paa Brystet hvorpaa der staar skrevet : Dont pet Me ! Hvad unge Folk foretager sig bliver deres Affærer , og ingen andres . Skal man dømme efter Udfaldet , Frugterne , beløber det sig ikke til meget , de faar ingen Børn . Hvordan det hænger sammen skal der heller ikke forskes i . De unge Folk opfatter svære seksuelle Problemer fuldkommen individualistisk , og heri har de Ret ; Spørgsmaal om Ægteskab , Mandens og Kvindens Ligeberettigelse , og alt hvad dertil hører , kan heller ikke nogensinde bringes ind under en Formel , der vil altid høre en speciel Løsning til hvert enkelt Tilfælde , som man er Venner til . Men et andet videre Problem melder sig . Hvordan med Familien ? Hvad bliver Udsigten for Slægten ? Set fra en Afstand er der to Retninger i Tiden der falder sammen , imod deres Natur , den tiltagende Frihed mellem Kønnene , ogsaa udenfor Ægteskab , og saa den pludselige Aftagen af Befolkningstilvæksten man iagttager Verden over ; man skulde tro den modsatte Virkning vilde have vist sig . Forklaringen ligger nær og behøver ikke at drøftes : man civiliserer sig . Tidligere Slægtled var mere barbariske , givet Elementer i Vold , man plumpede i og tog Følgerne , hvad enten man var gift eller ugift , i Form af en elsket Unge ; man er ikke saadan mer . Det vil gaa ud over Familien , der bliver ingen ; Hjemmet vil opløses , man vil leve og dø paa Restaurant . Velbekomme ! I det lange Løb vil Samfundet affolke sig i Toppen ; det er ikke bedre værd . Men Naturen vil give Livet til andre , efter sin ubønhørlige Skik , den straffer ikke , anklager ikke , den ser hen til hvor der er Frugtbarhed . Der hvor en ung Kvinde lyksalig ryster DET SEKSUELLE PROBLEM 119 sin Førstefødte op over Hovedet , der er Livet , upaaagtet , umondænt , ude i Kolonihaverne , i Periferien , mellem farvede ucivilicerede Folkeslag ; Lykken over Børn vil lægge dem Majoriteten i Haanden , og den hvide Mand , som er tørret ud , vil blive hvidere end hvid . M an skal imidlertid ikke slutte til Enden af en Mode , den slaar om , inden man ved af det . I Amerika , som er et Hjemland for crazes , stigende til frencies , har Moden et særlig hurtigt Forløb , sindssvagt at være Vidne til , men sund i selve sin Vekslen ; gammel bliver man ikke i nogen Daarskab . Modens Kredsløb følger en Lov , begynder i Toppen , et eller andet intellektuelt Udspring , spreder sig og bemægtiger sig Samfundslagene i nedadgaaende Retning , til Bunden er naaet og Afsindet komplet , saa slaar den om , Latterligheden , total Forglemmelse over noget Nyt faar Bugt med den . Der er allerede Tegn til at det forløsende Moment , altid ved Haanden i Amerika , Humoren , er ved at pille Kønsekscesserne ned . Kønsliteraturen vil slaa over i sin Parodi . De nyeste Bevægelser løber ud , som saa meget andet Rend , den seksuelle Liflighed vil hænge Verden ud af Halsen , naar den har varet længe nok . De der har stillet sig paa et angelsaksisk Standpunkt og bare er blevet staaende , mens Valsen gik , kan komme til at opleve at man i England og Amerika vender tilbage til samme Sted igen . Først vil Kønsliteraturen gaa , det er den floveste Part ; hvad man foretager sig staar ingen til Regnskab for , utugtig derimod er den endeløse Snak derom . I det kontinentale Evropa er Retningen jo i Virkeligheden 120 RETNINGER I TIDEN overvundet for 30 Aar siden , bortset fra en vis uudryddelig , harmløs Vittighedsbladtone i Frankrig , nu en Gang national ; i Skandinavien havde man Udslettet i „Kristiania - Bohémen " s Tid ; det er denne Pubertetssyge man kender igen der nu løber over den angelsaksiske Verden , som paa Omraadet har haft alt at indhente . Dér som her en Overgang . Helt til Avstralien lader dette delikate Frisprog til at være naaet . En Bog af en vis Norman Lindsay , der som saa mange andre er faldet mig i Hænderne , beskæftiger sig kraftigt og aabent med Forholdene i en lille avstralsk Ravnekrog en Gang i Halvfemserne , altsaa inden Køn lykkeligt blev opfundet i engelsktalende Krese . Han skildrer hvordan Bornertheden og Hykleriet , Totalforbudet , i Datidens Middelstandskrese førte til en fuldstændig Ryggesløshed i det skjulte , naturligvis , man faar det sandelig at vide altsammen ; men denne Forfatter har allerede noget forløst og uimponeret i Stilen , i Modsætning til Kønsliteraturens svedige Andagt ellers , han er morsom og fræk , man faar sig en glad Latter over Menageriet ; den Vej tror jeg Tiden vil gaa , nogen Kulsyre og Hævelse tilført Literaturens klæge Dejg . En eller anden Rabelais i moderne Format har et Stof for sig her , at føre den kønsbundne Tid ud i en sund kæmpemæssig Latter over sig selv . Naturlighed har aldrig degraderet Slægten , ikke Drifter heller i sig selv , naar Følgen er Liv . Saa længe der er Hor er der Haab . Den Ængstelse der er kommet til Orde her over for nogle Følger af Kvindens Frigørelse , og det højere Kulturtrin der utvivlsomt gør sig gældende i Forholdet mellem Køn - DET SEKSUELLE PROBLEM 121 nene , et virkeligt Fremskridt , er ikke tænkt som et moraliserende Indlæg eller en Formaning , der kan ikke moraliseres eller formanes i Elskovssager ; men Naturen , Udvælgelsen , gør et naadeløst Regnskab op bagefter . Forbud har aldrig andet end skærpet Naturens Imperativ ; Undladelser straffer den med at give sin Fylde til andre . Den urovækkende Tilbagegang i Fødselsprocenten i civiliserede Centrer har ikke sin Aarsag i Cølibat eller Aflæggelsen af Nonneløfter , saa langtfra , nogen fundamental Grund til at frygte Slægtens Bestaaen foreligger ikke , Dødsdømthed i fatal Forstand ; men fattig og uheroisk stiller Tiden sig naar det gælder at tage Naturens Konsekvenser . Noget hult i Smagen , muligvis bare Moden , gør sig gældende ; man har det Haab at den kan vende naar som helst . Uden ellers at vide noget om hvad unge Folk vil haaber man for dem og søger at læse noget af Antydninger i Tiden , som altid er under Forvandling . Det vil dog maaske af sig selv gaa op for mange Unge at tidlige Forbindelser , den dristige og smukke Oplevelse uomtalt , er en Lænke med en Jernkugle om Foden . Til sand Kærlighed hører Modenhed , og det ganske særlig naturbestemt i nordiske Lande , hos nordiske Folk , som modner sent , men udvikler sig hele Livet . Sydlændinges Pludselighed er en Lov for dem , ikke for alle ; de har nu nødig at pakke hele Tilværelsen sammen og afblomstre i Tyverne . Livslyst , Barnet endnu i Sjælen , og Baand hører ikke sammen . Den overstrømmende , lyse , lykkelige Sindstilstand man træffer hos purunge Folk hænger sammen med Ensomhed , en Sjæl i Vækst , som har Undere nok i sig selv . Den unge 122 RETNINGER I TIDEN Pige som bader alene i Sommernatten , hvad skulde hun savne ? Hun har da Maanen ! Rytteren , Motormanden , Flyveren — Kæresteri kan dog ikke beskæftige altid , selv om man er meget engageret . Bevægelse og Erotik staar i omvendt Forhold til hinanden . Frihed og Glæde derimod gaar gerne sammen . Idrætsfolk har det Instinkt ; Kønnene ser gerne hinanden , men hver for sig i en Flugt , og de véd nok hvad deres Person er værd . Leg indeholder mere Fryd , vital Funktion , end den megen bydende erotiske Nidkærhed — se hen til Grækerne ! De elementære Forudsætninger for at vende tilbage til Naturen vil ikke fattes . Men Livet fornyer sig hvor det leves , ikke hvor det drøftes . 118 RETNINGER I TIDEN VII TIDENS NERVE ET Tilbageblik paa den forløbne første Fjerdedel af det tyvende Aarhundrede falder sammen med en nu ældre Slægts Erindringer , hvoraf nogle Træk er anført i det foregaaende , personlige Memoirer , om man vil , men dog begrænset til hvad der har været af almen , staaende Interesse . Da Amerikas Indbrud i den almindelige Opmærksomhed har behersket Menneskealderen er der gaaet ud derfra , med en kort Oversigt over Politik og indre Historie , Retninger i Litteraturen , paa begge Sider af Atlanterhavet , i Moral , Kønsdrøftelsen , et bekvemt , aabentstaaende Tema , som uden Omveje laaner Indblik i Slægtens Former for Selskabelighed , og den dermed forbundne , ikke hemmeligholdte Promiskuitet , Udgangspunktet nogle Romaner af Hemingway . Retningen i den unge amerikanske Litteratur ligger klar for hans Vedkommende , af anden Grund er han ikke valgt , litterært vil han næppe overleve en Mode . Men det har sin Interesse at se , belyst af hans Bøger , hvorledes Amerika efter Verdenskrigen af alle Kræfter bestræber sig efter at trænge ind i og fordøje evropæisk Aandsart , samtidig med at Evropa paa sin Side har søgt at tilegne sig amerikansk Form , en Gensidighed der kan minde om 124 RETNINGER I TIDEN visse lavere Dyr , Søanemoners og Søstjerners Forsøg paa at udsuge hinanden . En aandelig Nivellering , nogenlunde lige høj aandelig Trykmaaler paa begge Sider , vil blive Udfaldet . Indtil videre bliver Indtrykket at man i Amerika , trods forceret Tempo og Aktualitet , paa Toppen og i Spidsen for alt Fremskridt , befinder sig saadan noget som en Menneskealder , men heller ikke mere , bagud for evropæisk Standard , naar Hensyn tages til Udviklingstrinet . For et halvt Hundrede Aar siden befandt man sig i Evropa hvor Amerika har plantet Mærket nu , den brutale Naturalisme , med Tilbehør , som man f . Eks . kender den fra forlængst afdøde Hans Jæger . Hvis man dømmer efter hvad der i Evropa fulgte efter Ekshibitionismen : den æteriske , i Luften svævende Retning , som man gav Navn af Symbolisme , saa skulde Horoskopet for Amerikas Vedkommende blive noget lignende , som næste flunkenye Ting efter den aabenstaaende Roman , altsaa en aldrig før set Sjælelighed og Ujordiskhed ; Tegn paa et saadant Omslag i Smagen skal allerede have vist sig paa Bogmarkedet . Da Amerika og Evropa ellers i de fleste Kulturtræk nærmer sig hinanden , til Identitet , er der ingen Grund til længere at gaa ud fra Fænomenet Amerika for at skildre Tiden , den er interkontinental , hvad der gælder paa den ene Led af Kloden gælder paa alle , naar maaske lige undtages at Jorden er en lille Smule fladtrykt ved Polerne ; en egen utilregnelig Nuance hænger da ogsaa ved disse geografiske Omraader , det er som om man søger at echappere fra den nu fuldstændige Enshed paa Jorden ved Polerne , men maa vende om , med Hovedet i Uorden . Socialt , i Menneskegruppers og Nationers Forhold til hinanden , har en betydelig Forskydning fundet Sted i de sidste tredive Aar , velkendt Historie , kulmineret og afkulmineret i Verdenskrigen ; mindre bemærket er visse Forvandlinger i det Smaa , men af indgribende Natur , de skal eftervises her , efter Hukommelsen , og i største Korthed . Tænker man tilbage paa hvordan Stemningen , Nervetilstanden , var i Slutningen af det 19 . Aarhundrede , i Modsætning til hvordan den er nu , forekommer det som noget centralt , ikke bevidst , men liggende i Luften , at Følelsen over for Menneskelivs Værd er blevet en anden , en katastrofal , som man uden at vide det har vænnet sig til . Sammen hermed gaar , om ikke en almindelig Tilbagegang i kulturelt Trin , saa dog en afgjort Dominans af uudviklede Instinkter , raaere Trin paa Overfladen ; det hænger sammen med det i de første af disse Artikler omtalte pludselige Opbrud af Masserne , forbundet med trafikale og tekniske Komplikationer , med ét Ord , i vid Forstand : Trængsel . De psykologiske Symptomer skal først omtales . En lydhør Hukommelse , hos saadanne som var modne Iagttagere for allerede tyve - tredive Aar siden , vil datere Forandringen til omkring og efter Aarhundredskiftet , paa det Tidspunkt da Bil - og Flyvertekniken havde sin første Udvikling . En nulevende yngre Slægt kan ikke sætte sig tilbage til Stemningen , og selv kan man det kun ved en bevaret Kvalitet , ligesom en Lugt , i Sjælen , men et er nu sikkert , at i disse Aar lagdes der Grunden til en Hensynsløshed og vabanque-Fornemmelse over for Menneskeliv , som ikke havde 126 RETNINGER I TIDEN været kendt før . Et nøjere Studium af Pressen før og under Perioden vilde muligvis give bestemte Holdepunkter for Forandringen i Hænde , hvordan en nu svunden , naiv Slægt forholdt sig , opskræmmet og deltagende , i Anledning af mindre Ulykkestilfælde , der rygtedes „som en Løbeild ", Vælten med Hest og Vogn og en Person tilskadekommen , i Horsens , ts , ts , at sligt kunde ske ! Hvad man nu læser , om Bildrab , to - tre om Dagen , uden at Indtrykket er større , er alle præsent , man er hærdet , blev jo ikke selv kørt over , denne Gang , endnu ! Folk paa op imod de tre Snese erindrer Forskellen , Overgangen fra den ene Tilstand til den anden , Mentaliteten , før og nu , for igen at bruge en af Tidens afskyeligste Negergloser , betegnende for et Reflekssprog Verden over . Den nye voldsomme Form for Skæbne der satte ind fandt et typisk Udtryk , som endnu en Snes Aar efter ikke kan glemmes af Personer med Datidens Nerver , som ikke var af Staaltraad , den Gang da Flyveren Chavez , i en nu graa Fortid , styrtede ned og slog sig ihjel under Forsøget paa at flyve over Alperne . Oplysninger maa til , det skete ikke i Gaar , Chavez var en af Vovehalsene i Flyvningens Pionérdage , da man med barnlig Fryd noterede Flugter over Kanalen ; Alperne skulde besejres , højtflyvende Drømme , en den Gang uhyre Bedrift , og en Formue i Præmie , og Chavez var kommet over , da i sidste Øjeblik , faa Meter over Jorden , Nerven svigtede og han styrtede ned , arme unge Dreng , han græd da det gik op for ham at han maatte dø , Chavez , Chavez ! Dengang endnu var sligt tragisk ; nu gør Flyverdød et , skal man sige numerisk Indtryk . TIDENS NERVE 125 Vovemod , med Livet som Indsats , var jo nu ikke en Opfindelse Tiden gjorde den Gang , det havde været kendt før , heller ikke skal Heroisme i sig selv underkendes , højt Spil , Dødsforagt , pragtfulde Træk , som altid har hævet Tilværelsen over den bare klæge Nyttighed ; men det masseagtige i Spillet med Døden , Risikoen altid paa Spidsen , Loddet altid kastet , samt den fuldkommen glacerede Afstumpning der følger dermed fra Almenhedens Side , har det været vor Tid forbeholdt at indføre . Væsentlig har Pressen jo bidraget til Tidens sandblæste Nervesystem ; man rasler om paa en anden Side af Avisen , lang Tid kan der ikke ofres paa den daglige Heltedød . Haardhudetheden begyndte med Bilerne ; før dem var det ikke indgaaet i Mands Bevidsthed at enhver Køretur skal være forbundet med Livsfare , at man i bogstavelig Forstand skal sidde med Livet i Hænderne , i Form af et Rat , man fik det lært , og det var i Frankrig man dannede Skole , noget hensynsløst , prikkent og skinsygt i den galliske Karakter , som ikke tillader Rivaler ; man husker det endnu fra tidlige Bilvæddeløb i Frankrig , den mondæne højspændte Katastrofeluft , Knald eller Fald , som oprindelig udgik fra den franske Adel , men nu er endt hos Chauffører Verden over . Ogsaa Flyvningens første Desperadoer var Franskmænd , Kappestriden her løste Flyvningens tekniske Problemer ; men endnu har man fra den Tid en tydelig Erindring om et radikalt Omslag i almindelig Fornemmelse over for Liv og Død , Fremskridt købt paa Forhaand , fuldt overlagt , med Menneskeliv . Disse Nedstyrtninger i sin Tid bibragte Fornemmelsen af en anden Nerve ; og skal man kæde virkelige Aarsager sammen , 128 RETNINGER I TIDEN saa var det her Verdenskrigen begyndte , i Aarene før det endelige Udbrud , her lagde man Grunden til en Nervøsitet , en Art Mangel paa Hemning , Følger ikke taget i Betragtning , som siden blev Natur , af en forfærdelig Art , og kulminerede i Krigen . En anden Begivenhed staar for dem der husker tilbage , og kombinerer skete Ting med hinanden , som en af Aarsagerne til Krigen , selv om det synes paradoksalt , nemlig „Titanic " s Forlis . Luksusdamperens Undergang , det tekniske Vidunder , et Symbol paa hele vor Civilisation , en By paa Vandet , var et Forbud paa hvor tynd Skallen er der skiller samme vidunderlige Civilisation fra Afgrunden . De mange Hundrede Mennesker der omkom var som en uhyggelig Undervisning i Massedød , Døden som en blot Forestilling om Cifre , der siden blev til et Afsind under Krigen , og er det endnu at tænke tilbage paa . Man lærte at man var mange , og Liv billigt . Jeg husker vel den Sommer det skete , solbeskinnede , lyse Gader , hvor jeg kom kørende i antik Hestedroske sammen med et sorgløst Selskab , et Opløb i Frederiksberggade , og Telegrammerne man læste : „Titanic " s Undergang . Man anede det ikke , men den Dag skiftede Verden Ansigt . Isbjerget om Natten i Taagen der skar Skibet op , de gamle , kolde Elementer som gjorde sig gældende igen , den flydende By der gik ned , en hel Befolkning paa Dækket , til Tonerne af Hornmusik — ja da gik det nittende Aarhundrede ned , vore Fædres Tid , en uskyldig , varsom Tid ; som Solen skinnede den Dag i Københavns Gader har den aldrig villet skinne for mig siden . Og den aldrig glemte Sommer igen , der blev af - TIDENS NERVE 129 brudt midt i af det ene Dommedagsbudskab efter det andet . Krigserklæringerne , Verdensbranden — det var den danske Skærsommer der gik under , man fik Sorg den Gang , en Formørkning skiller mellem Sommeren 1914 og alle Somre siden . Massedøden viste sit Ansigt i de Aar , man lærte at dø , som Menneskeheden aldrig havde lært det før , man lærte hvor mange man var , stod op Verden over med Vaaben i Hænderne , ikke som før med et Par Landes Hære engagerede , man lærte at man kan undværes , Millioner paa Møddingen — hvordan vil man faa det aflært igen ? Nuvel der har altid været Krige , Spild af Menneskeliv , Ulykker heller ikke at undgaa , Jernbanekatastrofer , Forlis ; men først vor Tid gør sig bemærket ved de store Tal , alt multipliceret , uhyre Befolkninger og lige op ad hinanden allesammen , Katastrofen er ikke tilfældig eller med Mellemrum , den er indgroet i Tilværelsen og permanent . Og dog , Fremskridtet vil man ikke modsætte sig , ene Mand , de hurtigere Vogne , Befordring nu ogsaa i Luften , maatte sligt ikke have fundet Sted ? Naturligvis man kører og flyver og tager Følgerne ; en Kritik af Tiden , Beklagelse eller Irettesættelse , har ikke været Hensigten her , ikke at tale om Indgreb i udbredte Erhverv , fordoblet Tempo , fordoblet Erhverv — hvem lever ikke Livet farligt , efter Mussolinis Raad , nu om Stunder , et ordinært Levebrød , lad dem dog have det ! Kun en Diagnose er her forsøgt , i Følelsen af Fordelen ved at noget er bevidst , frem for at det er uklart . Indblik i en Tilstand betinger allerede en vis Modifikation af Tilstan - 130 RETNINGER I TIDEN den , man styrer ikke saa blindt paa længere ; har man forandret sig , kan man maaske dog forandre sig igen , men man maa vide noget om hvordan man overhovedet har det . Et individuelt Overblik stilles til Raadighed . Men Tidens Nerve hænger sammen med andre indgribende Træk i den sociale Atmosfære , maalt ved et Tilbageblik paa den sidste Menneskealder ; andre Sider skal inddrages i Undersøgelsen i det følgende . TIDENS NE RVE 127 VIII SOCIAL GRAD SKÆRPET Tilværelseskamp , mange , mange flere i Konkurrencen end det før har været set , ligger foruden almindelig Katastrofeluft til Grund for Tidens Nerve , alle Kræfter opbudt paa én Gang , og ingen Pavser . En Forværring er der indtraadt ved den samlede Verdensøkonomis Overgang , ret pludseligt , fra mange adskilte Planer til et eneste . Før kunde der echapperes fra et Land med høj Spænding til et andet , hvor den var mindre , det lader sig ikke gøre mere , Spændingen er ens over det hele . Tempoet , der resulterer i et almindeligt forhøjet socialt Tryk , er her uden Tvivl udgaaet fra Amerika , det er dér man svinger Pisken . Menneskeheden drives i vor Tid som en samlet Slavebestand , ikke af den ene Klasse over den anden , som man lærer , alle Klasser er lige afhængige , men af en omspændende , forceret , social Nødvendighed . Et Par Tilfælde , af tusinde der er blevet i Erindringen , kaster som i et Glimt Lys paa den enkeltes Kaar inden for Samfundet , alles Kaar , men af en særlig dramatisk Tydelighed , jeg tænker paa Kaptajn Scotts Dagbog , som han førte i Teltet , før han og hans Fæller døde , paa Tilbagevejen fra 132 RETNINGER I TIDEN Sydpolen, hvor Amundsen var kommet dem i Forkøbet . Den dybt skuffede Mand , hvis Anstrengelser var spildt , og som ingen Haab havde mere i Snestormen , som vidste det var ude med ham , førte ikke Bog til det sidste over nogen Art personlige Fornemmelser i den Anledning , et Haleluja over Døden i Ismarkerne , det vilde nok Pressen besørge efter ham , heller ikke hengav han sig til populære Gisninger over hvad der ventede ham , naar han nu snart døde , saa yndet at ytre sig offentlig om for Tiden , han var Englænder og Søofficer , Soldat , havde sin Holdning givet , en god Dreng , som Runestenene vilde sige ; nej han beskæftigede sig udelukkende med hvad der ventede hans og hans Fællers Efterladte , naar de nu blev uden Forsørgere . Gang paa Gang vender han tilbage dertil , smertelig ængstet og med paa det dybeste indtrængende Bønner til Efterverdenen , om at sørge for hans Familie , og hans Fællers Familie ; hans allersidste Indførelse i Dagbogen , inden han lægger sig , er den hjerteskærende Paamindelse , en døende Mands Nødraab , ikke paa egne men paa hans Kæres Vegne : „For gods sake , take care of our people !" Det andet Tilfælde : For to - tre Aar siden sank en amerikansk Undervandsbaad , og hele Besætningen omkom ; da man fik den hævet og aabnet , fandt man en af Besætningen siddende endnu oprejst foran et Bord , med en skreven Beretning foran sig , han havde til det sidste ført Bog over Kvalerne og sluttede med en Henvendelse til sin Hustru , som her gengives efter Telegrammerne : „Jeg skriver dette for din Skyld . Tag dette Papir og sælg dets Indhold til Offentliggørelse i de store amerikanske Sensationsblade . De vil sik - SOCIAL GRAD 133 kert betale store Summer derfor . Brug Pengene til at give vore Børn en god Opdragelse for og hjælp mine gamle Forældre . Jeg haaber paa denne Maade at have reddet jer fra at sulte . " Kunde vor Tids Kaar kortere skildres ! Ikke heller her noget om hvad der venter den levende Begravede selv , mulige Haab om et Hinsides , ingen Bolscher , ingen Selvmedlidenhed , kun det ene nærværende , hvordan det skal gaa den dødsdømte Mands Efterladte . Det er Sandheden , ned til Bunden af den , hvad enten det er en Navnløs af Besætningen i en Undervandsbaad eller en verdensberømt Mand af det engelske Bourgeoisi , man er klemt inde i et Samfund , skal leve , har nogen at sørge for , og den eneste Panik der gives , selv foran Dødens Tærskel , er Udsigten til at Ens Kære skal blive udsat for at lide Nød . Saa haardt er det sociale Tryk , uden Anklage mod nogen der bærer Skyld derfor , det er ikke anderledes . Tilværelsens Tyngdepunkt ligger ikke nogetsteds uden for den , man er i den naar man har en Stilling , og uden for den naar man er subsistensløs . Tilværelsen er ikke noget sammensat intellektuelt Problem , det er enkelt : Har du Arbejde ? Man bedes fatte sig paa nogle almindelige , muligvis banale Ytringer om sociale Problemer , Skolebogslæresætninger , men det er mange Gange nødvendigt netop at vende tilbage fra komplicerede Dybsindigheder til de simpleste indlysende Sandheder . Samfundet er jo ikke nogen intrikat opbygget Maskine , udtænkt paa Forhaand , det er opstaaet af sig selv , efter en simpel Lov : mange sammen , og en naturlig , spontan Arbejds - 134 RETNINGER I TIDEN deling , som gør at man ernærer sig gensidigt af hinandens Fornødenheder . Der er nogle Termiter der bygger deres Bo i Form af store Paddehatte , de kan end ikke vide at de gør det , er blinde og har aldrig set Boet ; heller ikke Koraldyrene kan ane noget om de Mønstre , bestemte for hver Art , de efterlader i Kalken : givet Vækstlighed medfører givet Form . For saa vidt behøves der slet ingen Ledelse af noget Samfund , i sin inderste Beroen er det suverænt ; og det er just Demokratiets Idé . De Lande man hører mindst til er derfor nærmest ved det demokratiske Ideal , som Schweiz , eller Holland , det ene en Republik , det andet et Dronningerige . Al Politiks Maal kan kun være at holde et iøvrigt selvberoende og selvejende folkeligt Niveau fri for Vold og for Snyltere , et Maal som sine Steder endnu er en Utopi . Socialt Instinkt gaar ud paa at fjerne Hindringer for Samfundets uvilkaarlige Udfoldelse ; Produktion og Fremskridt holder sig oppe uden Hjælp , gennem det frie private Initiativ . Bevæggrunden til Sammenslutningen er primitiv og vil altid vedblive at være det , hvor udstrakt , teknisk højtudviklet Samfundet saa bliver ; selv i de største Millionbyer gaar det uoverskuelige økonomiske Maskineri rundt af ingen anden fundamental Grund end for at hvert enkelt Individ hver Dag kan faa de nødvendige Levnedsmidler og Tag over Hovedet , samt elsket Larm , Radio , og om Lørdagen Fyrværkeri , for nogles Vedkommende et Bad . Naar alt kommer til alt bytter Skomageren den Dag i Dag sine Hænders Arbejde mod Mælkemandens Mælk ; med Mellemled og ad Omveje , som ogsaa afgiver Erhverv , er dette den oprindelige Gensidighed der holder ethvert Samfund sammen . Arbejdsdelingen differentierer sig , flere og flere SOCIAL GRAD 135 Erhverv , indtil tilsyneladende aldeles uproduktive Nuancer ; men at de findes beviser deres Berettigelse . Truet er Samfundet , og mere og mere Samfundene , Jorden over , i deres Eksistens af en Balance som kun holdes oppe ved Rotation , ligesom hos Toppen , Cirkulationen har ikke i sig selv nogen opsparet Reserve , den mindste Rystelse betyder Katastrofe , fordi saa mange er indviklet i Kresløbet ; her er det da det sociale Initiativ træder til og tænker for Fællesskabet , der som blot uvilkaarlig Naturmagt er uden Hoved , Stat og Statsmagt kommer til , og dermed Politik . Alt dette er elementært . I Almindelighed gaar man til sociale Problemer i Kraft af en eller anden Interesse , Klasse eller Parti , ogsaa en Form for Skruningerne inden for et Samfund , ikke noget Synspunkt anlagt ovenover ; mere af en nevtral Videnskab er Nationaløkonomien , som er søgende , opsummerer Iagttagelser af Samfundsmidlerne , alles Regnskaber ; Triumfer fejrer Nationaløkonomien ved Konkurrencer om Besættelsen af ledige Professorater . Specialiserede Videnskaber ender let i Dialekt , ligesom den højtidelige Morallære , Etiken , en Disciplin der ogsaa giver sig af med socialt Hovedbrud , abstrakt formuleret , Love som formodes at hidrøre fra en indre Aspekt af Menneskenaturen . Social Etik , som overhovedet al Etik , omfatter man som man omfatter det Fjerne , den store Stil , men med Mistanke , og strengt set reducerer Moral i Almindelighed sig jo ogsaa til noget man synes , en eller anden synes noget , Tolstoi syntes noget , Tagore underviser Verden ; Etik er en Blomst af Tanken ; i Virkeligheden , Etik beskæftiger sig med sin Nomenklatur . Hvis man derimod , med Undgaaelse af intellektuelle Figu - 136 RETNINGER I TIDEN rer , gaar direkte til Samfundet som Fænomen , holder fast at det er en Leveform for mange , som er opstaaet af sig selv , og mærker man sig efter hvilke Vækstlove det har fundet Sted , hvilke Trin Samfundet i opstigende Rækkefølge har tilbagelagt , for der har jo været en Forvandling , saa er man inde paa Udviklingen selv , ikke i Hænderne paa Dogmer af personligt Udspring , men stillet frit over for Naturen , hvis man kan tyde den . Udviklingen gaar jo fra en Tilstand til en anden , man er enig om at den er fremadskridende , fra lavere , mindre ønskværdige Standpunkter , til højere . Hvis man kan inddele den sociale Udvikling i en Serie af Trin , sociale Grader , har man en Værdimaaler for hvad der maa opfattes som Ondt eller Godt , der gives ingen anden . De lavere Trin søger man fra , de højere stræber man imod . At erkende Naturens Retning er Holdepunktet for al Moral , den ligger udtalt i Evolutionen . Hvad man véd derom er ikke Teori eller Hypotese , men sammenstillet Erfaring , det man kan se . Ført tilbage til sin Grundlinje , som den fremgaar af et umiddelbart Blik paa Udviklingen , ytrer det paaviselige Forløb sig som en langsom Fremadskriden fra en oprindelig Rovtilstand i Naturen til Eksistensformer som i mindre og mindre Grad truer andet Liv ; Forvandlingen , der falder sammen med Fremskridtet , kan aflæses direkte paa Tandrækken , op gennem hele Dyreriget . Inden for Menneskets Udvikling gaar Retningen fra Kannibalen og opefter ; alle Trinene eksisterer endnu og kan sammenlignes . Overbevisningen om at Udviklingens Retning i sig selv ligger godartet gaar tilbage til det 19 . Aarhundrede , da Udviklingstanken trængte SOCIAL GRAD 137 igennem . Før den Tid gaves en usikker , aabenbaret Etik , af religiøs Oprindelse , intolerant og i sine Ytringer præget af Forfølgelse , vindiktive Instinkter , som Udviklingen stræber fra . Den naturhistoriske Erkendelse kender ikke Tvang , men den giver Vished for at følger man Naturen , i Fortsættelse af den Retning der fra første Færd ligger i den , vil man gaa mod en fredelig Tilstand , Beskyttelse for Liv , hvor Beskyttelse er mulig , dette er det 19 . Aarhundredes simple humane Tanke ; og hvad der saa sker vil det blive alle Tiders uudryddelige , fundamentale Moralprincip . Men ikke overalt tydede man Udviklingslæren , Darwin , paa denne selvfølgelige Maade . Det i og for sig ubarmhjertige i Naturens Fremgangsmaade , Udvælgelsen , Kampen for Tilværelsen , som Darwin havde aabnet alles Øjne for , foranledigede mange til at lægge Vægten paa selve Haardheden , som Naturens Mening , hensynsløse Instinkter undskyldt , ja forherliget , som hvad man saå i Naturen , det var næsten som om raa Trin , fremdraget under Undersøgelsen , Trin Naturen dog stræber fra , blev en Mode , en Art Romantik , udbredte Former for en Mistydning , som har efterladt sig det sørgeligste Ry ; som Dogmatik tjente denne ganske sindssyge Retning til at forsvare Verdenskrigen . Ved Siden af Udviklingslærens simple Moraltanke gik desuden i det 19 . Aarhundrede , og gaar endnu , et andet , vedtægtsmæssig politisk Dogme om Fremskridtet og den borgerlige Frihed som aarsagsbestemt af den franske Revolution og uadskilleligt associeret med de Skændigheder , for alle Tider vanærende for Menneskeslægten , der hænger derved , uhistorisk , for den borgerlige Frihed i Evropa , Frankrig 138 RETNINGER I TIDEN iberegnet , kan føres tilbage til Eksemplet hentet fra Amerika , den nordamerikanske Republik , endnu længere tilbage til Cromwell ; for en evolutionær Betragtning er Forestillingen om Frihedens Afhængighed af Revolte og Blodsudgydelse naturligvis uholdbar . Men Blod og Frihed blev nu altsaa ved den Lejlighed parret sammen som hinandens Forudsætninger , en Forvildelse Tiden lider under den Dag i Dag . Inferiøre Trin , som skulde være tilbagelagt , trænger sig frem som dominerende og giver sig Navn af Fremskridt , uden at Folk i Almindelighed , selv Oplyste , er i Stand til at sondre imellem hvad der er progressivt og hvad der er blot nyt , hvad der er sand Frihed og hvad der er Parole . Der ligger derfor Vægt paa at definere Typerne for de opadstigende Trin , den sociale Grad , og opøve sig i at kende dem igen i de forskellige Former hvorunder de forekommer . Det lyder pædagogisk , men er snarere noget af en Kunst , evolutionær Imagination . Et Spring ind i aktuel Politik , nationale og sociale Retninger Verden over , vil give Anledning til at trække Typerne op . VIII FREMSKRIDT OG UDVIKLING TRE forskellige Statsformer omtales for Tiden i Modsætning til hinanden , Parlamentarismen , Kommunismen og Fascismen . Den normale Tilstand er den parlamentariske , Selvforvaltning gennem Repræsentation , ved almindelig Valgret , en folkelig Opmarsch som fandt Sted i det nittende Aarhundrede og havde almindelig Hævd før Krigen , omend nogle Monarkier endnu bevarede en Rest Fyrstevælde . Det gik reduceret ud af Krigen , hele tre Kejserdømmer raget af Pinden ; til Gengæld har Parlamentarismen siden set sig truet af nye paagaaende politiske Metoder , Følgerne af Rystelserne under Krigen , Diktatur og Terror . Parlamentarismen faar at høre at den er bedaget , sinket af sit eget Maskineri og lammet af Fraktioner , som hindrer at noget sker , naar den ikke er ligefrem korrupt , og det er der unægtelig meget om ; i Modsætning hertil omgiver Diktatur og Terror sig med en Nimbus af alt hvad der er ungt , nyt , effektivt , funktionalistisk og i Pagt med Fremtiden . Synspunktet støtter sig til hvad de fleste er enige om , at hvad der er det sidste , det er ogsaa det nyeste , hvad der er det yngste , det er Fremtiden . En evolutionær Betragtning siger noget andet . Man har ikke nogen doceret , almindelig anerkendt Oversigt over Trinrækken , Typerne for de forskellige Etaper under Udviklingen , den humane og sociale Grad . For Historiens Vedkommende taler man af gammel skolastisk Vane om en Oldtid , inddelt i Stenalder , Bronzealder og Jernalder , om en Middelalder og en Nytid ; biologisk er Begrebet Oldtid absurd , her vilde man snarere tale om en Ungtid , Forestillingen om Alder vendt om ; fælles for historisk og evolutionær Betragtning er en ikke synderlig uddybet Forestilling om en Fremadskriden fra en Barndom , i overført Forstand , over en Ungdom og Manddom til en Alderdom , en Forestilling der støtter sig til den biogenetiske Analogi , Individets Udvikling , som afspejler Slægtens , ægte Analogi ; dog taber Sammenstillingen sig mod Slutningen , der forlyder ikke noget undersøgt om at Slægter eller Nationer eller Samfund ældes og dør som Individet gør , falsk Slutning , der f . Eks . har foranlediget en Tysker til at forudsige Evropas dystre Undergang , i to Bind . Trinrækken , som er givet , omfattes endnu vagt . I „Aandens Stadier " har jeg søgt fra Grunden af at opstille gradus som rationelt psykologisk Princip , man faar tillade at jeg omtaler det , da der ikke foreligger noget andet mig bekendt første Forsøg paa at stille Opgaven og ordne paa Stoffet . I udbredt omtrentlig Sprogbrug indgaar Begreber , som brudstykkevis er afledet af den evolutionsmæssige Tankegang , Begreber som infantil , juvenil , fuldt forstaaede og brugelige , stillet i Modsætning til noget voksent , virilt , der forudsættes som Reglen . Man er her ved Tingenes Sammenhæng , at der 141 FREMSKRIDT OG UDVIKLING er Trin , og at Sindstilstande ytrer sig forskelligt i Henhold dertil . Har man øvet sig i at se gradus i enhver Livsytring , hos Individet eller Slægten , henholdsvis Alder eller Trin , vil man ende med at se tværs igennem alt hvad der hedder Race , Nationalitet eller Milieu , der vil end ikke være noget der er nordisk i Modsætning til orientalsk , romansk , asiatisk eller amerikansk , man vil se Mennesket te sig forskelligt , detsamme Menneske , men paa forskellige Udviklingstrin . Endogsaa Grupper af Mennesker , holdt sammen af et Sprog og Landegrænser , reagerer kollektivt i Overensstemmelse med et eller andet , igenkendeligt Trin , „Et vist Indtryk af Stadier , op og ned , kommer fra Nationerne , som fra enkelte Personer , Stadier gruppevis , ofte maaske en Illusion , men noget maa der ligge til Grund derfor ; fra visse Lande med en Kultur langt tilbage i Historien noget gammelt , der dog aldrig er blevet modent , som vissent Korn ; en anden frisk Nation derimod staar under Pubertetens Tegn , den kritiske Voksealder , Ekstremer og Uberegneligheder , et Overskud af Kræfter og selvødelæggende Hang , Grumhed og Uselviskhed paa en Gang , netop de store løse Udsving der karakteriserer Overgangen fra Barn til Voksen ; fra Nybyggerlande kommer et andet mærkeligt Vejr af Ungdom , en anden gradus , noget paa en Gang forynget og holdningsfuldt , store puerile Samfund , med vældige Kræfter og Samling i sig , tillidsfulde og sangvinske , et Fond af Livsglæde frigjort , ikke uden Svimmelhed , men Retningen og Selvfornemmelsen i fineste Orden . Enhver Nation stiller med en Nuance , et Væksttrin , Egenskaber som kun bliver synlige ved Sammenligning ... " 140 RETNINGER I TIDEN Sætningen fra „Aandens Stadier " , et flygtigt , foreløbigt Forsøg paa at anvende Udviklingsbegrebet ogsaa paa Stater ; Karakteristiken gælder , som man vil se , Frankrig , Rusland og Amerika . Undersøgelsen venter paa at føres videre i Enkeltheder . For Ruslands Vedkommende kan der jo ikke være Tvivl om , at Trinet dér er Nøglen til alt hvad der forlyder derfra , hvad der er sket , og maatte ske , det særlige russiske Trin , det russiske Sind . Indtrykket af evolutionær Grad i en Nation beror dels paa noget staaende i det folkelige Niveau , dels paa dominerende Træk , Regering , hvad Nationen siger , altsammen svingende og flygtigt . Ingenting er saa undvigende som Folkepsykologi , og dog ender man med at mene noget distinkt naar man taler om et Folk . At sammenfatte det russiske Sind i en enkelt Glose , der betegner et Trin , som Pubertetstilstand , ser vovet ud , en Fikshed , dog Glosen er jo slet ikke snæver , eksklusiv , den er omfattende , biologisk er Begrebet Pubertet mere gaadefuldt end klart , et vidtløftigt Problem , som det var en Opgave for sig at trænge til Bunds i . Fra Rusland kommer netop saadanne uberegnelige , grænseløse Udslag som man kender fra Overgangsalderen , svævende midt imellem Barndommen Og den voksne Alder , med Nydannelser som hverken er barnlige eller voksne , men temporært vrange , forvirrede eller desperate , stigende til Utilregnelighed , løs Psyke , de ovenfor omtalte Træk , og flere til , fysiologisk at forklare rimeligvis ved en eller anden relativ Uligevægt af den indre Sekretion . En særlig russisk Psykose kendes fra russisk Literatur , hele forrige Aarhundrede , og endnu , den er FREMSKRIDT OG UDVIKLING 143 decideret pubertetspræget . Nu om Stunder vilde man vel uundgaaeligt tale om et Kompleks , dog nogen Psykoanalyse gøres ikke nødig , Totalbilledet er tydeligt , og det falder sammen med hvad man véd om unge Mennesker , som er Ofre for Overgangen fra Barn til Voksen , en vanskelig Alder , hvor alt gror , men hvor Ligevægten er forstyrret , en latterlig Alder , en tragisk Alder , Selvmordsalderen kunde man kalde den , den har noget nødstedt og noget overdaadigt , noget abnormt og dog nødvendigt , et Naturens Gennemgangsled ; man staar overfor et Trin , ikke af de umærkelige , men revolterende og forceret . Det mærkelige er at Trinet bevarer sig hos nogle Voksne , ved en Slags standset Udvikling , hele Livet igennem ; og er det dominerende hos tilstrækkeligt mange indenfor et Folk vil man faa et kollektivt , nationalt Indtryk deraf . Hele Slægten er en Gang gaaet igennem et analogt Trin , en Ynglingealder , Lømmelalder , som har mærket Historien med de samme Træk : Uro , Ekspansion og Mangel paa Midtpunkt , Overflod af Kræfter og en Smiden sig bort , Raahed og overstrømmende Gavmildhed i samme Aandedræt , Luner , blændende Glimt af Geni , Ustyrlighed , Hang til Drik og til Fabel , Spillegalskab — en Sindsforfatning som man i alle Træk kender igen fra Vikingetidens Mennesker . Varægerne afstemte i sin Tid Rusland efter denne Node ; og hos deres Efterkommere , flittigt opspædet med Tatarer , har Trinet holdt sig saa temmelig uforandret til vor Tid ; Peter den Store er en sen Sagafigur . Den samme evolutionære Art vil man derfor finde Levninger af ogsaa uden for Rusland , i Sverige og Norge ; saavel Strindberg som Hamsun henhører , koloristisk 144 RETNINGER I TIDEN set , under russisk Literatur , hver paa sin Maade , iøvrigt meget forskelligt , beslægtet med Former for russisk emotionelt , disharmonisk Geni . Rusland begynder allerede i Oslo . I Rusland kommer imidlertid mongolske , asiatiske Elementer til , som ligger i et endnu yngre Plan , den russiske Analfabet , med de mange Muligheder , en Uudviklethed der rekrutterer sig uudtømmeligt fra neden ; saa det samlede Indtryk af Rusland bliver , hvad alle er enige om , synligt paa Kortet , at Rusland vel med sin smalle Flanke støder til Evropa , men med sin brede gaar sammenvokset i Roden over i et bundløst Asien , som vitalt har en helt anden Tid , Aarhundreder og Aartusinder bagud , end den man lever og aander i i Evropa . Naar det derfor er Mode at se hen til Rusland som det Folkesamfund der i Øjeblikket gaar i Spidsen for alt Fremskridt , et Forspring helt ind i Himmerig , det glorværdigste Eksempel , og al Ungdoms Haab , hvorfra alt skal ventes , saa er det jo , ædru bemærket , det ene umodne Trin der finder det andet , almindeligt Ungdomsrend , almindelig Konfirmation . Maalt med hvad man véd om Udvikling ser det saadan ud at man staar overfor et flagrant , med stjaalne Gloser pyntet Tilbagefald til hjælpeløst Barbari . Miseren er kendt , det er ikke nødvendigt at gentage monotone Anklager mod Sovjet , uden for saa vidt det her er fundet magtpaaliggende at reducere taagede Følelsessfærer til noget fast og tørt , et Trin , psykologisk og socialt , i Stedet for som almindeligt at være gal paa Sovjet , truet i et surt reaktionært Instinkt , og med Mord i Øjnene , hvilket overlades FREMSKRIDT OG UDVIKLING 145 andre , eller glad for Sovjet , lidenskabelig tiltalt , elskende , konfirmeret , og med Mord i Øjnene , hvilket ogsaa overlades andre . Tsarismens Undergang skal ikke beklages , jeg var selv med til at hilse Folkeforaaret i Rusland , da Kejserdømmet faldt , i første Omgang . Men i anden gik den forventede Frihed under , og i Stedet traadte Terror , Massemord , Hundredtusinder dræbt eller jaget ud af Landet , den sadistiske Afstumpning over for Menneskeliv som kendetegner Rusland endnu , raa Henrettelser , efter nominel Rettergang , Smæld af Geværskud mod Murene , som Pressen melder om den Dag i Dag fra Moskva . Med Friheden var det ude , Ytringsfriheden kvalt , Forsamlingsfriheden en Parodi , Næringsfriheden totalt hørt op , Landet drevet som en Galej af et lille Selskab , hvis hele Trick var det sædvanlige demagogiske , at skubbe en regerende Kaste af , for selv at gaa i dens Sted . Berygtet var det tsaristiske Ukas , men hvad der kom efter overgik alt hvad der har været set i Retning af Undertrykkelse og Tyranni . Det skete i Kommunismens Navn — selv Navnet havde man stjaalet . Saa langt fra at Kommunismen skulde være en Utopi , eller en russisk Opfindelse , saa har den jo nemlig været indført , saa længe der har været kendt Byer og Sammenslutning ; i de moderne Storstæder er det kommunale System skærpet til Uundgaaelighed , man kan slet ikke føre nogen Separattilværelse , alle elementære Fornødenheder er fælles , Lys , Vand , Kogegas , Kommunikation , man er født Kommunist naar man lever i en By . Det nye i den russiske Form for Kommunisme , voldeligt 146 RETNINGER I TIDEN ført ud i Virkeligheden af en Flok Socialpolitikere , hvis Fantasier leder Tanken hen paa en Skoledrengeforening , bestaar i at man har villet reducere Samfundet til een Klasse . Fantasteriet har sin Rod i en primitiv Form for Kommunisme , den ældste Form , som kendes fra Naturfolk paa et tidligt Stadium , afledet af Familien og Klanen , f . Eks . til for nyligt mellem Eskimoer , og mulig saa længe man er faa ; senere hvilede endnu Landsbyfællesskabet paa dette primitive Princip , forladt i alle civiliserede Samfund til Fordel for Selveje . Udviklingen viser at moderne Erhvervsforhold med stigende Befolkningstæthed af sig selv fjerner sig fra primitiv Kommunisme og aldrig vil kunne bringes til at vende tilbage dertil , en tabt Tilstand , lykkelige og ideale Tider , som man sukker efter , hvor alle har lige meget , hver Mand sin Part af Sælen , og ingen Ejendom eksisterer — uden maaske den personlige Harpun ! En anden Ting er at der tænkes paa Staten , som Storejeren , i moderne udbyggede Samfund , Nationalisering m . v . , men det er socialdemokratiske Doktriner , reelle , med en Fremtid for sig . Kommunismen i russisk Fortolkning bunder i et Fortidsbillede , et Samfund lader sig ikke gøre til en Familie . Det er klart , det moderne Samfund kan ikke drives uden Klasser , da det i selve sin Opbygning beror paa Arbejdsdeling . Ved Klasse tænkes der ikke paa noget op og ned , forskellig Værdi , Standsforskel , eller Rang , ikke eksisterende Ting , uden for Professorinder og Generalinder , hvis Mænd har et Arbejde , der tænkes paa Professioner , Fag , den nødvendige Specialisering et Samfund fører med sig ; ryster man ved den vil der komme til at ligge Lig paa Gaden . 142 RETNINGER I TIDEN Det kunde nu lade sig gøre i Rusland , fordi den primitive Kommunisme dér endnu næppe var hævet , Sindelaget der hører dertil forekom endnu , den ejendommelige russiske Broderskabsfølelse , i sig selv indtagende , paa den kunde der rides , og man red den til Blods . I Rusland levedes der i et Haab , Tilværelsen set fra Landsbyen , paa det kunde der udstedes Veksler , ikke mere værd end dem man bringer i Omløb paa den evige Salighed , det blev gjort . Saa styrtede man da i en Fart et Samfund paa mange Millioner Mennesker tilbage til én stor Familie , én Klasse , efter at have udryddet den oplyste og uddannede Part . Deling foregøgledes , alle lige meget , Kvindefællesskab endogsaa , i den første lykkelige Tid , Polyandri — hører man for Resten mere om det ? Nej der er saa mange af de ungdomslyriske gyldne Løfter man ikke hører mere om . Det har jo vist sig i Rusland for længst , at før Klasser og Stænder , et Samfunds nødvendige Arbejdsdeling , danner sig igen kan Landet ikke drives som Land . Urtrin og Civilisation gaar ikke sammen . Langsomt vender man i Rusland tilbage til Former , ikke i anden Henseende forskellige fra dem man revolutionerede sig bort fra , end at det nu er en anden Haand der svinger Knutten . Det gamle Rusland , russisk Sjæl , russisk Trin , gør sig gældende ; de udskregne Førere har ført mindre end de tror , i Virkeligheden de føres med , af en russisk Naturlov , som Lus paa en Hval . En Overklasse i Rusland , i Stedet for den man nedskød , er jo nu allerede i Orden , lille , højpriviligeret og stærk , forsynet med en Hær ; Resten af Befolkningen afvæbnet . Folk med en sagtens uvelkommen Hukommelse erindrer endnu at 148 RETNINGER I TIDEN Fredstanken , hellig Antimilitarisme , var Kommunismens Hoveddogme før Krigen , saa længe den bestod som ædel , svømmende Teori , paa internationale Kaféer , al Blodsudgydelse endegyldigt afskaffet , den store Fredsæra indført — et Evangelium der gik , indtil man var kommet til Magten ! Sin Magt skyldte den nye Overklasse et simpelt Trick : Forkyndelsen af den ubetingede Vaabennedlæggelse over det hele ( med en lille Park af Maskingeværer i Baghaanden , som man forbeholdt sig selv ) . Et Folk der hopper paa den kan jo revolutioneres næsten med et Par Browningpistoler , i Hænderne paa Kommissariatet . Af Arbejderraadet , Selvstyret , blev der jo hurtigt en valgt Elite , som var kloge nok til ikke at kalde sig Ministre eller Præsidenter , de kaldte sig folkeligt for Kommissærer , en Hulhed kendt fra den franske Revolution , som man kopierede ; Magten blev den samme . Af Kommissariatets private Bevæbning er siden blevet den røde Armé — Fredstanken ført ud i Virkeligheden ! Truede den prøjsiske Hær Verden før , saa er det den russiske der gør det nu . Som bekendt gaar Revolutioneringen i Rusland ikke en Gang tilbage til russisk Initiativ , men til tysk , en Plan udklækket af tyske Generaler under Krigen , som paa et passende Tidspunkt pakkede den dertil egnede Agent i plomberet Vogn ind i Rusland , for at rive det ned bag Ryggen af Tropperne , som var paa Fronterne , den Slags djævelske Ting man foretager sig i Krig og som henhører under en Stabsrubrik : Demoralisation bag Fjendens Linjer . Det minder om Sigurd Jorsalfar , som lod Fugle med Fyrsvamp under Vingerne flyve ind i en belejret Borg ; Krig er en gammel Videnskab . I alle Træk var den russiske Kommunisme præget af I mi - FREMSKRIDT OG UDVIKLING 149 tation , Lærlinges Inspiration af hvad de havde læst , Dialekt , sekundær Viden , Lektie efterterpet og paatrykt Virkeligheden , en Blanding af Hysteri og Brutalitet , som har været set før , af en forfærdelig fortidig Art . Begrebet Terror overtog man direkte , Smitte ved Læsning , fra den franske Revolution , Marat kommet igen , Kliché af Blodbadet , men desværre virkeligt . Man kostede Popen ud — og Lykke paa Rejsen ! — men faldt selv tilbage til en Middelalder , med en balsameret Helgen i et Glasskrin , Ludendorffs Agent , i Moskva , et Sidestykke i øvrigt til den obskurantistiske Tilbedelse der i Evropa drives med den ukendte Soldats Grav , gammelt Barbari , baade her og der . Den røde Hær er en Kopi af Magtmidlet i andre udskældte Kapitaliststater , men med Moralen paa sin Side , fordi den er rød , ekstra krigsmålet . Hæren bærer et civilt , folkeligt Præg , russisk Smag imødekommet ; kun et Par Kommissærer i Spidsen har ikke kunnet modstaa at smykke sig lidt à la Oberst i Frelsens Hær . En ny Glose har den russiske Kommunisme dog stemplet , almindelig gangbar , Begrebet Bolsjevik . Herved maa forstaas en Ubemidlet som aabent efterstræber anden Mands Ejendom , over anden Mands Lig . Man bør give ham fair play — kun ikke lytte til et Fløjtespil paa Forhaand om at Vaabnene bør nedlægges ! Browningen baaret synligt , Kamerat ! I øvrigt vil man nappes om det , aaben Kamp skal tages , naar den ikke kan undgaas . En Befrielse , som fører lige under Aaget , betakker demokratiske Befolkninger sig for . Rusland fra under Ivan den Grusommes Tid kommet igen , som i den russiske Terrors værste Tid , har civiliserede Stater ikke noget at lære af . FREMSKRIDT OG UDVIKLING 147 Ulykker fulgte af Krigen overalt , ogsaa i Rusland , hvor man underkastede sig et uhørt , og forfejlet , socialt Eksperiment . Men Rusland vender jo tilbage til sig selv ; det er som om alt det udgydte Blod omsider har formet sig til en Figur paa Jorden , Ruslandskortet , det store gamle Land , det tegner sin Kontur trods alt . Noget godt er da ogsaa kommet af Revolutionen , et andet Tempo , Muligheder for en Kaarenes Forvandling , som var utænkelig før Krigen . Endnu tales der om Sovjets Fald , som nærforestaaende eller ønskeligt , men i Virkeligheden haabes der vel kun derpaa , uden Udsigt , af de russiske Landflygtige , Priviligerede fra før Krigen ; men deres Tid er forbi , og Rusland vil ikke kende dem mere . Med de Forudsætninger der ligger for er der Grund til at tro at Rusland vil arbejde sig igennem til hvad man maa forstaa ved et moderne Samfund , Arbejdsdelingen nuanceret som andetsteds . Og den nuværende Slægts Skyld , den vil en anden Slægt udsone . Men det er ikke let at forstaa at man endnu møder den udbredte Anskuelse , mellem Oplyste , Ungdommen , det yngste Slægtled , at de russiske Metoder skulde være de eneste saliggørende , ledende lukt ind i Fremtiden : en total Forveksling af Udvikling og Fremskridt . Til Trods for Metoderne , ved simpel Vægt af en Folkemængde , er man i Rusland ved at regenerere , Metoden forladt : den russiske Kommunismes Fallit , som Doktrin , ligger for Dagen . Hvor kan Studerende , som man ser Eksempler paa , lade sig forføre af en Retning , som bl . a . udelukker Aandsarbejderen fra et formodet idealt Samfund , under Omstændigheder lader ham FREMSKRIDT OG UDVIKLING 151 skyde som Folkets Fjende ? Dette fandt Sted i Rusland i vid Udstrækning , med Mønster hentet naturligvis fra den franske Revolution , som mistænkte enhver Uddannelse , der laa over Bøddelens Niveau . Ved den Lejlighed guillotinerede man Lavoisier , Grundlæggeren af den moderne Kemi . Han ansøgte om en kort Udsættelse for at gøre et videnskabeligt Arbejde færdigt , det blev afslaaet , Velfærdsforsamlingen erklærede at Folket ikke havde Brug for Kemi ; Lavoisier havde en Dannelse og maatte dø . Der er altid en Procent af Besiddelsesløse , af Uproduktive , som lurer paa Samfundet , Rovinstinkter slæbt med fra primitive Trin , Niddet , Hadet , indtil den oplagte Kriminalitet ; et Samfund afsætter Politi for at værge sig derimod . Endda sligt kan man forstaa . Men at Oplyste følger Trop med rene negative Bestræbelser har en ilde Sammenhæng . Friske Generationer skal have en Forkærlighed for de nyeste , de radikaleste , de ekstreme Retninger ; men hver ny Slægt arver dog et Fond mere af Erfaring , af Kritik , skal det være blot Historieundervisning , som man hader i Skolen ? En stor Del af den intelligente Portion inden for yngste Slægtled er imidlertid aldeles ikke kommunistisk bedaaret , men derimod uimodstaaeligt lokket af en anden flunkeny , ekstrem og mod Fremtiden pegende Retning , Fascismen ; den yngste lovende Slægts Tendenser kan ikke aflæses uden at man ser lidt ogsaa paa den . 150 RETNINGER I TIDEN IX SLUTNING TVILLING til Kommunismen , den russiske , er Fascismen , en politisk Retning som er opkommet i Italien ; den gør Front mod Kommunismen , men har tilegnet sig dens brutale , uparlamentariske Metode , Diktaturen , uden heller at vige tilbage for Terroren , her som dér Undertrykkelse af Ytringsfriheden , saavel som al anden Frihed , med Undtagelse af Diktators . Retningen er et Føl faldet efter en gammel konservativ Hoppe , som man troede gold , ligesom Sara , men ingenting er umuligt for Herren , det fascistiske Føl saå Lyset og er nu allerede en Hingst , skoet med Jern . Italiens Stilling var jo den at Landet gik med store Fordele ud af Verdenskrigen , efter paa rette Tidspunkt at have byttet Forbundsfæller , et Skridt man selv omfortolkede som et for Anledningen nyopfundet , gloriøst nationalt Princip , „den hellige Egoisme ". Den opsvulmede nationale Selvfølelse efter Fredsslutningen og Betalingen , „Sejren", men med noget nedtiet , grumset paa Bunden , skærpede en i Forvejen raadende særlig Art italiensk Moral , Skraal for at overdøve egen Nervøsitet , Nødvendigheden af Magt , naar man ikke har Ret , raa Skriden hen over Hensyn , i Mangel af virkelig Fasthed ; SLUTNING 153 i et Land hvor Friskarer altid har haft let ved at danne sig ligger Ophidselser og Kup nær , og Kup ' et blev altsaa denne Gang det endnu bestaaende fascistiske Diktatur . Fordelene ved det nye Regimente , som skal have bidraget til Italiens Modernisering , drøftes ucensureret uden for Italien , og Meningerne er delte , nogle vil vide at Togene gaar paa Klokkeslættet nu , med en vældig Anstrengelse har man arbejdet sig op til Anvendelsen af Uret ; andre har paa Rejser haft Indtryk af at den prøjsiske Militarisme og Politibrutalitet man før kendte fra Berlin , den møder man nu i Rom . Fascisme som Begreb er hentet fra Antiken , det gamle Roms Politiinsignier , Riset og Øksen , og paa genopvakte lokale Traditioner hviler den nye Retning , omtrent , men knap saa henstaaet og dovent , som folkeligt Velfærd hviler paa Grundtvigianismen her i Landet . Udviklingsmæssigt set beror Fascismens Instinkt og det Held Bevægelsen har paa at den griber tilbage paa et uudviklet Trin , temmelig let at definere . Arten deraf ses endnu tydeligere naar man drager Efterligninger Fascismen har faaet i andre Lande med ind i Undersøgelsen , i Øjeblikket højst aktuelt Tyskland , hvor det saakaldte nationalsocialistiske Parti gaar i Fascismens Fodspor , endogsaa har sit Sammensværgelsestegn derfra , Lyksalighedsog Lydighedsgebærden og den gladiatoriske Gestus , den oprakte hilsende Arm . Den ny tyske nationalsocialistiske Disciplin er saaledes dobbelt , lystrer paa én Gang sin egen og sin udenlandske Parole . Skjorten er ikke sort i Tyskland , men brun , knap saa vaskeægte ; Uniform maa til , lyrisk For - 154 RETNINGER I TIDEN klædning ; uden Uniform kan Ungdomsbevægelser ikke drives . Her peger den tysk Fascisme tilbage mod en endnu mere typisk , international Bevægelse , som oplyser hele Sammenhængen , Spejderbevægelsen . I Virkeligheden , Fascisme er en udvidet Form for Spejderbevægelse ; og Trinet er et Spejdertrin . Opfindelsen af Spejderbevægelsen , boy - scouts , skyldes England , et Lys gaaet op for en Officer , i sin Tid efter Boerkrigen , og et psykologisk Fund , oprindelig vel ubevidst , men vidtrækkende , for noget elementært ligger til Grund derfor . Hemmeligheden ved Spejderbevægelsen , dens Sukces og den hensynsløse Brug man har gjort af den ligger jo i at det militære Instinkt er plantet et Tiaar ned i Alder , en Grad , fra den voksne Alder til Drenge - og Yndlingealderen ; hvad man ikke kan faa modent Tænkende til mere maa man ned mellem Drenge for at have Held med . Oplysning og almindelig Omdannelse i Smagen gør det i det tyvende Aarhundrede sværere at rekruttere Militæret som Stand , bortset fra Værnepligt og Tvang ; født Disciplintilbøjelighed , Lysten til at lyde eller byde , et gammelt Hordeinstinkt , bliver mindre almindeligt . Og man ser med kolde Øjne paa Uniformer , militær Udfoldelse i Forbindelse med Militærmusik og Tromme , en fra Negerlandsbyen overleveret Puls , den hele hos Hæren tilbageblevne barbariske Pragt , som før paavirkede Sindene ganske elementært , Tiden har her forandret sig . Kuløren er gaaet af Tilsoldaten . Faa ønsker nu om Stunder at blive Officer for Løbebanens og Epauletternes Skyld , undtagen Adelen , samt Ynglinge af en ofte feminin , defekt Type , Folk Hæ - SLUTNING 155 ren næppe er tjent med i Krigstilfælde . Man skal nu uden for Selskabet og Normen for at blænde med en Uniform . Visse Kvinder falder derfor endnu . Men hos Børn kan en Spejderuniform bringes til at falde sammen med et tilsvarende Instinkt , et ungt Stadium , arvede Krigstilskyndelser , Indianerstadiet ; har man Vanskeligheder med Korpsaand over for et voksent Mandskab , saa er den givet hos Drenge , en Lidenskab , der ligesom at lege hemmelig Forening ligger til Trinet , nedarvet fra primitive Forfædre . Andre Urinstinkter af en uhyggelig Art hører man om fra Spejderlejrene , men det kommer mere fra Eksistenser som snylter paa Bevægelsen ; Forhold som ikke gør den kønnere . Spejderbevægelsen er da et mærkeligt Eksempel paa hvad man kunde kalde biogenetisk Forskydning : idet Slægten gaar et Trin frem maa man et Trin længere ned for at oparbejde en bestemt gradus , i dette Tilfælde det militære Instinkt . Som militær , maskeret Agitation skulde Spejderbevægelsen undertrykkes til Fordel for anden fri Udfoldelse af Drengeinstinkter i Naturen . Som man ser er Fascismen , saavel den italienske som den tyske Form , meget nær væsensbeslægtet med Spejderbevægelsen , det er en Ynglingebevægelse , som udøver sit Trylleri ved Uniform , ved Korpsaand og elementær , lidenskabelig Lydigheds - Tilbøjelighed , i Førerens Haand Midlet til Voldshandlinger og Diktatur . I ydre Stigma er Fascismen forskellig fra Kommunismen , lyrisk forklædt , udgaaet fra Hjemmene , hvorimod Kommunismen kommer fra Gaden , Hverdagsdragten , „Blusen " , overtaget fra den franske Revolutions Maskerade ; Fascismen er borgerlig , Kommunismen taber sig i den dunkle Masse , Fø - 156 RETNINGER I TIDEN rerne i begge Fald undtaget , de kommer fra „Intelligensen " , som oftest forhenværende Journalister , med Gaver for den særlige artistiske Form for Hykleri der skal til for at lede en Hob . Begge Bevægelser ligner hinanden deri at de opererer med uudviklede Trin . For Fascismens Vedkommende kunde man kalde det juvenilt , eller deromkring , ikke meget ansvarsbestemt i hvert Fald ; den kommunistiske Grad ligger dybere , er voldsommere og mere uartikuleret , man har ingen stemplet Glose derfor , men Trinet ligger mellem barbarisk og vildt , hvis det skal svare til Begrebet Terror , maaske nærmere ved det helt vilde Menneske , Kannibalen , end det barbariske , Middelalderens Menneske ; til det civiliserede er der et Stykke Vej . De to famøse Retningers Tilknytning til Ungdom og Mindreaarighed er saaledes organisk og indgroet : af tidlige , udviklingsmæssigt set tilbageliggende Trin , og de dermed forbundne uhemmede Instinkter , maa umodne og voldelige , sociale Bevægelser nære sig , naar Samfundet , som Udtryk for en voksen Tankegang , ikke lader sig forføre dertil . Den rolige parlamentariske Udvikling skulde agte derpaa ; det er det Hjul der vil gaa rundt , hvis ikke den bestiller noget ! Ansvar har man Land imellem ikke for egne Affærer alene . Selv om man uden for Tyskland finder Nazibevægelsen hysterisk og halvlatterlig , bliver der dog ogsaa egne Interesser at varetage : Tyskland drives i Øjeblikket , ubesmykket sagt , som en eksterritorial Provins af de allierede Magter , der dikterede Freden , en Skattekilde mere — er det værd at tilstoppe den ved at drive Landets Ungdom ud i vild Desperation ? Selv i Oldtiden tog man Hensyn til Heloters Vel , al SLUTNING 157 den Stund man havde dem til at bære Byrder . End ikke anden Mands Æsel sparker man et Ben over paa , saa længe det er engageret med at slæbe Mel til Ens Mølle . I videre Forstand : Parlamentarismen havde Grund til at revidere sine Principer ud fra andre Hensyn ogsaa end de hensynsløst partipolitiske — hvor langt vil man gaa ned i Alder og Trin , naar det gælder at sikre sig Stemmer ? Valgret og Repræsentationsret har man skruet langt ned , men har man betænkt at Majoriteten kan tippe over — til Fordel for hvem ? Alt hvad der er ungt skal jo være nyt ; med Fremtiden , som man uden videre identificerer med Fremskridtet , begge Dele har noget med „Frem " , kan man derfor altid pynte sig , naar man har Aarene for sig , det vil sige hverken er udvokset eller har levet endnu . I hvilken Grad det gælder Livet at behænge sig med det magiske Entrémærke „Fremskridt " , kan ses af at endogsaa den nyeste sjælende Reaktion , gamle Grinebidere , skryder deraf , i Fortrøstning til at Taagethed har været Mode siden Krigen , hvorimod almindelig Oplysning anses for førkrigstidig og antikveret . Udviklingen har gjort gale Fremskridt allerede i Reptiltiden . Senilt fødte Ynglinge ser man for Resten slet ikke saa sjælden ; Alder og Trin falder ikke engang altid sammen . Men hvordan det i det hele taget har sig med Ungdom , betragtet som Stadium , er udførligere sat ud fra hinanden i „Evolution og Moral " , 1925 , for at undgaa Gentagelser ser jeg mig nødsaget til at henvise dertil og til andre Samfundsspørgsmaal berørt der , i biologisk Belysning . Urokket bliver det at Ungdommens Instinkter , saa langt fra at de skulde vise fremad , tværtimod peger tilbage mod tid - 158 RETNINGER I TIDEN lige , uudviklede Trin . Det værdifulde hos Ungdommen derimod er det foraarsagtige i Trinet , Tilværelsen i Blomst , forfra , ligesom man hos Barnet henrykkes af det aldeles primitive , Tilværelsen i Knop ; Ungdom er at være rund , som unge Celler , det modne Menneske er polygont , tilpasset ; det unge Menneske er Individualist , med Alderen bliver man social . For andre Ting vil man derfor takke Ungdommen end for at den allerede i Gymnasiet stønner under samfundsreformatoriske Tilskyndelser . Med det samme beder jeg om Undskyldning for en alt for kategorisk Form , som ikke kan undgaas , naar man vil fatte sig i Korthed om udstrakte Ting , den beror ikke paa nogen Lyst til at have det sidste Ord i vanskelige , omfattende Sager . Nærværende er skrevet uden Tillid til det skrevne Ords Indflydelse paa Begivenhedernes Gang , et Tilbageblik har foranlediget disse Bemærkninger om Retninger i Tiden , snarere end en Tilskyndelse til at deltage i det offentlige Liv . Men visse Ting maa ud , om de saa skal ud gennem Sidebenene . Naturligvis gør man sig ikke Haab om at blive hilst med Henrykkelse og Forstaaelse af den yngste Generation før om en Snes Aar ; Trin taler til Trin . I en Kritik af de negative Retninger i Tiden maa de nødvendigvis komme til at fylde mere end den positive , staaende Tilstand , som ikke har Omtale behov : Samfundet hviler i sig selv og vil ad den kontinuerlige Udviklings Vej gennemføre de Udvidelser og Reformer som en tiltagende Befolkning , mere og mere op ad hinanden , nødvendiggør , uden Rystelser , som den sociale Cirkulation ikke kan taale uden Tab af Menneskeliv . I Geologien regnede man ogsaa en Overgang med en „Katastrofeteori " , indtil man ved nærmere Studium fandt SLUTNING 159 ud at Jordens Historie er forløbet som en Udvikling , den ene Periode gaaende som en Fortsættelse over i den anden . Socialdemokratiet er i Øjeblikket den Organisation som har overtaget Samfundet og vil sørge for den rolige Overlevering af dets Værdier fra den ene Slægt til den anden . Af sig selv indfinder sig , ved Forvandlinger i Smagen og gennem Forhandling , en gradvis Socialisering , som nu engang hænger sammen med at der bliver mange , hvor der engang var faa , Antallet gør sig gældende ; men det behøver ikke at være Masseinstinkter , som koster Blod , der betinger Fremskridtet . Kommunisme , den ægte , indfører sig selv . Her i Landet , som andetsteds , er f . Eks . Naturfredningen fra en impulsiv Begyndelse blevet en mægtig , omfattende Bevægelse , det er Socialiseringen , sand Kommunisme , men i et roligt afviklende Spor ; den vil give Jorden tilbage til dem der gaar paa den . Klasser , Fag , er uundgaaelige i et Samfund , naar Arbejdsdeling skal finde Sted , men Lighed er mulig , Lighed for Loven , samme Chance fra Fødslen for alle fra Offentlighedens Side , Lighed i Evner og Anlæg derimod kan ikke indføres ; Naturen gaar endda her mod større Forskelle og Uligheder end der har været set før . Saa sandt Udviklingen i sin egen inderste Retning gaar fra Rov og Mord til Forlig med Skabningen , saa sandt stræber den sociale Udvikling fra Krig og Tab af Menneskeliv mod Fred og Bevaring af Liv i saa vid Udstrækning som muligt . Afrustning er Maalet , som første Etape , i Fredstid ; i Krig , naar den er uundgaaelig , væbner man sig ; men ingen Krig skulde mere være mulig , uden for at holde uudviklede Instinkter , som truer Freden , inden for Grænser . Iagttagelser viser at yngre , udifferentierede Trin ytrer sig med et større dynamisk Overskud end de udviklede ; der er jo ikke kostet noget paa Vækst , Hemning , Studium og Omtanke , derfor vil inferiøre Træk , en endemisk Uudviklethed , tilrive sig Opmærksomheden og skaffe sig Karakter af dominerende Bevægelser , tilsyneladende Tiden selv , i Politik og Presse , i almindelig Anskuelse af Tilværelsen , medens Tidens virkelige gradus ligger i et højere Plan , urokket , uden at flimre saa meget for Øjnene . Maaske ligger en hel Del af Kulturbilledet i at flere Ting bliver bekendt , over hele Verden paa én Gang , end tidligere Slægtled har været vant til . I Løbet af nærværende Tilbageblik paa Tiden har enkelte Eksempler været nævnt . Mens disse afsluttende Linjer skrives ligger paa mit Bord et Par Udklip af de allersidste Dages Nyheder , Livstegn fra Udverdenen som taler for sig selv : „Befolkningen ved den kentiske Kyst er blevet grebet af religiøs Ophidselse paa Grund af et mystisk Lys , der i Form af et Kors har vist sig ude over Nordsøen . Synet gentager sig hver Aften og varer henimod 45 Minuter . Fiskerne tør ikke gaa ud , da de mener at Synet varsler Ulykke , og Hundreder af Mennesker tilbringer Aftenerne i Bøn i Missionshusene . Mere nøgterne Iagttagere mener at Fænomenet skyldes Reflekser fra Nordlyset . " Ikke mange Dage efter indtraf den sørgelige Ulykke hvor det engelske Kæmpeluftskib forulykkede , Katastrofen endnu frisk ; og et nyt Telegram kan meddele : „Det lysende Kors som i sidste Uge har vist sig over Nordsøen anses af mange for at have været Varsel om Ulykken , og Lady Conan Doyle SLUTNING 161 oplyser i Aften at hun og mange andre var blevet advaret i Forvejen . Mangfoldige Mennesker har drømt om Katastrofen , og Lady Conan Doyle udtyder det saadan at en Advarsel om at der forestod en Ulykke var blevet rundkastet fra Aandeverdenen . De Overlevende er efter hendes Mening under særlig Protektion af Aander . " I samme Storm forulykkede Rutemaskinen Berlin — Wien , med Tab af 8 Mennesker , og Telegrammerne oplyser at Tværsummen af Maskinens Numer , D . 1930 , er Ulykkestallet 13 . ( Hvilket Aarstal vi dog lever i ! ) . Numret var tidligere blevet sprunget over , fordi Konstruktører og Flyverkaptajn vægrede sig ved at lade en Maskine indregistrere under det , men det var blevet glemt , og en anden Maskine havde faaet Numret , med paafølgende fatale Udfald . Kun et Par Dage før havde Telegrammerne en anden mindre tragisk Meddelelse om at Hertugen og Hertuginden af Yorks lille Datter , som i Daaben vil faa Navnet Margaret Rose , var det trettende Barn som i Aar blev født i Glamis , „men endnu er Fødslen ikke bleven indregistreret , skønt Fristen for Anmeldelse for længst er overskredet . Efter skotsk Lov skal en Fødsel anmeldes inden tre Uger er gaaet , men Hertugparret fik Fristen udsat i Haab om at den lille Prinsesse kunde undgaa at blive indregistreret som Nr . 13 ( men det andet Barn da , der i saa Fald fik Numret ? ) . Ingen af den lille Landsbys Beboere imødeser imidlertid glædelige Begivenheder foreløbig , og da den forlængede Frist udløber om et Par Dage undgaar Margaret Rose næppe Ulykkestal - 162 RETNINGER I TIDEN let . " Senere Telegrammer melder ikke noget om hvorvidt Prinsessen blev reddet . Et andet rask lille Telegram fortæller fra New York at Einstein har faaet Plads som Figur paa en Kirke mellem de fire Evangelister . Man véd ikke om man skal le eller græde over disse Glimt fra en over hele Jorden knikkende Nyhedsmaskine , Funker fra Sjæl til Sjæl . Med Rædsel og Afmagt læser man om Kæmpeluftskibets Undergang , og om hvad der i samme Aandedræt tænkes , den højeste Teknik i Forbindelse med det ynkværdigste Svagsind . Men man retter sig i Forvisningen om at hvad man hører skjuler det som ikke telegraferes ; Tekniken , Mekaniseringen , som nogle Stakler jamrer over , gaar sin Sejrsgang og tager sine Tab , og Daarer med Hovedet i Uorden har altid været mere højrøstede end selve det upersonlige , vældige Princip , Gensidigheden , der foraarsager Fremskridtet , og dets Hjælpemiddel Tekniken , og holder Verden i Gang . Nærværende Skriftstykker slutter derfor slet ikke ; de har søgt at identificere sig med Tiden , og Tiden gaar videre . Totalindtrykket af et Blik paa Tiden bliver et tilsyneladende disharmonisk Forhold , en Distance uden Bro over , mellem det eventyrligt højtudviklede tekniske Apparat , der bærer Udviklingen , og saa det omtrent umælende aandelige Niveau , der giver Livstegn fra sig Verden over , Tilværelsen præget af et Iovermorgen til den ene Side og grov Tilbageskriden til som man har troet overvundne aandelige Trin til den anden . Aarsagen , maalt med Kritik , ligger mere i at uoverskuelige menneskelige Strata man ikke før hørte til , Mas - SLUTNING 163 serne , utendentiøst sagt , er kommen til Orde , end i at Udviklingen , totalt set , er gaaet tilbage . En barbarisk Tummel i Amerika , hvor uvidende Middelstand og omplantede Afrikanere har tjent paa Krigen og faaet Raad til at lade sig se , har bidraget med et Eksempel , som har smittet ogsaa den gamle Verden ; man skulde ikke af den Grund kondemnere hele Amerika som umuligt , Civilisationens Bro staar med en af sine stærkeste Piller der . At Undertrin en Tid lang dominerer , paa Overfladen , med en lydeligere Bælg — har de mon i Grunden ikke altid gjort det ? Aalen er ogsaa sejglivet , men dog ikke Naturens ypperste Skabning . Hvad angaar Trin faar man opbygge sig i Tanken om at de øvre Trin kan komme til de nedre , ikke omvendt . Flygtigt og aldeles utilstrækkeligt er her talt om Tiden : et Tilbageblik paa den og et Haab for den , Internationaliseringen , hvordan Tiden ytrer sig , i Litteraturen , den seksuelle Kehraus , Tidens Nerve , Nøgenheden , Farten , Tidens Maskine , der aabner for Aljorden som et farvet Under , men ogsaa er som en Barberkniv i et Barns Hænder ; Mysticismen og den aandelige Usikkerhed i Tiden ; social Spænding og Hede , hele Jordens Menneskebestand oppe paa en Gang , Trængsel og Kvæstelser , som løsbrudte Elefanter i et Søndagspublikum i Zoologisk Have , noteret i alleryderste Øjeblik , sidste Nyhed , just som dette skrives , Hu ja , Hovedløshed og svære Kræfter sluppet løs — alt dette vilde man fastholde , i Flugten , i Løbet af nogle Maaneder , det kunde ikke fastholdes . For at springe direkte ind i Tiden griber man til Essayet , 164 RETNINGER I TIDEN lige paa , naar det digteriske Billede slaar fejl , Spejlet for lille ; Essayet slaar ogsaa fejl , og man svinger igen , om det dog maaske kunde naas ad den anden Vej : Tiden i et Billede . Man skal jo da heller ikke optælle Verden . Mit Kongerige for en Hest ! raaber Richard III i sit Livs højeste Vaande — en Form , en Form , kalder man paa , igen noget frit komponeret og mytisk , et Fortætningsmiddel i Sproget , som kan holde Verden , Eventyrets Prisme , men Virkeligheden deri . Det komme ! Med et Ord af Goethe , hundrede Aar gammelt , skal disse Anmærkninger til Tiden afsluttes : „Mit den Irrtümern der Zeit ist schwer sich abzufinden ; widerstrebt man ihnen , so steht man allein ; lässt man sich davon befangen , so hat man auch weder Ehre noch Freude davon . " 160 RETNINGER I TIDEN JOHANNES V . JENSEN RETNINGER I TIDEN ARTIKLER 1925 — 30 GYLDENDALSKE BOGHANDEL - NORDISK FORLAG - KØBENHAVN - MCMXXX 