text: EVOLUTION OG MORA EVOLUTION OG MORAL GYLDENDALSKE BOGHANDEL - NORDISK FORLAG - KJØBENHAVN - LONDON BERLIN - MCMXXV JOHANNES V. JENSEN COPYRIGHT 1925 BY JOHANNESV . JENSEN OPLAG : 1500 EKSEMPLARER PRINTED IN DENMARK GYLDENDALS FORLAGSTRYKKERI KJØBENHAVN INDHOLD Side Den daarlige Darwinisme 7 Om Kommunisme 31 Udviklingen og Kunsten 40 Ungdomsevangeliet 45 Darwinismen defineret 60 Opdragelsen 70 Overbefolkningen 95 Race og Udvælgelse 107 Slægtsarkivet 121 Evolution og Moral tager sit Udgangspunkt fra Vor Tidsalder , 1915 , og Æstetik og Udvikling , 1923 . Om kort Tid udkommer i Tilslutning hertil en Bog om DyrenesForvandling . DEN DAARLIGE DARWINISME AAR 1859 udkom The Origin of Species , et Vendepunkt i Menneskehedens Syn paa sig selv ; før dette Aarstal Kristendommen , efter det Biologien . Endnu levende Folk paa omkring 80 har været voksne da det skete , længere er det ikke siden . Til mig , som er født 14 Aar efter , kom Darwinismen allerede i Drengeaarene , ved en bestemt Lejlighed jeg endnu erindrer , en Artikel i et kristeligt Ugeblad som polemiserede fuldstændig tilintetgørende mod Darwinismen , i det den Gang saa vulgære Spor , som mange sikkert endnu husker , hvorvidt vi stammede ned fra Abekattene eller ej , Teorien latterliggjort og gendrevet — men Artiklen gjorde mig som ved et Lyn til Darwinist , et Eksempel paa Agitationens Magt , i stik modsat Retning af dens Hensigt ! Siden har Begrebet „Darwinisme " for mig bevaret en Lysværdi , hvorunder jeg er bleven ved at se Sagen i alle de Udformninger den senere har gennemgaaet ; og jeg forudskikker denne Bemærkning , fordi det følgende ikke skal være et Forsøg paa at skrive Evolutionslærens eller det nittende Aarhundredes Historie , men en personlig Redegørelse for hvad jeg har forstaaet ved Darwinisme , og hvordan jeg forstod andres . Efter i en Snes Aars Forfattervirksomhed at have komponeret Biologiens Resultater ind i min Menneskekundskab , i Historien bagud , min Æstetik , maatte jeg ende med et Tilbageblik paa hvordan denne Bestræbelse var bleven modtaget , hvad Samtiden paa sin Side havde lært af Darwin , og hvordan den havde anvendt sin Lærdom ; heraf denne Kritik . Den fremkommer som en Mands Indtryk af sin Tid , ikke mere udtømmende end at den paa ethvert Punkt trænger til at suppleres af andre , men den rummer en Overbevisning og indre Enhed : saadan kom det nittende Aarhundrede til mig , og saadan leverer jeg det fra mig igen ind i det tyvende . En Katastrofe Menneskeheden er undergaaet , Krigen , ligger til Grund for Temaet , jeg ser et Aarsagsforhold her . En Grund maa søges til det uhyre Slagsmaal det nittende Aarhundrede forberedte , og som det tyvende blev Vidne til og hinker efter endnu . Jeg har søgt at klare mig den ved at lægge Darwinismen og andre Ting sammen og uddrage Facit , en Monolog formet til egen Opbyggelse ; skulde den lyde som en Stønnen faar man trøste sig med at jeg skal gøre den saa kort jeg kan ; men kneble mig skal man ikke . Det nittende Aarhundrede voksede ud paa tre Punkter : teknisk , hele den Maskinalder hvori vi lever der sætter ind ; politisk , Arbejderbevægelsen ; moralsk , med et Ord Darwin . En Djævel rystede straks Begreberne sammen : Teknik forvekslede man med Udvikling , og der gik Politik i Darwinismen . I Stedet for Udviklingslæren , hvis Konsekvens slet ikke er draget endnu , traadte Surrogatet Fremskridt , den vilde Jagt , i Stedet for Frigørelse doktrinær Licens . 8 EVOLUTION OG MORAL Allerede i Periodens Begyndelse talte I . P . Jacobsen om „daarlige Fritænkere " ( se Fortalen til „Sangerinden " 1921 ) ; nu ved dens Slutning kan man afrunde hans Tanke og benævne hele Perioden og dens Mænd , efter Resultatet , „de daarlige Darwinister " . En summarisk Revision af Bevægelsen , Udviklingslærens Opkomst og den Maade hvorpaa den blev udformet i de forskellige evropæiske Lande , meget forskelligt og betegnende for hvert af dem , viser for de flestes Vedkommende en Touchering paa Overfladen af Udviklingslæren , ingen Ting af Darwin , et brølende Markedsorkester derimod af hvad man komponerede sammen i hans Navn . Den daarlige Darwinisme stak sit Hoved frem allevegne , Begreberne „Fremskridt " og det „Moderne " basunedes ud og kunde efter deres Klang ikke tilbagevises , hvem vilde ikke være moderne og et Fremskridtsmenneske ? Ulykkeligvis bragtes de nye Begreber til Torvs med et Indhold der var deres Mening ganske modsat . Man anvendte Darwinismen virkningsfuldt imod Krone og Kirke , men de der red sig i Forgrunden paa Oppositionen , om dem kan man nu nok sige at alt hvad de i Virkeligheden bragte var deres ærede Selskab ; i Stedet for Evolutionen indsatte de sig selv . Og der sidder de endnu . I sluttet Marsch tilbage til Bavianen — det var Fremgangen , det var det Nye , det var Darwinismen . Hvor betegnende at Adjektivet „moderne " er bleven brugt om hele Retningen , det var en Mode , en Traktat med Sensation hentet fra den uskyldige Darwin , væsentlig havde den jo ikke med hans Livsværk at gøre . Nu er Paaskudet da ogsaa glemt , Evolution aldeles af Mode , men Smagen fremdeles bavianiseret , i et Niveau under Kulturen . Omformningen af Livsfornemmelsen i naturhistorisk 10 EVOLUTION OG MORAL Retning forsømte man i Starten , for det havde man jo ikke Brug , og maskerede end ikke sin Mangel paa Indsigt . Fatal Mistydning og Agitation reducerede Darwinismen allerede i Roden til et moralsk , literært Spøgelse ; det Stød den gav Livsanskuelsen blev aldrig fornyet og tabte sig i Polemik , for tilsidst at ende i Bevægelser Evolutionen aldrig afgav Dogmet til . Slagord hentet fra Darwinismens letfatteligste Doktrin , Discipellærdom tilklippet til eget Brug trængte ind i den almindelige Bevidsthed , og det med en aktiv Tendens som i Stedet for at føre Udviklingen frem , humant forstaaet , decideret satte den et Trin tilbage . Der gik Selvopholdelsesdrift i en Lære som handlede derom , i en farlig Form ; nu Virkningerne har vist sig kan det vel siges at dette forkvaklede Evolutionsfoster har været en af de direkte bidragende Aarsager til den store Verdensmisere vi endnu lever under Følgerne af . Udviklingen selv er jo spontan , hemmelig , kan først erkendes bagefter . Det er saa længe man ikke griber ind i den ; og Indgrebet vil ogsaa kun mærkes saa eller saa , endnu ikke Erfaringsrækker nok . Skelnes skal der mellem Udvikling og Historie , hvad der blot sker , mellem Fremskridt og Forandring . Udviklingen har naturligvis været virksom paa sin Maade , senere at se , med andres Øjne end vore , hele Tiden mens man tog dens Navn forfængelig . Men bliver man ved et Begreb som Husholdning , Tidens Forvaltning af Tilværelsen , saa kan det paavises hvordan et med Energi og gennem et Par Generationer gennemterpet falsk Program har sat sig Spor , i hvert Fald praktisk , i hvad der er sket , Historien ; for Tidens Plakat bidrager ogsaa til at præge den . DEN DAARLIGE DARWINISME 9 Det mest nærliggende og tydeligste Eksempel , med samt Nemesis deri , foreligger i Tysklands Ulykke . Magten , forud for Ret , det til Tysklands imperialistiske Program anvendte moralske Dogme , før Krigen , som var hentet fra Darwinismens Teori og skulde laane Naturens Salvelse til det kategoriske Imperativ , Magtsproget , den særlige tyske Darwinisme , udklækket i Professor - og Officershjerner , blev jo det skæbnesvangreste Vaaben mod Tyskland selv , uholdbart som Dogmet var , en falsk Fortolkning af Tilværelsen som blot Kamp og en brutal Magttilvendelse af den Stærkeste , endnu inden han havde vist sig som saadan , en barbarisk Anvendelse af Evolutionslærens Udtryk : survival of the fittest . Straffen kom da ogsaa fra Darwins Hjemland , England hævnede Misbrugen af hans Navn . Sjælden har en Agitation været sat klogere og ubarmhjertigere i System end den England , med Ekko i Amerika , var i Stand til at rejse paa det tyske Nietzsche - Treischke Dogme , Herremoralen saakaldt , hele Verden kunde bringes op imod Tyskland i den Anledning ; der har aldrig været set et lignende Eksempel , og i saadanne Dimensioner , paa at en Moral kunde rejse sig af Immoralen , Formalisme paa begge Sider , men Moralen naturligvis det Vaaben der saa bedst ud , og som sejrede . For hvordan var den ? End ikke den angelsachsiske Regel for Kamp , at man ikke kan være mange om en , blev her respekteret , det var Undtagelsen : the mad dog , Allemand ud med Knipler ! At det naar alt kom til alt var egen Stamme man slog ned , Vesten regnet for en og samme Verden , en sund Nation , som kun irriterede ved Driftighed , og en udfordrende , utaalelig Ledelse , at man da man drev den tyske Orden ud ogsaa forviste den fra Verden , at man brød Bolværket mod Østen ned , det saa man ikke i 12 EVOLUTION OG MORAL Agitationens Hede ; hele Verdens Skade raaber om det nu . Ingen Kritik af Krigen igen ; men det ser man da for en Gangs Skyld hvordan en Livsanskuelse , noget i Sjælen , falsk og farlig i dette Tilfælde , og den Indignation der kunde rejses paa den , direkte greb ind i Verdens Husholdning . Tyskland blev et Offer for den daarlige Darwinisme . Sørgeligt for et Land at der skal kunne peges paa et saa sygeligt Punkt indenfor dets Organisme , men næsten forfærdeligt hvis Skaden kan føres tilbage til en enkelt Mand , som her , udraabt i alle Tonarter , uafbrudt , fra engelsk Side under Krigen : Nietzsche ! Overmennesket ! Ja , Darwin oversat for Tyskland det blev Nietzsche , paa den Arena i hvert Fald der vendte mod Opsigten , Pressen , Sensationen . De myreflittige tyske Videnskabsmænd , Häckel og hans Fællers redelige Arbejde paa at føre Darwin videre og udbygge hans Ide fik Navn af Skolemesteri , og var det ogsaa , gik jo ikke i Sjælene , var ikke Spiritus eller Smitte , som den immoraliserende Æventyrfilosofi Nietzsche utilregneligt uddrog af Darwin . Facit : i Overmennesketeoriens Sump tabte sig for Tysklands Vedkommende Aarhundredets humaneste Ide . Endelig literær Kulmination af Immoraliteten og Bavianfilosofien , paa Tysklands Ruin : Wedekind : afklædte Bachfische paa et Teater , alle de stærke tavse Mænd faldne , Verden lukket for Resten , og Lystmennesket ekshibitioneret for et Parket af Underernærede ! Men selv ligger han med Tænderne i Jorden , den arme skrivende Patient som gav Tysklands Uvenner et saa frygte - ligt Vaaben i Hænde mod det . DEN DAARLIGE DARWINISME 13 Kunde han ane det ? Er det da virkelig muligt at et enkelt Menneske kan anstifte saa store Ulykker ? Dimensionerne havde han jo slet ikke selv ; ret beset frembyder Nietzsche et ordinært Sygdomstilfælde : en invalid , skuffet tysk Professor som gør Opsigt i Egenskab af Stakkel og udstiller sine Rovfornemmelser og indre Kramper under Forsøget paa at konstruere sig op til blot at blive Menneske . Saa langt nede fra ser en Ulykkelig det normale Menneske at det for hans af Filosofiens Teknik og den allerelementæreste Tilsætning af Darwinisme ophedede Fantasi tager sig ud som Overmennesket ! Ikkesandt , den med sin Tyskhed misfornøjede , skønt opspilede Nietzsche naaede jo med alle sine kæmpemæssige aandelige Anstrengelser ikke videre end til at staa paa Tæerne og foregøgle sig Omridsene af en Englænder ! Det var nok hele hans „blonde Bestie " . løvrigt hjemfalder han til Lægen . Høj Kunst adler en Mand , selv om han endte med at maatte tages i Forvaring , dog ikke en Gang her betyder han noget , hans Hovedværk er en monstrøs Pastiche , à la Mormons Bog , med Svulst laant fra et persisk Ordforraad : „Also sprach Zarathustra " ; det meste ellers af hans Prosa er Hovedpine . Ud over et Par ægte Digte er han allerede nu ulæselig . Ikke Nietzsches Betydning men den ordsproglige Benyttelse af hans daarlige Darwinisme , for Herremoralen skulde jo være Evolutionens Topskud , var det der gav hans Forkyndelse en saa perniciøs Magt . I Tyskland blæste man sig op deraf , til Svækkelse for virkelig Styrke , udenfor Tyskland kunde man fordoble sine Kræfter under Henvisning til Udfordringen . DEN DAARLIGE DARWINISME 11 Naturligvis laa det i Tysklands Fjenders øjeblikkelige Interesse at overdrive Nietzsches stakkels uansvarlige Ytringer videst mulig . Nu kan den Døde vist hvile i Fred , han har tjent til sit Brug — Gud ved om mange Englændere , som flagede med hans vidunderlige Herremoral til Tysklands Diskredit ( og selv eksekverede den i Praksis ) nogensinde har umaget sig med at læse ham ? Under Krigen kunde Nietzsche , eller rettere hans Navn , minde om en af de elendige Heste der bliver dræbt under en Tyrefægtning og som Tyren tager paa Hornene senere igen , den døde Hest spræller med Benene og faar et vist hjerteskærende Skinliv : Zarathustras Genopstandelse ! At trække Nietzsche frem nu tjener det historiske Tilbageblik , for en yngre Slægt er han rimeligvis kun en Kuriositet , omtrent som Hegel var det for en foregaaende , noget i Luften , uden Sammenligning iøvrigt ; han var et af Træfordene fra det nittende Aarhundredes Slutning , og de der den Gang var i Indtrykkenes Alder maatte forme deres Anskuelser bl . a . i hans Anledning , for eller imod . Hvad mig angaar blev det imod . Paa et Punkt tænker man tilbage paa ham med Takfølelse , en Tanke af ham fra hans endnu klare Tid : det afgørende originale Brud med Kristendommen , Paavisningen af Armodsrnoralen deri — som dog naturligvis ikke er hele Kristendommen ; den nordiske Nydannelse , vore Fædres Sjæl , Gudsmoderdyrkelsen , kunde han jo ikke have Blik for — men der var i den Tanke virkelig noget værdiomvurderende , med hans egen misbrugte Glose , som nærede Sindene den Gang , og som ikke skal glemmes ham . Og for hans titaniske Lidelsers Skyld mens han levede kan man DEN DAARLIGE DARWINISME 15 ikke nægte ham en Følelse , den samme man skylder et Naturfænomen , vi savner Ord derfor , Englænderne taler om awe , han var mere end et Medmenneske i Nød , et Element ytrede sig i ham ; som et Slags Efterbillede af Manden bevarer man Forestillingen om et ligefrem skrigende Væsen , vedholdende og hele Livet igennem , saa haardt hjemsøgt var han i Sjælen . Et underskønt Digt af ham , om Vandringsmanden , formet i det tyske Sprogs ædleste Musik , Ensomhedsfølelsens Pinesang — for ogsaa Smerten er besynderlig sangbar , har Rytme , ulykkelige Børn , ulykkelige Vilde synger det intimeste han har skrevet , skal her bredes som et Lagen over hans — Ansigt : DER WANDERER Es geht ein Wandrer durch die Nacht Mit gutem Schritt ; Und krummes Thal und lange Höhn — Er nimmt sie mit . Die Nacht ist schön — Er schreitet zu und steht nicht still , Weiss nicht , wohin sein Weg noch will . Da singt ein Vogel durch die Nacht : „Ach Vogel , was hast du gemacht ! Was hemmst du meinen Sinn und Fuss Und giessest süssen Herz - Verdruss In ' s Ohr mir , dass ich stehen muss Und lauschen muss - - Waslockst du mich mit Ton und Gruss ? " Der gute Vogel schweigt und spricht : „Nein , Wandrer , nein ! Dich lock ' ich nicht Mit dem Getön — Ein Weibchen lock ' ich von den Höhn — 14 EVOLUTION OG MORAL Was geht ' s dich an ? Allein ist mir die Nacht nicht schön . Was geht ' s dich an ? Denn du sollst gehn Und nimmer , nimmer stille stehn ! Was stehst du noch ? Was that mein Flötenlied dir an , Du Wandersmann ? " Der gute Vogel schwieg und sann : „Was that mein Flötenlied ihm an ? Was steht er noch ? — Der arme , arme Wandersmann ! " Men kun med den største Modbydelighed betænker man at Nietzsche er bleven dyrket og endnu dyrkes for sit Afsinds Skyld alene . Efter Sindssygdommens Udbrud , muligvis lues , i hvert Fald Megalomani , blev han først ret sat i Rang med Heroer og Guder . Fænomenet er ældgammelt , men i den moderne Form særlig uhyggeligt : Galmands - Tilbedelsen , som ogsaa har hævet Malere fra Asylet til Glorien , i Dimension med Religionsstiftere og Fakirer . Et uudryddeligt , barbarisk og religiøst , som det synes biseksuelt Instinkt ytrer sig heri , for Evolutionens Domstol naturligvis et tilbagelagt Trin , men endnu virksomt og en af de Former hvorunder den daarlige Darwinisme hilser „Fremskridtet " , Bavianens egen Eksegese . Haand i Haand med den forulykkede Herremoral i Tyskland gik der uden Tvivl andre og langt mere dybtgaaende , elementære Kræfter som førte mod Ulykken , Menneskehedens eget sorte og urolige Tidevand , paa hvis Overflade alt hvad der teoretiseres kun er et Skum ; men det fører ind i en anden Betragtning . 16 EVOLUTION OG MORAL I andre Lande blev de aandelige Bevægelser der fulgte i Udviklingslærens Spor ikke saa skæbnesvangre som i Tyskland , skønt meget forfuskedes . Hvordan Evolutionsbegrebet iøvrigt trængte ind i Sindene og omformede Tænkningen , Filosofi , Smag og Livssyn , Æstetik , er en vidtløftig Opgave for sig at udrede , en Historiograf alene dertil udkræves . Kun et Par Stikprøver skal her gøres , hvad der ved et Tilbageblik er bleven staaende i min Erindring som faste Punkter ; muligvis ved en anden Lejlighed at udfylde i Enkeltheder . Hovedpunkterne , som de er fremgaaet af almindelig Læsning og Iagttagelse gennem tredive Aar , viser nærmest et negativt Billede . Paavirkningen i Æstetiken kom ogsaa til Frankrig men gik der ikke ud over en vis Mode , var som al Mode kortvarig : en Impuls f . Eks . hos Zola , hans bête humaine og hans Forsøg paa at indlægge Slægtsmotivet , Arvelighed , i sine Romaner , ensidigt opfattet under Degenerationens Synspunkt , som Kunst betragtet kraftig og den Dag i Dag interesserende . I Norge Ibsen med en Lægmandsforskrækkelse , ogsaa Arvelighed , „Gengangere " , Degenerationen , som man først synes at have faaet Øje paa af de nye Ord , Nemesis ' Finger , men ikke udover et Sundhedsleksikons Horisont ; Teaterstykkets overordentlige Værdi iøvrigt ufortalt . I Sverige Strindberg , for hvem Evolution og Videnskab aldrig blev andet end et Sæt Gloser der red ham , og som han red , indtil han da endelig havnede hvor han virkelig hørte hjemme , i den ynkeligste Obskurantisme . Han , som andre , uddrog det hellige Undtagelsesmenneskes Moral af enhver Grille han havde ; et Eksempel hvorefter der siden har været almindeligt Rend : I Dusinvis af 18 EVOLUTION OG MORAL Unicum ' er , hver med sin Liberiet , moderne dog allesammen . Uden Fordel for Sverige bedømmer man Strindberg som typisk svensk ; efter sit Væsen henhører han snarere under Rusland . Rusland og Darwin ? Hjælp ! Dog vent lidt , jeg kommer mig , jeg skal nok faa det gjort ; til Rusland vender jeg tilbage naar Lejligheden dertil er moden . Nu først det mere nærliggende Danmark . Kun en Eksposition af Grundideen og dens Modtagelse , i de største Træk , kan tages op her , siden er der Tid til den udførlige Eftervisning , Akterne , Navnene ; andre faar arbejde med her , Bevægelsens Historie er ikke skrevet , end ikke efterlyst , Manglen næppe erkendt , de færreste ved hvad det er der tales om . Naar det kommer til Stykket havde vi jo heller ingen Darwinisme , uden en god Del af den daarlige . Bevægelsen begyndte og endte i Grunden her med J . P . Jacobsens Oversættelse af „Arternes Oprindelse " ; Resten fordelte sig til Fagvidenskaben , hvor et Arbejde blev gjort , som imidlertid taber sig af Syne , i Forhold til hvad der gik til Æstetiken : den saakaldte naturalistiske Skole . Af Natur havde den Intet . Her som andetsteds glimrede den ved sin fuldkomne Mangel paa naturvidenskabelig Ballast , ja selv Smag . Darwinismen forblev en Prætekst til Selvhævdelse i et animalsk Spor , Lænken taget af Bavianen , trods alle Kuskeraab om Fremskridt , Underbygning for en Individualisme hvis Maal ingenlunde var Karakterens Udbygning i Lys af en ny overordentlig , human Viden , men Liderlighed og Anvendelsen af aandelig Vold . Det kritiske Apparat der knyttede sig til den naturalistiske Skole voksede i Volumen og Anmasselse ovenud af den pro - duktive Literatur , kvalte DEN DA A RUG E DARWINISME 19 den og gik i dens Sted . Men kun paa anden Haand havde den sin Metode fra det virkeligt Nye der gav Stødet , Udviklingslæren , over Frankrig nemlig . Et Tilbageblik paa hele Apparatet , hvis evropæiske Dimensioner længe var et Slagord , viser at det Moderne man pyntede sig med end ikke ligger til Grund for Skolen , dens Fund var en forholdsvis ganske ringe politisk og lokal Tanke : samtlige Bevægelser i evropæisk Aandsliv nedledt fra en beklagelig Hændelse , Reaktionen , hvormed mentes det konservative Omslag i Evropa efter den franske Revolution og Napoleon . Den monarkiske Fagforening eller hellige Alliance var ingen smuk Ting — men var den franske Revolution ret beset heller det ? Til denne Dag fører man her i Landet doktrinært og naivt alt Frisind tilbage til den franske Revolution , med tvivlsom Ret , aldenstund det virkelige Tidsskel , som kom senere , var Evolutionen . Selv i politisk Forstand er Dateringen tvivlsom , for hvilket Frisind udsprang af den franske Revolution ? Pøbelregimentet , Rædselsperioden ? En aktuel Aflægger deraf kan beskues i den russiske Terror . Hvad der virkelig skete , det franske Kongedømmes Overgang til Republik , ikke dybtgaaende , man sprang straks over i den gloriøse Enevælde igen , var jo ikke en Gang originalt eller nyt , Krediten derfor gaar i Virkeligheden til Amerika , efter hvis Konstitution man i Frankrig tog Eksempel ; længere tilbage maa Takken rettes til Roms Folkeforsamlinger , fra forum er Frisindet som politisk Figur udgaaet . Begrebet Republikaner er gammelt og klassisk , men altid tidsmæssigt , hvis man ved hvad der menes dermed : Folkefrihed , offentlige Affærer , som er Alles Anliggende ; hvorimod Revolutionen , som alle Revolutioner , dinglede mellem Opløbet og Diktaturet . DEN DAARLIGE DARWINISME 17 Radikalismens Slot her i Landet turde mere være bygget paa gamle Flyveskrifter fra det attende Aarhundrede end paa den vældige Hjørnesten Evolutionen er , paa hvilken det nittende Aarhundrede begyndte at bygge , som det tyvende ikke kan bygge udenom , og som alle Tider maa og ikke kan undgaa at hvile paa . Indenfor den literære Atmosfære gik Naturalismen , næret af forskellige grumsede Kilder , kun ikke de rigtige , over til et udstrakt Persondyrkeri af Talsmændene for de nye Opdagelser , som andre havde gjort , og som man i Virkeligheden omfattede med den største Ligegyldighed ; men Talsmændene for hvad ? ) frem med dem ! Man lagde Hovedet bag i Nakken og skuede op i ( Himlen opad hinanden , øjnede næsten ikke Glorien histoppe , man manipulerede behændigt Berømmelsens Spejl , og kom selv til at staa lidt i Fokus , og var smuk , altsammen temmelig fattigt , Mennesker der saa sig selv fra neden , men udraabt som den hellige og ukrænkelige Individualisme . Store Folk var Nødraabet , Ekko fra Nietzsche , illustre Personer dyrkedes , naar man kunde vende sig fra Spejlet , en endnu ikke afsluttet Notoritets - og Berømthedsjagt Historien igennem iværksattes , et Ridt paa i Forvejen udskregne Navne , eller den aandelige Pyntesyge ytrede sig blot latterligt i Smag med Damers Tilbøjelighed for Skuespillere og robeklædte Personer . Kravet om en Tilbagevenden til det naturlige , efter Kristendommens lange Forbudsperiode , blev ved Forplantningen , som om det var en helt ny Opfindelse . Den ødeste Literatur der har været set staar tilbage efter dette nye glade Budskab . Den franske Æstetiks Metode , mere og mere udtyndet , gjorde Literaturen til et Hjemsted for minutiøs Undersøgelse af Privatissima , Fortælleren DEN DAARLIGE DARWINISME 21 selv i Hovedet , Ingenting han havde at fortælle , end ikke velopfundet Gøgl , som lod sig høre , Fantasiens Kilder tilstoppet , og mange Læs Autoroman kørt ud ovenpaa . Hverken til Æstetiken eller Livsanskuelsen trængte Evolutionen saaledes i Virkeligheden ind ; ikke en Gang den formelle religiøse Frigørelse betød noget , den blev paa Overfladen i et journalistisk Spytflod om den højeste Oplysning , samtidig med at de moderne Riddere for en Forsigtigheds Skyld underkastede sig den gamle Teologis Ritualer , lod deres Børn døbe , med videre ; man mente Ingenting med det — og dog lod det sig gøre at profitere af et Martyrium for den fri Tanke ! Den naturalistiske Skoles Anseelse fortoner sig nu i en Fortid . Den var en Gang en Magt , af Magten er der bleven en Karikatur tilbage , Uforskammetheden , udøvet af en Slægt opfostret af den højeste Oplysning , men vingeløse , som Fugle hvoraf der er bleven Øgler igen . Til Ignoranter og Lavkaste er Skolens Frisprog gaaet over , er fra den radikale Presse trængt ind i den formentlig konservative ogsaa , som ikke ejer andet „Talent " end hvad der tilflyder den i Form af gamle Renegater fra Radikalistpressen , uappetitligt og latterligt naar man betænker hvilke Fortjenester de kommer fra . Pressen beherskes af en Journalist - Klan , som har fordelt Partierne mellem sig , som lever af at dænge hinanden til , men i Virkeligheden staar solidarisk saasnart en Magt udenfra truer dem . Publikums Interesse ? Højre — Venstre ? Svindel ! Det samme skrivende Selskab er tværet ud over Pressen , trænet i Naturalismens Skole : det danske Grin , Københavneriets Forkælelse , Smæde - Privilegium og Galde . 20 EVOLUTION OG MORAL I Sammenligning med Discipel - Kuldet den har skabt hæver Skolens gamle Koryfæer sig jo højt , det skal siges , saavel i umiddelbar Dygtighed som i Horisont . En meget betydelig dynamisk Kraft udmærker denne nu ældre Slægt , elementær uhyre Arbejdskraft , udstrakt Læsning , omfattet med Lidenskab , en egen vild Pragt , fænomenal og skøn ; og til syvende og sidst skal en saadan Evne bedømmes netop som Fænomen , uden Hensyn til hvad den har forkyndt og misforkyndt , med og uden Synder gaar den i Dimensioner . I Modsætning til Reduktionsmetoden , som af et Digterværks frembragte Verden uddrager det jævne Hverdagsmenneske der har udvidet sig deri , kunde man her efter at have vadet gennem en temmelig ørkenagtig Produktion tilsidst nærme sig en mærkelig og sjælden Figur , en Fetisch af den Slags ikke hvert Aarhundrede finder i Sandet . Men Tavlen over den naturalistiske Skoles Mænd skal ikke graveres endnu , Ærbødighed for en i sin Tid jaget , nu kanoniseret Veteran byder at lade ham i Ro paa et Tidspunkt som det nærværende . Det foregaaende maaler Dybden af Darwinismen og Æstetikens Forhold til hinanden . Men i Bredden , og farligere , knyttede Nybevægelsen sig sammen med Politik i den samvittighedsløse Leg med Massens Instinkter der dreves før Krigen , og som fortsættes endnu , men er bleven saa ængstelig skærpet efter den . Det radikale Initiativ , i virkelig Forstand , som Oplysningen i sin Tid opfordrede til , blev jo aldrig indfriet . Daarlige Fritænkere , daarlige Darwinister ! De bestilte Ingenting heller i Politik , uden at passe deres Avancement og honorere de Stemmer der holdt dem oppe med 23 DEN DAARLIGE DARWINISME en Pøbelforherligelse , som de end ikke mente . Det aristokratiske Kostume man afklædte det gamle feudale Selskab for følte man selv en naturlig Trang til at iføre sig , ligesom man foragtede Titler , men tog imod dem alligevel . Med Fejghed veg man tilbage overfor virkelige Opgaver , som ikke fandtes populære , troløst svigtede man Samfundet , som gik ud i Toppen , fordi Myndighedsbegrebet nedbrødes , uden at Overbevisninger kom i Stedet . For en Gangs Skyld blev man derfor ogsaa Vidne til at Landet rejste sig , ejendommelig stumt , men eftertrykkeligt , og afsatte en radikal Regering , som ikke mere havde Landets Tillid . Men Sammenstillingen Politik og Darwinisme fører bort fra den hjemlige Radikalisme og ind paa en Betragtning med videre Sigte . Situationen her i Landet hang sammen med en almindelig Bevægelse i de fleste Lande , langt stærkere end hvad der foregaar i Videnskab og Literatur med Udviklingen som Ledeord , Udviklingen selv , eller dens Varsel , Presset fra Naturen : det var den store demokratiske Bevægelse , Massens Opstigning , som prægede Slutningen af det nittende Aarhundrede og er bleven af et saa katastrofalt Omfang i det tyvende . Der skete to Ting , for ikke længere Tid siden end at endnu Levende er samtidige dermed , uden at de ved af det har det været Alles Skæbne , med to Ord : Darwin og Socialismen . Det havde været til Lykke for Verden om denne Forflyttelse af det aandelige Niveau , paa en Gang opad og nedad , og saa den uundgaaelige Folkeopstigning var traadt i et nærende Forhold til hinanden ; nærmest det modsatte blev Tilfældet . Dette skrives af en Demokrat . Jeg er forberedt paa at man vil forsøge at støde mig over i 24 EVOLUTION OG MORAL Reaktionen , Radikalismens Skræmmeord . Enhver Denunciation af Fremskridtets Forpagtere plejer at afkræftes ved Henvisning til at den kommer fra Reaktionen , et Middel der er brugt indtil Aandsfortærelse , men altid virksomt , og det hviler jo ogsaa paa en Berettigelse , overfor den gamle religiøse og standsbestemte Samfundsopfattelse nemlig , som endnu vakler skrøbeligt op naar der er Lejlighed til det ; ligesom den græske Sagnfigur der blev stærk hver Gang han rørte ved Jorden fornyer den hule Radikalisme sig ved med Vellyst at stampe paa Reaktionen . Der kan dog vel imidlertid ogsaa tænkes en tilbagegaaende Bevægelse i frisindet Forstand , en Bestræbelse efter Regeneration , tilbage til det en Gang og altid livsberettigede men nu forraadte og glemte liberale Program , hvilket netop betød Oplysningens Samarbejde med de bredeste Lag , til alle Parters Vel . Jeg for min Part bekender mig til en saa gammeldags Livsanskuelse . Hvad selve den radikale Intention angaar saa er der jo forlængst kun Glosen tilbage ; skulde Tingene virkelig gribes an ved Roden , endda kun ganske liberalt , tænker jeg de gamle Radikalere vilde føle sig generede , se sig om efter en Udgang , søsyge ved Tanken . Af en Betegnelse kan der profiteres meget . En Mand der siger at han er en Beskytter af de Svage kan plyndre dem til Skjorten , den der foregiver at han er revolutionær kan paa hvert enkelt Punkt stille sig tøvende , det hedder opportun , og ende som General Baglængs . Oplysningen revolutionerede Ingenting . Naive og lidt til Grin var saadanne som tog Tingen alvorlig . I Darwinismen som Program ligger et Fond af gennemgribende nyhedenske Reformer , det er urørt . 22 EVOLUTION OG MORAL Situationen gjorde dog i sin Tid et ualmindeligt godt Tilbud , ikke her i Landet alene , men overalt : i det Øjeblik den gamle monarkiske og udlevede kirkelige Parasit stod for Fald rejste Arbejderhæren sig , og samtidig havde man i Udviklingslærens Doktrin et tidssvarende Middel til at bringe den ny Samfundsorden ind i en rolig Udviklings Spor . Ingenlunde paa alle Punkter er dette Program bleven svigtet heller , modne socialdemokratiske Førere af organisatorisk Træning har fulgt det , i hvert Fald hævdet det : Evolution , og ikke Omvæltning . Naturligvis , ikke alle Radikale er heller Forbrydere , Ingen af dem i Virkeligheden ; saavel Idealister af den smukkeste Type som Mænd med højtudviklet praktisk Forstand , som har sat sig vægtige Spor i den offentlige Husholdning , findes i denne Lejr . Men den gamle liberale Enfoldighed savnes . Maalet er gaaet i Glemme , Politik traadt i Stedet , Parti , Taktik , Økonomi . Tilbage til Samfundsspørgsmaalene ! De store Opgaver venter . Vi lever endnu i en Middelalder . Mens man i Toppen ingen Ting bestilte ordnede Arbejderne sig selv , og gjorde det godt . Altfor begunstiget en Stand er de i Øjeblikket , Forkælelsen grænseløs . Arbejdsløshedsunderstøttelsen er et langt , lidende Ord for et Privilegium som i Virkeligheden er større end det Adelen eller nogensomhelst Stand nogensinde har haft . Som Parti lider Socialdemokratiet endnu af Partiers Svaghed , at føle sig i Opposition til andre udbredte Lag af Samfundet : Front mod Bønderne , By imod Land , fuldkommen uholdbart ; Demokratiet er ikke modent før denne Konflikt afvikles . Med Dannelsen , Uddannelsen , maa de brede arbejdende Lag træde i gensidig nærende Forbindelse ; et Tillidsforhold mellem disse tre Parter , Arbejderne , Bønderne og Oplysnin - gen , var Tømmer nok til at sikre 26 EVOLUTION OG MORAL Samfundet mod enhver Rystelse , det er altTømret ; men alt andet end et Tillidsforhold eksisterer . Og dog hvad man har set efter Krigen maner til at faa det i Stand . „Den røde Fare " , der har truet og endnu truer Samfundet , er et Værk af Oplysningen selv . Den gaar tilbage til Begyndelsen : daarlige Darwinister , daarlige Socialister . Massens Opstigning modtog man i sin Tid fra den gamle Dannelses Side med Skræk og Foragt , naturlig for det forældede og priviligerede régime . Den ny Dannelse rottede sig sammen med Massen og spolerede den , under flittig Brug af Ophidselsen og frem for alt Forkælelsen , en uhyggelig Form for Naturglæde , farvet af Reminiscenser fra Darwin : de nedre Instinkters Apoteose . Endnu inden det unge Demokrati var bleven sig selv bevidst var det , med et Fløjtespil beregnet paa Rottefængerens Fordel , lokket ud af sin Optugtelse tilbage til Naturen , Naturen endda værre end den var : som spoiled child arter store Partier af Arbejderhæren sig nu , og hvem ved hvornaar de bliver artige igen . Et flygtigt almindeligt Tilbageblik paa tredive Aars Politik og Presse saavel i Ind - som i Udland , Totalindtrykket , saa at sige hvad man kan udenad , efterlader en opsummeret Afsmag for dette upaalidelige Spil , som jo ogsaa er endt med Konkurs : Oplysningens Leflen med Proletariatet . Man bevarer en billedlig Forestilling af ubehagelig Art om hvordan man med et uanstændigt Uddrag af Darwin bestandig drog den nedre Natur i Forgrunden , ligesom i Literaturen , kælede for Lavkaste , Instinkter som kan stikke i ethvert Menneske , men som ikke faar Magt undtagen under Indflydelse af en Hob , Massens Psykologi praktisk anvendt : Folk som enkeltvis kan være de skikkeligste Mennesker men som savner den Oplystes Hem - ning kan bringes til at skabe DEN DAARLIGE DARWINISME 27 sig som Vilde i et Opløb eller paa et Møde , de rørte Vande hvori man fisker . Til hvad appellerer Folketaleren , hvad vil han med sit Organ og sin emotionelle Gebærde ? Billedet af ham , fugtlende paa Talerstolen , og det oprørte Menneskehav nedenunder , den suggestionshungrige Skare , og hvad der kommer ud af Dunstkredsen , det er Politik ! Personlig kender jeg ingen Kombination der er uappetitligere eller indgyder mere Skræk . Hvad var det ikke Mode at glæde Arbejderens Øre med , i disse Veltalenhedens Aar , mens man med de mange Stemmer byggede sig en Platform for egne , ikke omtalte Interesser ? Aarene før Krigen var fjerde - femte - sidste Stands gyldne Aar , saadan hvad der blev ofret af Ordforraad ; siden tog man selv , fyldigere Ting , under og efter Krigen . Proletaren var Mode . Her indgik Politik og Æstetik en interessant Forblanding , Krydningsresultat : Proletardigteren , Enhver fra neden hilst med Pauker , blot han kunde autobiografere sig og anklage „Overklassen " for sin Forkrøbling , som om det ikke var hans eget Niveaus Kaffe og Wienerbrød der var Skyld i hans Mave . Uvidenhed , lagt under med Agitation , blev det ny Aladdinsstempel . Sproget forfuskedes ; ejendommeligt at se bagefter hvordan det under Bestræbelsen efter paa ethvert Punkt at ryge Overklassen med samt alt dens Væsen ud endte med at blive vendt om , saa at det nu i Grunden er ubrugeligt til sit Brug : ved en Hædersmand maa man forstaa det modsatte deraf , det er en Injurie man kan blive straffet for ; at være brav er det samme som at gøre en komisk Figur , en fin Mand er en Slyngel , en skikkelig Mand en Tosse . Derimod at være raa er Indbegrebet af at gøre en god Figur . DEN DAARLIGE DARWINISME 25 Det folkelige Kælebillede , inspireret saavel af Bundfaldstryksager som den højere russiske Roman , samt Biografteatrene , er Forbryderen , unge Mænds Yndlingsglose korrupt , og det ganske naivt , overtaget som god Tone , ingenlunde at forstaa ironisk . Underfundig — et af de Ord hvorover Tiden er rørt . Selv i Sproget er den Omvurdering nedfældet hvis Oprindelse er et Søleri med Lavkasten , med hemmeligt Sigte paa at føre sig de elementære Instinkter til Nytte . Og alt under Parolen Fremskridt , Udviklingen letfærdig fortolket . Den uoplyste Masse , og Folk langt oppe i Klasserne med , griber jo gerne enhver Undskyldning for manglende Civilisation , som bringes dem imøde af Kundskabens Mand , med Darwins Bog under Armen : eneste Skriftsted ( som aldrig har staaet i den ) Alt er tilladt ! Men under og efter Krigen har Proletartilbedelsen antaget en anden Nuance , frisk i Alles Erindring . Man havde besværget Massen op — mon ikke mange ser sig om efter hvordan man skal faa den manet ned igen ? Det er jo ikke Underinstinkterne alene i den almindelige menneskelige Natur der villigt søgte Overfladen , alle de virkelige fødte Forbrydere , Ugerningsmænd , Byernes Bundfald , Rovmennesker som ikke er andet , Bavianen , de er troppet op og begærer Diktaturet skulde man ikke begynde med en Regeneration af Sproget og blive enige — om at man med en Forbryder mener hvad man siger , en Forbryder ? Man bliver dog en Gang igen nødt til i Praksis at mene en ærlig Mand naar man taler om en ærlig Mand . Skal der slet ikke skelnes — er Proletariatet dejligt , hvad der saa kommer derfra ? Det er dog det store arbejdendeFolk der skal beskyttes , lad dem DEN DAAGE DARWINISME 29 selv gøre noget for at sondre mellem de arbejdende og Arbejderklassens egen Underklasse . Ting tyder paa at man ogsaa skikker sig til det . Men Fløjtespillet fra den oplyste Herres Side burde ende med at man slog Fløjten ned i hans Hals . Som Tilbageblik , med en negativ Tendens , er det foranstaaende bleven temmelig langt . Men det positive Program , som skal udfoldes , er længere . Det bliver en Tilbagevenden til det gamle liberale Program og den sande Darwinisme , med et Krav skærpet af Tiden : Naturvidenskabens Anvendelse paa Naturen . Pilen rettet vestpaa , mod England og Amerika ! Det nittende Aarhundredes Danmark stod i Tysklands og Frankrigs Skygge ; først en overvældende , naturlig og endnu nærende Indflydelse fra Tyskland , Goethe , der satte sig Blomst i Oehlenschlagertidens rige Literatur , men senere ebbede ud i Filosofemer og litterær Provinsialisme ; siden den franske Æstetik , under hvis Smagsfordærvelse , ogsaa endt i den goldeste Provinsialisme , vi lider endnu . Elementer har vi i os selv til endelig en Gang at blive os selv . Men Kræfterne dertil maa hentes fra et gammelt , endnu gyldigt Slægtskabsforhold til de angelsachsiske Nationer . Fra England udgik Evolutionslæren , og hvad Tiden har af den sande , den forsvarlige Darwinisme maa søges der og i de forenede Stater ; der er Kilderne , der er ogsaa Udviklingen . Med Impulser herfra skal det vises hvad det er man maa mene med anvendt Biologi . 28 EVOLUTION OG MORAL Og gaar det som saa ofte set , at et Initiativ , som helst krævede øjeblikkelig Handling , indtil videre kun bliver noget skrevet , saa skal det skrives , formuleres ; med en Henvendelse til Offentligheden , bestemte Forslag , skal disse Skriftstykker afsluttes . 30 EVOLUTION OG MORAL OM KOMMUNISME NAAR en ung Studerende , der er født paa Landet og har taget sin Studentereksamen i Provinsen , kommer ind til Hovedstaden for at gaa paa Universitetet har han tilbagelagt samme Udvikling som hele Menneskeheden før ham , fra den isolerede Naturtilstand til Samfundet . Skoleundervisningen var et Resumé af de Kampe og Stadier der har ført saa vidt , Fortidens Fragt , nu skal man laste for et eller andet Fag , Brødstudium , træde over i en Specialitet . Kun den skarpeste Uddannelse sikrer Plads i et Samfund hvor i Forvejen alle Pladser er besatte , til Gengæld yder Samfundet sin Beskyttelse til den høje aandelige Træning , som det ikke kan undvære . Man kommer midt ind i en Gensidighed , bliver Ener i en Maskine , man bliver Kommunist . Studenter fra de senere Aar har hørt Glosen som man hører en Bi naar den ernær og man frygter for at blive stukket , faa Begreber er bleven saa brugt og misbrugt , Lidenskabernes Brønd aabner sig deri . Det er et Problem der ikke kan tilsidesættes , Enhver maa gøre sig klart hvorvidt han er Kommunist eller ej , og det almindelige Indtryk er da ogsaa at man gør det villigt , og tidligt , allerede Børnene i Vuggen skraaler op om at Sutten er deres , ikke Tale om at andre skal have noget . Den Art Kommunisme der har gjort Ordet populært er imidlertid ikke den der skal snakkes om her . Den populært forstaaede Kommunisme det er jo den man kan kalde den russiske . Saa langt fra at være en samfundsnærende Tanke artede den sig tværtimod som et Attentat paa Samfundet , en Konfiskation , udført af een Klasse imod alle andre . Det kunde lykkes i Rusland fordi Klasserne her var redet af et udbyttende Mindretal i en ubarmhjertigere Stil end andetsteds , Brøden fra Toppen var saa stor at den svingede over i en lige saa stor Hævnbrøde , og Samfundet sprængtes i Stykker . Rusland skræmmer . Ingen i andre Lande kan nu mere paakalde Revolutionen med Hjælp fra neden uden samtidig at rede op til sin egen Undergang . Desuden Samfundsbalancen er de fleste Steder bedre efter Krigen , økonomisk nødstedt , men væsentlig befriet , Foranledningen til den ophidsende Agitation ikke saa nærliggende , den privilegerede Stands Sol gaar ned , Arbejderen hæver sit Niveau . Alene at Tyskland er bleven en Republik er for Tysklands Vedkommende positiv Frugt nok af Krigen . Naar Tabene siden er overvundne , hvis de kan overvindes , staar den tyske frie Folkestat ved et Maal den aldrig i Fredstid kunde have haabet at naa . Til Gengæld er Nationalismen en Overgang skærpet i andre Lande . Men Udviklingen gaar mod Demokrati , frie Folkeforfatninger baseret paa Fællesskab , Kooperation , Syndikalisme , eller nye Ord naar de er slidt op , Bevægelsen selv vil holde , hvad man saa kalder den . Ved Fællesskab skulde man ikke forstaa Kommunisme i den russiske fejge Forstand at en enkelt Klasse eller et Par Individer gennemfører Vaabnenes Nedlæggelse i Menneskelighedens og den almindelige Afvæbnings Navn for saa selv med et Par Maskingeværer OM KOMMUNISMEN 33 at overtage Diktaturet — Fællesskabet det er det der maa opstaa af sig selv i en stor arbejdende Befolkning , Gensidigheden som nærer sig af hver Enkelts Initiativ , og det er ingen Utopi , det er en Tilstand som er opstaaet . Den Kommunisme man prædikede og med en forbavsende Frimodighed , som kun kan forklares som moral insanity i epidemisk Form , førte ud i Virkeligheden i Rusland og enkelte andre Steder i de rystede Aar under og efter Krigen var jo kun en umoden og nu for alle Tider af Blod og Uret besudlet Frase , anvendt af Halvciviliserede som ikke kunde se Tingene selv for en eller anden udenadlært utopistisk Lekture , Asiater der pyntede sig med gammel brugt Marxisme — en Flaske Proppen har været af i tredive Aar — som Negre med en Livkjole paa den bare Krop . I virkelig Betydning eksisterer Kommunismen forlængst . Man jager med Revolutioner og Mord efter et Gode Menneskeheden har kunnet glæde sig ved saalænge man overhovedet har boet sammen i Byer . Byen — det er jo i sig selv en kommunistisk Anordning , med en stor fælles Arne , Gas - og Vandværker , kommunale Institutioner i et Omfang som ingen Enkeltmand magtede alene men som Alle har en Part i før de bliver født . Til Gengæld fødes Enhver med en Belastning , en Borgerpligt . Gensidigheden er frivillig . Som oprindelig Betingelse for Tilslutningen til Borgerlegemet forudsættes en eller anden Kapacitet , et Arbejde man præsterer , for sin egen Skyld ; netop ved at ernære sig leverer man sin Part til Fællesskabet . Ikke altid er Balancen i Orden indenfor Kooperationen , Udbytning finder Sted , det skal man nappes om , Rov imod Rov , en økonomisk Tovtrækning hører 34 EVOLUTION OG MORAL til den nødvendige Spænding der holder et Samfund sammen , det skal knirke saa længe det lever , det er Byens Livsform : Politik kommer af polis . Urban kommer af urbs , man er bymæssig , eller man bedes tage Ophold i en anden Kommune . At vælte hele Spillet er Ytringer af Instinkter udenfor Sammenslutningen der skulde mødes med den haardeste Dom af den . Det hører til god Kommunisme for Tiden at mistænke Aandsarbejderen som uproduktiv , ja der har været dem der har udleveret sig selv , næppe synderlig ærlig ment , til Fordel for Kropsarbejderen . Det ligger i Sagens Natur at Uvidende heller ikke kan vide noget om Hjernearbejdes Betydning , selv naar det gælder deres egen Velfærd . Under Kriser har Samfundet ofte læderet sig i Toppen , til uafvaskelig Skam siden . Archimedes blev dræbt under et Opløb af svedige Soldater , Lavoisier , den store Kemiker , guillotineredes af Pøblen i Paris ; for nylig er russiske Videnskabsmænds Værdi for Samfundet bleven prøvet af Analfabeter og Kalmykker . Den stille Lærde beflitter sig paa Fredens Gerning , men naar han lærer saa meget , og lærer saa længe han lever , skulde han blandt andet heller ikke forsømme at lære sig Skydning . Den akademiske Stand indtager en særlig Plads i Staten : Erindring og Oversigt bevares af den . Det gamle liberale Program , som Tiden trænger til igen , var en ubrødelig social Kontrakt mellem det store arbejdende Niveau , som ikke kan være Akademikere , og saa Dannelsen ; det har været til Ulykke for Parterne hver Gang en af dem har forraadt den anden . Saaledes som Akademikerne er stillet er det deres Pligt at overlevere og hævde Kommunismens Grund - sætning : Mindretallet , enkelte Individer eller en enkelt Klasse skal aldrig ride paa Samfundet . Majoriteten skal aldrig brutalisere Udviklingstrin som nødvendigvis maa bero hos et Faatal . OM KOMMUNISMEN 35 Alle Ulykker kommer af Repræsentations - Systemet . En valgt Kommissær er ikke bedre end en Czar . Modne Folk styrer sig selv direkte , uden Mellemled , Selvstyre . Ikke at forveksle med Terror fra en uartikuleret Hob med et Par Sadister i Spidsen . Af Frygt for ikke at være fremskridtsvenlig omfatter man Lavkasteinstinkter , de Kræfter der rører sig i et Opløb , med samme religiøse Dyrkelse som primitive Folk vier Græshopper , gale Kvinder og Hvirvelstorme . Ødelæggelseslyster som kommer fra neden skal mødes uden Betænkning , de bunder i den vilde Mands Hjerte , som hos Ildlænderen Darwin fortæller om der takkede for Gaver med en Sten i Haanden . Mennesket er den utaknemligste Skabning . Nærer man et Menneske nærer man Utaknemligheden . Fordelene ved at bo i en By er glemt , og mest af dem der er født og opvokset i Byer , de Misfornøjede , de altid Misfornøjede . De gaar i Demonstrationstog Gade op og Gade ned med deres Hungerskraal og føler ikke at de allerede er under en gammel Kulturs Beskyttelse , at her er Brolægning milevidt hvor der før var Ufører , at det allerede er et Privilegium at gaa paa Fliser . Selv Staklen der skutter sig om Natten under Lygterne , han har dog Lys , Kommunens Lys , ellers var han overgivet ogsaa til Mørke . For Brød skal man bestille noget , ikke meget , et Minimum , en vis Præmie for at bestille saa lidt som muligt gives . Er man arbejdsløs bliver man understøttet : Fattighjælp med et andet Navn . Men en Drik Vand byder Byen gratis , uden al Ulejlighed , man har end ikke nødig at bevæge en Pumpe i den Anledning , 36 EVOLUTION OG MORAL Kommunens Pumpe fylder alle Rørene . Betjenten , i hvem du utaknemligt ser en Fjende , slaas som en Løve for dig hvis du bliver overfaldet , værger med sit ømme Næseben for dit , og saa gør du endda Nar af ham . Kommer du til Skade kører han dig i en susende Ambulance paa Hospitalet . Ja , og er du en Synder og skal leveres hel til Retfærdigheden lægger man dig næsten i Vat : Morderen som skal dødsdømmes har det kostbareste Liv i Kommunen . Man trepanerer og opbyder alle Lægekunstens Mirakler for at holde Liv i Umennesket , som har begaaet Lystmord paa Smaapiger , og Overlægen brister i Graad hvis Patienten trods alt dør mellem Hænderne paa ham . Humane Foreninger spørger om han nu ogsaa har det godt i Tugthuset , vores Ven , som slagtede en gammel Kone for hendes Spareskillinger . Til det parodiske har Samfundsfølelsen udviklet sig , selv de negative Elementer sørges der for , og saa er man endda ikke tilfreds . Snarere end af Mangel lider de fleste Mennesker af Forkælelse . De Rige hungrer midt i deres Møblementer . Alle har glemt Livets elementære Gaver . Alle brøler paa hvad der er Andres . En Gud til at straffe dem savnes . Kommunismen , der er bleven et Dervishhyl , skulde forstaaes alvorligt som et Arbejde der allerede er gjort , vore Fædre gjorde det : Civilisationen , og det kommer af civis , en Borger , staar som et Fader - og Husbondværk efter dem , vi skulde først prøve at bevare det , siden se hvordan det kan udvides og forbedres . Det Bestaaende — en mislig Glose , et Haansord — Ak om man kunde holdedet bestaaende der staar ! Betegnende for Kommunismens Frugt i Rusland er Byernes Forfald , de gaar i Steppe igen ; det misforstaaede Fællesskab skal føre til alt OM KOMMUNI SMEN 37 Fællesskabs Ophør . Hvor Ingen ejer noget ejer Staten heller Ingenting , for den er jo da netop Indbegrebet af Alles Ejendom . Naar Ingen maa have Privatejendom , hvem skulde da bestille noget , uden under Tilskyndelse fra Kirgisere med opplantet Bajonet ? Hvem i Alverden skulde holde Kloaker og Trafikmidler vedlige til Fordel for hvem ? Nej , ingen kan gaa hen og hekse en Stat sammen , Staten danner sig af sig selv , paa groende Tings Vis , efter simple , nødvendige Love , ligesom Sommerfuglen indeni Puppen . Den afstødte Larvehud det er saadanne Ting som Monarki , Kirke , nationale Grænser og Krig , Kapitalisme , saavel som Proletaridolatri — dog her kæmper Imago jo endnu for at gøre Vingerne fri . Almenfølelsen er endnu i en Larvetilstand . Det med Ejendom , det er ogsaa et Udviklingstrin . Hvad en Mand har det skal være hans ; men han ejer det dog ikke længere end han lever . At samle er et godt Instinkt , ikke saa selvisk som det ser ud ; Forretning , Handel forudsætter Ejendom , mere end man bruger , Lager . Men der gives en Ejendomsret i højere Forstand , en akademisk , kunstnerisk , man ejer hvad man fatter ; naar alt kommer til alt kan der ikke ejes paa anden Maade . Den oplyste Borger er gaaet fra sin Have paa Landet og har faaet Byens Parker i Stedet , der gaar han og ejer Træerne , af sin Skat betaler han Funktionærerne , som passer dem . Slottene , Bygningerne er allesammen hans , hvis han har en Arkitekts Øje . De offentlige Samlinger , Kunstværkerne er i strengeste Forstand hans Privatejendom , hvis han har Kunstforstand ; den uvidende Kunstmæcen kan end ikke eje et eneste Billede . Kommunist er man først , naar man har Opdragelse og føler sig som 38 EVOLUTION OG MORAL Bymand bevidst . Det er en Tilegnelse i Smagen . Det store Bankkrak København oplevede kaster Lys over Kommunismen som Funktion og samtidigt over et Tilfælde af manglende kommunistisk Smag . Efter at et landsomfattende Finanshus var gaaet i Stykker , fordi Enkeltmand ikke magtede det , maatte Staten træde til og overtage Ansvaret , selvfølgelig , Bankerne er Almenhedens Pengepung og skulde socialiceres , Udlaansforretning , al Rente , burde være Statens Domæne og vil blive det . Men Lederen , som til sit Uheld henledte Offentlighedens Opmærksomhed paa sig og udsatte sig for dens Kritik , afgiver et mærkeligt Eksempel paa antikveret Fornemmelse overfor Ejendom . Skønt anbragt midt i en Storbys Herligheder stræbte han for sit eget private Vedkommende efter alt hvad der kun kan ejes alment , en By i Byen , skulde have sine egne Slotte , sin private Park , sit Dampskib ; kunde han være bleven Konge saa havde han attraaet det ; det kunde han ikke blive ; men han kendte en . I Virkeligheden hører et saadant Instinkt jo Fortiden til , er uudviklet og uanstændigt , den tilsyneladende saa begunstigede Selvejer er en Stakkel . Sammenlignet med Samfundet er han jo alligevel kun en Smaamand med en eneste Lystyacht , et Par Tønder Land Park og , bagefter , en ydmygende Regning paa sin Guldtallerken . At hele Herligheden var en Byrde mere føltes ikke , men det var det den var . Sværere og sværere bliver det at bære Rigdom . Oftere og oftere ser man de store Finansmænd bryde sammen under Byrden af Formuer , som de har lettet andres Skuldre for . Sagen er de kan ikke holde ud i Konkurrencen med Samfundet . Det Almene tager og skal tage alle Formuerne og gøre Finansgeniet til OM KOMMUNI SMEN 39 Embedsmand paa en offentlig Stol og under en offentlig Kontrol . Den Vise afletter sig for Ejendommens Aag og gaar med ranke Skuldre ind i et Samfund , tager mod en Gage og indretter sig uopsigtsvækkende , men praktisk , i en Etage . Etagemennesker er vi af den Grund at hvad der ikke mere kan udvide sig i Bredden , det maa gaa i Højden , saa er Byens Lov . Som den vise Bias sagde : Omnia mea mecum porto . 32 EVOLUTION OG MORAL UDVIKLINGEN OG KUNSTEN BLANDT de i det foregaaende raskt opregnede Eksempler paa de forskellige Landes Brug af Darwinismen i Fremskridtets Navn , Misbrug , var Italien i Skyndingen forbigaaet , ingen Krænkelse tilsigtet ; Italien kommer ikke bagest , i dette Land er et Begreb bleven stemplet som er afledet af Udviklingen , i hvert Fald Fremskridtet , af en ganske særlig moderne og rapid Beskaffenhed , nemlig Futurismen . En saa vigtig Bevægelse kunde ikke lades uomtalt . Den er maaske allerede nu ældre , men kan dog vel i Følge selve sin Definition ikke nogensinde blive forældet . Italien kom sent med , naturligt forklaret af den fjernere geografiske Beliggenhed fra Udviklingslærens Udgangspunkt , England , end de Lande der ligger nærmere ; til Gengæld reagerede man i Italien med Sydlændingens kendte Lidenskabelighed og Glød , ikke alene de andre Landes Forspring blev erobret , man sikrede sig med det samme en Plads i Teten , aldrig at opgive igen , idet man nemlig allesammen paa en Gang og i Ilmarsch besatte Fremtiden . Det var Ungdommen der gjorde Fremstødet . Lige fra Catilinas Tid udmærker den latinske Ungdom sig ved en betydelig molekylær Bevægelighed , Friskare - Instinkter , Gaver for pludselige og udbredte Sammenrottelser , hvoraf flere Eksempler kunde UDVIKLINGEN OG KUNSTEN 41 anføres op gennem Italiens urolige Historie . En smuk Vedhængen ved national Tradition , Italiens store Minder , hæfter som oftest et Navn af antik Oprindelse til selv de allernyeste , fanatisk fremadvendte Bevægelser , heraf Betegnelsen Futurisme . Heraf ogsaa Fascismen , den sidste politiske Fremskridtsbevægelse , Navnet er afledet af de gamle Romeres Bøddelinsignier ; denne Bevægelse er endnu under fuld Udfoldelse , og har fundet Efterlignere i mange Lande , ligesom Bolschevismen , hvis Modsætning den siges at være , fandt mange ; Retningen i hvilken et almindeligt Rend finder Sted synes ligegyldig , man render , blot et Moment af Terror og Diktatortilbedelse frister , til hvilken Side det saa gaar . I Forhold til Fascismen maa det vel siges at Futurismen tilhører Historien . En Smule kuriøs nu , vil man mene , og dog er de Spor den har sat sig endnu ikke ganske udslettet af Tiden . Hvor kan de være det heller , naar man har gjort Fremskridtet som saadant direkte til sit Program ? Jagten var virkelig saa forceret at det aldeles ikke forslog eller var tilstrækkelig ungt at følge med sin Tid en Gang ; for endogsaa at skaffe sig et Udsigtspunkt hvorfra man kunde se tilbage paa sin egen Tid som tilbagelagt og latterlig tog man Ophold i Verden fra Iovermorgen . Næsten kun i Italien , som ligger saa at sige nærmere ved Solopgangen , kunde en saa fremmelig Tanke gry . Bevægelsen kundgjordes oprindeligt som universel , al Fortid udryddet ; indtil videre fandt den som det lettest tilgængelige Felt Udtryk i Kunsten , og kendes nu saa godt som kun som en Retning indenfor den . Stemplede Italien Glosen , saa byder den historiske Retfærdighed at nævne Frankrig som det Land hvor Bevægelsen blev opfundet ; 42 EVOLUTION OG MORAL des aktivere kunde man optræde i Italien , hvor ingen Kræfter var sat til paa Frembringelsen af den originale Tanke . Heraf det stormende , energifyldte Præg , Ild , lutter Ild ! Futurismens Tilhængere , som snart fylkede sig i alle Lande , havde alle det moderne Genis ildfulde Præg ; og de var alle unique , noget ejendommeligt for vor Tids Masseoptræden : selv den Enestaaende kommer aldrig alene , til et Antal af Hundreder stormer Horden af sjældne Undtagelsesmennesker omkring paa Redaktionkontorer . Nogen enkelt Mester kan Skolen heller ikke opvise , vel derimod et Dusin . Paa Grund af Mesterværkernes store Ensartethed bevarer man ikke noget enkelt i Erindringen . Som Særsyn maa selv Futurismens Venner indrømme at den er fra i Forgaars . En ny Bevægelse imødeses med Hunger af mange . Hetzen gaar ! At leve helt inde i næste Uge hele Tiden er Løsenet — altsammen iøvrigt naturligvis kun et Fænomen i Pressen , Tidens hastigt skiftende Grimasse , i Forbindelse med Konkurrencen , Ridtet efter Opsigt , Nyhedsjagten , hvor den arme Rytter ikke ved af at det er ham der er den redne , og hvor alt hvad der er i Vejen for Hungerskaren skal knuttes ned som reaktionært og gammeldags . Futurismen med dens hastigt forløbende Stadier over i Meningsløsheden , som er endt med Kunstens totale Fornedrelse , havde i Virkeligheden saa lidt med Udvikling og Fremskridt at gøre at det tværtimod uden Undersøgelse lader sig paavise at den som Bevægelse var retrograd ; at sige det er nok til at gøre den indlysende . I hurtig Rækkefølge beskrev Futurismen , taget som almindeligt Navn paa de sidste Aars moderne Kunstretninger , en Linje der falder sammen med UDVIKLINGEN OG KUNSTEN 43 hele Kunstens Historie og Udvikling , men i tilbagegaaende Retning , fra det nittende Aarhundredes evropæiske Kunsttrin , som man kan regne sammen med Antiken , til et Trin før Antiken , det barbariske ; fra det barbariske til det primitive ; fra det primitive endelig til det imbecile . Væsentlig set beroede Flugten paa en Opgivelse af Naturen , Grundbilledet , som Genstand for kunstnerisk Fremstilling , hvad enten Naturen nu ikke var Mode mere , eller den nye Kunsts Udøvere ikke havde Natur . Stilistisk sejrede en vis professionel Forkærlighed for det hastigt gjorte , nødvendigt for Tempoet , ogsaa en Forenkling af Tekniken som hævede over enhver Anstrengelse ; Perspektivet er en Anstrengelse . Malerne blev deres eget Publikum . Fra Maleriet gik man til Skitsen , som har en betydelig Charme for Kendere , Værkstedets , Stadiets Præg ; men alle Billeder skulde nu være ufærdige , man dyrkede Forarbejdet , uden at vide at Inspirationen dog aldrig er bevidst . Derfor blev Skitsen ogsaa snart til det færdige Billede ; og man flygtede til Udkastet ; fra Udkastet til Anslaget , derfra til Stregen eller den blotte Farve , tilsidst Værktøjet i Hovedet , Paletten sendt paa Udstillingen . En Gang malede man med Pensler , senere med Albuen , tilsidst med Enden . Sensationen var altid vis . Selv som Forvildelse kunde denne Kunstart jo godt beholde sin Plads ved Siden af den foragtede gamle ; Fænomenet har sin Interesse , nægtes kan det ikke at mange Malere arbejder saadan i fuldkommen god Tro , redeligt overbeviste , med en nobel Stædighed , som dog vilde have overbevist mere hvis hver enkelt eller blot nogle faa havde haft en virkelig Særhed , men Tilfældet er jo det at de allesammen med stor Udholdenhed og 44 EVOLUTION OG MORAL Trods er trofaste Klicheer af hinanden . Der er sikkert dem for hvem Naturen kort og raat er Intet og deres indre elementære Synsakter Alt , de maler som de er , til egen Genkendelse , dysmorft , som en udmærket Mand har stemplet Arten ; den burde taales , da den dog ikke , selv med de vildeste Udskejelser paa Lærredet , skader noget Medmenneske . Andre bliver paa Grund af manglende Modstandskraft overfor Strømninger i Tiden , og en vis Tvang indenfor Faget , Ofre for en Mode som lukker dem ude fra Naturen , mod deres Tilbøjelighed ; de er at beklage . Men den til Bevægelsen knyttede kværulerende og i Pressen brutalt som monotont udbredte Agitation , hvis fornemste Argument er Fremskridtshylet , Sensationen , Forargelsen indkasseret paa Forhaand som Bevis for et Kunstværks Værdi , og alle andre Betragtninger fortidsprægede , den skulde tilbagevises . Forlængst har den Markskrigeriets hæse og sterile Tone over sig . Med Fremskridt har de futuristiske Skoler intet at gøre , det er daarlig Journalistik og daarlig Darwinisme , ikke lidt Stræberi , og for Resten Aandsfortærelse , Hungrende som tilbageviser Næring midt i en Overflod . Man tage Opsigten fra den radikale Kunst , og den kærkomne Forkætring naive Modstandere forsyner den med , og den er ikke mere . Anmærkning : som en Apologi for al Kunst af udviklet Type skal Kritiken af den uudviklede ingenlunde opfattes . UNGDOMSEVANGELIET EN som Udviklingstrin betragtet typisk uvoksen Aandsform ligger til Grund for den ekstreme Retning indenfor Malerkunsten . Bevægelsen hænger sammen med og er af samme umodne Oprindelse som en anden almindelig Retning i Tiden , prædominerende nogle Steder i Pressen , med forsøgt Terror paa den offentlige Mening : Fremskridtsapostlens støjende og ubehagelige Broder , nemlig Ungdomsevangelisten . Ungdomssvindel drives , med et Maal af Ublufærdighed , som Ungdommen selv raader over , og en kold Perfidi , ejendommelig for Alderdommen , som spekulerer deri . Her i Landet kan Ungdomsprivilegiet som særligt , skærpet Agitationsmiddel historisk forfølges tilbage til den Slægt der var ung i Halvfjerdserne i forrige Aarhundrede , og som nu er Folk højt til Aars , meget imod deres Vilje og i Disharmoni med dem selv og deres Filosofi . Det gjordes den Gang til et Dogme , at sondre mellem Livsanskuelse og Parti , ikke under Hensyn til hvad der var Ret og hvad der var Uret , men til hvad der var ungt og hvad der var gammelt , idet Fremskridtet udenvidere identificeredes med den unge Tilstand og „Reaktionen " med den gamle . Kunde man faa Verden til at tro det var Argumentet jo uigen - driveligt saa længe man virkelig 46 EVOLUTION OG MORAL havde Ungdommen for sig ; at man selv en Gang blev den gamle Portion skænkede maa den Gang , som Ungdommen er , ikke en Tanke . Den Slægt fik derfor heller ingen Alderdom , i den naturlige smukke Betydning , hele Perioden og dens Mænd er karakteriseret derved . Da Alderen i Følge Tidens Fremrykning , Fremskridt , som en Nemesis vilde sige , indfandt sig reagerede man , som man var nødt til , med Ungdomsfagter imod Aarene , fordoblet , hektisk Ungdomsforkyndelse , Uro , Hede , den kendte hæse og uklædelige Skryden som gav Tone til en hel Literatur , og naturligvis haabløs , Aarene lægger Lag paa , i Lighed med visse Hudsygdomme , jo mere man skræller af . At Alderens Værdighed følger netop med at hengive sig til den , ja at man har Betingelser for at holde sig frisk ved at erkende Alderens Begrænsning , at Latterligheden derimod hænger ved Kampen for at bevare Ungdommen , gik ikke op for denne Slægt , som i saa meget afgiver det ynkværdige Billede paa senil Uartighed , Ynglingedom slæbt med Magt op i Aarene . Tidligere Slægter gjorde sig for tidligt gamle , med Flid , næsten med Kunst , men det var smukkere og klogere . Fra den saa unge Generation , som nu med Ungdommens Fagter og efterlignende dens Fjed nærmer sig Graven , er Privilegiet gaaet over paa andre , flere , for Generationerne afløser hinanden nu hvert Femaar , Ungdomsjagten er en haard Jagt . For at holde Dogmet friskt nødtes man jo til at overlade Pladsen tilsyneladende til kække unge Mænd , dog med et surt Sind , det var sandelig ikke derfor man i sin Tid fægtede mod de den Gang Gamle for nu at give sine Fordele fra sig , nej vist ikke , Magten beholdt man , sad med Alderens Vægt paa den , vokset sammen med den UNGDOMSEVANGELIET 47 forneden og ungdommeligt gestikulerende opadtil , som Sækdyr med de mest sprælske Fangarme — og dem gaar Ungdommen i ! Til at bestille lidt for Magten kan de bruges . Til Gengæld manipulerer man et Ry sammen til den tjenende Ungdom . I Perioden efter Krigen , der accelererede saa meget , var det ejendommeligt at se hvorledes ogsaa Ryet pressedes ind i Døgnet , en , to , tre , alle sekundære Klassikertegn i Orden , Udskregetheden paa Forhaand , Laurbærtræet plyndret , Jubilæum , Hyldest , alt rapset sammen , lige til Navnet ; kun med den store Begravelse maatte man lade det vente , man var endnu ikke ude af Tyverne ! Det kan man kalde Fremskridt ; Karrieren minder om at stille en Klokke , man puffer den lange Viser rundt om Skiven med Magt og faar Uret til at slaa alle Timeslagene paa en Gang hele Døgnet rundt paa et Minut , øredøvende og ungt og hurtigt ! Generationerne afløser da ogsaa hinanden med kortere og kortere Aaremaal , nye Kuld rykker frem med det værdifulde Privilegium , at have lallet endnu i Forfars , og trænger endnu Tyveaarige tilbage mellem Veteraner , for hvis Trompet allerede Publikum er afstumpet . Selv Nemesis har Fart paa og piller Frugten ned inden den er moden ! Naragtigt og i Virkeligheden naturligvis ganske harmløst er dette gensidige Plyndringsforhold mellem en gammel udslidt Slægt og et Kuld Konfirmander , som de Alderstegne ilde smilende skubber frem for at vedligeholde Bedraget . Men færre har Blik for den Slags Kunster end man tror ; ellers kunde de ikke gøres saa groft . Fænomenet hænger imidlertid sammen med en almen og i de fleste Lande udbredt betænkelig 48 EVOLUTION OG MORAL Forskydning af den offentlige Menings Tyngdepunkt hen i Retning af den unge , næppe udvoksede og uansvarlige Alder . At Ungdommen selv giver sit Bifald tilkende med denne Tendens er ikke at undres over , oplagt som den altid er til Skraalekor ; er det ovenikøbet egen Fortræffelighed man beder den om at beskraale gør den det gerne , Lungerne er lige ved at trænge den ud af Halsen af Selvbeskraaling . Man søger jo ikke Ansvaret hos Ungdommen , men hos den Judasslægt af Ældre og mer end Ældre som ser sin Fordel i at mobilisere Ungdommen . Andre modne Folk som med Sorg ser hvad der sker , men ikke har Mod eller Overbevisning til at træde op mod den hellige Ungdomsevangelist , dem sker deres Ret , ingen Ynk i Anledning af en voksen Armé , som vagt afmarscherer og overlader en Horde sin Plads . I Politik , Djævelens Arnested , bunder som saa mange andre overdrevne og troløse Ting ogsaa Halelujaet over Ungdommen . Valgbarhedens Nedsættelse og Kravet om endnu mere Nedsættelse , for at faa endnu en Ring af Stemmer med , og det vel at mærke en Majoritet som man kan kontrollere , er en af de centrale Aarsager til det Omfang Mindreaarsforgudelsen har antaget . Men Nemesis har indfundet sig ogsaa her : Parlamentarismens tiltagende Tab af Anseelse . En Majoritet til hvis Opbygning Tendensen mere og mere aabenlyst gaar i Retning af de Uansvarliges Indrullering maa ende med at sætte sin Autoritet overstyr . Hvilken Tillid skulde man heller have til et System som med et Par øvede Demagoger i Spidsen omgiver sig med et Utal af Stemmer , fra modne Mænd til unge Mennesker , fra unge Mennesker til Drenge ? Demagogen er opdaget . Det bliver mere og mere aabenbart at Repræsentantsystemet UNGDOMSEVANGELIET 49 arbejder paa at vedligeholde en Majoritet af uvidende Heloter , i Ly af hvilken Repræsentanterne udfolder den private Selskabelighed de kalder Politik . Desværre kan Mistilliden til Parlamentarismen en Overgang drage ubehagelige Følger efter sig ; Fascismen er saadan en Riden op af Magter , man ved ikke hvor farlige — en Slags organiseret Spejderbevægelse , uniformsglad Ungdom , og en Diktator i Toppen , om hvem Ingen ved hvad eller hvem han vil forraade . Bevægelsen var rettet imod Repræsentantsystemet og føjede i hvert Fald enRepræsentant mere til Systemet . Ungdommen , hvad ved den , den mener hvad man giver den at mene og lægger hele sin Hensynsløshed i Overbevisningen om at det er den der mener det . Cæsarisme og Umyndighedsregimente truer hvor Parlamentarismen svigter . Tilbage til den ! Tilbage til den ! I sin Urform var den Folkeforsamlingen , Slægtsoverhovedernes Raad ; udviklet er den Demokrati og Selvstyre , de Erfarne der træder sammen for at beskytte Familjernes Indbegreb , som er Staten . Lad det saa en Gang blive nærmere efterset hvad der ligger til Grund for Tidens Overtro paa Ungdommen og dens Herlighed . Det lyder jo saa selvindlysende , Ungdommen er skøn , den er i Besiddelse af Friskheden , den er Foraaret , det er den nye Slægt , den ejer Fremtiden . Det er rigtigt nok , det er dem der skal overleve saadanne som er ældre ; men skal de Unge blive ved at være evig unge ? Fremtiden de hujer om , er det ikke det Tidspunkt da de er gamle ? Spørger man Biologien saa stiller det sig temmelig tvivlsomt med Hensyn til Ungdommens Ret , naar Hensyn tages til det den betyder i Kraft af sit Udviklingstrin . Hvis Generationerne , hele Slægtens Udvikling , afspejler sig i Individet , skulde Barndommen svare til det primitive Trin , Ungdommen til det barbariske , man undskylde ; men holder man saadanne to Typer for Øje som Ungdommen , ens egen med , for at vide hvad man snakker om , og saa den Livstype man kender fra barbariske Folk , Historien i den barbariske Periode , saa falder de to Billeder sammen som i en Stereoskopkasse og giver et Perspektiv hvorover man ryster paa Hovedet og lykønsker sig ganske stille til at man ikke er ung mere . Ikke alle behøver at skamme sig over deres Ungdom , de der har gennemløbet selve Udviklingen i deres Liv og ser tilbage paa den , de gør ; og Erfaringen har kunnet sige dem at man bliver ikke alene klarere og renfærdigere , men inderligere , endogsaa produktivere med Aarene . Efter at man i Barndommen og Ungdommen har levet med Instinkter som falder udenfor Tiden , før Tiden , vi lever i , arbejder man sig med Modenheden ind i den , bliver endelig voksen — i hvilken Alder ? Ja , det er meget forskelligt . Ogsaa her opererer den gængse tendentiøse Ungdomsforherligelse med et Begreb den aldeles ikke har undersøgt og som er af afgørende Betydning . Ungdommen modner i en forskellig Alder , efter forskellige Folkeslag , forskellige Breddegrader . I Syden bliver man hurtigere voksen , som bekendt ; det er derfor nok muligt at den Lemænhorde af unge Mænd der gik med Mussolini mod Rom i Virkeligheden var voksnere end det ser ud til , navnlig set med en Nordbos Øje ; Nordboerne modnes sent . 50 EVOLUTION OG MORAL Allerede Cæsar var opmærksom derpaa og omtaler det i Anledning af de germanske Folk han som Feltherre kom i Berøring med ; det har slaaet Romeren hvor lidt udviklede disse store Børn var , som ikke alene endnu var paa et tidligt Kulturtrin men sene til at vokse op til det . Til Gengæld bevarer Nordboerne Evnen til at vokse længe , somme hele deres Liv , hvilket man f . Eks . siger om Goethe ; der kommer ikke det Tidspunkt hvor de lukker sig i Roden , som mange Sydlændinge , som vilde Folk altid , efter hvad man har iagttaget . I australske Skoler , hvor Børn af de Indfødte bliver undervist sammen med de Hvides , har man lagt Mærke til at de indfødte Børn endogsaa overgaar dem af evropæisk Afstamning i Evner , men ikke længere end til Pubertetens Indtræden , saa falder de tilbage , udvikler sekundære , primitive Træk og kan ikke tage mod Undervisning mere ; Trinet gør sig gældende , sydlige , primitive Folk bliver tilsyneladende hurtigt udviklede men lukker sig tidligt i Roden . Med „Vidunderbørn " skulde man derfor være varsom , med hvad man lover sig af deres senere Udfoldelse . For Nordboernes Vedkommende betyder denne Regel Nødvendigheden af at placere Udviklingens Afslutning og Modenhedens Indtræden langt højere oppe i Aarene end man er vant til at forestille sig ; ikke i Tyverne , næppe nok Trediverne , for manges Vedkommende ikke en Gang Fyrrerne , , kan man sætte Grænsen for Udviklingens Afslutning . Man gjorde bedre i overhovedet ikke at bedømme Borgerkapacitet efter Alder , men efter Evner lagt for Dagen uanset nogensomhelst Alder . At give Ungdommen Fremtiden i Hænde er i Virkeligheden at rykke Udviklingsnormen adskillige Aarhundreder tilbage . UNGOMSEVANGELIET 51 Hvad man berøvede Ungdommen af ubetinget Tillid , kunde da passende , idet man flyttede Grænsen op i Aarene , tilfalde Alderdommen . Fysisk og i Smukhed falder Alderdommen tilbage for Ungdommen , Naturen har ikke indrettet det anderledes , som Dyrene , som Træerne bliver man et Offer for sine Aar , kommer i Fostbroderskab til Sneglen , som gaar langsomt , til Krebsen , der gaar baglængs , med enkelte Undtagelser , som bevæger sig hoppende mod Graven , med Gækkeriets Glaslys i Øjet , to Gange skaanselsløst behandler Naturen dem . Men inden Forfaldet , den senile Atrofi , sætter ind , de rolige afklarede Aar , som dog undertiden kan beløbe sig til en Snes , eller mere , Folk som ikke netop er Marathonløbere af Fag , eller skal støde svære Vægte op over Hovedet , men som har faaet en Opdragelse og lagt Aarenes Erfaring til den , kan de slet ikke bruges til noget ? Ungdomsevangelisten , som er i den snævre Situation at skulle fornægte , bortforklare eller fortie sin Alder for at blive ved at holde Liv i Ungdomsevangeliet , har jo saa ganske Uret med Hensyn til sig selv , han er hverken affældig eller et gammelt Vrøvl ; andre faar forsvare hans Tilstand for ham , han kan bruges ! Koketteri og Hykleri strøget af , der bliver dog altid en klog og stærk Olding tilbage . Eksempler behøver ikke at skrabes sammen , hvorvel der er nok i Historien som viser at afgørende , vidtrækkende Skridt er bleven gjort af gamle Herrer , mellem 60 og 70 , eller ældre , vakkelbenede , men mentalt i Orden , og hele Samtiden overlegne i Overblik , ejendommeligt ensomme , beslutningsdyg - tige , i Besiddelse af en egen Art UNGDOMSEVANGELIET 53 Geni , som man ser hos Gamle og ikke hos andre . Clémenceau ! De Gamle lever paa Bjerget . Luften er tynd , men de forbrænder ikke meget . Ingen vild og svær Puls støder dem op i Hovedet og forstyrrer deres Tanke , med Soberhed ser de paa Timeglasset og paa Lavlandet dernede hvor Floderne ligner Aarer ; man drages med Køn , Pest og Krig , branket Mad og al Urenhed dernede , Skorstensrøg og megen Ungdomshujen trænger op derfra . Naar det bliver for broget dernede raadfører den Gamle sig med Solen , en eller anden skøn Morgenstund , bøjer sig og skriver med Fingeren paa Landskabet , skriver hele Roderiet om , saadan at det kan tydes . Paa Alderens Højslette træffer Fjender fra Dalene hinanden og forsones . De skarpeste Racemodsætninger , Stand , Herkomst gælder ikke paa Bjerget . Under hvide Haar kan Fyrsten , Bonden og Papuaen , kun med et Nik , meddele sig til hinanden , de er i samme kølige Verden . Til de Gamle er dette skrevet , i Ærbødighed ; ikke til Ungdommen , hvis Horisont man kender : den omfatter ikke andet eller andre end Ungdommen selv . Mod Ungdommen ikke mere Modstand end den har i sig selv og i Tilværelsen , som møder den med Overmagt ; men tag Modstanden med Kunst fra en ung Mand , og man skal se hvad der bliver af ham . Han bliver ikke gammel . Nogle Folk var bleven enige om at slæbe en stor Sten op paa en Høj ; de var et helt Herred om det , og det tog Tid , for det var en ualmindelig stor Sten . Arbejdet stod for dem som noget der skulde gøres for 54 EVOLUTION OG MORAL næste Slægt , og for ikke at glemme det satte de et lille Barn op paa Stenen som Topfigur , mens de stræbte med den , det saa kønt ud og gav Mod til mange som ellers kunde være bleven rundryggede Trælle og aldrig faaet Ansigtet fra Jorden igen , mens de stred under Stenens Vægt . Endelig fik de Stenen paa Plads oppe paa Højen , men da var der ogsaa gaaet saa mange Aar at Barnet var bleven voksen , en tapper Yngling , og da han nu saa Udsigten deroppe , og Værket var endt , dansede han ovenpaa Stenen og slyngede sin Hue ekstra mod Himlen , og saa pustede han , og saa galede han : Den var tung , Puh ! Men man er da ung , Puh ! Stor Sten , farlig høj Top , Puhr ! Men jeg fik den vel op , Puh ! Ja , hvadbehager ? Saa elskværdig er Ungdommen . Men i hvad den ikke ved af har den Ret . Paa de foregaaende Sider blev Ungdommen tilrettevist og sat paa Plads evolutionsmæssigt , ret langt tilbage , i barbariske Aarhundreder , mens Alderdommen fik hæderlig Omtale som den Part der har ført sin Sjæl à jour , op til Nutiden og i Berøring med Fremtiden . I Virkeligheden er det jo den der er „ung " og Ungdommen der er „gammel " , med mindre man foretrækker at vende Begreberne om og kalde Fortiden ung og Nutiden gammel , som den sidste i Rækkefølgen , vistnok det korrekte ; hvordan man saa vender det ligger Ungdommen dog , med dens fortidsbestemte Instinkter , forud i Trin for den modne Alder . I Generationernes Rækkefølge er hver UNGDOMSEVANGELIET 55 ny Slægt den ældste , eller om man vil den højeste paa Udviklingsstigen , paradoksalt udtrykt : Børnene er ældre end deres Forældre ; men i Individets Alder , sjæleligt , gennemløbes alle Trinene , saa en ny Slægt falder alligevel bag sin Tid saa længe den er ung ; det er i hvert Fald Konsekvenserne af den biogenetiske Lov , som den er udformet væsentlig af Häckel , forsaavidt den kan hævdes . Betragtningen er skematisk ; langtfra alle synes lige regelmæssigt at gennemløbe samtlige Udviklingstrin . De fleste Børn søger i deres Lege at genspejle tidligere Trin ; om Fosterets trinvise Opstigning er der jo ingen Tvivl ; men paa senere Stadier bliver det vanskeligere at følge Parallelen . Mange Unge gør Indtryk af at være født gamle og udvikler sig hverkenfra noget eller til noget ; Tilfælde af født stanset Udvikling forekommer , „Atavisme " . Stamtræet , hvis man vil kalde hele Menneskehedens Opstigning saaledes , er lige saa gnidret et Studieobjekt som de geologiske Lag i et Bjerg , hvor oprindeligt regelmæssige Lag og Aldre er forskudt og rejst paa Højkant og lejret over og under hinanden . Vulkanske Udbrud , Foldning og Omlejring af Lagene finder Sted ogsaa i Menneskenaturen ; Puberteten er saadan et „Spring " i Udviklingen . Man forestiller sig Udviklingen nydeligt streget af i Strata , med de eruptive Bjergarter underst og de rolige Aars Sedimenter ovenpaa , det er naturligvis kun en Tegning man kommer til efter at have studeret Udviklingens fuldstændigt uordnede og ruinagtige Materiale , som maa plukkes sammen fra Dyreriget , uddøde Former , forskellige Racer , Slægten , Historien , Individets Psykologi ; Studiet er endda først lige begyndt og Tegningen et foreløbigt Rids ; men med noget maa der ar - bejdes , Fejl iberegnet , der har 56 EVOLUTION OG MORAL aldrig været arbejdet anderledes . Maa Ungdommen nu , med Forbehold af at det ikke er alle unge Individer man taler om , placeres tilbage i Udviklingsrækken , hvad Vægt man saa lægger derpaa , saa er der et Forhold der giver Ungdommen Haab igen , efter at man har taget Fremtiden fra den og givet den til de Gamle , til den unge Slægt nemlig naar den er bleven voksen og moden — et Forhold der fremgaar af en umiddelbar , fri Iagttagelse : Ungdommens Evne til Forkortning , til at staa frem færdig , ligesom født med hvad en foregaaende Slægt beskæftigede sig med vidt og bredt og var hele Livet om . Det er Ungdommens Geni . De gamles Geni er erhvervet , Visdommens Blomst , kølig og uden Farve som Isblomsterne paa Ruden , men et Kunstværk , og af en magisk , gennemtrængende Kraft . De Unges Geni er ikke erhvervet , nej slet ikke , det er en Gave , fra Naturens Haand . Umuligt her ikke igen at komme til at tænke paa ham som formede det saa stærkt : Naturens muntre Søn er Lykken næst . Hvorefter Nattens Grubler flittig grunder , Naar Solen slukkes i det blege Vest , Det finder han med Lethed ved et Under . Fast ubegribeligt ham Lykken gaar Imøde , mens han sødt og sorgløst blunder . Oehlenschlager skildrer i Aladdin Ungdommens Geni . De ubehagelige Sider er ikke skjult , Forfatteren selv en ringe Smule ubehagelig , Aladdins Moral staar , tilsigtet eller ikke tilsigtet , som uforgængelig Type paa Ungdommens Ufinhed . En farlig Moral er den Lykkedyrkelse . UNGDOMSEVANGELIET 57 Og dog har Døgenigten det der taler for ham og gør ham uimodstaaelig . Privilegiet bunder i den uopklarede Maade hvorpaa Ungdommen uden Anstrengelse kommer til Fremskridt tidligere Slægtled har været al deres Levetid om at tilkæmpe sig . Et Arbejde som en Generation næppe en Gang var i Stand til klart at fastholde Rækkevidden af , men som man halvt seende stampede en Menneskealder i , det overser en ny Slægt paa en Gang som i et eneste Glimt ; et Aarhundrede , der for dem der levede i det var en endeløs Linje , forkorter sig for en Betragter , som kommer efter , til et Punkt . Vanskelige og møjsommelige Erhvervelser , som er Resultatet af mange Hoveders sammenlagte Slid , springer ud som en simpel Tanke i enhver Skoledrengs Pande et Slægtled efter , og er ikke alene simpel men hans , endelig ordner han hele Universet ! Forklaringen paa dette Fortrin ? Ja der er ingen anden Forklaring end at Ungdommen nu en Gang arver kort hvad der for forrige Generation var langt . Arvelighed , Nedarvning maa man jo nu næsten slet ikke snakke om , navnlig ikke naar det drejer sig om saa korte Spand som fra en Slægt til en anden ; men maa man ikke tale om Affarvningda ? Det er snarere en saadan negativ Proces der er Tale om end et direkte Tillæg i Kapacitet , skønt Ingen ved det , den nye Slægt synes at fødes med en Generalisation , noget i Cellerne , mange Ting under et som før var adskilte . Er det ikke Udvikling saa lad det være en Slags Afvikling , en Kortslutning ; i hvert Fald de Gamles Møje har man gjort sig fri for , Forarbejderne strøget , Taknemlighed øder man heller ikke Udgift eller Stunder paa , forkortet i Sjælen og med ny Appetit , et Overskud af Kræfter og hævet Hemning stormer Ungdommen paa og forkynder sin gribende Selvforherligelse . Har 58 EVOLUTION OG MORAL andre hævet den op til en Horisont saa føjer den selv en Energi til , som i Følge dens Trin griber tilbage paa Menneskearter der ikke havde Nerver . Smuk er den unge Stormer , Tilstanden en skøn Tilstand , Haaret rejst , Øjnene aabne og gale — et Guds Under at Ungdommen overlever sin Tilstand , ligesom det er en Gaade at Menneskeheden nogensinde kom over sin primitive , rasende Periode , fik Lov til at leve for sig selv ! Ikke altid vil man gerne være i Ungdommens Sted , snusket , svedig og aabenstaaende som mangen Ungersvend gebærder sig ; Plumpheden mellem Kønnene hos den unge Slægt , Bavianen som gaar igen , tiltaler heller ikke , dog hvad de Unge tilføjer hinanden det bliver mellem dem . Er den unge Gud skøn saa er han imidlertid ogsaa sjælden , Aladdin fremtræder ikke paany hver Dag . Døgenigtens samtlige umiskendelige Stigmata gør endnu ingen Aladdin , heller ikke Sten hevet paa Spidsborgeren , eller ubetalte Regninger , eller anden moral insanity , som hører til Regalierne ; der maa Forvandling til , en Larve af gammel Menneskelighed vasket af i Umiddelbarhedens Brønd , det forekommer ikke saa ofte som de sekundære Symptomer . Ikke en Gang hvert Aarhundrede gør den geniale Lømmel sig gældende ; det er en Slags meget sjældent forekommende Sværmetid Menneskeheden har , det kan tælles hvor mange der i det hele taget har været i kendt historisk Tid ; saa er den vingede Genius ude . Resten af Tiden hjælper Verden sig med den sugeføddede Larve og den nyttige , meget ædende og meget sig efterladende Regnorm . Ved Ungdommen er der her , paa Mandevis , kun tænkt paa Mænd , derfor ogsaa den uskaansomme Tone ; giftes med sin egen grimme haarede Afart skal man UNGDOMSEVANGELIET 59 jo da heldigvis ikke — der burde være tænkt paa Kvinden . En ung Pige ! Er det ikke Ungdommen ? Rodin sluttede sin lange Kunstnerbane med en religiøs Bekendelse , efter at han havde begravet svære , bundne Drifter i sin Kunst , Kvinden og atter Kvinden i Marmor , en henrykt Bejlers Bestræbelser efter at bevare sin Tanke , sin Besættelse , for Uforgængeligheden , Kvinden som Underværk , han samlede hele sit Liv og sin Andagt i de hellige Ord , kun en simpel Stammen : une jeune fille ! Og Renoir , som gammel Mand da han med sine gigtforkrøblede Hænder næppe kunde holde Penslen , og Farvesynet svigtede , til det sidste gik han den unge Piges Linje efter paa Lærredet , den unge skønne Form Ungdommen ejer , en lille Tjenestepige var det vist han malede , den gamle Mester vidste at han ejede Intet , men hun ejede alt . Saadan som Livet fornyer sig i den unge Kvinde , Naturen sprunget lydefri og altid den samme lige ud af sig selv , for midt i al Udvikling staar Kvinden , aldrig kunde Rodin eller Renoir glemme det , med mere og mere bunden Heftighed og Ærbødighed omfattede de den unge Kvinde som et Under , jo mere Aarene fjernede dem derfra . I Skyld til Evigheden følte de sig , som Elendige hvem den unge Kvinde en Gang i deres Liv havde ladet sine Øjne hvile tillidsfuldt og genkendende paa . Kun indenfor samme Alder genkender man hinanden ; Alderen og Ungdommen er skilte Verdener . Vidunderlig er Ungdommen , den ejer alt . 52 EVOLUTION OG MORAL DARWINISMEN DEFINERET VOR Forhistorie var en Marsch fra Dyret ad Omveje til Mennesket . Da Ingenting tyder paa at vi har naaet et Stadium hvorpaa vi bliver staaende , hvad da vor kommende Historie , det moderne Menneske og Fremtiden ? Man spørge Udviklingen . Og man spørge med Forstand , Udviklingen udvikler sig mens vi spørger . Om Begrebet selv er man ingenlunde enig , Glosen er uheldig , siger egentlig noget andet end hvad der maa menes ; hverken Udvikling , Udfoldelse eller Evolution , en Forestilling hentet fra Planteverdenen , Knoppen , udtrykker rigtigt det man taler om . Mens man arbejder med Begrebet faar man prøve at bygge sig frem til en klar Forstaaelse af hvad man mener dermed . Udviklingslæren , Evolutionslæren — Darwinismen , for at holde Navnet af Bevægelsens nobleste Fremmer fast til den foretrækker jeg at kalde den saaledes — har som Videnskab haft sin egen Udvikling , et Op og Ned , Tyngdepunktet forflyttet snart til en Side af Sagen , snart til en anden , ja en vis Mode har gjort sig gældende ogsaa her . For Tiden synes man i Færd med omtrent at fortolke den væk , Darwin selv er traadt i Baggrunden en Overgang , til Fordel for Lamarck , som heller ikke burde glemmes ; Mendel og hans Skole beskæftiger den DARWINISMEN DEFINERET 61 eksperimenterende Videnskab , intenst og ensidigt , Specialismens Fornemhed understreget i Modsætning til Helheden , uagtet Faren for at fortabe sig i det rene Laboratoriestikkeri dog ogsaa er nærliggende — i hvert Fald Udvikling og Arvelighed er bleven i den Grad sofistiske Begreber at de forsvinder for Forstanden og næsten ophæver sig selv : man skal jo nu saa godt som ikke nedstamme fra sine Forældre ! Maa vi slet ikke være i Familje med dem ? Den stærke Fremhæven af det bastante i Stammen gaar saa vidt , hvis man har forstaaet de Lærde , som til temmelig tydeligt at benægte Udviklingen som saadan , et Standpunkt egnet til at gaa over i Agitationen , Urmennesket frikendt , vi har hverken forandret os eller kan forandre os ! Og dog , Kernen i det nye Syn paa Evolutionen , der beror paa nye Undersøgelser af Ægget og Spaltningen , er jo da den forstærkede Overbevisning om Anlægets Betydning , den Retning der uforanderlig gaar gennem Slægten — hvad andet og mere behøver man at mene med Arvelighed ? At der subsidiært finder Forandringer Sted indenfor Slægten , Generationerne i det lange Løb , saasom at der fra samme Udspringssted , Anlæget ens , eller noget nær ens , danner sig en Antilope og en Ko , det er skinbarligt — og hvad andet mener man med Udviklingen ? Saavel det skæbnebestemte i Afstamningen som Modifikationen , Mulighederne , griber ind i Slægten og præger Leddene . Hvordan ? Hvorfor ? Ja , det flygtigste Blik paa Dyreriget siger at det er sket ; man faar uddrage deraf hvad man kan . At bestemme hvad der er Udvikling og hvad der kun er Forandring er ikke saa ligetil ; vor egen Tilstand og Bevægelsen deri er vi som Iagttagere med i 62 EVOLUTION OG MORAL selv ; og det ved man at ikke en Gang Øjnene altid ser ens . Populær er Udviklingen ikke for Tiden betragtet som Rettesnor for human Vandel , de nedre Trin erkendt og holdt nede , Verden over føles det vist nærmest som lidt af et Frikvarter at man kan støje op uden om al Evolution , efter at Krigen lukkede ud af Klassen ; det kan ogsaa godt være den fungerer bedst i ubevogtede Øjeblikke . Tilværelseskampen , stimuleret med de nyeste Eksplosiver , og Udvælgelsen , gennem Hunger og Mord , har været Dagens enfoldige Form for Darwinisme . Men bag efter har man dog vel gebærdet sig saa eller saa , Verden anderledes , en eller anden ny Nuance , nærmere at opgøre — og saa er Læreren og Udviklingen der igen . Det bliver næppe Udvikling altsammen , naar der skal gøres op , et Læs Historie , Aarstal , og for Resten Ruelse , det meste . Og dog skjuler Udviklingen sig der eller der , et Skred under os , en Forvandling at erkende bagefter , upshot of time , vore Celler mærket umærkeligt , men uigenkaldeligt , om for Godt eller Ondt ved ingen Levende . Om bedre eller værre , om Udviklingen er et Ned eller et Op , Frem eller Tilbage , Ingen kan vide det . En Forskel der lader sig mærke i titusinde Aar , sætter sig ogsaa et Spor indenforet , selv om det ikke netop ses . Hvad Udviklingen inderst inde er , vi ved det ikke . Men at det sker som under andre Omstændigheder kunde være usket , og at det saa er uopretteligt , det har vi Erfaring for , saadan bliven Sjælen til ; og anden Lov har Udviklingen ikke . Imidlertid , Arvelighedsforskningen og Udviklingslærens Logik har kun Betydning som Stadier paa Vej til den Moral der lader sig uddrage af Udviklingen . En Betragtning som er egnet til at gennemsyre en almindelig Bevidsthed og give den Retning , som en velgørende Magt , DARWINISMEN DEFINERET 63 af lang Rækkevidde , maa løses ud af den dogmatiske og pinligt laborerende Evolutionslære . Træder man ud af Evolutionslærens Teori , efter at have faaet sine Øjne gjort seende af den , og retter man Opmærksomheden paa sine nærmeste Omgivelser , Byen , Gaden , blander man sig paa Cykle mellem Cyklister , da er man i Udviklingen . Selve Færdselen , Folk paa Fortovene , Strømmen paa Gaden , har et Tempo der minder derom , en skridende Bevægelse , som Bræen der er sat i Gang , som Floderne der gaar , man færdes , og kun faa grunder over Udviklingen undervejs , men den virker i Gaden , som den virkede paa Mennesket i Skoven , før nogen vidste det ; hvad enten man ved det eller ej , den er i Billedet , for den hvis Vane det er at se den . Foran et Køretøj som holder tæt op ad Fortovet staar Hesten og vender et dunkelt gaadefuldt Blik bag Skyklapper mod de Forbipasserende , de ser den ikke , nogle gaar i en lille Bue uden om naar den svinger Hovedet for nær — og hvad ser den , Steppedyret , som er bleven Bybeboer med Jernsko under Hovene ? Spurven slaar ned paa Gaden mellem Automobiler med et snurrende Vingeslag og ransager hvad Hesten har ladet falde , en Steppefugl en Gang , ligesom endnu Lærken , meget lysten efter de haarde Frø paa Steppegræsset , i Tidernes Morgen det vilde Korn , maaske har den hjemme samme Steds som i sin Tid Hveden . En Gang opdagede den at de kære Frø var at finde enkeltvis ufordøjet i Hestens Efterladenskaber , siden fulgte den Hesten og er bleven Bybeboer sammen med den . Raadhusduerne pikker Korn paa Gammeltorv og tripper til Side for Cyklisten , flyve op gør de kun naar man ligefrem sigter 64 EVOLUTION OG MORAL paa dem med Hjulet , saa slaar de Skrald med Vingen , men nedlader sig straks paa Brostenene igen , tammere end i Skoven er den gamle Skovfugl bleven . Inde i Charlottenborgs Gaard bor den til Huse , som i et højt Træ , oppe i Nischerne hvor Busterne staar , de er helt hvide af hvad Duerne afsætter paa dem ; at det er en menneskelig Form ser Duen ikke , den sidder ovenpaa Hovedet af den Udødelige i Bronce , gør paa ham . Hvad ser vi af hvad vi ser ? Overalt virker dette flydende , langsomt sig forvandlende som vi kalder Udviklingen : fra Tid til Tid andre Former , andre Vilkaar , et andet Væsen , selv om man ikke ser det , eller ikke ved hvad man ser , men man er deri , har i sin Vækst gjort hele Forvandlingen med , i Dybden , og svinger tillige med hele den nulevende Slægt over i andre Nuancer , ligesom man Pedal til Pedal med Cyklestimen svinger naar den svinger ; hvad der i Færdslen trykker paa En det trykker paa Alle . Spørger man sig hvordan alt dette er begyndt og hvordan det skal ende , hvad der holder Bevægelsen oppe , og om der kan gøres noget for at vedligeholde eller ændre dens Retning , saa er man i Udviklingens Moral . Hvad skal man ville ? Hvad er godt og hvad er ugodt i Udviklingens Tjeneste ? Saavel hvad der fremmer som hvad der hemmer benytter den sig af , den arbejder under Love , som ikke er Nødvendigheder , og omvendt . Visse Traadender holder man i Haanden men ved ikke hvor de taber sig i det store brogede Mønster . Men hvis man siger det saadan at alt hvad der tjener til at bevare i hvert Fald status quo , Tilstanden som vi i Øjeblikket kender den , alt DARWINISMEN DEFINERET 65 det er godt , saa kan man staa ved hvad man siger . Ikke alle Kræfter arbejder den Vej , mod dem vender man sig : lad Naturen staa ! „Konservativ " , i Avisernes Dialekt , skal det vel hedde sig at man er , naar man lader sig forlyde med sligt . Temmelig revolutionær vilde man blive kaldt hvis man raadede til at gennemføre de Anvisninger der ligger i Evolutionslæren . Naturen er imidlertid hverken konservativ eller revolutionær , den er begge Dele , den er hensigtsmæssig , og den giver sig Tid . Ikke en Gang Fremskridtet haster det med . Nærmeste Vanskelighed turde ligge i at bestemme hvad der er Natur og hvad der ikke er det . Af hvad man kender til det hele store Sammenspil , og af hvad man aner , selve det omfattende Stof , Vanskelighederne for Tanken , den indre spændte og umaadelige Betragtning , Verdensbilledet som er rykket saa nær , af Virkeligheden som har lagt Sjælen under sig , heraf nedfælder der sig en Følelse , megen Uvished , og dog Fasthed , en haard Tro , ikke henrykt , men den holder , den har dog været Indholdet af Ens hele Liv . De Gamles Fornemmelse overfor deres Gud var ikke anderiedes . Lad os lede deres Hjerte over i vor Forvisning , om vi kan . Det var Moral . Den er religiøs , men det er ingen Religion eller Salighedstilstand , den viser Illusion fra sig og har ingen Trøst , vil ikke lyve for umyndige Sjæle , som patter paa Haabet om andre Tilværelser end den vi kender . Lad os gøreden taalelig for dem . Mens man laborerer og definerer , mens man rider paa Darwinisme naar den kan bruges , og hænger den tilside naar den er af Mode , skal det staa som en Støtte , det store klare Fund som Darwinismen er . Hvordan skulde en Doktrin eller et Princip der netop udgør Definitionen paa det Evigtvarende , det der er grundlæggende i Naturen og gaar gennem den , i en lang Forvandlingsrække , fra den første Begyndelse og ind i Tider vi ikke kender , hvordan skulde det kunne blive aflægs eller ugyldigt ? Keder man sig og mener at nu har der været doceret Udvikling længe nok , nu noget befriende , saa skal man vide at der ingen Befrielse gives , Udviklingen er ikke nogen Forly stelse , men et Arbejde . Der er en Nødvendighed over os , vi kan styrke os i Aanden til at bære den , men undgaa den kan Ingen . Siden Darwin er der kun gaaet et Par Menneskealdre , men foran os ligger Aarhundredet , bag det det enogtyvende , vore Børns og Børnebørns Tid ; den kendte Historie er ikke 5000 Aar gammel , men i 100 , 000 Aar skal Jorden staa og Folk leve paa den , det er ingen populærvidenskabelig Roman , ingen Ting er mulig andet . Og de der kommer efter os skal leve Livet som de arver det fra vor Haand , Væsner af vor Rod , med Træk af deres Mødre , som vi har elsket — skal de gaa grædende og uden Skæbne , skal de splitte hverandre ad ? Med Venskab tænker vi paa dem i Fortiden der havde Slægtsfølelse nok i en ubevidst Form til at bygge Tilværelsen op , ud over egen Eksistens , saa at den naaede os ubeskadiget , lad os give dem der kommer efter os Venskabet i Arv , helt , eller en hel Rest deraf , saa meget vi kan , tage Strømmen fra dem der kom før os med den ene Haand og give den til dem der kommer efter os med den anden , staa i Kæden , en fængslet Stilling , men saa er man et Menneske , selv om man er navnløs ; udenfor Kæden er man en Hungersperson og forstyrrer Natten med sine Skrig . 66 EVOLUTION OG MORAL Det giver et stort Haab at Menneskeslægten er sluppen saa nogenlunde hel som den er over hvad der truede den i Fortiden , overgivet som den var til sin Udvælgelse uden at kende den ; skulde man fortvivle nu da den er bleven seende ? De Dyr hvem en unaturlig Drift indgiver at æde deres egne Unger har jo da ingen Betingelser for at hævde Artens Bestaaen . At det var de mest glubske der overlevede lærer et Tilbageblik paa Dyreriget slet ikke . Saa langt fra at Darwinismen skulde være gammeldags , den er næppe nok begyndt endnu , Evolutionens Ide hverken gennemlyst eller forstaaet . Det kan endda siges at Udviklingslæren indtil videre er at betragte som kun de udviklede Naturers Livssyn , Overblikket over et aandeligt Arbejde ikke Alle men et Udvalg har udrettet . De Uudviklede , de i selvisk Forstand uopdragne , kan før de har gennemløbet de samme Forudsætninger end ikke trænge ind i Tankens Rækkevidde . De kan oversætte den for egen Opfattelse og give igen hvad de har tilegnet sig , deres egen Mandril - Maske skudt i Forgrunden , deres Romantik des Bøses , mere malerisk og underholdende naturligvis end simpel Godhed , som de finder fersk ; de kan gøre Lykke og udleve sig , men Livet trætter dem som et umondænt Stykke der ikke afgiver nogen Rolle for dem . De ser Udviklingen fra deres Trin . Maa de der har gaaet i Skole hos Naturen betragte dem skaansomt fra deres ? Til de daarlige Darwinister er dette og hvad mere der skal siges om disse Ting slet ikke henvendt . Hvis Paavirkning i det hele taget er mulig rettes Opmærksomheden mod saadanne som hverken læser eller begriber , Analfabeter , Vilde paa et barnligt Standpunkt , et Paradoks , men det siger saa meget som at Vildfarelsen er altid 68 EVOLUTION OG MORAL kompliceret og sær , den simple Tanke naar de Simpleste : Liv for alt hvad der lever l Praktisk kunde et Oplysningsarbejde , i Lighed med den ydre Mission , her gribes an . Erfaringer fra den moderne Propaganda , navnlig som den er bleven sat i System af de russiske Kommunister , viser med hvilken Sikkerhed , næsten mindende om en kemisk Reagens , der kan arbejdes : man gøre Propaganda paa en Befolkning , og den er kommunistisk , man lukke Landet derfor , og Befolkningen er ikke kommunistisk ; tilgængelig for Oplysning er en Befolkning ! Hvis man spredte en Milliard smaa Katekismer i Evolutionslærens Begyndelsesgrunde , den første Ledetraad , og Omkostningerne kunde afholdes med en eneste Whiskyannonce bagpaa , paa et halvciviliseret Lands Kyster , og samtidigt skød nogle Landsbyer i Brand , og sikrede sig Cobraen fra disse Strande , Fortjenesten vilde ikke udeblive ... Dog nej , vigtigere end den ydre Mission er uden Tvivl den indre . Mørkere end det mørkeste Kongo er den aandelige Tykning i civiliserede Stæder . Hvorledes sprede den ? Oplysningen er grebet an , i gode Hænder , fat Mod , ikke den Lystmorder i Storbyerne uden at han jo hver Dag læser sin Avis ! Kræfter fra inden holder Slægterne paa Udviklingens Vej , fra de instinktfaste Fædre og ind i en usikker Fremtid ; et Træ der ikke vil gro , hvad nytter det at elske det ? Paa den højeste Tue sidder Murmeldyrets Forpost og holder Udkig for den lille By af Gnavere som lever i Jorden , og øjner den Høgen pifter den , hele Familjen gaar paa Hovedet i Hullerne , selv gaar den paa Hovedet sidst , med dikkende Halestump ; ensom sidder den DARWINISMEN DEFINERET 69 gamle Hamadryas - Han paa en Bjergspids , som formet i et med Klippen , og vogter paa sine , en forfærdelig Tyran , kun ugerne lader han sine egne leve , men mod Udverdenen vogter han dem , lader sig plukke i Stykker af Hunde før man kommer over hans Lig til Mødre og Unger . I Laboratorier , i stille Arbejdsstuer mellem Bøger sidder de stille Folk som holder Udblik over Menneskeheden og har givet den Midler i Hænde mod Naturen , til Ernæring , mod Smitte , til Gennembrydning af Bjerge , Kortlægning af al Viden — nytteløse Snyltere , som ikke bærer Brænde , hedder det , naar et Opløb stiger i Gaden og Rusland føder en Tanke — hvad Udviklingen er ved de , og ingen direkte Traade gaar fra dem til Almenheden , men paa usporlig Vis , ved en Spredning fra Sjæl til Sjæl , synker det ned i Bevidsthederne hvad de har tænkt ; mens de lever , eller bagefter , hundrede Aar efter . De er et stille Selskab , som Mænd ikke mærkeligere end andre , de føler sig ikke personligt hævet over det Gennemsnit de er sat til at arbejde for , men lader sig heller ikke intimidere deraf . Deres Glæde er selve Arbejdets , de har ikke Tid til at komme paa Markeder , men Hoben er dem ikke fremmed . At hade den , at drive sig selv og andre ud over Jævnmaalet , den sentimentale Ensomhedsfølelse , i Reglen forkyndt fra Scenen , monstrøs Vækst af Selvet , Helte - og Genidyrkelse o : Verden set med et hysterisk - feministisk Blik , det er ikke hvad man lærer af de stille Naturiagttagere der har baaret Evolutionstanken og bærer den den Dag i Dag . De er et Selskab over alle Lande og Tider , Levende og Døde , de har ingen Alder , i Aanden spørger man ikke om Fædreland , og død er man dog før 70 EVOLUTION OG MORAL eller senere ; man er adskilt og dog til enhver Tid sammen , de store Kyndige altid lige nær i hvad de skrev og lod efter sig . De er mange , men rotter sig ikke sammen , giver sig ikke Rang , og dog er det en arrogant Tanke blot at haabe paa at blive regnet med som Menig i deres Rækker . De er et Samfund , af sig selv uden al Tvang sluttet sammen om et ikke sensationelt Arbejde , men et varigt . De er en Stat i Tiden . I Billedet af den skulde Demokratiet danne sig og bestaa . DARWINISMEN DEFINERET 67 OPDRAGELSEN DE fleste har sikkert Erindringer fra deres Barndom om hvordan Bogen og Bøgerne kom til dem , og hvilken Forskel der var paa deres Verden før og efter at de havde lært at læse , nogenlunde de samme Erfaringer antager jeg , selv om ikke alle husker dem lige tydeligt eller ikke har tænkt derover . Til en speciel Undersøgelse af Bogens Betydning for Bevidsthedslivets Dannelse hos Børn er der samlet fra mange Sider , i den senere Tid efter streng biologisk Metode , en betydelig Literatur eksisterer herom paa Grundlag af rationelle Iagttagelser og Forsøg , især fra amerikansk Haand , ogsaa repræsenteret her i Landet , jeg behøver ikke at minde om alt det Materiale der foreligger til Belysning af Barnebevidsthedens første Opstaaen , Indtrykkenes Møde med Aniægene og Bogens Betydning for Fastlæggelsen af Begreberne ; Sagen skal her ses ganske umiddelbart , ulærd , og føres op til de Konsekvenser der følger naturligt af en almindelig og naturlig Betragtning . IAarbog for Bogvenner 1920 , et bibliofilt Værk i faa Eksemplarer og utilgængeligt for de fleste , har jeg offentliggjort nogle Erindringer fra min Barndom om hvordan Bøger og Billeder for min Part bidrog til at grunde Bevidstheds - retningen for hele Livet , et Par 72 EVOLUTION OG MORAL Sætninger skrevet ud herfra fører over til en videre og som jeg tror alment gældende Betragtning af Bogen og dens Betydning for Barnet . Den første , saakaldt elementære Børneundervisning , ABC ' en er jo i Virkeligheden den sværeste og mest skæbnesvangre Skole Barnet bliver sat i , for det er selve Begreberne der paa en i og for sig mystisk Maade skal vendes fra Haandgribelighederne ind i en Form - og Anskuelsesverden , hvortil hele Midlet er et Omflyttelsessystem af saa og saa mange Tegn , blot for Øjet , og i en bittelille Maalestok , Stikkeri paa Papir — her skal hele Verden passere igennem ! Af et T , et r og et æ skal der blive et Træ ; ellers er man dum . Hvorfor hed det for Resten Er ( R ) , da det dog hed Pe ( P ) og Ve ( V ) ? Hvorfor Em ( M ) og En ( N ) , hvorfor ikke Me og Ne ? Jeg erindrer endnu at det var en ekstra Vanskelighed naar man skulde stave og lære at r - a siger ra — era syntes man det sagde ; men det maatte man synke , som saa mange andre Magtsprog , og regne med ogsaa , før det rigtige Ord kom i Stand . Men det egentlige Besvær laa i det indre Oversætterarbejde , fra Tegnene , som var saa faa , til de mange Ord , og fra dem til de Ting man kendte , fra Tingene til en Mening . Det er svært ; man kan jo se det paa de Smaa naar de lærer at stave , de ser saa skyede ud , ejendommelig bundne , indadvendte , med den lille Pegefinger limet paa Bogen — ja her hænger de fast ! Endelig naar det lysner for dem og Mekaniken begynder at blive levende ler de lykkeligt , og ved ikke af at de er bleven Fanger ! Jo , de er indfanget og skal blive Mennesker , efter at de har været det der maaske er meget bedre ; men det kan ikke blive anderledes , Moder selv viserVej med sin Strikkepind . I Stedet for een OPDRAGELSEN 73 Sjæl skal Barnet nu have to , Tingene de kender , og saa deres smaa sorte Gengangere i Bogen . Jeg har kendt en gammel Kvinde som ikke kunde læse , sjældent her i Landet , selv i det afsides Jylland for fyrretyve Aar siden ; naar hun fejede , og et beskrevet Stykke Papir var falden paa Gulvet , standsede hun Kosten og tog det op , saa ærbødig paa det og strøg over det med Haanden , lagde det hovedrystende op paa Bordet , det var helligt , Skrøwt , som hun sagde hemmelighedsfuldt for sig selv — det forstod de Beskikkede sig paa , hun ikke ! Et Svælg vanskeligt at udmaale stod mellem saadant et Væsen endnu i Naturtilstand og saa et ganske almindeligt læsende Menneske . Analfabeten , Børn inden de har lært at læse og skrive og primitive Folk opfatter paa samme ubearbejdede Vis , uden det Mellemled skudt ind mellem Sansningen og Tanken , som betinges af Læsekunsten . End ikke Sproget eksisterer , det taler sig selv , som for Resten hos de fleste Mennesker , reflektorisk , uden at Opmærksomheden rettes derpaa . Børn som ikke har lært at læse endnu staar i et eget Forhold til Tingene , et rent personligt , fortroligt , Tingene er deres Bekendte , og de giver dem et Væsen , paa lignende Maade som de Vildes Animisme , men tempereret af at de ogsaa , gennem de Voksne naturligvis , ved Besked , Barnets alfeagtige Ironi . Et Træ er et Træ og anskues som det grenede Tilbehør til Haven det er , men det har en Sjæl , fysiognomisk , ligesom Stenen , som Kirken i det Fjerne , stumme Personer , ikke netop Folk , heller ikke Spøgelser , men vi ved nok , vi ser dem , og de ser paa os saadan som de kan . Børn har jo nu en Gang en indre Verden de lægger i den ydre , og kommer det ikke paa anden 74 EVOLUTION OG MORAL Maade saa leger man , man lads , Udviklingstrinet gør sig gældende ved Siden af den Verden man lever i , de Voksnes , man ved nok hvad de ved , men faar alligevel sin egen Sjæl lagt ind i Tingene , Børns kendte sorgløse Maade at personificere Alting paa . Skamlen er dem saavel firføddet Dyr som Vogn , Futtog , Skib paa Vandet , alt efter hvordan de vender den , men naturligvis hele Tiden Skamlen , vor gode Ven og Broder . Først naar de lærer at læse , og alle deres Venner , de kendte Ting , skal passere Bogstavets Naaleøje og komme tynde ud igen , som sammenflikkede Lyde , som Stavelser , som Ord , først saa bliver Skamlen sat paa Plads , og bliver der siden . I Stedet for en Legekammerat faar de et Begreb , noget i Hovedet , og det skal man have ! Men Skamlen , den gamle , vel ramponerede Universalskabning , Skamlen er død . Saadan ender den første Barndom , som Naturtilstanden er endt . Selve Processen , som skaber indre Billeder , knyttet til Tegn , af Genstande og Sanseindtryk , ja af Ting man aldrig har set , unddrager sig jo i og for sig Forklaring . Det er som en Art Spejlindretning i Sjælen , Aflejring eller Præg af Cellerne , saadan og saadan , Erindringsbilleder af Virkeligheden sat organisk i Forbindelse med Sproget , som er analyseret ud i Lyde , og Lydene opløst i Tegn ; i hvert Fald : Indtryk af Bøger træder i Stedet for det oprindelige Forhold til Tingene , ligesom Sedlerne cirkulerer med paatrykt Forsikring om at de er saa og saa meget værd i Guld — og er de altid det ? Oplysning skyder man ikke fra sig ; men lykkelig alligevel den Mand i hvis Hus Skamlen endnu er levende ! Saa dominerende er Bogen som Substitut for Tingene bleven at der gives Folk i Mængde , altfor mange , for hvem Indtryk af Tingene er stærkere end af OPD RAGELSEN 75 Virkeligheden selv , ja der gives Mennesker som har dannet hele deres Bevidsthedsindhold alene gennem Læsning uden nogetsomhelst bevaret Blik for Tingene , de hænger da i Bogstaven , de er selv cirkulerende Sedler , og hvor ved de om de nogensinde bliver indfriet ? En tilegnet aandelig Kvalitet er her traadt i Stedet for Natur . Derfor er det nok alligevel undertiden hos Analfabeten , Almuen , Guldbeholdningen maa søges . Der er Grund til at tro at Menneskehedens boglige Syssel , dens Dannelse , ogsaa har sat sig fysiske Spor , i de fire - fem Aartusinder Skrifttegnene har været kendt , et cerebralt Anlæg synes undertiden medfødt , mange Børn lærer at læse som en genfunden tabt Erindring . Paa samme Maade arver Jagthunden sin specielle Træning ; og Pointeren har dog næppe været Genstand for Afretning gennem saa mange Led som Mennesket . Overordentlig var den Opfindelse i sin Tid der gav Menneskeheden Skriftsproget , uden Tvivl har den indvirket paa Arten , sat visse Grænser for Udfoldelse og aabnet andre Muligheder uden Grænser ; hvis man vilde maale Distancen i et Billede kunde man f . Eks . sætte en Zulukriger ved Siden af Immanuel Kant — men det vilde være Uret mod dem begge ; ikke altid skal man sammenligne ! Med Undren og imponeret tænker man tilbage paa de ukendte Hoveder der gjorde det Abstraktionsarbejde : at spalte Sproget ud i Lyde , Grundlyde , Vokalerne , og deres Hjælpere , der minder om Klapperne paa en Fløjte , Konsonanterne , forholdsvis faa Midler indenfor Sprogets Instrument , hvoraf alle Ord og enhver Mening kan dannes . Og saa at binde disse Grundbestanddele 76 EVOLUTION OG MORAL til en ganske lille Række Tegn , Alfabetet , som ved Omstilling kan bringes til at rumme hele Sproget ! Fundet daterer sig til en uvis Oldtid og er gjort i Morgenlandene , som bekendt , et Sted indenfor de ægyptiske , græske og mesopotamiske Kulturer , et i Virkeligheden fuldstændig nyt System , sublimeret ud af Hieroglyfernes , Kileskriftens og maaske andre Urtegns Materiale . Begyndelsen var en Billedskrift , Anskuelsestegning , afledet af Kunsten , Tingene direkte aftegnet og stillet sammen i en alluderende Rækkefølge , saa kunde man se dem og aflæse dem en Historie efter egen Evne , omtrent som med den kinesiske Skrift den Dag i Dag , der er en simplificeret og udvidet Billedskrift , med et Tegn for hvert Ord eller Begreb . Man læser i Billeder og Billeders Billeder , og maa have en god Hukommelse . Overgangen fra Billedtegn til Bogstaver , Ordene opløst i deres Bestanddele , har noget forbavsende , i Grunden ufatteligt , et Hjernearbejde af en paa en Gang indtrængende og omfattende Art , som et moderne Hoved har svært ved at reproducere — og tænk saa at arbejde sig op til det fra nyt af ! Hvis Voksne skulde til at lære at stave , et Eksperiment som vanskeligt kan anstilles , vilde det formodentlig falde dem meget sværere end Børn ; Hjerner som endnu besad den Friskhed Nutiden kender hos Børn maa have gjort Opfindelsen ; en ung Tilstand i Hovedet forudsættes for overhovedet at fatte den . Maaske har der været mange om det , en lang gradvis Udvikling fra Generation til Generation , leveret fra det ene Folk til det andet ; muligvis gaar den første lykkelige Anstrengelse tilbage til en enkelt Mand , dybt nedsænket i Tankens Brønd , og det er det rimeligste , for det OPDRAGELSEN 77 er snarere som om en absolut Isolation af Forstanden hører til end f . Eks . Nedsættelsen af en Kommission , naar det gælder at skue saa at sige Hjernen selv ; en Mand med lukkede Øjne , helt overgivet til indre Samling maa have gjort det . Hvis saa er skal den Mand mindes . Det var den mægtigste Mand Jorden har baaret . Han gav Menneskeheden dens Erindring . Det kan have været en eller anden navnløs Slave ved et despotisk Oldtidshof , sat til at mejsle den gudfødte Konges Bedrifter op paa kolossale Mindesmærker , som andre Tusinder af Slaver var sat til at rejse ; han har maaske ejet det han gik i , en Kamelhaars Burnus , eller alt i alt et Lændeklæde , hans Kost har været en Skaal Durrha og en Rod , noget lignende som hvad den kinesiske Kuli faar at spise om Dagen , og han har boet i en Kube af tørret Dynd ved Floden . Men der har han ejet en Kvinde , det maatte selv Slaver , for saa blev de flere , og i det varme Støv udenfor Døren har han haft en Unge kravlende , hans Glæde , og naar Moderen har nærmet sig med Vandkrukke paa Hovedet fra Floden har Ungen sat sig op i Støvet , nøgen og gylden i Huden som en lille Gud , og har sagtMam . Mammam ! Det betyder Mad , og det betyder Moder , en og samme Ting for den Spæde , og det er nogenlunde det samme Ord Verden over , i Oldtid som i Nutid , for det er Ursproget , det første Ord Barnet nemmer , sat sammen af en Aandelyd , den der fremkommer naar man forventer , og af de uvilkaarlige Spisebevægelser man gør med Munden naar man er madlysten . Kan Oldtidsmanden ikke have faaet sine første Indskydelser om Sprogets Elementer her ? I saa Fald skal foruden ham Barnet mindes ! ( Men de nærmere Omstændigheder ved Fundet , 78 EVOLUTION OG MORAL Slaven og hans lille Familje , er en Fortælling for sig ) . Og vi behøver ikke at gaa tilbage i Tiden for at mindes Barnet , det og Sprogets Begyndelse er midt imellem os ! Vi kan endnu lære af Barnet , som vi skylder det en Opdragelse , den bedste vi kan skaffe det . Hvordan den skal gribes an lærer man bedst af Barnet selv . Den ukendte Oldtidsmand , eller de mange , der omsatte Sproget i Skrift har ikke faaet noget Monument — burde man ikke rejse det for Barnet , og gøre det i den Omsorg vi bærer for at lede det rigtigt ind paa Bogens Vej , som er en velsignet Vej , men saadan at Barnet ikke mister den rige Natur ! At Skriften oprindelig stammer ned fra Billedet skulde man ikke glemme . Med den Afstand der er imellem , er Billede og Skrift bleven vidt forskellige Meddelelsesmidler , Skriften er et sukcessivt Hjernearbejde , Billedet slaar ind uden videre , er Tingen selv , oversat alene for Øjet , Billedet er uden Tvivl Naturen et Skridt nærmere end Skriften . Ved Undervisningen gaar de Haand i Haand . For Børn betyder Indtrykket af deres første Billeder sikkert næsten lige saa meget som Indtrykket af Virkeligheden . Oprindeligt er det gennem Billeder man kommer i Forhold til Bøger , mange endnu inden de kan læse ; fra Billederne kommer man til Virkeligheden , og derigennem igen til Bøger . Det har den største Betydning for Grundlæggelsen af Bevidsthedsindholdet , og dermed for hele Livsgangen , hvilke første Indtryk der møder Barnet , ikke mindst Bøger og Billeder , der kan give Tingene en uforgængelig Betoning , længe førend man støder paa dem i Virkeligheden . Enhver har sikkert Erfaringer herfor og kan føre OPD RAGELSEN 79 faste , en Gang for alle gældende Stemningsværdier tilbage til de bestemte Bøger og Billeder der dannede Førsteindtrykket , hvortil alle senere , selv om de er stærkere , alligevel kun forholder sig sekundært ; den første Løve man har set i sin Barndoms første ABC bliver dog ved at opæde alle de andre , i en vis Forstand . Kimene til hele vor senere Verden stikker i ABC ' en og i Læsebogen , eller hvad man nu faar i Haanden paa Lærdommens næstførste Trin . Enhver der har genset sin Barndoms første Bøger og Billeder ved det ; her er lagt en Grund i Fantasien som alle senere Indtryk forholder sig til , vokser ud over og overdækker , maaske , men aldrig slipper , selv om man tror man har glemt det . ABC ' en er stærk . Der ligger da en overordentlig Vægt paa hvilkenABC man giver Børnene i Hænderne . En forældet , i Teologien bundende Opfattelse gik ud fra at Sjælen saa at sige fra første Færd var færdig ; man tænkte ikke paa at danne den , men paa at give den Retning , Opdragelsen var religiøs og moralsk . En moderne Opfattelse naar ad en anden Vej et næsten lignende Resultat , nemlig at Naturen hos et Barn fra første Færd ligger fast , den vil ytre sig saadan eller saadan , hvad Barnet saa lærer . Det er nok rigtigt ; Instinkter og Drifter har deres egne Baner , som ingenlunde ligger parallelt med Opdragelsens og mange Gange krydser dem , man kan jo være saa meget mere end man ved , de blinde Anlæg følger Spor i Underbevidstheden som Individet end ikke øjner selv paa Bunden af sit Væsens Mørke . Men Opdragelsen har muligvis slet ikke hverken moralsk Hensigt eller Ansvar . Livet og Samfundet overtager hvad Skolen giver fra sig , den kan kun 80 EVOLUTION OG MORAL skole Evnerne , netop skole dem , ikke forandre paa dem eller træde dømmende og straffende op imod Anlægene , som er saa forskellige , hvorimod Opdragelsen maa være ens . Det er Skolens Begrænsning . Bevidstheden derimod , den kan man give Form , og det skulde sært være om ikke god Form ogsaa virkede tilbage paa Underbevidstheden . En født Forbryder vil antagelig udfolde sine Anlæg hvad Skole han saa gaar i , men man kan dog ligesom flytte ham , hvis han faar en Opdragelse ; af en rapsende Dreng kan man gøre en Mand i Overklassen , som i alt Fald har en vis Smag , og han kan udfolde sig ogsaa i Udlandet , naar han kan Sprog ; han vil nok blive fakket en Gang ogsaa i den fine Verden — men der lader man ham løbe ! En intellektuel Tyv forsynder sig jo heller ikke til Skade for Nogens Fadebur ; at han stjæler Ideer er der Ingen der bliver magre af ; saa en oplyst tvivlsom Karakter er dog vel nok at foretrække for en almindelig massiv Vridsiøslillefange . Men i grove Tilfælde skiller Skolen sig jo fra Elementer der ikke vil arte sig , de gaar til Opdragelsesanstalterne , i odiøs Betydning ; Skolen danner , Tugten er Forældrenes eller Samfundets Sag . Det bliver en Nuance hvorvidt man vil kalde Skolen en moralsk Anstalt eller ej , eller om den selv opfatter sig som saadan , Undervisningen og Undervisningens Teknik bliver dog altid Grundstammen i dens Formaal . Og mon det ikke kan anses for en temmelig fastslaaet Lov , naar det drejer sig om at danne Bevidstheden , at hvad der kommer til Bevidstheden det bliver i den , det der holdes ude fra den vil aldrig eksistere for den ? Visse Undtagelsestilfælde gives , maaske , Underbevidstheden kan præge Sindet med en Erfarings Magt , Drømme ; der er dem der taler om Slægtserindring ; men det bliver dog nok altid ved vage submentale Tilstande , undtagen hvor der er Tale om ren Sindssyge ; og saa er det vel endda et Spørgsmaal om Bevidstheden i det hele taget kan arbejde med andet Materiale end det der en Gang er bleven bragt ind i den , selv om det farves tilsyneladende originalt af forrykte Tankegange ; ikke en Gang den Gale er helt forkert . For normale sunde Individer gælder det at hvad man lærer det ved man , Restener ikke . Naar en Murer begynder at bygge et Hus sætter han Hjørnerne omhyggelig op først , for Resten murer han efter en Snor , i Højden afretter han en Gang for alle med Watterpasset ; det Grundlag man giver Bevidstheden hos Børn bevarer altid sin Linje , selv om Omfang og Indhold siden varierer . Derfor møder man saa mange Bevidstheder der minder om daarlige Huse ; en god Del af Kulturen i det hele taget turde have sat sig et Monument der minder om det skæve Taarn i Pisa . Det er Fundamentet der er det afgørende . ABC ' en er den vigtigste af alle Bøger . Konklusionen , som det meste af hvad her er sagt , har ikke noget Nyt ; men Sandheden er som et Stykke Skyts , ikke indrettet paa eet Skud , men paa mange , det samme Knald og det samme Projektil , Gang paa Gang , indtil Skiven er faldefærdig ! Som oftest bliver Skytset slidt op først . Og her slutter egentlig Underholdningen , for her er det faste Punkt hvorfra der skulde tages Spring ; noget maa gøres naar der har været snakket længe nok ! I hvert Fald , til det Punkt er det enhver Betragtning i 82 EVOLUTION OG MORAL Anledning af Bogen og Barnet maa vende tilbage : hvordan blive enig om den mest fyldestgørende ABC , den grundigst gennemtænkte og den simpleste , den rationelle , men tendensfri , umiddelbart begribelige , men ingenlunde barnlige , universelt omfattende , men ganske uvanskelige , første Begynderbog for de Smaa ? Siden man nu er kommen ind paa Opdragelsen og Sproget benytter jeg Lejligheden til at nærme mig et Spørgsmaal af aktuel pædagogisk Interesse , ikke uden Sammenhæng med foranstaaende Betragtninger , Spørgsmaalet om Retskrivningen . Inden man kan tænke paa Indholdet af Bogen for Barnet maa man dog være enig om efter hvilke Regler den skal skrives ; Sproget , i hvilket der skrives , maa lægges fast . Tvivlsspørgsmaalet : Store eller smaa Bogstaver melder sig som umiddelbart brændende ; Folkemeningen synes dog at have udtalt sig til Fordel for de store . Spørgsmaalet forekommer mig ikke at være af synderlig Vigtighed , men afkrævede man mig min Mening vilde jeg bede for de store Bogstaver . Navneordene har nu en Gang faaet den Udmærkelse , det erTingene , Hovedpersonerne , der hæver sig i Linjen , over Verbets og Adjektivets Niveau , saadan føler man det , en fysiognomisk Nuance ; jeg synes man skulde beholde den . Fjernere , men af ulige større Betydning , og ikke uden en vis truende Holdning , staar et andet Spørgsmaal , en Reform som man ved er under Forberedelse og har mægtige Fremmere , men som jeg haaber lige saa mange , og flere , Modstandere , Tanken om at omforme Skriftsproget efter Udtalen , efter Lyden i Stedet for Stammen i Ordet , alting stavet som man siger det , i Lighed med den Reform man for ikke længe siden har indført i Sverig , til stor Skade for Svensk . Saa længe denne Reform kan hindres skulde de OPDRAGELSEN 83 derkan hindre den ruste sig og slutte sig sammen derom . Alle Grunde derimod kan ikke i en Fart opregnes og organiseres , men vel nogle Hovedpunkter foreløbigt , som muligvis kunde tjene til at se Sagen fra en ny Side og udvide Debatten , inden man anser den for afsluttet . Der burde i hvert Fald blive en Del Modgrunde at faa Bugt med , inden Fremskridtet — for enhver Reform kalder sig jo et Fremskridt — skaffer sig Magt til at skære Skriftsproget ned til Fordel for en ny Stavemaade , lagt til Rette efter den formentlig mundtlige Udtale . Hvilken mundtlig Udtale er det man vil lægge til Grund for den ny Stavemaade ? Vi har her i Landet næsten lige saa mange Dialekter som der er Landsdele ; for at blive ved de mest iørefaldende er der i hvert Fald fire store : Jydsk , Fynsk , Sjællandsk og Københavnsk . Over dem alle svæver Rigssproget , Højdansk , det skrevne Idiom , saadan som det renest og myndigst findes udformet i vor klassiske Literatur . Efter hvad jeg kender til Lydmetoden eller Lydsproget er det nærmest Københavnerdialekten i en eroderet , vilkaarlig valgt Form , eller en almindelig sproglig Afslidthed hentet sammen fra hele Landet , der er kaaret til at indsættes til Rigssprog i en Fremtid . Med hvilken Ret ? Til Fordel for nogen af Dialekterne kan der naturligvis ikke protesteres mod dette nye Udtalesprog , som man jo til Forskel fra Skriftsproget kunde kalde Mundsproget . Og dog skulde der tages et Hensyn netop til hvad man kalder Mundarterne , naar en almindelig fælles Mundart vedtages som gældende for hele Landet . Jydsk er nu et Almuemaal ; ved en eller anden Beslutning udgaaet fra København blev en 84 EVOLUTION OG MORAL Ø - Dialekt , i Naboskab til Skaansk , ophøjet til Rigssprog , og Jydsk skrumpede ind til Provinssprog . Det var dog en Gang et Sprog , den jydske Adel i Middelalderen talte det ; i mange af Folkeviserne vil Rimene ikke falde , med mindre man udtaler dem paa Jydsk ; vi havde staaet Englænderne nærmere om Jydsk var bleven Højdansk . Det blev det nu ikke . Det er ikke Udviklingens Vej at hæve sunkne Dialekter , — bort fra Dialekterne ! Men det der er i dem af gammelt ægte Sprogtømmer det kan , og det skal tilføjes Hovedsproget . I Jylland siger man hvad , med stærkt bevaret Udtale af h ' et ; at stave Ordet v - a - d gaar an efter københavnsk Mundart , men det er at vende Halvdelen af Landets Indbyggere Ryggen , sproglig talt , at gøre det . Selv paa Højdansk hedder det ikke vad , selv om vi maaske siger det , de fleste af os , h ' et er uhørligt til Stede , og i Skriftsproget skal det bevares . Det er noget for Øjet ! Overhovedet gælder det at Skriftsproget er for Øjet , Mundarten for Øret . En Kvalitet af Sproget , som ikke kan vurderes , og som ikke maa mistes , tages ind gennem Øjet . Sprogets Historie bevares i Stavemaaden , og saa længe Udtalen ikke er bleven rivegalt en anden skal man lade den gamle Bogstavering staa . Der er Englændere som vil have Engelsk reformeret paa samme Maade efter Munden , saa at f . Eks . know — k - n - o - w skal staves no — n - o ; Enhver , selv om han ikke er Englænder , kan se at hele Glosen gaar tabt . Baade k og w , som ikke høres i Udtalen , er der dog , og tages de væk for Øjet ogsaa har man lemlæstet sit Sprog . De stumme Nuancer har deres Ret ; i Skriftsproget skal de blive staaende . OPDRAGELSEN 81 Det er jo dog altid tvivlsomt hvorvidt alle sluger Bogstaver , og om det er de samme . Pige hedder paa københavnsk Pie , paa jydsk Pig ' , nogen sluger g ' et , andre e ' et , hvad er rigtigt ? Skriftsproget har Ret , det hedderPige . Lad saa Københavnerne naar de snakker beholde deres Pie og Jyderne deres Pig . Siger Jyderne hvad med h saa siger de ogsaa kjær med j ; kær staver vi paa Højdansk uden j ; man rappede en Reform igennem i sin Tid uden at have tænkt over den . Reformere om igen skulde man , kjær med j siger i Grunden enhver Dansk , selv om j ' et ikke meget høres , vi har det dog ligesom bag Tungen allesammen ; det var vore Fædres Udtale , vi læser saadan hos de Gamle . At det skulde være et Fremskridt at vendetilbage , til noget godt , kan man jo ikke haabe at faa Nogen til at indse i denne fremskridtsbetændte Verden . I Firserne var det høj Mode at gaa med sylespidse Sko , siden saa vulgært at det ikke var til at sige nu ser jeg Ungdommen gaar med sylespidse Sko igen ! Er Mundsproget — andet end en gammel Mode fra Firserne , da altskulde være moderne ? I Stedet for at tale om Sprogets Udvikling og Nødvendigheden af at modernisere det skulde man tænke paa Sprogets Regeneration . Et Sprog i Forfald kan regenereres ; det regenererer til en vis Grad sig selv , uden Bestræbelse fra nogen bestemt Side , Smagen der retter det , af sig selv vender man tilbage til Skriftsproget , naar Udtalen ikke gaar an længere . Folk med Øre for Sproget vil have lagt Mærke til at man her i Landet i den sidste Snes Aar spontant er vendt tilbage til en renere Udtale af i , f . Eks . i Butik ; Ingen siger nu mere Butek . Gamle Skuespiller Zinck 86 EVOLUTION OG MORAL udtalte sit Navn med e . Han sagde Skedt i Stedet for Skidt . Det var det nittende Aarhundredes Udtale af i ' et , det indre København , Nyboders Sprog . Skikkelig , Oehlenschlagers Livord , har man udtalt med e , skekkelig , og mange Københavnere gør det endnu ; men i ordentlig gængs Samtalesprog har man af sig selv regenereret i ' et . Det stumme d hjælper man ogsaa paa , rædsom siger ethvert Menneske nu , for 20 Aar siden sagde man ræ ' som , og det siger man sine Steder i Provinsen endnu ; men det er „simpelt " . Saa en tilbagegaaende Bevægelse kan der da ogsaa paavises i Sproget ; naar ingen andre hjælper det hjælper det sig selv . En stærkt medvirkende Aarsag til Sprogets Forfald har vi her i Landet i en national besynderlig Særegenhed , som jeg ikke ved af jeg har truffet i noget andet Land : Frygten for at skabe sig ved at tale korrekt . Er det ikke sandt ? Er det ikke mærkværdigt ? Man tør ikke tale „Bogsprog " naar Næsten hører paa det . Gammel haardnakket Klassefølelse ligger under her , man vil ikke hæve sig over sin Klasse ved at spille fin . En vis sødladen Hang til at farve Sproget fra Barnekamret er ogsaa ejendommelig for Danske , Grønnegadesproget synes at have hentet en Del af sin søde Vokalmusik fra den Kant . Holdningen fra neden er en Art Sprog - Snobberi som er gaaet i Baglaas , man vil ikke tale Bogsproget fordi det er Overklassens Sprog . Ovenfra træder et Demokrat - Snobberi i Funktion , Frygten for at underkende selv det svageste Livstegn der kommer fra Folket . Man skal skrive som Folk taler . Hvem ? OPDRAGELSEN 85 Ja det kan simpelthen ikke afgøres . Normen for Sproget kan ikke tages af Munden paa nogensomhelst Person , den stikker i Skriftsproget . Saalænge Sproget endnu ikke er æltet sammen til en dialektfri Enhed faar Folk fra forskellige Landsdele og paa forskelligt Oplysningstrin udtale det som de kan , og tør , men Normen skal blive staaende , Sproget skal læses og blive ved at læses som Højdansk . Efter min Mening naaede Sproget en saa udarbejdet Form i det nittende Aarhundrede at man gør vel i at blive ved den , baade et og to Aarhundreder til . Bliver Afstanden for stor mellem det talte Sprog og det skrevne bør man altid , hvis man kan , vende tilbage til det skrevne . En simpel Beslutning og et Arbejde i Skolerne i en eneste Generation er jo nok til at rette Sproget og Udtalen for hele den kommende Slægt ! „Børnene taler ikke saadan fra Hjemmene " — de skal lære det Skolen lærer dem ! I Skolen skal de lære at tale som skrevet staar ; siden kan de falde fra rent Sprog igen , hvis de skammer sig over det , men hver Gang de tager en Bog eller en Avis i Haanden skal de føle at de staar foran Sproget , saadan staver man , saadan siger man ! Ikke skal de møde deres egen nedslidte , om Slæber og forsuttede Sukkerstænger i Munden mindende Fortovsdialekt naar de aabner en Bog ! Og hvis man gennemfører Mundsproget paa Københavnerstemmerne , Saksogæjes Majoritet , uden at spørge Resten af Landet — saa vil vi ikke være her ! Hvilken Grænse har man sat sig , naar det skal gøres til Rettesnor for et Sprog at stave det som man taler det ? Det tales jo stadig ringere , naar 88 EVOLUTION OG MORAL heller ikke den nye skrevne Norm respekteres ! Har man overvejet at alle Bøger der er trykt før den nye Stavemaades Indførelse vil komme til at virke antikveret og ulæselig paa den nye Slægt , kan man tage det Ansvar overfor vor klassiske Literatur ? Indvender man at et Sprog , hvordan det saa er , dog har en Udvikling , Franskmændene taler ikke mere Latin , vi staar fremmede overfor Kristian den IV ' s Sprog — saa saa meget desto værre ! Folk i Fortiden havde ikke Sans for at hindre at Sprogene degenererede — behøver vi at lade det ske nu ? Naar Sprogets Norm er fastslaaet skulde der værnes om den , ligesom man i Paris har Metermaalet deponeret i et Glasskrin , Maal en Gang for alle , for hele Verden . I vore Fædres Sprog , ret stavet og ret udtalt , skulde de Bøger være affattet som man rækker Børnene , naar man vil give dem et uforanderligt Grundlag i Sjælen , Bevidstheden om at de er Danske . Med Hensyn til Børnenes første Opdragelse eksisterer der et aldeles urimeligt og uholdbart Forhold , nemlig dette at Skolen bibringer Børnene Forestillinger ved Elementærundervisningen som den selv retter , ja ganske simpelt tilintetgør , paa et senere Undervisningsstadium . Man begynder med Religionsundervisningen , naar Børnene er ganske smaa og faar uudryddelige Indtryk deraf , uden at de dog endnu formaar at tænke , siden lægger man Grunden til Naturhistorieundervisningen , som Barnet ogsaa skal tro . Ja hvad skal Barnet tro ? OPDRAGELSEN 87 Rækkefølgen burde vendes om : Først de eksakte Oplysninger til Barnet om Beskaffenheden af den Verden det befinder sig i ; siden en Gang naar Barnet er modent , det vil sige voksent , faar det indlægge den religiøse Forklaring i Tilværelsen som Tilværelsen selv lærer det . Skolen skulde ikke have Lov dertil . Religionen , eller den religiøse Sans , skal ikke derfor efterstræbes ; det er en menneskelig værdifuld Evne , en Blomstring af Sjælen , som imidlertid ikke finder Sted før Individet er udvokset . Religionsundervisning er som Praksis , som Begreb , en Synd , man har ikke Lov til at forgribe sig paa unge Sjæle , det er deres Privilegium i denne Henseende at vokse i Frihed . Til en Religion vokser man sig ene , sammen med Naturen , eller selskabeligt , i Berøring med Omgivelser som præger religiøst , henholdsvis som Anlægene er ; paatvinges fra Barnsben skulde en saa personlig Anskuelse som den religiøse aldrig . I Skolens sidste Klasser , umiddelbart før Disciplen skal træde ud i Livet , kunde der lægges en forsigtig Grund , Oplysninger om Antallet af Religioner og Arten af hver enkelt — Disciplen var da ligesom orienteret og kunde siden træffe et Valg . At beherske Antallet af Sekter og hver enkelts ufejlbarlige Udlægning af Aabenbaringen er allerede et mnemoteknisk Besvær , hvoraf Nødvendigheden paa Forhaand burde overvejes . For Resten skulde den religiøse Paavirkning helt og holdent overlades Hjemmene . Hvad der gælder Religionsundervisningen gælder Historieundervisningen . Her stiller det sig ikke som en Forsyndelse og et Ansvar at man begynder tidligt i Skolen 90 EVOLUTION OG MORAL med at undervise i Historie , men jeg tror man fejler deri . For Kortheds Skyld fremkommer disse Sætninger i en kategorisk Form . Højere Magter udkræves til at lære Læreren . Enhver øser af hvad der bundfælder sig i hans Erfaring ; min gaar ud paa at den historiske Evne , ligesom den religiøse , indtræder paa et temmelig sent Udviklingstrin , snarere naar man nærmer sig en vis Alder end naar man er ung , end sige naar man er Barn . Historien er i Grunden et stort Regnskab der er bleven tilbage efter Menneskehedens Husholdning ; først hos en Mand med Familje , som er stillet som Interessent i et Samfund , og af den Grund tvinges ind i Politik , som er Alles Husholdning , først hos ham vaagner Trangen til at underrette sig i Historien , de Gamles Politik , og Forudsætningerne for vor . Men at besvære Børns Hukommelse med de Voksnes Affærer i en Fortid , da man dog ellers ikke docerer Politik i Skolen , Spændingsforholdene mellem Lande og Folk , Arvefølgekrige , Krænkelse af Grænser og andre Korstog , med samt Tidspunkterne derfor , de af alle Børn med Rette hadede Aarstal , ja mig forekommer det uskolemæssigt . Historien falder rettelig efter Studentereksamen , enten som Fagstudium eller som almindelig Kilde til Viden for enhver Mand af Gennemsnittet , den er decideret for Viderekomne . Til Artium skulde der læses Kulturhistorie , Arkæologi , Kunsthistorie , Formernes Historie , Teknikens Historie , overhovedet Udviklingen i et Perspektiv ; for Resten Historien i Anekdoten og i Billeder . Den politiske , pragmatiske Historie læres dog ikke før den modne Mand af sig selv griber efter den som den Tørstige griber efter Vand . OPDRAGELSEN 89 Og i Stedet for Religion og Historie skulde man komme til Barnet , de Yngste , med Myten , Æventyret , netop den Form hvorunder man sammenfattede Religion og Historie da Menneskeheden selv var barnlig . Med Styrke skulde man her erindre at Myten samtidig var de Gamles uklare Form for Naturhistorie . Oversat til vor egen Tid vil det sige at man skal lære Børnene hvad vi ved , og det straks , naar det gælder om at forme deres første grundlæggende Begreber , deres Verdensbillede . Biologien ind i Forberedelsesklasserne ! Historien derimod opløst i „Historier " ! Til en saadan biogenetisk Elementarundervisning savner man endnu passende Lærebøger ; de skulde udarbejdes . Indvender man at Naturhistorien netop er en Specialvidenskab , mere for Viderekomne end andre Fag , skulde man lægge Mærke til Børns Lege , til den Underholdning de selv skaffer sig udenfor Skolen , den er altid af naturhistorisk Art . „Opfindelsernes Bog " er Drenges eftertragtede Bibel , Magnet og Brændglas deres Helligdomme , Insekt - og Mineralsamlinger , Herbarier , primitive fysiske Forsøg , er Trøstepunkter i det daglige som hæver dem over Lidelser : de seks Timer tilbragt som Fanger i Skolen . Hvor Skolen rører Drengenes Instinkter lysner de op , man skulde mærke sig det , megen „Uartighed " kunde omdannes til Flid , hvis man opsporede Anlæget deri og gav det Næring i Stedet for at kvæle det i Skolen . Lege var i forælderlig Unaade i sin Tid : Ind og læs , hed det , naar man satte Drager op . Som om ikke Benjamin Franklin som en voksen gammel Mand satte Drager op ! Mange Børn har aldrig haft Drengealderens Glæder . Dem har man berøvet en Barndom , dem har man forurettet ; og hvis Opdragelsen betyder noget har Skolen et Ansvar for at de siden dukker op som Hadere af 92 EVOLUTION OG MORAL Samfundsordenen , som farlige Blementer , Misfornøjede , Misundere , Hævnere man lærte dem ikke Glæde ! — Børn der ikke har leget er undergaaet en Forkrøbling . Man har narret dem for et nødvendigt Oplevelsesmoment i Undervisningsalderen . De lærer Religion , og siden bliver de Fritænkere , lige saa galt , paa noget negativt lever intet Menneske ; men hvordan skulde det blive anderledes naar man fra autoritativ Side kradser en Skrift ind paa de unge Sjæle for siden at kradse en anden ovenpaa ? Tillid , til de Magter hvorfra Undervisningens kategoriske Imperativ kommer grundlægges ikke efter den Metode . Fra Naturens Haand er Børn smaa Naturhistorikere , med stærk Realsans , indstillet paa at lægge hvad de ser sammen med hvad de hører , de ønsker Besked , og et „barnligt " afpasset Svar , en sødlig Nedstigen til Barnets formodede Verden som den Voksne ynder at umage sig med , og som de tror klæder dem , skuffer Børnene ; ja det er ikke frit for at de skammer sig en Smule paa de Voksnes Vegne i den Anledning . Man kan rolig nærme sig Børn som Ligemænd naar det gælder en Forklaring , at lalle for dem , gaa ind paa deres formodede babyagtige Tankegang og Sprog er Børnene selv en Gru . Derfor møder man saa ofte hos de unge Folk en slet skjult Foragt for de Ældre , som de har tilegnet sig som Børn og som er vokset med dem . Stil Børnene fra første Færd i et fast , uudryddeligt Forhold til Tingene ! Lad dem begynde med at lære om Sol og Maane ! Lad en Ring være det første billedlige Tegn man giver Børnene at studere paa , saasnart de kan skønne , med samt en Forklaring , fra Ringen til alle Ringe OPDRAGELSEN 93 og Sfærer : det er Cirklen , det er Solen , det er Cellen , Naturens Grundform ; led dem fra den gennem alle Former til Verdensbilledet , større , varigere , skønnere Sjæleeje gives ikke . Lad Børnenes første afgørende Indtryk blive identiske dermed ! Giv dem ikke først en anden Forklaring , som de maa kassere naar de begynder at tænke , spildte , hinanden ophævende Kræfter , og en Mistro indlagt i Sjælen som vokser med den ! Er Valget og Kompositionen af de første Bøger og Billeder man giver Børnene i Hænde ikke en ligegyldig Ting , tværtimod af den allerstørste Vigtighed , saa skulde det som sagt ogsaa nøje overvejes i hvilket Sprog Barnets Bøger er affattet . Retskrivningsproblemet i Danmark har kun en periferisk Interesse for norske Pædagoger ; uagtet man ogsaa her har et Sprogproblem , langt mere aktuelt og indgribende end i Danmark , Maalsagen , et Spørgsmaal man som Dansk dog ikke tør bidrage til hverken med Kritik eller Raad . Maa jeg imidlertid i denne Forbindelse have Lov at give Luft for et personligt Ønske , at Retskrivningsbestræbelserne i begge Lande aldrig maa komme ind i et saadant Spor at de fjerner Læsekredse i begge Lande mere fra hinanden end de allerede er fjernet . Med Sorg tænker man paa at de nærmest kommende Slægter skulde tilegne sig henholdsvis Bjørnsons og Oehlenschlägers Værker i Oversættelse . Retskrivningen i Danmark og Norge er mere end en indenlandsk Affære , et skandinavisk Hensyn burde tages med i Betragtning . Hvad der fjerner de tre nordiske Lande fra hinanden i Sproget fjerner dem fra hinanden som Nationer . OPDRAGELSEN 91 Med Kunst og Flid at gøre Sproget mere utilgængeligt for beslægtede Naboer end det er i Forvejen , ved at indføre en formodet mundtlig Standard i Stavemaaden , en konstrueret Dialekt , turde være en provinsiel Bestræbelse mere end en praktisk . Argumentet burde ikke glemmes naar danske Mundsprog - Fanatikere opererer — : for anden Gang skiller snæversynede Danske os fra Norge ! Er en Ring det første Tegn man skulde stille Børnene overfor , saa er Ma det første Ord de skulde lære at stave . Det er det første de siger , paa alle Sprog ; de sagde det for saa og saa mange tusind Aar siden , de siger det endnu . Lad det være den første Staveøvelse i ABC ' en . Det skønneste Billede i Verden er Moder og Barn , Kristendommens midterste Symbol da Kristendommen var kristen . Det næste skønne Billede , uforglemmeligt for dem der har set det , eller erindrer sig selv i det , er Moderen med sin lille Femaarige ved Knæet , naar den Lille skal lære Bogstavernes vanskelige Kunst . Af Moderen skulde Barnet altid lære at stave , det burde være hendes Privilegium , og Barnets Erindringer om den første Læsekunst burde være uadskilleligt knyttet til Erindringen om Moderen : Visdom og Varme ! Siden skilles deres Veje ; Skolen overtager den lille Sjæl . Men Barnets første Bog burde aabnes af Moders Haand , man skulde huske den som en af hendes mange søde Gaver . 94 EVOLUTION OG MORAL OVERBEFOLKNINGEN ENHVER Betragtning af Tilværelsen med os selv som Genstand gaar ud fra en Abstraktion , „Mennesket " , som et for Tanken vagt eksisterende Grundvæsen , et Maal man anvender ogsaa naar der er Tale om Individerne , alle Mennesker , selve den aktuelt bestaaende Folkemængde paa Jorden . Fatter man imidlertid efte ? r hinanden de to Forestillinger i Øje , Mennesket i elementær Forstand , og Indbegrebet af hele den nulevende Menneskehed , føler man sig stillet overfor forskellige , næsten væsensforskellige Verdener . I Afstanden derimellem ligger hvad vi kalder for Udviklingen . En Forandring har fundet Sted , den skiller det ideelt opfattede Menneske fra det der eksisterer i Virkeligheden . I den ene Form lever Typen , i den anden Individet . En Linje lagt gennem de to Punkter , Mennesket betragtet som Enkeltvæsen , og saa Mennesker i Forhold til hinanden , Samfundsmennesket , giver Udviklingens Retning ; dens Maal har vi ingen Midler til at bestemme . Mennesket , i skøn , simpel Forstand , gør vi os alle en umiddelbar Forestilling om , i hvert Fald i Længslen , i Poesien , i Religionen , eller vi henter vore Forestillinger fra Kunsten ; Samfundsmennesker er vi , og sukker . De Vilkaar hvorunder vi lever gør deres Krav 96 EVOLUTION OG MORAL gældende . Man skal derfor ikke undre sig over f . Eks . at se en Præst i Ornat bruge Albuerne kraftigt i et Opløb ved Sporvognen — ellers vilde han jo ikke komme med ! Under det Livet gør os til ligger bevaret den gamle Erindring om hvad vi havde ønsket os , jovist , at være Mennesker , en gammel sval , naturlig Hviletilstand , hvorunder man lukker Øjnene og vender tilbage til sig selv — men man lukker dem op igen , det er man nødt til , for man er paa en Kafé , skruet ind ved et Bord mellem Mennesker , med et Orkester over Hovedet , i en Storby , dundrende Trafik udenfor , alt det vi kender , Overdaadighed , med Næringssorger paa Bunden , Flirt , saakaldet , Nyhedsjagt og inderlig Træthed , den moderne fortrukne Tilværelse saadan som den er , og som der ikke mere kan rendes fra den . Alle vil være enige om at Naturtilstanden er tabt . Det nytter ikke meget at rejse ud paa Landet efter den , Bønderne kommer en imøde med et Blik man kender fra Byerne , udbrændte , hæse ogsaa de ; ryster man Civilisationens Støv af sine Fødder og søger nye Verdensdele , saa er de lukket , Millionbefolkninger overalt , mere end haardt spændt for med deres egne indre Ernæringsspørgsmaal , al Jord besat , alle Pladser optaget , Ringen lukket Verden over . I Virkeligheden , Mennesket er lukket inde . Tilpasningen maa blive en anden end før , og er ogsaa forlængst bleven det . Forestillingen om en tabt Naturtilstand , et Paradis Menneskeheden er bleven fordrevet fra , bunder for en stor Del i det Modsætningsforhold der opstaar paa Baggrund af haarde Indtryk fra den ny Tilpasning , man drømmer sig tilbage til den gamle . Stort lykkeligere var den dog næppe , men den var en anden , man var en fri Mand i Naturens Vold , Initia - tivet aabent ; nu har man skabt en OVERBEFOLKNINGEN 97 Civilisation og er bleven dens Fange . Paradis , det var de faa , Familjen ; Helvede , det er de mange . Flugten fra det menneskelige Selskab som en Tvang begynder tidligt . I Middelhavslandene hvor Bykulturen opstaar indfinder sig ogsaa de første Forsøg paa at vende tilbage til Naturen — Johannes den Døber som prædiker i Ørkenen og gaar i Kamelhaars Kappe , Græshopper hans Diæt , hvad andet end Datidens Lede ved Purpuret og de kræsne Retter indenfor Bymurene , med samt hvad Overdaadigheden koster , Hovedpine og Afhængighed af andre ? Intolerant , en Straffetaler er Johannes ; i en mindre aktiv Form kendes hans Type den Dag i Dag fra de indiske Fakirer , der foretrækker Lediggang og nogle faa selvtilføjede Pinsler for Anstrengelsen ved at holde en Plads i det dog ikke altfor højspændte indiske Kultursamfund . Kan der echapperes saa gøres der Forsøg derpaa ; alt hvad der hed Klosterbevægelsen i Oldtid og Middelalder var i Spiren en Flugt fra Selskabet , selv beskedne som Dimensionerne var den Gang , en Bestræbelse efter at undgaa Samfundsindsnøringen og holde Individets Ret , samt simple Livsformer oppe , alt naturligivs baaret af en passende religiøs Ide . Den trængte igennem , men det oprindelige Formaal satte man til , Klostrene , som fra første Færd grundedes af Eremiten og hævdede en absolut Uafhængighed af Samfundets politiske Rammer , de blev Rammer selv som klippede til Benet , Politik , Samfund , i en af de haardeste og ensidigste Betydninger af Ordet der har været kendt . Noget tilbage til Naturen gaves ikke ad den Vej . Bortset fra den teologiske Udpyntning kan hele Kristendommen opfattes som et Attentat paa Samfundsrammer - ne , saadan som de gjaldt for to 98 EVOLUTION OG MORAL Tusind Aar siden , og Erstatningen af dem med andre , man tog Lænkerne af et Sted og lagde dem paa et andet ; Menneskehedens Skæbne som vi maa se den i Øjnene nu har Kristendommen ikke kunnet have nogen Indflydelse paa . Den samme Betænkelighed ved hvordan Tilværelsen og Menneskeheden artede sig opstod ogsaa i hedenske Sind , Völuspá kan jo tolkes som en nordisk dunkel Profeti fremkaldt af Indtrykket af hvor galt det allerede saa ud i Verden , det kunde ikke blive ved at gaa , Verdens Undergang stod for Døren ; det vil sige Idyllen var allerede den Gang truet og den Skarphed i Tilværelsen begyndt at blive følelig som siden skulde gaa over Grænser , som den Mand med Gaasehud fra Edda aldrig kunde ane Udstrækningen af . Al den Snak om Verdens Undergang omkring Aar 1000 i hele den kristne Verden , det hører til en Panikstemning som gjorde sig gældende allerede da i Anledning af Menneskehedens Udfoldelse ; og der klæber virkelig en Panik derved i sig selv . Kuriøst nok , som sekterisk Overtro er denne Forestilling om Tusindaarsriget ikke en Gang helt forsvunden endnu , for nylig læste man at Adventister i Amerika gjorde sig rede til Verdens Undergang ved at realisere deres Ejendele , vistnok Solformørkelsen der var den øjeblikkelige Aarsag ; den forløb i Ro ; man maa haabe at Adventisterne har de rede Penge fra Realisationen i Behold . Op imod vor egen Tid ytrer Samfundstrykket sig i frie Skemaer som skal frelse derfra , Utopierne , Rousseau , som foreslaar at vende tilbage til Naturen ogsaa han ; en Mejemaskine vil klippe Fødderne af dig der ! Det der er sket , uafvendeligt , simpelthen fordi det skete , hvad enten man ønskede det eller ej , er at Menneskene er bleven mange . Og andre Love gælder for uoverskuelige sammensluttede Flokke end for Familjen eller den enkelte harmløse Tilskuer ; de skal allesammen leve og maa betale med deres Menneskelighed derfor . Samfundet fører Arbejdsdeling med sig , Specialisering , som straks rykker fra Midten af Tilværelsen , Helheden , ud i et tjenende Forhold til den . Det kalder man at faa en Stilling , og det er de fleste begærlige efter , for uden en Stilling i Samfundet er der slet ingen Tilværelse ; ikke desto mindre ligger det paa Bunden af ethvert Menneske at man er født suveræn og at det aldrig kan tilgives at man er bleven en Part . Andetsteds fra i Dyreriget ved man hvor langt Specialiseringen kan føre bort fra Grundbilledet , hos samfundsdannende Insekter som Myrer og Bier , endogsaa helt ud af Kønnet , selve Artspræget kan tabe sig under Arbejdsdelingen ; de vidtgaaende Variationer indenfor Dyreriget skyldes ikke andet end en Arbejdsdeling i videre Forstand , forskellige Vilkaar gør af Krybdyret til den ene Side en Fugl , til den anden et Pattedyr ; saa det fuldbaarne Menneskes instinktive Frygt for Samfundets omdannende Indflydelse er ikke ubegrundet . Men fra Samfundet kan der ikke flygtes . Mennesket har skabt de Former for Fællesskab der gør det muligt at leve sammen i Stater , men ikke efter nogen bevidst , forudlagt Plan , Omstændigheder har foranlediget dertil ; og den Aarsag udefra man havde at væbne sig imod laa , foruden i Naturforholdene , i Befolkningens Tilvækst . OVERBEFOLKNINGEN 99 Skønt Befolkningstæthed allerede fra Oldtiden af har været en Udviklingsfaktor er det først i Løbet af senere Slægtled Overbefolkningen som en direkte truende Udsigt er gaaet op for den tænkende Menneskehed ; Malthus ' Essay om Forholdet mellem Folkeantallets Stigen og Ernæringsmulighederne er fra 1798 . Under Verdenskrigen opstod den Forvisning hos flere , bl . a . Keynes , at den egentlige dybtliggende Aarsag til Krigen , saa vel som Disharmonien før og efter den , var at søge i Evropas Overbefolkning , al Diskussion af social Misere , Statsmoral , Ret eller Uret altsaa nogenlunde overflødig , aldenstund Aarsagen var elementær , en Springflod i Naturen , i Anledning af hvilken enhver Foranstaltning , enhver Drøftelse kun vilde være bagefter , at maale Højdemærket og begrave Ligene . Vist er det Staterne stod med deres Overbefolkninger og skulde have Luft for dem : Resultat Krigen . Keynes gør Tallene op ; Enhver ved hvilket umaadeligt Opsving Folkemængden havde i Evropa i det nittende Aarhundrede , dette i enhver Henseende saa mærkværdige Aarhundrede . Uden Tvivl hænger Befolkningstilvæksten sammen med den enestaaende Udfoldelse og Effektivitet af Tekniken i det nittende Aarhundrede , af Hygiejne , Oplysning , Beskyttelse paa enhver Led . Man har beregnet Folkemængdens Tilvækst for Fremtiden med det nittende Aarhundredes stigende Skala lagt til Grund og er kommen til skrækindjagende Talstørelser , blot for det kommende Aarhundrede . Hvis Folkemængden udvider sig i samme Forhold som fra 1804 til 1914 vil der Aar 2035 , altsaa om 110 Aar , leve mere end fire Billioner Mennesker paa Jorden , citeret fra „The National Geographic Magazine " , Jan . 1925 . Vi har væ - ret vant til at regne med mellem OVERBEFOLKNINGEN 101 tusind og totusind Millioner Indbyggere paa hele Jorden , et Tal der dog giver en Mening . Men fire Billioner ! Det er et forfærdeligt Tal . Der er Mennesker der lider af Pladsskræk , muligvis en Arv i Nervesystemet fra Forfædre som boede i Træerne og for hvem det var farligt at passere en Lysning i Skoven — de vil ikke faa Anledning til at falde i Pladsskræk mere , for saadan noget som Lysninger eller store aabne Torve vil ikke mere eksistere . Folk derimod der lider af Frygt for Opløb , Mobfrygt , Ve dem ! Fire Billioner Mennesker — man vil ikke kunne undgaa Lugten af dem , Hudvarmen af dem ! Mennesket er et selskabeligt Dyr og elsker at gnubbe sig op af sine Lige , men fire Billioner vil gnubbe hinanden til Blods . Hvis Menneskepresset virkelig tiltager efter samme Forhold som i det sidst forløbne Aarhundrede skal al Menneskelighed , det vi forstaar derved , blive husvild paa Jorden , man vil synke tilbage til den allerelementæreste Nødtørft , Ernæring , Plads , Luft , en Art Naturtilstand igen , Afhængighed nemlig af overmægtige Vilkaar udefra , til Trods for en højtudviklet Teknik , alle Videnskabers Gaader løst ; men med alle Kunster , med al Kultur vil man være for mange og vil blive mærket af det . Overbefolkningen er en ny uhyggelig Form for Milieu , i evolutionær Forstand , det vil gøre sig gældende . Frygtelige Ting venter vore Efterkommere . Allerede nu synes man man kan høre Menneskeheden skrige , man kan forestille sig den tabe al Fatning , blive Genstand for Udbrud af Massevanvid , Barbari i en uhørt lidende Form vil vende tilbage . Var Verdenskrigen ikke allerede et Billede paa hvad der kan ske ? Sødmen af Overbefolkning og Indvirkningen deraf paa Sjælen har de , der har været i Kina allerede haft Lejlighed til at 102 EVOLUTION OG MORAL skaffe sig personlige Indtryk af , en Melankoli af en særlig bæstisk og haabløs Art klæber dertil , bedøvet Rædsel , hvis man tør bruge det Udtryk . En sørgelig og skiden Forgiftning hænger ved alt hvad der hedder Opløb , Masseansamling af Mennesker , i en endelig , uundgaaelig Form altsaa ved Overbefolkningen . Menneskehedens Situation leder Tanken hen paa den gamle Fortælling om Søfolkene der gik i Land paa en lille Ø , gjorde Ild op og hængte Gryden over , og bedst som de skulde til at grave Skeen i begyndte Øen at røre paa sig og synke under dem , det var en Hval de havde fortøjet ved — vi arbejder med vore Kaar under givne Forudsætninger , indtil Forudsætningerne en Dag er væk under os . At vi lever paa Skallen af en Planet med Ild under os , at vi kan faa et Meteor i Hovedet — i Amerika et Steds er der dog falden et med et Nedslagshul i Gennemsnit som et vulkansk Krater — at Maanen maa ende med at styrte ned paa os , det skal ikke bekymre os , til vort Nu i Verdenssystemet hører den Grad af Sikkerhed hvormed Kloden nu en Gang holder sin Bane , det har holdt i saa mange Jordperioder og holder nok i nogle til , desuden det er Betingelser hinsides vor Indgriben . Men naar man snakker om Samfundet og taber Antallet af Syne , saa er det Forudsætningerne synker . Samfundet kræver en ny Definition hver Gang Antallet af Individer fordobler sig . Intet politisk eller socialøkonomisk Doktrin holder Stand overfor den ny Faktor der truer i Overbefolkningen ; hverken Balanceforhold mellem Klasserne eller ligelig Fordeling af Arbejdsudbyttet betyder noget naar man overhovedet er for mange til at dele hvad der er at dele . Den eneste virkelige Udvej er da at reducere de Delende . 100 EVOLUTION OG MORAL Nu er der ikke Grund til at tro Befolkningsprocenten virkelig vil stige saa katastrofalt som Statistiken har udregnet . Det nittende Aarhundrede var sikkert ogsaa i den Henseende noget for sig ; paa Grund af særlig sammenstødende gunstige Omstændigheder havde det en Fødselsprocent som vil danne Toppen paa alle Tiders Fødselskurve muligvis , en endnu urørt primitiv Holdning til Livet mødtes her med ret pludselige kulturelle Fremskridt , netop dette heldige Sammenstød vil ikke komme igen . I hvert Fald de primitive patriarkalske Børneflokke man kendte i det nittende Aarhundrede kender det tyvende allerede ikke mere . Reaktionen fra Overbefolkningen sætter ind af sig selv . En vis Pladsmangel gør sig allerede gældende . Krigen var jo , set fra et Synspunkt udenfor dens Motiver , en Rystelse hvorved Menneskeheden lettede sig for en Del af sit Overskud . Krig , Hungersnød og Pest har fra gammel Tid været de Midler Naturen af sig selv greb til , som en Slags automatisk Ventil , hvis man kan tale om en regulerende Hensigt i Naturen , hvilket man ikkekan , uden i en ren mekanisk Betydning , som naar et Vand løber over og tømmer sig , i det Øjeblik det fylder mere end sin Beholder ; Naturen har næppe anden Hensigt end den vi lægger i den , vant som vi er til at overføre vor Ratio paa Tingene . „Fremskridt " taler vi ogsaa om , med et Udtryk laant fra vor egen Bevægelsesmaade , som om Naturen flyttede sig fra et Sted til et andet ; en bedre almindelig Tilstand , mener vi , maalt med en tidligere , som vi ikke var saa glade for — men hvad er det for et Maal hvormed vi maaler ? Den Udtynding af Menneskeheden der gaar for sig under Krig er en kostbar Bremse paa Folketilvæksten , negativ Ud - vælgelse , alle de Fremmeligste der 104 EVOLUTION OG MORAL bliver dræbt ud , til Fordel for de militærudygtige der bliver hjemme , mere Plads og Lejlighed til at formere sig for Stakler og Defekte ; Trængslen synes ikke at blive mindre efter en Krig , men Overbefolkningen smykker sig med Udsigten til at laborere med et endda ringere Materiale . Indtil for nylig havde man en Udvej til at befri sig for Befolkningstrykket , i de Lande hvor det begyndte at føles som generende , gennem Udvandring , i det nittende Aarhundrede benyttede man sig deraf i en Stil som aldrig før , og Problemet sov saa længe , det blev fordelt og skubbet ud i Tiden , beskæftigede ikke Sindene paa Steder hvor Trykket var lettet ; men Verden løb fuld , man begyndte at lukke eller gøre Døren mindre der hvor man en Tid lang havde kunnet tage mod Indvandring i det store , og saa føltes Opstemningen i de gamle Lande , der havde vænnet sig til at give sine Overskud fra sig . Man ved hvordan Stillingen er nu f . Eks . i Amerika . I en Undersøgelse af Befolkningsspørgsmaalet i Evropa har Wieth - Knudsen belyst disse Perspektiver , belagt med nøgne Kendsgerninger og Tal , Problemet ses i hele sit skrækindjagende Omfang og i sin Uundgaaelighed , ikke en Kimære eller et Sensationsnummer men et Stykke grelt Virkelighed , som forlanger at man indlemmer det i sit Arbejde . Noget større Tema kan ikke tænkes end den umaadelige Udvandrerbevægelse som i Løbet af et Par Menneskealdre gik ud fra Evropa og bredte sig over to Kontinenter , Nordog Sydamerika samt Australien ; der er Folk der har oplevet det , saa at sige set det for deres Øjne , fra Begyndelsen til Afslutningen . Begyndelsen læste OVERBEFOLKNINGEN 105 eller hørte man om , endnu for tredive - fyrretyve Aar siden var Amerika jo det forjættede Land , det vil sige Landet , hvor der var Plads , man talte om det „vilde Vesten " , Midtamerika var endnu Prærie , nu breder Hvedestaterne sig der , med den ene vældige Storby ved Siden af den anden . Amerika løb fuld som en Tønde , der lader til at kunne tage Alverden , en bundløs hul Lyd , en Bas indvendig , som om ingen Straale nogensinde kan kendes i det Rum ; og saa pludselig begynder Tonen at blive tynd , stiger til de højeste Oktaver , og det sprøjter op af Spundshullet , Tønden er fuld ! Selv Bundløsheden har Bund . Nu ved man hvordan det er , Amerika har Indvandringslove og sætter sine egne Grænser for hvor mange der maa slippe ind om Aaret , og hvem , ikke Kvantiteten alene men Kvaliteten er overvejet og bliver nøje prøvet . Af sig selv har da Forholdsreglerne mod Overbefolkning begyndt at indfinde sig . Og hvad Amerika foretager sig af Hensyn til Ønskelighed af Tilvækst indenfor sine Grænser , det skærper Ondet udenfor dem , i Evropa . Det skal komme til det , at Menneskene tager sine egne Kaar i sin egen Haand . Til Sigtningen , Sikringen og Forbedringen af sit Menneskemateriale , og til at holde det indenfor Grænser , anvender man i England , Amerika og andetsteds bevidste Metoder som er afledt af Evolutionslærens Teori , Racehygiejne , hvad man ved om Arvelighed , moderne Vurdering af Elementerne i en Befolkning . Med Darwinisme kan man ikke blive ved at mene noget man skændes om , det er en Udvidelse af vor Erfaring og vor Praksis , en Bestræbelse der blandt andet ret - ter sig paa en forsvarlig Balance 106 EVOLUTION OG MORAL mellem Mandtalslisten og Maden , ligesom en ordentlig Mand indretter sin Besætning efter sin Gaard . Her er vi ved de Hensyn der knytter Evolution og Moral til hinanden . Hvad der gør Tilværelsen mulig for et saa og saa stort Antal , men Overskridelsen deraf til en Umulighed , det er Moral . Det vil vise sig at Udviklingslæren i en aktuel Form før eller senere maa bringes til at gribe ind i det offentlige Liv , med den bevidste , hensigtsmæssige Udvælgelse for Øje . OVERBEFOLKNINGEN 103 RACE OG UDVÆLGELSE DEN bevidste Udvælgelse — ja hvemskal man vælge ? Og hvem skal man vælge ? Fyldestgørende og endeligt kan dette Spørgsmaal aldrig besvares . I Følge sin Natur maa det til enhver Tid staa aabent , der vil altid herske delte Meninger derom . Med Udviklingen vil ogsaa Synspunktet for den undergaa Forandring . En Bedømmelse af Mennesker kvalitativt skulde foretages udenfor Menneskeheden , en Umulighed , Mennesket er sin egen Instans , Gyldigheden man naar til vil altid være relativ . Men man kan blive enig om Tilvejebringelsen af et Materiale og Belysning deraf . Problemets Omfang skal eftervises , og man kan antyde Metoder . Det er det der her skal gøres . Problemet agtes ikke løst , en for dristig Tanke , men der kan foretages noget for at oprette og bevare et Udsigtssted , som giver Lejlighed til at studere Opgaven , mens den uden Tvivl forandrer sig lige saa længe som der studeres . Bevægelsen der tales om er kendt under det græsk - engelske Ord Eugenics , og jeg skulde tage fejl om ikke den blotte Glose vækker ubehagelige Associationer hos de fleste . Den kan i hvert Fald tjene til med den kortest mulige Etikette at fastholde en Begrebsverden ; hvad man mener dermed forudsættes som almindelig tilgængeligt . Kritik skal ikke en Gang anstilles , uden for at 108 EVOLUTION OG MORAL præcisere det Standpunkt udenfor Skolen der formentlig bør vælges . Den Form Befolkningstrykket selv har foranlediget , f . Eks . i Amerika hvor man lukker for Indvandringen og etablerer en Standard , holdbar for en human medicinsk Betragtning : Invalider , Folk , der ikke kan ernære sig , vil man ikke have , den kan man forstaa . Ligesaa de racehygiejniske Institutioner , talrige og energiske , ogsaa i Amerika , der giver sig af med almindelig Folkeundersøgelse , Samling af Arvelighedsrækker , og som gør Front mod Defekte , de uhyre Hære af Aandssvage , Krøblinge og Forbrydere , som de sidste Aarhundreders Svagsind , en ædel Frugt af Kristendommen , har fyldt Asylerne med ; der er Mening i dem . Saa vidt som til Sterilisation af Individer , hvis Afkom man kan være sikker paa kun forøger Indbyggerantallet indenfor Asylbyerne , vil man gaa . En Reduktion af Idiotantallet i Verden er nødvendigt ; hvis de kom i Majoritet , og det er der dem der opløfter Ugleskrig om Muligheden af , de Defekte yngler rigeligere end den normale Procent , som ernærer dem , kunde man udsætte sig for at hele Balancen tippede over , de Defekte blev den rigtige Portion , og almindelige sunde Mennesker en forfejlet Sværm , fortjent til Møddingen . Fra kristen Side har man med Flid opøvet en Tankegang , noget i Smagen , Elendighedsdyrkelse , Henrykkelsestilstande i Anledning af Stakler , som virkelig viser i den Retning . Barmhjertighed er en Dyd , men den burde gaa Haand i Haand med et Maal Fornuft , Idiotynk kan gaa saa vidt at man helt jager den lumpne Norm ud af Verden , og hvem skulde da opretholde Asylerne ? Det er nok godt at man ad humane forebyggende Veje , uden at behøve at tage Liv , formindsker RACE OG UDVÆLGELSE 109 Tilgangen til de mere og mere om sig gribende Anstalter for Defekte . Ser man et stort Bygningskompleks i en smuk Egn og spørger hvad det er , hører man gerne at det er en Sindssygeanstalt . Ja hvad skal man gøre ved de Ulykkelige ? Forhindre Giftermaal der fremmer Procenten , siger Eugenicsmændene , og hvem vilde her sige dem imod , hvis man havde Sikkerhed for at det kunde vides hvilkeForbindelser der er at anbefale og hvilke ikke ? Kontrol med Ægteskaber vil utvivlsom blive indført . Men nogen forrykt Elskov udenom vil sikkert ogsaa til den Tid gøre Underværker . Tvivlen og en begrundet Afsmag indfinder sig i det hele taget naar man staar overfor den moderne Racehygiejnes Tendens til direkte Indgriben i Forplantningen . For her er noget elementært der unddrager sig saavel Iagttagelse som Forholdsregler . Gaar Folkeantallet op i et Land skulde den faa det travlt der vilde søge at hindre det ; synker Folkeantallet er der ingen Magt , end ikke Nationalismen , der kan bringe det i Vejret igen . Her er noget der er lige saa hinsides Indgriben som Tordenvejr eller Tørke . Mens man drøfter et truende Symptom i Naturen vender den en hel anden Overraskelse til . Her er talt om Overbefolkningens allarmerende Varsler . Fra anden Side vil man kunne høre advarende Røster i Anledning af Fødselsprocentens rapide Aftagen i Evropa : Tobørnssystemet , Fosterfordrivelse og lignende delikat Selvtægt , Panik i en hel anden Retning end den der følger med Overbefolkningen . Undertiden kan man ikke værge sig mod Følelsen af at naar Menneskeforstanden har faaet en Foranstaltning til Samfundets Frelse rigtig for Alvor i Gang , saa har Naturen imid - lertid vendt sig , saa at den stik 110 EVOLUTION OG MORAL modsatte Forholdsregel i Grunden hele Tiden havde været den rette . Mest Grund er der nu til at tro paa Overbefolkningen som truende Udsigt ; Fødselsprocenten kan gaa op og ned , her og der , som lokalt Fænomen , men en fremadskridende Tilvækst , i det store , det er Reglen , Kurven er gaaet i Vejret saa langt vi kan se tilbage , og vil næppe heller i en Fremtid gaa ned . Men selv med Overbefolkningens tragiske Vanskeligheder for Øje har man ikke Sind til direkte at gribe ind og begrænse Naturens Overskud . Det store Antal er altid Naturens Middel til Udvælgelse , jo flere jo bedre . Racehygiejnikerne opererer med en eller anden Distinktion , hvor har de den fra ? De bedste skal forplante sig , og de vil desværre ikke , de er for fine til det ; de daarlige Elementer skal holdes nede , desværre de yngler som Mus . Bedømmer man Folk efter Frugtbarheden , saa maa Distinktionen jo simpelthen vendes om ! Kun de sunde , stærke , skønne og forfinede skal arve Jorden — det vil sige Eugenicsmanden med Familje ! Sagen er , det kan aldrig afgøres hvad der for Evolutionens Domstol er værdifuldt Menneskemateriale og hvad der ikke er det . Til at begynde med regner man saa temmelig eksklusivt med den hvide Befolkning — med hvad Ret , andet end at det er fra den Kriteriet udgaar ? De farvede Folkeslag , Asien og Afrika , vil snakke et Ord med engang . Indenfor den hvide Race regner man igen med Klasser , de oplyste først , Analfabeterne sidst . Analfabeterne har ingen Chance i Debatten , de kan ikke en Gang tyde Listen , paa hvilken de staar ne - derst ; ikke desto mindre gemmer RACE OG UDVÆLGELSE 111 Naturen maaske sin Reserve snarere hos dem end hos Lærdommen og Overklassen . Ogsaa Racehygiejnikeren har en Selvopholdelsesdrift , man skulde ikke tage den for en Gudsdom . At bedømme Race efter Klasse eller Stand , Opdragelse , Artighed , Velstand , borgerlig Prominens , er den usikreste Bedømmelse , der er ingensomhelst Garanti for at man træffer de værdifuldeste Raceelementer mellem dem der har forstaaet at gøre sig mest gældende . Tværtimod , man er forberedt paa at finde de Udlevede i Toppen — men er det nu ogsaa sandt ? Hvis det er , hvad er Beskyttelsen saa værd , Racehygiejnikerne gør de Lag en daarlig Tjeneste han slipper gennem sin Eksamen . Det værdifulde Materiale , Planteindividerne , om man kunde kalde dem saadan , unddrager sig vistnok altid Opmærksomheden . At have arbejdet sig frem til Torvet og statuarisk Udmærkelse er snarere en Afslutning end en Begyndelse . Rang og Undergang er det samme for Slægten , det behøver man ikke at være trængt dybt ind i Historien for at se . Skal man da lide paa at Slægtens Fornyelsesevne beror udenfor Rangklasserne ? Arbejderbefolkningen i Byerne har en Periode , i politisk Øjemed , været Genstand for Kærlighedserklæringer , af en egen profus men ikke synderlig paalidelig Natur , Antallet man gjorde Kur til ; om Proletariatet , som man man endnu for Musiken i Ordets Skyld kalder sig , efter at man er bleven Regeringspartier i flere Lande , om Proletariatet danner Slægtens Reserve skal henstaa uafgjort . Ordet kommer af proles , de meget ynglende ; og hvor der er Overflod der er jo ogsaa mere for Udviklingen at arbejde med . Er man for Resten saa frugtbar indenfor Socialdemokratiet mere ? Er det ikke Syndikalister og Kommunister der forplanter sig stærkere ? Man vil 112 EVOLUTION OG MORAL nødig tro det — men er det undersøgt ? Det er jo nu en Gang saadan at naar man bliver Elefant føder man kun een Unge ad Gangen hverandet Aar , mens Gnavere med en Redefuld adskillige Gange om Aaret har flere Betingelser for at opfylde Jorden . En Ting gælder imidlertid , Byerne er ingen gunstig Jordbund for Slægtens Bevaring eller Forædling . Hvor undersøgt er Forholdet iøvrigt ? Ved man om der i Evropas ældgamle Byer er Slægter tilbage som har siddet der gennem alle Aarhundrederne , eller er alle Slægter bleven fornyet udefra ? I Københavns gamle Bydel kan man undertiden møde Typer som bibringer Forestillingen om at der kan være bleven Efterkommere tilbage endnu af den Befolkning der sad i Fiskerlejet hvor nu Gammel Strand er , maaske en Indbildning ; men man ved hvor haardnakket netop den lokale Befolkning holder sig ; hvor Babylon har staaet græsser Efterkommere af de samme Hyrder deres Faar som før Babylon blev anlagt . Et Eksempel paa at Bybefolkning holder har man i Jøderne , som altid , i to Tusind Aar i hvert Fald , har boet i Byer , endda paa Vandring , fra den ene By til den anden , Brostenene har ikke faaet Bugt med det groende Hjerteskud , hvad man kalder stirps , i det jødiske Folk . Byslægter og deres Holdbarhed eller Uholdbarhed skulde gøres til Genstand for en særlig Undersøgelse . Nyt erfaringsmæssigt Materiale vilde det i Følge Sagens Natur tage Aarhundreder at samle — men har man ikke Tiden for sig ? Mens man svæver i Uvished med Hensyn til Byernes Befolkning , saa er der da Bønderne ; her skulde man vel være ved Slægtskilderne . Men man har sine Tvivl . Hvad man ved om Landbefolkningen efterlader et Indtryk mere af Rod - skud en af Stamme . Ætten af vore Bønder skal maaske snarere RACE OG UDVÆLGELSE 113 undersøges i de forenede Stater end her i Landet . Det samme gælder til en vis Grad Norge , her har noget af den bedste Ættekraft begivet sig over Atlanterhavet ; tilbage er bleven den norrøne Diktion — ligesom man her i Landet er Grundtvigianere naar man er ophørt at være nordisk . Slægtens Fornyelse skal maaske hverken søges paa Landet eller i Byerne , men et Sted udenfor Kulturen , ja udenfor Civilisationen . Mens Generationerne skifter dør nogle Familjer ud , andre fører Slægten videre — hvem af de Folk man ser er det der har opbrugt Tilværelsen i sig , og hvem har den i Behold ? Gaar man en eller anden Storby igennem , en Søndag , om Søndagen er alle Byer mærkelig ens , det være sig Paris , Berlin eller New York , og ransager man Fortovene , Sporvognen , Trængslen , Indbyggerantallet , saa er Totalindtrykket jo ikke det at man her staar over for Skarer af frisk , uforbrugt Menneskehed , Guld i Barrer , Oprindelighed , Race , saadan som man visse Steder har set det hos Almuen eller hos vilde Folkeslag , det stærke etniske Præg , alle hinanden lig som Ærter fra samme Bælg , lutter stoute Sønner fra en og samme Gaard — nej Indtrykket af Gaden er en overordentlig Individualisering , uden at man dog bliver slaaet af andet end Antallet . I en uhyggelig Forstand er de allesammen ens . Man kan ikke værge sig mod den Forestilling at her er en Mængde Mennesker , og hver af dem har et individuelt Liv , de lever saa længe de lever , men Ingen af dem skal føre Slægten videre . Bevares , de forplanter sig , de varer endnu nogle Led , men Forfaldet har mærket dem , de skal 114 EVOLUTION OG MORAL dø ud . Slægterne ender saadan , i Professioner , inde i Byerne . Overbefolkningens Kost fejer dem derind , Næringssorger og Forlystelser udmarver dem , de er døde allerede inden de dør . Blanding , Krydsning , Degeneration og Frafald fra Race i enhver Form , men sjælden Racen selv , det er det Indtryk man har af store kompakte Befolkninger hvor man saa finder dem . Fra Bastarderingens Teori ved man at blandet Afkom ikke er levedygtigt i det lange Løb ; Bastarden har da en dobbelt Død , den individuelle , og Slægten som dør med ham . Man trøster sig med at Arten bevarer sig , skønt man ikke er vant til at se den paa Gaden . Selv trøster de Fortabte sig i Religionen . Brister Tilværelsen her gør man sig svævende Forestillinger om en hinsides . Religionen , det er jo de Mangelfuldes Naturhistorie , Tilværelsen set fra neden og forlænget i et Perspektiv op i Himlen ; Sansen der skulde blive ved Jorden , det er jo netopden der er forstyrret . Kun hele Naturer kan se simpelt ; Staklen er altid forfalden til Mystik . Endogsaa den i Øjeblikket saa mondæne Ny - Religiøsitet , der blomstrer indenfor Oplysningen , er et Symptom paa Bastardvæsen , Halvkaste , det er Savnet af hel Menneskelighed der dikterer den . Staar man overfor en nyopdukkende religiøs Kimære gør man vel i at efterforske den specielle Racekrydsning der ligger til Grund for den , man tør paa Forhaand være sikker paa at det er en eller anden paafaldende Monstrositet der ophygger sig i et fremmedartet Sjæleliv , i Mangel af ganske almindelig nærende Natur . Men har man nu et nedslaaende Indtryk af at Flertallet af de Folk man ser , de aktuelt Nulevende , er et Stof Naturen skyder fra sig , Generationer som RACE OG UDVÆLGELSE 115 Slægten maaske arbejder sig igennem , men ikke Slægten selv , hvor skjuler daden sig ? Det maa dog hænde at hvor man saa færdes , i Byen eller paa Landet , hjemme eller udenlands , nu og da maa man møde nogle af dem der bærer Slægten , for de der skal føre den videre ind i Fremtiden de maa jo da have et Liv , en ren Abstraktion er Arten heller ikke , de gemmer sig der eller der , med det kostbare Kim i sig som de har arvet fra henfarne Slægter og skal give videre uskadt til de kommende . Hvordan ser de ud , ved man noget om dem ? I Kvindens og Børnenes Verden er man paa det rette Spor . Her er straks et Forhold som forundrer og som ikke er undersøgt . Man taler om Generationer og Slægter og om at dø ud , men har ikke nogen helt klar Forestilling om hvad man mener . Familjer dør ud , men det er jo i Almindelighed kun Mandssiden man regner med , Slægtsnavnet ; paa Spindesiden kan Familjen endnu være levende , ikke at tale om at den kan være gaaet over paa Sidelinjer fra Kvinder i Slægten som man har tabt af Syne . Næsten alle de Slægter man kender fra Historien er uddøde , enten fordi de Kendte altid betyder de Sidste , Slægten som blomstrer og afblomstrer , eller ogsaa fordi man kun regner med de mandlige Descendenter . Cæsar har ingen Efterkommere efterladt sig , og dog maa der nødvendigvis bestaa uafbrudte Generationsrækker , Blodsslægtskab , fra Romeren paa hans Tid til Romeren i vore Dage . Er det da paa den kvindelige Side Slægten bevares ? Er det kvindelige Kim , Ægget , det evige , og har den mandlige Celle kun et begrænset Liv i Forhold dertil ? Uden en Forening af dem begge bliver der nu i hvert Fald ingen Generationer . I en primitiv 116 EVOLUTION OG MORAL Tidsalder , med nogle Spor deraf endnu , var Matriarkatet det herskende , det vil sige Arv og Slægtsfølge regnet paa Spindesiden , muligvis har denne Regel Naturen for sig . Matriarkatet betyder iøvrigt noget andet end offentligt vocifererende Kvinder . Stamtavler til antropologisk Brug skulde forfølge Afstamningen paa Spindesiden lige saa opmærksomt som i den mandlige Linje . Men hvis der er noget om at Slægten bevares naar Kvinden bevares , et Instinkt der dog næsten altid har gjort sig gældende , saa har man en Trøst i Ulykken naar Krige decimerer Menneskeheden , Slægten bliver ikke skadet , saa længe Kvinden spares . Med de Krige der har været ført paa Jorden i historisk Tid , Millioner og Millioner af unge strunke Mennesker som trøstigt har slagtet hinanden , naar man bad dem om det , er det jo mere end underligt at der overhovedet er bleven hele Slægter tilbage . Det er Kvinden der har rettet hvad Manden har forbrudt . Selv om der kun blev nogle faa uskadte Mænd tilbage efter en Krig , Kvinden var i Stand til at bygge en Befolkning op igen og præge den i samme Billede som den forrige . Den moderne Krig skaaner ikke mere Kvinden , indirekte , gennem Blokade , angriber man Kvinders og Børns Levedygtighed og er derved virkelig i Stand til for altid at forringe hele Nationer . Negre og Papuaer staar rede til at tage sig af Civilisationen , naar de Hvide med Giftgasser og Hungerblokader har udryddet hinanden . Men for at komme tilbage til hvilke Forestillinger man kan gøre sig om de Slægtbevarende , det rene Menneske ... ja overfor ethvert smukt Menneske har man en umiddelbar Følelse af at staa Ansigt til Ansigt dermed . Naturligt for en Mand at søge den hos Kvinden ! RACE OG UDVÆLGELSE 117 Beundringen , den elementære Opflammen , saadan som den finder Sted naar Kønnene mødes , tager ikke fejl , her taler Racen og Frugtbarheden . Lige saa sjældne som smukke Mennesker er , lige saa sjælden er Racen , det er det Skønhed betyder . Geni , det er Race , afgjorte , eksklusive Instinkter . Selve den elementære hovedløse Elskov er en Kender af Rang , skelner mellem Mennesker med en Sikkerhed som gør Antropologer til Skamme , undersøger ikke sin Skæbne , men stormer i den . Naturen vil det , siger man , den vil ingen Ting , smukke unge Mennesker vil det . I deres naturbaarne , umaadelige Følelse for hinanden mødes og opretholdes Racen . Flirt derimod tjener til Pirring for Højtciviliserede uden Instinkter . Ved Hjælp af Hor forøges Antalet af Horkarle og Horer . Har den doktrinære Videnskab svært ved at fastholde hvad man skal mene med Race , saa lykkes det til Tider bedre for Poesien . I Æstetiken , naturligt forstaaet , holder Overleveringen sig om det rene Menneske . Med et intuitivt skabende Blik ser Digteren Typer som undgaar Videnskabsmændenes Opmærksomhed , fordi de er hentet sammen af mange Træk , ikke baandlagt hos enkelte Individer . Ofte har Typen mere hjemme i Fortid end i Nutid , Mennesket er falden fra den , kun i en Rekonstruktion kan den hentes tilbage . I den saakaldt realistiske eller naturalistiske Literatur skal man ikke søgeMennesket , den har kun Mennesker , en Parade , en Gang til , af hvad Naturen harkondemneret . Endnu ringere er den idealiserende Skønliteratur , som Spejl af Men - nesket , den nærer sig ikke af 118 EVOLUTION OG MORAL Naturen , ikke en Gang af Virkeligheden , men af anden idealiserende Skønliteratur . Idealisten , det er den Mand i hvis Skrifter Ord som Ide og Ideal kan optælles det fleste Antal Gange — Hungersjæle som forsyner sig af Glosen og bliver ved at være lige tynde . Det blot fuldbaarne Menneske , det er Idealet ; Flertallet , Idealisten iberegnet , befinder sig i et Niveau derunder . Det skønneste Digterværk hvori den rene Menneskelighed hæves ud af Tilfældigheden , Tummel og Undergang , paa en Baggrund af Spidsborgerlighed , er Goethes Hermann und Dorothea . Det blev til i en urolig Konflikttid , som minder om den vi lige har gennemgaaet , Napoleonskrigene ; Goethe trak sig tilbage fra Meningsløsheden , den megen saakaldte Historie , ja han vilde end ikke laane Ulykkesluften fra sin egen Tid men tog den fra en tidligere Krig , Syvaarskrigen , da Folk ogsaa ødelagde hinanden og Skarer af Husvilde blev kastet af det ene Land og ind over Grænserne af det andet . Af en Episode fra den Tid tog han sit Stof , to elementære Figurer som stiger op af Kaos og frembringer Menneskeverdenen paany . Den oprindelige Anekdote kan man oplede i Literaturhistorien , man sammenligne den med Goethes Digt , Forskellen mellem den platte , kuriøse Almanakhistorie og det høje almengyldige Kunstværk Goethe fik ud af Stoffet ! Efter hvad vi i vort Aarhundrede har oplevet kan man læse Hermann und Dorothea igen , som var Digtet skrevet til Lægedom for Sjælene just nu , saa universelt og stedsegyldigt er det . Fra et Udsigtspunkt nu er det som om der staar tre Uvejr paa Himlen over de to Mennesker , Rædslerne fra Syvaarskrigen , Napoleonskrigene og vor egen Kulturs Sammenbrud ; paa Baggrund af en RACE OG UDVÆLGELSE 119 truende Himmel og Opløsning nedenunder paa Jorden tegner sig ensom og stærk en Gruppe , de to unge Mennesker , hvem Undergangen forener . Paa uforklarlig magisk Maade udvider det fordringsløse Digts Verden sig i Fantasien , som om selve det der vokser , Vækstligheden selv , er fængslet og gjort virksomt deri . Det gamle græske Versemaal , Homers Heksametre , hvori Digtet er skrevet , føjer Antikens strenge Form til det tyske Sprogs Naturklang ; Goethes egen Menneskelighed og urokkelige Suverænitet ligger under som en Klippe ; i ypperste Forstand er Digtet ædelt og klassisk . Et Par unge Almuesmennesker handler det om , hvordan pludselig Kærlighed opstaar imellem dem , om den Bevægelse hvormed den unge Karl omfatter den store fremmede unge Pige som viser sig i hans Liv , man føler at han maa dø , hvis han ikke faar dette Væsen , der straks er bleven Part af hans Sjæl , og maa beholde hende — men det sker , efter at en Grav af Ængstelse for at det ikke skal ske har aabnet sig for ham . Dorothea , det er selve Kvinden , det i Naturen af sig selv opgroede Under ; kun i Erindringen om Drengealderens store , haabløse , mægtige Forelskelser har man et Maal for hvor hun er elsket , altid , altid er hun den der er elsket ! Den svære Naturmagt der griber en Dødelig naar man elsker , for altid , afgørende , Liv eller ikke Liv , den er bunden af en Mester i Digtet om Hermann und Dorothea . Naar man fra helt andre Regioner i Tanken , biologiske Overvejelser , Tvivl med Hensyn til hvad man skal forstaa ved Menneskelighed , Race , Type , en Form for Tanken at gaa efter , vender tilbage til Digtet , 120 EVOLUTION OG MORAL forstaar man den gamle varme og vise Goethe bedre , det er jo netop dem man søger han har skildret , det unge Par der bærer Slægten , mens Verden rundt om dem opsluges af Dyndet ! Lynnedslaget i Sjælen og Nærheden af det tragiske , den pludselige Vælde i Følelsen , det er jo Racen der taler ! Kærligheden her , det er Slægtens Opholdelsesdrift , her i en simpel og altovervældende Følelse , men uheroisk , indenfor Almuens Verden , staar man overfor det evigt Værende , to Mennesker , Mennesket ! Dør Hybriden en dobbelt Død , sin egen og Slægtens , som udslukkes i hans Linje , mens den fortsætter sig i andre , saa lever de et dobbelt Liv , deres eget individuelle , og Generationernes , som de giver helt og uskadt videre til Fremtiden . Men det staar ikke skrevet paa deres Pande — og hvem er i Stand til at sige med videnskabelig Sikkerhed naar og hvor man staar overfor et saa fornemt Privilegium ? Paa „Fornemhed " kendes det ikke , „betydelige " er disse Folk næppe , hverken Rang , Stand , Klasse eller Kulør er afgørende ; kun Resultatet giver Besked , og det er det Ingen givet at se forud . SLÆGTSARKIVET SNARERE i noget elementært lidenskabeligt end i noget intellektuelt ligger Kriteriet som viser Vej i raceantropologiske Problemer . Selve Bestemmelsen af Race beror mere paa et Skøn , visse Øjemaal , end aldeles uomstødelige videnskabelige Kendemærker . Nærværende Forsøg , som kun skal aabne op for Temaet , begyndte med at tage Afstand fra Mennesket som en Abstraktion , til Fordel for Individerne , Landenes aktuelle Indbyggerantal , som det Materiale der skulde beskæftige Evolutionen og Moralen ; efterhaanden som Undersøgelsen skred frem forflygtigede Menneskebestanden sig til et Indbegreb af Overflødige , i Anledning af hvilket man var forstemt , som altid overfor Talstørrelser , og man søgte at redde sig hen i Nærheden af det rene Menneske , Enheden , som man ser i Typen , men oftere møder i Poesien end i Virkeligheden — kommer man under disse Anstrengelser paa Gaden flyver ens Hjerte de i Øjeblikket simpelthen levende i Møde , Kusken , Grønthandleren , Aviskonen , hvor trofaste staar de ikke i hver deres lille Fælde , for deres Fordels Skyld , mener de , men de tjener jo dog Byen dermed ! Gaden larmer , og midt i Larmen hører man en Musik , et Læs Gæs som køres i Tremmekasser , den ene Etage ovenpaa den anden , ind i Byen til deres Bestemmelse , 122 EVOLUTION OG MORAL undervejs stikker de Hovederne ud igennem Tremmerne , nipper lidt til noget paa Bunden af Buret , og gækker melodisk , landligt , mens man brager af med dem — morituri ! Gaden kommer en saa livsalig i Møde naar man for en Stund forlader sine Papirer , man møder et Menneskeblik fra Subjektet , omfatter om det saa er en Kapitalist i Sejvejerbil med Sympati , er han ikke ogsaa fangen ? Med Velbehag driver man sin Cykle som en Kile ind i Sværmen af alle de andre paa Vej til deres Arbejde , bliver udskældt af en ung Slyngel og laaner ham til hans Forundring varme Øjne derfor ; man kører Pedal til Pedal med morgenfriske Kontoristinder , og en Dag kommer man da ogsaa i Kontakt med en af dem , med Knald , det umulige Væsen kører lige ind i en , man griber efter det , og med hinanden i Armene vælter man begge to og ligger paa Gaden sammen , med Cyklerne som Hynder over sig og under sig , og en tredje bagfra som lægger sig oveni , mægtig Tuden og Hvin af Bremsen fra et Automobil , Færdslen stuvet op — ja og der kommer man saa paa Benene , og maa jo sanke den varme , polstrede Skabning op og trøste den og sige det var ens Skyld ; og Strømmen gaar igen , men ud til Siden hinker den lille Dame med et ekset Forhjul , og da er man jo ikke bedre end Opløbet , faar sig en grusom og glad Latter sammen med Pøblen , som altid naar man ser et Forhjul der er bleven til Ottetal . Paa Gaden er man Cyklist og svinger med Sværmen , svinger med Massen , for man ønsker ikke at gøre sig færdig med den fra en Misantrops Standpunkt og mellem disse to Kategorier , det rene Menneske og Sværmen , vil man — formodentlig altid blive ved med at svinge . Naturen svinger selv . Af Mødet mellem forskellige Racer opstaar Hybrider , udmærket ved Antal SLÆGTSARKIVET 123 mere end ved Levedygtighed , de fleste falder ud , gaar tabt i Sidelinjer , men nogle ender med at genoprette det oprindelige Præg , til en af Siderne , Racen genopstaaet , det er hvad Racebiologien lærer os . Givet er det altsaa at en stor Del af de Krydsningselementer man ser , Kolonner i Vejviseren , i Statskalenderen , ikke har Slægtsliv — men hvilke af Hybriderne er det der lader Slægten passere igennem sig med Muligheder for Fornyelse i et eller andet kommende Led , hvordan skal man kende dem ? Saa er der endda det at regne med at blandede Typer kan blive holdbare , danne en ny ; og Mutationer snakker man om , helt nye Racer eller Varieteter som skal kunne springe op , udenfor de Regler man ellers kender for Afstamning . Forsøg gøres med Frø , med hurtigtynglende Pattedyr , hvor man kan faa forholdsvis mange Generationsrækker at overse — men hvad med Mennesket ? Det direkte racehygiejniske Indgreb , selv med Frygten for Overbefolkning hængende over sig , stiller man sig tøvende til , saalænge Arvelighedsmaterialet for Menneskets Vedkommende ikke er ældre og mere omfattende end det er . Hellere end at udsætte sig for at lædere Kimet , hvor man ikke endnu har Evne til at erkende det , kunde man fristes til at anbefale fri og ukontrolleret Lejlighed til Forplantning over hele Linjen , vældige Fødselsoverskud — lad de fire Billioner brede sig paa Jorden , og lad saa Tilværelseskamp og Konkurrence , Naturens gamle blinde Midler , forme paa dem ! En Race med ganske særlig haard Hud vil nok blive Følgen deraf . Hvem har Mod til at lægge Naturens egen spontane Udfoldelse Hindringer i Vejen , og hvem føler Lyst til at blande sig i Godtfolks privateste 124 EVOLUTION OG MORAL Affærer ? Indretter Familjerne sig med deres Barneantal som det passer dem , lad det dog passe dem og Ingen andre end dem ! Men Moralen af al Evolution og Moral er saa dog vel ikke al man skal nedlægge ethvert Initiativ overfor et Anliggende saa vigtigt som Slægten og Slægtens Bestaaen ? Da det er Materiale til almindelig og speciel Bedømmelse af Mennesker man savner , saa skulde man sætte Arbejdet ind her . Om Evolution , praktisk , stutterimæssigt , ved man for lidt ; Moralen vil nok nærmest vise sig at blive et medicinsk Anliggende . Her skal gøres Forslag til en praktisk Foranstaltning , som gaar ud paa at bidrage til Løsningen af Problemet ikke i Øjeblikket men i Tiden , Oprettelsen af et Slægtsarkiv . Slægten om hundrede Aar , om fem hundrede Aar vil staa med det samme Problem mellem Hænderne ; men stort før kan virkelig brugelige Arvelighedsrækker heller ikke foreligge ; vi fik ikke fra vore Forfædre nogen bevidst Rekord over Slægterne , skønt Sansen for Afstamning en Gang har været levende , hos Jøderne , hos Islænderne , naturligvis den biologiske Betragtning mangler ; lad os med det Blik vi har lægge til Side alt hvad der kan samles og vides om Slægter , Generationsrækker , hvert eneste Individ fastholdt og ført til Bogs , til Fordel for kommende Slægter . De Gamle var saa stærke i deres Intentioner , i deres Tro , at de begyndte paa Kirkebygninger de vidste det vilde vare et halvt Aartusinde at fuldende , de skulde aldrig se Spiret paa hvad de lagde Fundamentet til , deres Børnebørn eller Børnebørns Børn , haabede de , skulde maaske se Kransen blive hejst — og den Bevægkraft der laa til SLÆGTSARKIVET 125 Grund for en saadan Storhed i Anlæget og i Udholdenheden bundede endda , efter vor Overbevisning , i en Illusion . Er Illusionen da altid den stærkeste Magt ? Bare den biologiske Drøm Nutidsmennesker arbejder med , Haabet om Indsigt og Orden hvor der indtil videre kun er et Mørke , ogsaa maatte være en Illusion , hvis man saa kunde vente sig at noget blev gjort ! Men det er ingen Illusion . Nej Illusioner gør Biologen sig ikke . Hans Livsanskuelse har Rækkevidde , for det ved man Tilværelsen har , men ellers er han ædru . Han er kedelig . Men maaske dog en Eftertid vilde takke et Par kedelige , haardnakkede Mænd , hvis de spændte sig for og drog nogle Læs Materiale sammen hvoraf Fremtidens Mennesker kunde blive kloge paa deres Forudsætninger . Slægtsarkivet skulde ikke kræve store Apparater . Indtil dette Øjeblik henhører Slægtens borgerlige Protokollering under Kirken , her bliver man indskreven , det vil sige faar sin Dødeseddel , og det er ogsaa alt hvad der bliver gjort , en Identificering og et Navn . Til at begynde med : Fødselsprotokollerne skulde tages fra Kirken . Et indledende Skridt til Protokolleringens Frigørelse fra Religionen har man i de her i Landet for nylig oprettede Folkeregistre , en kommunal Foranstaltning , som naturligvis allerede burde gøre Døbesedlen overflødig . I Virkeligheden burde et Menneskes Indtrædelsesbevis i Tilværelsen ikke indskrænke sig til at det er bleven døbt . De Kristne om deres Daab ; Samfundet skulde forlange en ganske anden Passtempling hver Gang en Nyfødt indlemmes deri — til Lægerne skulde Identificeringen og Udstedelsen af Menneskepasset overdrages . For Kortheds Skyld anvendes her et Lovforslags afgjorte Affattelse , uden Illusioner om at se det ført ud i Virkeligheden hverken Imorgen eller Iovermorgen . Men som før sagt , i hvad man skriver burde der være et Initiativ : Der oprettes en Institution , i Sammenhæng med Folkeregistret , som ledes af Læger , og hvis Virksomhed gaar ud paa at optage antropologisk Protokol over alle nykommende Elementer , enhver Tilvækst til Befolkningen , saavel ved Indvandring som ved Fødsler . Anmeldelsespligt overfor Institutionen paahviler Enhver indenfor Kommunen ; overfor Sognet , Kirken , bortfalder Anmeldelsespligten . Alle Papirer som opsamler sig paa Grundlag af Institutionens Virksomhed udgør Slægtsarkivet , som har sin Central i København med Filialer i alle Kommuner Landet over . Ethvert Individ der fødes underkastes antropologisk Undersøgelse og fotograferes , Oplysninger vedrørende Afstamningen afkræves Forældrene , hvis Data og Sundhedstilstand føres til Bogs . Loven sørger for at ethvert Individ tre Gange i Livet giver Slægtsarkivet Lejlighed til Protokollering : efter Fødslen , da Indregistreringen finder Sted ; naar den voksne Alder er indtraadt , da Individet igen undersøges og fotograferes ; efter Døden , da Slægtsarkivet har Ret til ved en sidste antropologisk Undersøgelse at afslutte Papirerne vedrørende Individet . En tilstrækkelig Udskrift af Slægtsarkivet , Data og Fotografi , udgør til enhver Tid ethvert Individs Identificeringsber vis , Borgerbrev , samt Pas . Slægtsarkivet er ikke tilgængeligt for Offentligheden , kun SLÆGTSARKIVET 127 Embedsmænd med en særlig antropologisk Uddannelse , med Lægers sædvanlige Tavshedspligt , er ansvarlige derfor . Domstolene kan indhente Afgørelser i Spørgsmaal om Tilregnelighed og Præmisser i Slægten , men ikke Oplysninger , derfra . Slægtsarkivet søger Forbindelse med lignende Institutioner i Udlandet , med det Formaal at gøre hele Materialet internationalt . I de Bestræbelser man gør sig nu i de fleste Lande for at fremme rationelle Raceundersøgelser er Grundlaget for Slægtsarkivet allerede lagt , selv om det endnu ikke er oprettet som fuldt defineret , legal Institution . Her i Landet skulde det være sært om man blev de første til at gennemføre Oprettelsen af et Slægtsarkiv , siden vi er et af de Lande der er længst tilbage paa Antropologiens og Racebiologiens Omraade . Der findes ikke noget antropologisk Fakultet ved Københavns Universitet . Sverig har dog to Lærestole og Norge een . Fornemmere skal det formodentlig være helt at ho ! de sig tilbage ; mageligere er det i hvert Fald . Derimod glimrer Universitetet med flere Professorater i Æstetik , besat ikke med Digtere som har gjort sig produktivt fortjent af Faget , som en Gang Skik her i Landet , men med dertil indrettede Faglærde , som dog maa hente alt hvad Faget har af Liv fra fri Aander udenfor Fagforeningen ; i Talent kan man nu en Gang ikke tage Eksamen . Filologien , den blot filologiserende Filologi , gemmer sig i mange lyssky Kamre paa Universitetet . Teologien skal vi ikke snakke om ; den kunde nedlægge sit Hverv , for nu ser man jo enhver Person fra Gaden løse de sværeste 128 EVOLUTION OG MORAL religiøse Problemer . Filosofi doceres ved Universitetet af tre Professorer , udmærkede Mænd — men afskaf Filosofikum , en nu ganske antikveret Modenhedsprøve og indfør i Stedet en Biologikum til anden Eksamen ! De unge Studenter havde bedre af , i Stedet for med Tankens Former , at afrunde deres Uddannelse , før de gaar over i Specialstudiet , med et alment Overblik over hvad man ved indenfor alle Videnskabsgrene , udvidet Naturkundskab , Historie , Psykofysik , Etnografi , ja simpelthen , paa hvilket Stadium af Opdragelsen faar man noget virkeligt orienterende at vide om Jordens Folkeslag ? Intet Under at den hvide Mand og Zuluen studser naar de staar overfor hinanden , de har aldrig hørt om hinanden før ! De ved lige meget ! Zoologi , Moderfaget for al Evolution , er et nu næsten afskaffet Fag her i Landet . Medicinere lærer ikke mere Zoologi , utroligt — men naa ja , Specialiseringen kræver det , og Læger kan de vel blive uden Zoologi — men Antropologer aldrig ! Zoologien som rent Fagstudium har sine egne afsides Veje , men fra Dannelsen fjerner man Faget , den første Forudsætning for virkelig human Dannelse , for den bunder i Kendskab til sine Antecendentia . I hvert Fald det aandelige Uddrag af Zoologien , hvilket netop er hvad man kalder Biologi , skulde indgaa i enhver Akademikers Uddannelse ; Systematik og Fagkundskab kunde saa blive hos de faa Fagstuderende . Men en Ulykke var det om Zoologien ligefrem skulde uddø ved vore Læreanstalter , som Begyndelsen er gjort med Medicinerne . Zoologien ligger bedst for de yngste Læreaar ; hvis man forbød Religionsundervisningen i Skolerne kunde der vindes Plads til den der . 126 EVOLUTION OG MORAL De bedste Forudsætninger for at uddanne Antropologer til Ledelsen af et Slægtsarkiv har vi altsaa ikke her i Landet . En Institution findes der dog , som danner et Grundlag , en Kreds af Mænd der kalder sig „Den antropologiske Komité " . Dens Virksomhed skal ikke kritiseres , den unddrager sig Kritik , og med fuld Ret , Offentligheden hører ikke noget til hvad der foregaar og besluttes indenfor dens Rammer . Er vi tilbage med Hensyn til offentligt Docentur i Antropologi , sammenlignet med andre Lande , saa kan det vist siges at det er noget værdifuldt dansk der skjuler sig i „Den antropologiske Komité " s hele afventende og uostentative Holdning . Bie saa længe skulde man dog heller ikke som den gamle Dame fra Provinsen der blev staaende paa Vesterbros Passage og foreslog at vente til „alle de Mennesker " var kommen forbi . Men Tilbagetrukkethed behøver jo ikke at betyde Uvirksomhed . Alliance med sensationslysten Journalistik , og endnu værre den hysteriske Racehygiejne , skulde ligge Antropologien fjernt . I Tilknytning til „Den antropologiske Komités " rolige og fra Offentligheden bortvendte Udvikling vil Slægtsarkivet maaske en Gang kunne blive til Virkelighed . „Den antropologiske Komité " arbejder under altfor knappe og ubegunstigede Vilkaar , uden ordentlige Lokaler en Gang , uden Midler til at grunde et Bibliotek og de Samlinger , uden hvilke Antropologien ikke kan arbejde ; man maa haabe at Offentligheden i sin egen Interesse sørger for at Institutionen kan udfolde sig frit indadtil , selv om den ikke straks lader høre fra sig med opsigtsvækkende Resultater . I Udlandet , navnlig Amerika , er der stillet overordentlige Midler til Raadighed til Oprettelsen og Driften af racebiologiske Anstalter . SLÆGTSARKIVET 129 Fond som ikke ved hvad de skal gøre ved deres Penge tilbyder Hundredetusinder til et Genforeningsmonument ; var det ikke bedre at anvende nogle Summer til Undersøgelse , nu og i Fremtiden , af hvilke Folk der har genforenet sig , og hvad det er for en Slags de har genforenet sig med ? Hvad her staar er fremgaaet af en gennem mange Aar fortsat Forfølgelse af Problemet . En Række Iagttagelser vedrørende Race og Krydsning , samlet gennem en Levetid , haaber jeg endnu at naa at give Form . Med Antropologien har det ikke Jag . Men den biologiske Livsanskuelse føler man sig særlig kaldet til at hævde i Øjeblikket , just nu , hvor pseudoreligiøs Sladder tilstopper alle Kanaler til den offentlige Mening , og al Klarhed , selve Smagen for Klarhed , gaar under , i Pressen , i Literaturen , i det offentlige Liv . Slægtledet før os , der proklamerede sig som kaldet til at føre nye Tanker ud i Virkeligheden — fejgt har det forraadt sin Mission . Saa skal det vel hedde sig at det er „Reaktionen " der er bleven overmægtig igen , som om ikke Enhver kan se at det er det gamle forløjede Frisinds Fløjmænd der er rendt over i Højre . Hele Oplysningsarmeen staar i Opbrud , Korset luder over Forlystelsesetablissementet ! Hvordan der er i Himlen , det ved man da nu — : Teater og Revu ogsaa der ! Ynkeligt er det Billede der tegner sig af den saakaldte naturalistiske Skoles Konkurs . Naturhistorien , og de moralske Konsekvenser der er at drage deraf — uløst og saa temmelig som ny ligger Opgaven for den kommende Slægt . I en Tid hvor Alt dingler og Alle dingler vil vi styrke os med et Par Vers af Goethe , skrevet i en SLÆGTSARKIVET 131 anden dinglende Tid , en Røst fra Hermann und Dorothea : Denn der Mensch , der zur schwankenden Zeit auch schwankendgesinnt ist , Der vermehret das Übel und breitet es weiter und weiter ; Aber wer fest auf dem Sinne beharrt , der bildet die Welt sich . 130 EVOLUTION OG MORAL BACK COVER FRONT COVER JOHANNES V . JENSEN EVOLUTION OG M ORAL GYLDENDALSKE BOGHANDEL MCMXXV 