text: SÆLERNES Ø SÆLERNES Ø MYTER, SYVENDE BIND GYLDENDALSKE BOGHANDEL - NORDISK FORLAG - KØBENHAVN-MDCCCCXXXIV JOHANNES V. JENSEN copyright 1934 by Gyldendalske boghandel nordisk forlag - copenhagen oplag : 3500 eksemplarer printed in denmark gyldendals forlagstrykker i københavn INDHOLD Side Sælernes Ø ........................................................... 7 Dronning Hatasus Glorie ........................................ 15 I de Dødes Rige .................................................... 29 Ægypterens Glæde ................................................. 38 Det lille Folk ........................................................ 55 De maar saa vel i Danmark .................................... 62 Mens Rønnen blomstrer .......................................... 70 Fynsrejsen ............................................................ 77 Lys og Luft og Vand ............................................. 89 Kongelyset ............................................................ 98 Maja .................................................................... 106 Rana .................................................................... 127 SÆLERNES Ø I sit Værk „Gammeldansk Grammatik i sproghistorisk Fremstilling " har Professor Brøndum - Nielsen bl . a . under - søgt Oprindelsen til Navnet Sjælland og er kommen til det endelige Resultat at Roden deri er Sæl ; Sjælland betyder Sælernes Ø . Navnet har været tydet saadan allerede i en Fortid , men en anden Udlægning , i og for sig tiltalende , overdækkede den rette , et Sværmeri for Søen , som man nedlagde i det poetiske Navn Sjølund , fra Oehlenschlager - Tiden . Lund tog man for Skov og havde saa to skønne Begreber sat sam - men i Sjællands Navn , Hav og Bøge , Romantikens lyriske Inventar , som jo i øvrigt den Dag i Dag er lige umistelige Virkeligheder . Men Endelsen Lund eller - und betyder jo efter Brøndum - Nielsens Forklaring netop oprindeligt Ø . I Jylland , taler man om Land hvor man mener Ø , Fuur Land , Liv Land , et Indicium mere for at Slutstavelsen i Sjællands Navn har været ment som Ø . Jyderne udtaler Navnet Sælland ; set fra den Kant er den oprindelige Betydning af Navnet alt - saa bevaret . Lad det da være slaaet fast at Sjælland er det samme som 8 SÆLERNES Ø Sælernes Ø . Og naar Motivet er klart skulde man gøre Sælen til Københavns Vartegn og optage den i Københavns Vaaben . Ved en umiddelbar Betragtning , uden den filologiske Be - visførelse , gik jeg for Aar tilbage ud fra at det var Sælen der indgik i Sjællands Navn . Forestiller man sig nemlig Ur - sjælland , saadan som man vilde se Øen naar man nærmede sig fra Jylland eller fra Skaane i en Ege , i forhistorisk Tid , med hvad man efter arkæologiske og naturhistoriske Kilder har Lov til at forudsætte , saa vilde Kysterne dukke op , som tækket med Skov helt ud i Stranden ; men foran Kysten paa de store Sten , under en Sky af Maager , vilde man se Sæ - lerne ligge og sole sig og gnubbe sig tilrette , med maddike - agtige Bevægelser , og gaa paa Hovedet i Søen , den ene efter den anden , naar man begyndte at komme for tæt ind paa dem . Det samme , i en lille Maalestok , kan endnu ses enkelte afsides Steder i Landet , hvor der gaar Stenrev helt ud i Søen . Sjælland med sin fligede og grunde Kyst , hvor saa mange store Sten ragede op over Vandet , i fordums Tid mange flere end nu , har været et Paradis for Sælen . Man kan forestille sig dem holde til i Flokke ved de smaa Holme udenfor Kysten hvor nu København ligger , inden Mennesket kom , en stor Sæl - Idyl , delt af et Tusindtal rugende og skrigende Søfugle . Sælen har boltret sig i Øresund , sammen med Silden , som nu er udvandret til Lofoten , men engang var Livskilden her , som lokkede de første primitive Fiskere til og senere blev en af Aarsagerne til Københavns Opkomst . Det kan nok være de trinde , tilsyneladende saa plumpe Dyr har gjort SÆLERNES Ø 9 Lynfurer i Stimerne og fyldt sig med Fisk , og i Mæthed og Legelyst slynget en Sild op i Luften , og fanget den igen , hvis den ikke blev nappet i Flugten af en Maage ! Op kommer Sælen for at aande og nyser , saa der staar en lille Regnbue i Vandstøvet over dens Knurhaar , rask sluger den Luft i sig , kniber Næsen i , og under Laag ned i det tykke af Stimerne igen ! Et Krus gaar over Vandskorpen , tusind Silderygge som trænges ovenud , Maagen slaar ned , Spræl af Fisk og Fugl , en vandrende Hvirvelvind af Maager og et livsaligt Skrige - kor den lange Sommerdag ude over Øresund ! Saa kommer Mennesket og griber forstyrrende ind i Gil - det , med samt hvad han bringer i Stedet . Hvor engang Sælen solede sig er nu Kristiansborg og Gammel Strand . Tilbage af Mødet mellem Menneske og Sæl er blevet hvad man ved om Havmanden . Sælen , saadan til at tage og føle paa , som Skabning , naar man fik Ram paa ham , det var jo Sælhunden , ubarmhjertig efterstræbt , saa og saa meget værd i Tran og Sælskind . Vore Bedsteforældres Kufferter var beklædt med Sælskind og bevarede i Formen noget af Sælens Kropfaçon , engelsk trunk , oprindeligt vel selve Bælgen man har brugt ; se Vil - helm Petersens Tegning til H . C . Andersens Eventyr om „Den flyvende Kuffert " . Elsket er endnu et Sælskinds Tor - nyster , hos Skoledrenge , før i Brug hos Militæret , nu havnet hos dem . Men Havmanden , saavel som Havfruen , det var nok Sæ - len , men dog ikke Sælen , det var Fostre af Maaneskin og usigtbart Hav , vaade Øjne der viste sig i Hulningen af en 10 SÆLERNES Ø Bølge , og en pludselig Hvirvel i Skummet , hvor Fantomet med uhyggelige Kræfter havde søgt Dybet — hvad man havde set var et Varsel ; og efter det korsede man sig mange Gange , og satte sig siden som en ordholdende Fisker i Ud - gift til et Knippe Vokslys til vor Frue , ikke de tykkeste , for det havde man ikke talt om i Løftet , men de næsttykkeste . Det kom for at man fik en Havfrue i sit Garn , mørke Næt - ter ; men ved Dagslys viste det sig altid at det var en Sæl - hund , var det nu ikke underligt ? Havfruen gaar igen endnu i Oehlenschlägers Helge . Digtet har en rig Smag af den havomflydte Ø , det er det vaadeste Digt , helt og holdent udendørs , et Badehus alt hvad man skjuler sig i . En liflig Sammenblanding af Natur og Fabel er her overtaget fra en uskyldig Almue og gaaet over i Poesien . Af Saltvand og af Regn , Sjællands Essens , lugter Helge . En Nation som husvant plaskede tilsøs har frembragt Folkevisen om Agnete og Havmanden . Er Havmennesket nu gaaet ud saavel af Folketroen som af Poesien , saa har man da fremdeles Sælen , selv om den er bleven sjældnere end den engang har været her i Landet . Paa Sejlture i vore Farvande kan man træffe at se den , langt fra Land i aaben Sø , et Mandehoved der pludselig staar i den brydende Kam af en Bølge og gør den opadridende Bevæ - gelse med sammen med den , en Hat som er fløjet i Søen , er ens første Tanke , men Hovedet rækker sig højere ud af Bølgen , og nu ser man det er en Sæl der staar op og ned i Vandet , opmærksomt spejdende efter Fartøjet , en Dødning at se til med de store dunkle Øjne og det vaade , runde , lige - SÆLERNES Ø 11 som skeletterede Hoved . Uden Spor synker den igen i den synkende Bølge . Den er skudt op i Kølvandet efter Baaden , har fikseret den , og er igen opslugt af Søen ; og tilbage staar man uden ret at have villet tro sine Øjne , gaadefuldt berørt , som havde man selv med Sæløjne set en Sejler og Ingenting fattet . Det er Sjæl af Søen man har set , en menneskelignende Skabning , levende , men med noget af et Dødningehoved i Udtrykket , en Druknet , som rækker sig og ser efter Skibet ; og man forstaar hvad de Gamle mente med Havmanden og med Varslet ! Der er noget vandbuldent ved Sælens Fysiognomi , som le - der Tanken hen paa en Strandvasker , det ydre Øre som mangler , kun et Hul ind i Hovedet , Øjenhaarene der er gaaet af , den runde , bare Pande , den ligesom opædte Næse ; Sælen ser ud som om den har ligget længe i Vandet ; og det har den ogsaa , nogle hundrede Tusinde Aar , ligesaa længe som Men - nesket har været om at blive Menneske . Nøgenheden , og det underlig spedalske Ansigt bibringer en Forestilling om Havets Gru , Storme og Forlis , den vaade kolde Grav ; men Sælens afpillede , vandslidte Udseende er jo kun en fysiognomisk Illusion . Fiskene er kolde , Sælen er et varmblodigt Dyr , et Pattedyr ; som Svømmer har den faaet den tendannede Form , det strøgne i alle Linjer og det kadaveragtige Hoved , men Sælen er jo den sundeste Skabning . Den Forfriskning af Livs - aanderne Mennesker søger ved at vende tilbage til Søen og hylle sig i Saltvand , Sol og Vind , den er Sælen født med . An - tikens Forestillinger om lykkelige Havvæsner , Nereider , Sire - ner og Tritoner , er laant rundeligt fra Sælen og fra Delfinen . Vidt og bredt kunde man ønske at fordybe sig i Sælens 12 SÆLERNES Ø Udviklingshistorie . Den er et af de Dyr man kan se Til - pasningen paa . Ikke langt fra Bassinet i Zoologisk Have , hvor Sælen med en mageløs Sindsro sidder i Ballen , eller strækker sig oppe paa Betonen , stylter Flamingoerne omkring i deres Indheg - ning , de fortæller noget om hvordan Dyr formes . I samme Forhold som de er blevet langbenede har de faaet en lang Hals , for ellers kunde de ikke naa Vandet . Da de snadrer ovenfra maa Undernæbbet komme opad i Vandet , og hele Næbbet er som brækket midt paa , en Form der finder sin Forklaring naar man ser Fuglen med Næbbet i Vandet . Form og Hensigtsmæssighed følges ad . Ved et indre Maal i Fan - tasien kan man næsten forestille sig hvor lang Tid det har taget . Det samme Tidsrum har virket paa Sælen . Dens hele Skabning fortæller dens Historie , naar man samtidig ser ned i den Jordperiode der er gaaet hen over den , inden den blev til det den er . Forvandlingen staar skrevet paa den , den er et Dyr undervejs , fra den ene Form til den anden , med et odder - agtigt Dyr ved den ene Ende af Karrieren , en Hval ved den anden . Hvilken Distancesvømmer ! Den plumpede i Søen da Jorden var ung , arbejdede med hvad der engang var Ben , til den nu har faaet Luffer , halvt som en Fisk , som Pingvinen , med en Dobbeltspole bagi ; Bølgen og den brødes , og det gjorde dens Lemmer om til Aarer . En Knibemuskel fik den i Næsen , den har holdt meget Vand ude og snappet megen Luft med den ! Spæk lagde den paa Flankerne , end ikke arktiske Vintre kan gøre den noget . En hel Del af sin Karriere har denne inkarnerede Vand - SÆLERNES Ø 13 elsker , en Art af den , tilbragt ved Danmarks Kyster , i Far - vandene rundt om de Hundreder af Øer , fra Isen læssede Sten og Grus af og selv smeltede , til Skoven klædte Øerne , og til Mennesket kom ; i Køkkenmøddingerne finder man dens Knogler . Saa mange har solet sig paa Stenene i Stranden rundt om Sjællands smilende Kyster at Øen af de Søfarende i sin Tid har faaet Navnet Sælernes Ø . Den er ikke bleven skaanet . Sælen er en Fiskefortærer og derfor lyst fredløs , uden Naade . Selv er den skærpet i Kæf - ten som en Hestesko , broddet til Islag , den gør det af med Bjerge af Fisk , sønderriver Fiskernes Garn tilmed , retmæs - sigt bliver den forfulgt . Er man helt sikker paa det vil gavne Fiskebestanden hvis Sælen blev udryddet til sidste Eksemplar ? Man har dog gjort den Iagttagelse at hvor Ræve og Rovfugle savnes forringes Vildtets Kvalitet . Naturen har en Ligevægt ; den passes bedst naar man overlader den til sig selv . 1 den forløbne Sommer drev der en død Sæl ind paa Stranden ved Raageleje , bukket under for en Læsion i Ho - vedet ; hos den fandt man en nyfødt levende Unge , som ikke vilde forlade den døde Moder . Beboerne i et nærliggende Landsted tog sig af Sælungen , og efter kort Tids Forløb slut - tede den sig til dem med ganske samme Vedhængen som den havde vist Moderen . Den blev fuldstændig tam , kælen og til - lidsfuld som et Barn , ormede sig omkring i Haven med sin pudsige Mavegalop og vilde altid være hos Mennesker . Man tog den med ud at bade i Stranden , og her kom dens med - fødte Færdighed naturligvis til sin Ret , den svømmede som en Aal . Men ikke ret langt fra Fader og Moder ! Ved mindste 14 SÆLERNES Ø Forskrækkelse kom den pilende under Vandet og smøg sig ind til de Badende , som den hørte til , en ikke almindelig Op - levelse ved en Badestrand , at faa en lille Havmand i Favnen ! I den første Tid holdt man Liv i Sælungen med Mælk , som den kun kunde labe naar den unge Dame der plejede den overhældte sine Arme dermed . Det blev saa vanskeligt at ernære den , den magrede af , at man besluttede sig til at slippe den fri i Søen , for om den skulde kunne klare sig paa egen Haand , man sejlede den langt ud i Kattegat i en Motor - baad og lod den gaa overbord , hvorpaa man sejlede fra den . Nogle Timer efter kom Sælungen hjem og mavede sig op ad Havegangen , hen foran Døren til Fader og Moder ! Den havde fundet flere Sømil tilbage til Stranden og op ad en ikke saa kort Sti til Villaen , man forestille sig det , man be - gribe det ! Valfarter fandt Sted hele Sommeren fra omliggende Bade - steder for at se Sælungen , den gik fra Favn til Favn og var en allerkæreste Skabning . Senere da den voksede til og ikke kunde beskyttes mere af Private blev den kørt i Bil til den zoologiske Have i Odense ; det er det sidste jeg har hørt om den . Men de der saa Sælungen bevarer Erindringen om noget sart og elskeligt . I vor Barndoms Læsebøger læste vi Historier om Sælens menneskeagtige Følelse og Trofasthed . Den er jo ikke noget formørket Dyr , en Flaaer , eller uhelbredeligt vild , som saa mange andre i Naturen , Sælen har Fatning , den er tilbage - trukken , forfølger sin Næring , men Forældre og Afkom hæn - ger med stum Hengivenhed ved hinanden , i det simpleste er den ikke saa meget anderledes end os Mennesker . Den blev nu i Søen . Og træffer man at se den der faar man det SÆLERNES Ø 15 Stød i Sjælen der siger at nu er man det nær man selv er kommen paa Afstand fra : Natur . Lad Sælen leve ! Forfærdelig er Mennesket , naar nogen rører hans Mad . Er der ikke Fisk nok i Havet ? Jeg vil nu foreslaa , som jeg har gjort den en Gang før , at der skulde rejses et Monument i Kystbyen København for det nationale Dyr der har givet hele Øen Navn . Der kunde jo tænkes paa mange forskellige Steder ; jeg ser for mig f . Eks . Bassinet inde i Gaardanlæget foran det kongelige Bibliotek . Det er saadan et solet Vand , der ligger som et Spejl under Sydhimlen , lukket inde mellem Bygninger , en arkitektonisk fastholdt Forestilling om at her var Stranden engang , som den er endnu , lige udenfor , i Form af en Havn . I Murværket i de gamle Regeringsbygninger her sidder der endnu Fortøjningsringe ; Christian den Fjerdes Flaade har haft sit Leje her ; engang var her Strand . Det vilde klæde Ensemblet og have sin Mening hvis der laa en Sæl her paa en Sten ude i det blanke lave Bassin . Den skulde ligge paa den ene Side , skubbet nydelsesfuldt tilrette , med Baglufferne strakt bagud og den ene Lalle paa Brystet , velnæret , slikkende Sol , et Billede paa fuldkommen , filosofisk Hvilen i sig selv . Fra Grunden af Knurhaarene skulde der risle fint med Vand , som lige holdt den vaad i An - sigtet ; maaske kunde der af sig selv paa Solskinsdage danne sig en lille Stump Regnbue i Vandstøvet ovenover . Stenen den laa paa kunde jo hentes hvorsomhelst ude fra Kysten . I Fald man ikke vil faa det at se , saa er Sælen modeleret her . Hvad her staar er selv et Springvand . DRONNING HATASUS GLORIE Paa Bordet ved min Seng staar ved Siden af Uret en lille Figur af Sten , som forestiller en Ægypterinde der spiller paa Harpe ; den følger mig altid hvor jeg flytter hen . Lommeuret er Nuet og Kalenderen , en lille Fabrik hvori det hamrer , og som er i Feber , men Pigen med Harpen fører mig udenfor Kalenderen , over i Tiden , i den indre Verden hvor der ikke er noget der er længe siden , hvor der hverken er før eller nu . Tre - fire Tusinde Aar , hele den skrevne Historie , Konge - rækkerne og Slagene , Religionskrigene , er gaaet hen over den lille Skulptur , men endnu smiler Ægypterinden sit hen - førte Smil over Harpen , som overgydt med Musik i Ansigtet , hun er i Tonernes Rige , saadan som hun sidder der med Benene under sig og Harpelegemet i Skødet og favner Stren - gene med begge Arme . Jeg kan høre hende spille . Naar nogen spørger mig hvad det er for en Fetish jeg har der paa Bordet ved mit Øre siger jeg at det er min Radio . Og det er virkelig sandt . Al anden hørlig , instrumenteret Musik virker desværre paa mig ubehageligere end Prygl . Hvad al denne Radio i Kasser og paa Tragte angaar ved jeg virkelig ikke hvorfor det skal DRONNING HATASUS GLORIE 17 være saa vidunderligt at det kommer langvejs fra , Plagen nærved vilde jo blive den samme ; Alverdens Aandsfortærelse og Tumult paatrænger sig ad den Vej nu ogsaa og er bleven allestedsnærværende . Det skal ikke skjules at en Øresygdom har sat mig udenfor Normen , jeg ved godt Flertallet har Glæde af akustiske Lidelser , og at det er dem der er den robuste Portion , til Gengæld er mit pinte Øre bleven saa fintmærkende at jeg kan høre Musik der har lydt for Tu - sinder af Aar siden , jeg kan lytte , kan du det , Bøffel , som med oprejst Pande torterer et Klaver ? Naarsomhelst stiller jeg ind og hører det oversanseligt fine Aandespil der kom - mer fra min lille Venindes Harpe . Hun har ikke andet paa end Harpen , og saa sit Haar , som er friseret som en Sfiinks ' , naturligvis , da hun er Ægyp - terinde , men hun er ikke det der ligner gaadefuld ; iøvrigt er hun hyllet i Solskin , der er varmt hvor hun har hjemme , Øvre - ægypten , hun er et Solskinsbarn , og Strengene paa hendes Harpe er ligesaa mange Solstraaler , Kærtegn fra den store Ild i Himlen , som bliver til Musik under hendes Hænder . Hun har ikke noget med at krænge sit lille Hjerte ud for et Publikum , og modtage Belønning i Form af bestialske Klap - salver , hun er i Lys , og hendes Musik , som er hendes Glæde , er Ægyptens Lys , bleven til Tone . Figuren er fundet i Luksor , det gamle Theben , og helt sporløst er Tiden ikke gaaet hen over den , den er dygtig stødt og ramponeret . En Overgang har den været tabt og traadt ned i Jorden , hvem ved hvor længe , den ene Side er falmet og mere skrammet end den anden , heldigvis er det 18 SÆLERNES Ø den Side der har Ansigtet der har vendt nedad , og som har været beskyttet af Jorden . Det øverste Stykke af Harpen er brækket af ; det ser ud som om Børn har trillet med Figuren , som saa mange Antikviteter man ser , der har været kylet med , og som er blevet stenet , i Aarhundreder , indtil Ken - dere tog sig af dem . Foruden Skrammerne og Mishandlingen har Figuren en Afrunding paa alle fremstaaende Steder , et Slid , fra gammel Tid , det er nok af at man har haft den i Hænderne og baaret den paa sig , maaske har den været Genstand for en eller anden Kultus eller baaret som Amu - let . Gennem Patina , Skrammer og Slid ser man Arbejdet , en god fuldmoden Skulptur , fra Ægyptens bedste Tid ; Ansigtet alene er , set i rigtig Belysning , Indbegrebet af den ægyp - tiske Kvindes Race og Charme . Figuren er skaaret i en lys drapfarvet Stenart , den samme der udgør Grunden under hele Luksor , og som Kongegravene er mineret ned i , enhver Skærve man tager op er af samme Slags , en haard , ringende Kalksten , den kan lige netop skæres med Flint , eller med Hæmatit , som man har kendt ; Kunstneren har kunnet sit Haandværk , hvem han saa har været , megen Ømhed og Snille er nedlagt i Udformningen af den lille Kvindeskik - kelse . Stofligt er Figuren en Flis af Ægypten , taget lige op fra Jorden , og i det den forestiller gaar den lige til den ægyp - tiske Sjæl . Stilmæssigt kan Typen muligvis bestemmes temmelig nøje , indenfor et eller andet Dynasti , men jeg vil nu henføre den til Dronning Hatasus Regeringstid ; Harpespillersker har der da i hvert Fald været paa den Tid ogsaa ; naar jeg ser paa Figuren og tænker paa Luksor , paa Der el - Bahri , og Relief - DRONNING HATASUS GLORIE 19 ferne der , er det Dronning Hatasu der bliver levende for mig ; jeg kan ikke andet end knytte den lille harpespillende Dame til hendes Hof . Hatschepsut er det ellers almindeligt at stave Dronningens Navn , den ægyptiske Skrift har ingen Tegn for Vokalerne , dem maa man gætte sig til , men det kan jo ikke siges ; jeg følger en ældre engelsk Stavemaade , efter Lyden , Hatasu . Dronning Hatasus Tid falder i det attende Dynasti , omkring 1500 Aar før vor Tidsregning . Kongerne før og efter hende var frygtindgydende Ahmos ' er og Amonhotep ' er og Thut - mos ' er , hvoraf en var hendes Broder og Ægtefælle , hvem hun imidlertid satte fra Bestillingen ; Ægyptens Historie er jo i øvrigt tilstrækkelig bekendt . Rigtig kendt er derimod ikke Dronning Hatasus Glorie ; man maa have været hvor hun levede , man maa have set Der el - Bahri og de Billeder hvormed hun lod sin Regerings - tid forevige , for at kunne danne sig en Forestilling derom . Ægypten har været under Tøflen i hendes Tid , et lykkeligt Skørteregimente , man ser for sig en Sværm unge Piger med Dronning Hatasu i Midten , der regerede i „det store Hus " og forvandlede alt hvad der kom i deres Nærhed til Latter , et ustandseligt Pigekvidder der trængte ud fra Ge - makkerne hver Gang Tæppedørene gik , sammen med en skøn Vellugt og Lyden af Strengeleg . Og her er det Harpe - spillersken har siddet og aflokket sit Instrument Sødme og Fryd , sammen med en Flok andre musicerende og dansende unge Liv , som officielt tjente Staten og de strenge Guder , men ellers var med til , indenfor fire Vægge , at omgive Dron - ningen med Gratie og Spilopper . Dronningen selv var jo 20 SÆLERNES Ø ikke andet end et Barn , en smækker langhalset Ægypter - inde , som en Vægtegning viser hende , et Siv , egnet for alt andet end despotisk Regering ; og dog gjorde hun sig gæl - dende . Politisk , gjort op af Mandfolk , var Sammenhængen jo nok den at anstrengte Partiforhold i Riget havde givet Magten til en Klike af Storfamilier og høje Præster , som udøvede den virkelige Myndighed , i Ly af Dronningen , saa længe hendes guddommelige Suverænitet kunde hævdes , og Gemalen hol - des i Baggrunden ; en usikker Balance , som da heller ikke forblev varig ; men saa længe den holdt var det et Pigesind der gav Tonen an i Ægypten . Der blev ikke ført Krige , de to Arvefjender ved Ægyptens Grænser , Nubien og Syrien , lige netop holdtes i Ave ; før og efter Dronning Hatasu skral - dede Krigstrommen i Nildalen , og Farao kom hjem med bag - bundne , martrede Fanger , Stridshestene sprang , Felttogene fik aldrig Ende — Dronning Hatasu , hun foranstaltede Eks - peditionen til Punt , efter det vellugtende Træ Myrrha , og hun byggede Der el - Bahri . Paa den endnu bevarede Billedfrise i Ruinen af Der el - Bahri kan hele den berømte Ekspedition , Dronning Hatasus Glorie , aflæses . Endnu ses Sporene af Hullerne ned i Klip - pen langs Kolonnaderne , hvor de hjembragte Myrrhatræer blev plantet i Baljer , som skildret til Enkeltheder i Templets Relieffer . Statens Flaade , med samt et Opbud af Rigets Øverste , sendtes af sted paa den vigtige Færd . Om hvor Myrrha kom fra , og anden skøn Salve , til Ansigtsbrug , havde der gaaet Frasagn , de kostelige Sager kom ad lange Karavanveje over DRONNING HATASUS GLORIE 21 Land , hvor sikker Efterretning gik tabt undervejs ; Dronning Hatasu sendte Flaaden ad Søvejen direkte til Punt , lige paa , en hel Opdagerfærd , dejlige Skibe , som man ser dem afbildet i Der el - Bahri , flydende højt paa Vandet , som Hættemaager saa ranke , med Stævne som krummer sig tilbage i sig selv og ender i en udskaaret Lotusblomst , Mast og Takkelage som Strengene paa et Instrument , hele Fartøjet som en Gige paa Vandet ; Ægyptens bedste Skibe kunde ikke være for gode til den vigtige Færd . Efter rundelige Ofre til Vindene drog Flaa - den af for at søge Eventyrlandet , Parfymernes Land , led - saget af Dronningens bedste Formaninger . Punt , det var jo det nuværende Somaliland , ved Sydenden af Rødehavet , et af de hedeste Steder paa Jorden ; alle Vækster bliver nok særlig krydrede og gummiholdige der . Fra ur - gammel Tid var Myrrha kommen fra Punt , og saa skattet var Røgelsen at man ikke kunde tro andet end at Guderne ogsaa oprindeligt havde haft hjemme i Punt . Det var nu Dronning Hatasus Tanke , at da Amon Re ikke mere kunde komme til Punt skulde Punt komme til ham , de hellige Myrrhatræer skulde bringes til Theben og plantes der til hans Ære . Hvad er Guderne uden Røgelse ? Dronning Hatasu forelagde Sagen for et Raad af sine Piger , Landets udvalgte Døtre , og de kvidrede enstemmig Tilslutning , der maatte en - delig hentes Myrrha til Gud Amon . Om man ikke kunde tage en Skibsladning Læbepomade med til ham med det samme ? Hvis der kunde faas Harpiks til Haaret og visse kosmetiske Midler maatte det heller ikke glemmes ; ingenting var for godt til Amon Re . Statsraadet sluttede under Akklamation ; og Flaaden sejlede . Og den vendte tilbage lastet til Rælingen med Kosmetik og vellugtende Ting . Rigets Skatmester , som havde været med paa Togtet , havde vekslet Gaver med Fyrsten i Punt , til Tønder Gulds Værdi , og hjem kom Skibene med Myrrha - Harpiks i Sække , den største Ladning der nogensinde havde været set paa et Sted ; men hvad der var den store Triumf , med Myrrhatræerne selv , levende og omplantet i Baljer , hvert enkelt bundet op og sørget for som et Svøbelsesbarn , som ses kan paa Reliefferne i Der el - Bahri , Ekspeditionen vellykket over al Forventning ! Som et Overflødighedshorn udlossede Flaaden fuldt op af andre dyre og sjældne Røgelser , Salver og Øjenkosmetik , desuden Kaneltræ , der lugter som selve Saligheden , og hvoraf der kunde gøres Syskrin , frem - deles Elfenben og Ibenholt , til Møbler , Pantherskind , til at strække sig vellystigt paa , fangne Aber , store gryntende Ba - vianer , farlige og en Kilde til Morsomhed ; endelig Slaver , kommen fra det næreste Naboskab med Solen , aldeles sort - brændte Morianer , en fængslende Sjældenhed , og anvende - lige til Arbejde . Dronning Hatasu forsamlede Stormændene og Rigets Dignitarer og fremlagde Udfaldet af sit Foretagende for dem . Fuldkommen var hendes Glorie . Myrrhatræerne blev nu plantet i lange Rækker i det ny - anlagte Der el - Bahri . Dronningens Hensigt dermed var jo at gøre Tempelanlæget til en Have . Ægypten har ingen Skov , det har dæmret for Dronningen at gaa under Løv og køle sine Øjne i Skygge . Gud Amon skulde , naar det behagede ham , slippes lidt ud i Luften og gaa Spaseretur under vel - lugtende Træer . Den gamle skumle Helligdom ovre i Kar - nak , hvor Væderguden havde sit Domicil , det var jo Natten , DRONNING HATASUS GLORIE 23 muret inde for evig Tid mellem enorme Søjler , som en Trængsel af Møllestene , der truede med at knuse alting , det var det evige Mørke , Underverdenen , hvori den hornede Gud residerede — det ny Tempel derimod ovre ved Konge - gravene under El Quorn , Der el - Bahri , det var fuldstændig aabent , et Terrasse - Anlæg , indrammet paa de tre Sider af Kolonnader , som var hugget ud af Klippen , hele Himlen staaende ind ; en Helligdom for Lyset og Dagen , et smykket Opholdssted under aaben Himmel var Der el - Bahri , hegnet af Søjlegange og kvæget med Vækster og Træer . Saaledes havde Dronning Hatasu tænkt sig det . Efter at Ekspeditionen til Punt lykkeligt var bragt i Havn har Amon faaet sit rigelige Offer , man kan forestille sig Røgelsen trænge ud af Stenrillerne oppe paa Tempeltaget i Karnak , saadan har Præsterne røget ham til . Men for Dron - ning Hatasu og hendes Livvagt af unge Piger er der kommen travle Dage , tør man tro , ikke den Salve der ikke skulde prøves , ikke den Harpiks eller Balsam der ikke har skullet slaaes i Haaret eller paa Kroppen ! Fra Naturens Haand lugter de unge Ægypterinder som An - tiloper , af Mælk og Solskin , og de har en Hud som Skifer , den sarteste grønlige og gyldne Tone , som Nildynd der er bleven Menneske , de er som steget op af Nilen , i et skønnere Ler var aldrig nogen Kvinde modeleret . Men om det skal koste deres Liv vil de begære at dyppe sig i Nardus og Des - mer og ukendeliggøre deres Person med Maling . Ægyptens Datter har en Mund som Malvablomstens Blade , flodheste - farvet og kødelig , Ansigtet fuldt af Køn ; hun maler den om , 24 SÆLERNES Ø den skal være yndig , et rødt Segl midt paa , Spidsmund , og Læbernes lange fine Form udslettet , dertil klistret af Gummi og smagende af alt andet end Menneske . Hun har lange Øjne , og sværter dem endnu længere , Øjenspalten helt ud paa Tindingerne , som det ses paa enhver gammelægyptisk Teg - ning . Anderledes var Ægypterinden ikke . Er Kvinden bleven anderledes siden ? Var Kineserinden paa den anden Side af Jorden anderledes ? Salvede , sminkede , dryppende af Vellugt og vrinskende af Liv forestiller jeg mig Dronning Hatasus Hofstab af unge Piger storme ud og ind af Gemakker og Gaarde i Paladset i Theben . Med det Overmod unge Piger tilegner sig naar de er mange , som Kvierne i Kæret , rotter de sig sammen og ler alting ned , indtager en truende Holdning overfor elendige Mænd , vender i Flugten som en Hvirvelvind og ler sig for - dærvet over et nyt Offer , ser enkeltvis ud fra Flokken med modige , gale Øjne , er vittige , fængende Ting løber fra Mund til Mund , udløser et Latterkor ; og kvidrende af Overgiven - hed som en Fugleflok stormer de fra den ene Ende af Pa - ladset til den anden . Hvad de snakker om ? Mænd ! Mænd ! Skærpet er Krigen mellem Kønnene , og kostbarere den svage Part nu end før , men stol paa at man er bleven forligt , nu som før ; til Gammeljomfruer blev dette Pigeslæng ikke født . Al denne Munterhed udstrømmer jo fra Dronningen , som selv er ung og levelysten . Mellem Regeringsforretninger , som de gamle fule Vezirer og Ypperstepræster gerne bærer Byr - den af for hende , fornøjer hun sig med sine Veninder . Man sejler paa Nilen i smykkede Baade , med Slavinder til at ro , DRONNING HATASUS GLORIE 25 og gaar uset af Mænd i Badet , Ægypterinden svømmer som en Frø ; de lange solede Formiddage forlyster man sig i Papyrustykningen og plukker Lotusblomster , et Behag som gaar igen , sindrigt skaaret af Kunsthaandværkeren , i de bevarede Sminkeskeer , der har hørt til Ægypterindens Toi - lettesager . Ægypterindens Smag for Nilen er bevaret andet - steds , i den henrivende Legende om Faraos Datter der finder Moses som Spædbarn i en Kurv mellem Sivene . Fra Hoffet spredte Livsglæde og kvindeligt Mod sig over hele Riget , unge Piger skød op og turede lattermildt om - kring . Lystighed og Strengeleg , Dans og Spillen med Bold bredte et Foryngelsens Skær over Ægypten — saa længe Dronning Hatasus Glorie varede ! Den fik en brat Ende ; og man kan forestille sig alle de unge Kvinder , som havde smagt Frihedens Sødme , modfaldne og med Ryggen til , begive sig tilbage til Haremet . Og der sidder de endnu ! Hvordan det endte vides ikke . Ægyptens Historie har det med Huller , som om slet ingenting er sket i den Tid , det værste kan være hændt netop i det Mellemrum . Saa meget ved man imidlertid at Thutmose kom i Forgrunden igen og straks styrtede Ægypten ind i berømmelige Krige , Syrerne tilgavns afstraffet ; Ægypten blev igen et Land hvor Tropper marcherede op og ned , i Stedet for Rudler af unge Piger , og hvor Spøg ikke kendtes . Afbildningerne af Thutmose viser ham som en Mand med Næse ; han var uden Tvivl en stor Kriger . Men højmodig var han ikke ; overalt i Der el - Bahri , hvor Dronning Hatasus Billede havde været at se , er det fjernet , ubarmhjertigt mejslet ud , en skændet Kontur ses 26 SÆLERNES Ø paa Væggen , Thutmose kunde end ikke taale at hendes Minde skulde leve efter hende . Det er det sidste man ved om Dronning Hatasu . Nogle Generationer efter fulgte Amenofis IV , eller som han selv kaldte sig Akhnaton , den mærkelige Konge der for - søgte at indføre Soldyrkelsen og i saa mange menneskelige Træk viste frem mod andre kommende Aarhundreder . Dron - ning Hatasus Regering ligner hans deri at ogsaa hun fjernede sig fra Tidens Haardhed , de gamle grumme Dyreguder og den Tvang deres Dyrkelse holdt Ægypten i . Formildede Træk , Kvindelighed kommen til sin Ret , for en kort Stund , viste frem mod Tider som først skulde gry Aartusinder efter . Tell el - Amarna og Der el - Bahri , det er Kulturøer , Trin der kom for tidligt , og opslugtes igen , i et Hav af en endnu kainsmærket , blodigt stridende Menneskehed . Selve Trinet , Sindelaget , som møder os i saa megen be - undringsværdig ægyptisk Kunst , simpel Levelyst og Uskyld , som har fundet et Ly selv i ufredelige Tider , Frodighed i Sindet og Taknemlighed , et opladt Øje for Naturen , dette Sind , saa nøje knyttet til Kunst , det finder vi igen nær vor egen Tid , omme paa den anden Side af Asien , vidt fjernet fra Folket ved Nilen , nemlig hos Japanerne , saadan som de var indtil evropæisk Indflydelse og Industri jog dem udover sig selv . Den japanske Hjemmekunst , Frodigheden i Hæn - derne , er i Slægt med den oldægyptiske Sjælfuldhed , der prægede alt hvad Ægypteren rørte ved , indtil det mindste Stykke Husgeraad . Det Indtryk de fik af Væsen i Naturen gik over i deres Billeder og Forestillingen om deres Guder . 22 SÆLERNES Ø En Aakande var deres Glæde og kronede Søjlerne i deres Templer , som den sad Danserinden bag Øret ; elskværdigere Menneskeart har ikke været kendt . Denne den ufordærvede Ægypters Glæde over de simpleste Ting møder vi igen i Japanerens Andagt overfor et blomstrende Frugttræ . Forholder det sig saadan at nogle Folkeslag , som ogsaa Grækerne , gaar igennem Trinet , en Gang i deres Udvikling , og saa aldrig senere kan vende tilbage dertil ? Den lille Ægypterinde og hendes musikalske Hengivelse , med Kinden lagt til Harpen , hensætter mig til Nilen , den store , klare Ørkensol , som giver saa mægtig en Straalevarme fra sig gennem den rene Luft ; det er den samme Sol som den der stod over Nildalen paa Dronning Hatasus Tid . En Knirken kommer til mig i Gryet , Lyden af Vand og en Snurren af Fugle der letter fra Papyrustykningen , det er Ægypterinden der er tidligt opstaaet og vadet ud for at køle Lemmerne og hente den første , lige aabnede , vand - dryppende Lotusblomst , som skal smykke hendes Dag . Til - bage kommer hun med Haanden op over Øjnene for den opgaaende Sol , opkiltet til Midjen , med lange vaade Ben , indfattet af Stængler og med sit Hoved blandet sammen med Papyrusblostrets nikkende Kvaster ; saa ung som hun er , saa ung er Dagen , saa ungt er Livet . Hærfuglen med den morsomme Top paa Hovedet stryger , altid et Par sammen , langs med Brinkerne af Nilen . Men over Boliger og Tage kredser Solhøgen Re , og fylder Morgenen ved Solopgang med sit fortryllende Fugleskrig , der er saa melodisk , af et Rovfugleskrig at være , mest min - 28 SÆLERNES Ø der det om Glenten ; man hører det synge i Højden og tror det er Solen selv der synger , idet den staar op . De sindrige Ægyptere kunde ikke holde Sol og Fugl og Himmelgud ude fra hinanden , Høgen gik over i deres helligste Symboler og blev en Hieroglyf , den kendte Profil med det kraftige Næb og de store stærke Kløer ; det er den Dag i Dag den selv samme Fugl . Derfor naar du hører dens Trille i Solopgangen , eller blot erindrer den , er du i Dronning Hatasus Verden . Natur og Liv bliver sig selv lig . Det evigt kvindelige , som enhver Tid kendes ved , møder os 1500 Aar før vor Tidsregning i Dronning Hatasus lotus - slanke Person . Mændene spærrer sig inde i Systemer og Skemaer ; Kvin - den forfrisker Verden med en Smule Jordiskhed . Det væ - sentlige , Liv , Fødsel og Død , og en Perlekrans om Halsen , ligger hende nær . Hver Gang man har taget Kvinden med , eller hun har været lidt fremme i Historien , er Livet bleven taaleligere ; men det kommer sent . Altid har Kvinden maalt Tilværelsen med sig selv som Alen , og altid vil hun gøre det ; og en Alen ligner hun da mere og mere i vor Tid , men har man nogensinde set nogen sødere ? DRONNING HATASUS GLORIE 27 I DE DØDES RIGE De Døde havde spredt sig over en Plæne , var kommen ind gennem nogle officielle Bygninger i Baggrunden , hvor der var Kontrol , og blev ved at komme . En Gruppe havde været her nogen Tid og havde be - slaglagt et lille aflangt Fremspring i Græsset , hvor man sad godt , de sad i to Rækker med Ryggen til hinanden og vilde ikke gaa derfra , for ikke at miste Pladsen . Paa det sidste lille Fremspring af Diget havde de lagt deres Hunde i en Række , som en Fortsættelse af deres egen , de var om - hyggeligt indsvøbt i gammelt Sækkelærred og sov allesam - men , laa paa Siden med Hovedet og Halen stikkende ud og lod til at nyde en uforstyrret Søvn ; Konerne gav dem et varsomt Blik en Gang imellem og lod Blikket gaa videre ligesom til et Publikum , om der var noget der truede dem og deres lille Stilling ? Det var meget jævne Mennesker , de samme man ser i en Sporvogn ; nu var de kommen her . En af dem , en Arbejdsmand , med et tørt Hoved , fint ryn - ket og sømmet over det hele , fikserede mig paa en tendentiøs Maade , og først derved gik det egentlig op for mig at jeg var der og paa en eller anden Maade var bleven Medlem af Gruppen , kommen ind sammen med den formodentlig ; jeg 30 SÆLERNES Ø saa ned ad mig for at opdage hvad det var Manden var saa knotten over og blev enig med mig selv om at det maatte være min Pyjamas . Der var tre Striber i den , og jeg havde virkelig aldrig tænkt at være over andre med det , selv følte jeg mig nærmest lidt ynkelig ved at staa der i Sovetøjet og kom til at tænke paa forfaldne beach - combers i Tahiti man har læst om , tilstrækkelig varmt var det da , som paa Sydhavsøerne , men vi var jo ogsaa i Paradis . For at være fuldt korrekt , saa var Temperaturen 39 , 3 . Jeg trak mig tilside fra Gruppen , da Manden lod til at faa Hals - brynde over at se mig , rettede mig lidt ud og begyndte at skaffe mig et Overblik over de Dødes Rige . I Nærheden var der andre Grupper , spredt paa Grøn - sværen , Folk som havde sluttet sig sammen ; og fra en af dem , der var ved at antage Bisværms Form , som ved et Fælledmøde , hørtes der en Mumlen og enkelte stødende Raab ; Manden som havde været saa vred over min Pyja - mas saa derhen ad , rakte Hals og fik røde Øjne , saa sig lidende om , til højre og venstre , ja ikke sandt , hvor længe skulde man vente her ? Gaves her ingen Kaffe ? Skulde man nu ikke snart have de Skorper ? I det samme kom flere store Engle i lav Glideflugt med Fødderne i Særken lige over Grønsværen svævende ud fra Portbygningerne , der stod i Skygge af høje Kongepalmer , hver med sin Armfuld Liljer , landede og begyndte at uddele af dem , samtidigt med at de med faa Tegn underviste i Brugen ; andre af samme Slags groede iøvrigt overalt hvorhen man saa . Det var høje por - celænshvide Liljer , men indeni var Tragten fyrrød . Mange af de Døde tog Næsen til sig og saa ud som om de blev I DE DØDES RIGE 31 bidt , den Lugt kendte de , altfor godt , det var den der var strømmet dem i Næse og Mund da de fik Masken over sig , for ikke saa forfærdelig længe siden , paa Operationsbordet , overhovedet det sidste de lugtede , inden de vaagnede op her ! Der var ikke megen Villighed efter at lugte , de fleste havde nok i et Snus . Men Tale om Mad hørtes ikke mere . Alt sligt , og meget mere , var for evigt glemt , og man vidste ikke en - gang af at man havde glemt det , naar man havde lugtet til Blomsten . Og da Englene nu var ude paa Pladsen gav de sig med det samme til at hjælpe lidt paa Stemningen , førte huldeligt en og anden ud af Grupperne , hvor man var klistret sam - men , og fulgte dem ud paa Grønningen , som Børn der er første Gang i Børnehave og staar og trykker sig og vil ikke lege , de ledte nogle gamle Madammer frem og viste dem med en rund Armbevægelse videre frem ud i det Aabne : nu maatte de endelig være salige ! Og de gamle Madammer blev staaende , plump , paa Stedet , mens Englene straalede over nogle andre , og trak Armene omtrent af Led paa dem . Hvordan der skulde væres salig kunde ellers ses paa hele tre Skønhedsdronninger med Lakhaar , som med Armene favnende udbredt mod Himlen i en Søvngængerstilling mannequinerede omkring paa et Sted ude paa Græsset . Jeg huskede godt jeg havde læst om nogle Præimietagere i en Skønhedskonkurrence der var bleven slaaet ihjel ved en Au - tomobilulykke ved Rivieraen ; de var da gaaet hele og ufor - andrede lige over i Salighedstilstanden ! De Døde var jo endnu trætte , hang omkring og solede sig indtil videre , slappe som Insekter der lige er krøbet ud 32 SÆLERNES Ø af Larvehuden . En lille ung Pige havde sluppet sig ned i Græsset og sad paa sine Ben , tæt ved hvor jeg stod , med Hovedet bøjet i Solen , ganske ene , uden et Livstegn . Hun havde lyserøde Næsebor og var lyserød paa Munden , som om hun var død efter en Blodstyrtning og afvasket bagefter , hun sad musestille og saa paa sin Kjole , rørte lidt ved den , den var af almindeligt Paradisstof , som jeg saa mange havde paa , udleveret sagtens , naar man kom helt bar , det var en underlig Kjole , den saa ud som Skæl i Haaret , og den unge Pige , som aabenbart gennem svære Prøvelser havde bevaret Sansen for Klæder , det sidste der gaar naar Talen er om en Kvinde , lod ikke til at være glad for den . Et mægtigt Sollys stod ned over Sletten , lige ovenfra , det var som om det regnede med Lys . Undertiden gled nogle store Skygger i ligesom mejede Figurer over Sletten , uvil - kaarligt saa man i Vejret og bemærkede flere udstrakte Ting , hængende Haver eller Telte , der kredsede langsomt omkring højt oppe , Luften var her saa blændende at man ikke ret kunde se hvad det var , men det var aabenbart andre fly - vende Opholdssteder , en ekstra Himmel igen ovenover Him - len . For hvem ? Mange af de haarde , døde Mænd der hang omkring traf ogsaa at se op , men slog straks Øjnene ned igen , og det var som om Trækkene jævnede sig ud paa dem : Folkekommissærerne ! ytrede de lavmælt , og ytrede ikke mere . Tilhøjre ude over Sletten , temmelig langt borte , stod i Disen et Bjerg , lige op af Lavlandet , i rosa Farver , som et Akropolis , og paa Toppen af det rejste sig et Kapitolium i mange og lange søjlebaarne Fløje , den ene oven over den I DE DØDES RIGE 33 anden , det hvideste Marmor altsammen , og fra den øverste Etage brød som en Eruption , med Basis efter Basis under sig , en Kuppel lige mod Zenith , stalaktitformet , lueforgyldt , den tabte sig saa højt oppe at den gik ovenud af Jordregionen , der svømmede Skyer nedenunder den ! Hele Marmorsynet blændede selv som en Morgensky . Hvem boede her ? Alle der saa derop slog straks Øjnene ned igen , og ikke et Ord faldt fra noget Menneske . Men med Mellemrum , et bestemt , ret langt Interval , saas der som et blegt Lyn fra Himmelegnen hvor Højborgen laa , lige ovenover den , og i selve Himmelrummet tegnede der sig et Billede , svagt lysende som en Dagmaane , Karl Marx ' kendte , vidt og bredt haarede og skæggede , australoide Træk . Paa den meget betydelige Afstand synede det omtrent som Tordenskjold paa en Tændstikæske ; den virkelige Størrelse af det projicerede Billede maatte være mindst et Par Hun - drede Meter . Efter at have vist sig nogle faa Øjeblikke i Him - len slukkedes Luftbilledet igen . Med Mellemrum , hvor man kunde tælle nogenlunde til 40 , stod det over Sletten med et Lys der var endnu hvidere end Dagen . Til begge Sider for Indgangsbygningerne strakte Paradis - sletten sig saa langt Øjet rakte , et Parklandskab , med spredte Træer og Lunde , overgydt af et evigt Foraar ; men ligefor lod den til at ende i en Kyst ; langt ude , maaske en halv Mil borte , saa man et Vand som et stort Spejl i Solen , ren Firkant , aabenbart et gravet Bassin foran Kysten . „Til Ung - domskilden " , stod der , med samt en pegende Haand , paa 34 SÆLERNES Ø flere Skilte , og mange var allerede paa Vej derned , som en spredt langsom Udvandring ; ikke faa havde vel faaet den Tanke at det kunde dreje sig om en Restauration . Det viste sig at være en Slags aaben Svømmehal , med en sydlandsk udseende Pergola om , Søjler , forbunden med Bronceguirlander , og prydet med Billedhuggerarbejder i Marmor , som meget mindede mig om Campo santo i Genua . Her var den genopstandne lille Pige med Palmegrenen i Haanden , Filigranarbejde i Marmor , og for at Kniplingen ikke skulde brække af var hele Palmegrenen for sig indlagt i et Foderal , en grønmalet Kasse med Glas over , hvad - behager ? For Resten var hele Anlæget allerede temmelig forfaldent . Trapper gik ned i Bassinet inde fra Land , jeg saa flere stige derned . Om Badescener ingen Udførligheder her ! Ingen kom op igen , saa vidt jeg bemærkede . Jeg gik imidlertid længere frem langs Siden af Bassinet til der hvor det blev dybt og Flisebunden skinnede igennem flere Meter grønt , krystalklart Vand ; og her saa jeg hvorfor de Badende ikke kom op igen , der var et Sug udad paa Bunden , og her rullede de ganske langsomt som Valser om sig selv langs Fliserne ned ad den skraanende Bund , førtes alle sammen stille , sikkert ud af Bassinet og vilde ende i den aabne Sø . Udsigten til Kysten var spærret af Badehuse og høje Læskærme af Brædder , men man hørte Søen rende op imod Bolværket og tordne hen langsmed det , naar en Døn - ning steg . Gennem store lave Porte stod Bassinet i Forbin - delse med Søen . Mens jeg stod og saa paa det uendeligt sørgelige Syn af de Døde der trillede om sig selv , med flere Meter Vand I DE DØDES RIGE 35 over sig , som druknede Kattekillinger , en sidste Vej de til - bagelagde , blev jeg en Skygge var nede paa Flisebunden , aflang , voksende — og det der kastede Skygge var en umaadelig Haj , næsten usynlig , vandblaa paa Ryggen , svine - hvid underneden , den kom glidende udefra , og saa stor var den at jeg kunde se det fortrængte Vand stige en Tomme ved Bassinets Rand , den var saa stor som en Spisestue ! Med en Klodes Vægt og en fuldstændig sporløs , glidende Bevægelse rundede den ind gennem Bassinet , vendte i en Bue og gik ud igen . Jeg havde set det flade vandpolerede Øje vende sig med smaa knappe Ryk , idet den inspicerede Bunden , jeg havde set Overbiddet ! Fra Kølvandet bag den steg nogle store Bobler op , de brast i Vandskorpen og bredte en oljet Hinde over den . Hvor de stank ! Aldrig i mit Liv havde jeg lugtet noget lignende ! ... Idet jeg vendte mig bort stod der en lille gammel Mand ved Siden af mig , som var kommen uden at jeg havde hørt det . Han var helt i Skelet , et ældgammelt , møbelbrunt Ske - let , med interessante Tegn paa en primitiv Type , paa Ho - vedet havde han slaaet et klæbrigt Filtlaag , fundet i en Skraldespand , og om Kroppen havde han svøbt et Par gamle Renovationssække . Han gik med Syvtallet og havde en Sæk fuld af gamle Klæder ophængt paa den ene Hofte . I Kraniet stak en Pibe , uden Ild , men den stak der , opspist omtrent til Hovedet . Han tog den ud , pegede i Retning af Hajen og gjorde et ziinftigt Tegn med Piben i Luften , gabede himmel - højt med alle velbevarede Tandrader , uden at Latter hørtes , men det var ikke til at tage fejl af at den Gamle morede sig ! Vi skulde forstaa hinanden , og vi forstod hinanden . Saa 36 SÆLERNES Ø klemte han Piben i Tænderne igen , akslede Syvtallet og be - gav sig videre med et Nik , som den der forstod at afmaale sit Vid . Nede paa Stranden fandt Ordonnansen mig . Jeg var gaaet gennem Badehusene ned paa Stranden og havde sat mig til at græde i Selskab med Bølgerne . Hvor latterligt , at sidde og frembringe Vand foran Havet ! Vi sad saa lidt sammen , Søen og jeg . Den gik saa langt ud , hele Verden aaben , den Vej ud . I et Himmelhjørne samlede Søen sammen til et Uvejr , drog en Kabuds af Skyer over Brynet , som om den havde faaet Hovedpine af alt det Solskin . Men nærved klappede den med den ene Bølgelab efter den anden ind paa Sandet . Og igen skilte jeg mig ved nogle Taarer . Da hørte jeg et Bump paa Sandet og fornam et Sus , en Engel landede lige ved Siden af mig , saa sikkert paa mig og fremdrog et Papir af en Ordonnanstaske , samlede Hælene og afgav Melding , om at min Nærværelse ønskedes paa Hovedkontoret . Det var en stor smuk Engel med Overskæg , forhenværende Flyver , omkomne Piloter kan jo gaa lige over i Himmeltjenesten , han forberedte mig med et Smil paa en vis Overlast , tog mig uden videre paa Armene og hævede sig med et Par svære energiske Vingeslag op i Luften ; paa faa Minutter var vi i Hovedkontoret . Det var jo altsaa en Forveksling . Man stillede mig for Skranken sammen med en anden , mig fuldkommen ube - kendt Mand , hvis Navn ogsaa var Jensen , en fatal Navne - lighed , som før har skaffet mig Vanskeligheder ; man kon - I DE DØDES RIGE 37 fererede os med hinanden og gravede i Kartotek , jovist , det var ham der var død , og han blev da ogsaa omgaaende skudt ind i Himlen lige med det samme ; mig ekspederede man derimod , med en Undskyldning , der lignede en Røffel , til - bage til Jorden . Saa vidt mig bekendt er det ikke før forekommet at man ved en grov Forbytning er kommen i de Dødes Rige . Man vil indrømme mig at de faa Indtryk jeg havde Lejlighed til at medbringe fra dette ellers saa ukendte Land har været Omtalen værd . ÆGYPTERENS GLÆDE Paa Vejen fra Port Said ind til Kairo med Toget ad en Dæmning passerer man de udstrakte Laguner og Over - svømmelser i Deltaet , hvor Nilen og Havet mødes . Alt det flade , blikstille Vand spejler Himlen , som her er mere turkis - farvet end blaa , i Syd ligger et blændende Genskær paa Vandet , Sol og Nil i hinandens Favn . Luften er sigtbar mile - vidt , en Klarhed oppe og nede , Ægypten aabner sig som med vidt opslaaede Lysporte . Langt borte øjner man i et Flimmer Perlerader af Fugle , hævet op over Synsranden af en Luftspejling , Vadefugle , Svømmefugle , Ægyptens rige Fugleliv . En uendelig Fersk - hed hænger i Luften . Og man siger til sig selv at man er i Afrika , Verden er ung , her fødes Vand , Solen nedkommer med Lys , og af Sol og Vand bliver der Fugle , der barsles her , Fabel er i Luften , Foraar og Skabelse hele Aaret rundt ! Det er jo ikke helt galt heller , meget Liv er blevet til og har sat sig Spor her . Det den er skylder Menneskeheden fra gammel Tid for en stor Del Nildalen . Omstrejferen og Jægeren der slog sig ned her i det vildt - rige Krat , der i forhistorisk Tid fyldte Nilsumpene , blev jaget ÆGYPTERENS GLÆDE 39 ud hvert Aar af en Oversvømmelse , der var al Grund til at søge Sikkerhed andetsteds , men han blev , det havde ynglet i hans Hoved , her hvor alt ynglede : var Oversvømmelsen uundgaaelig , saa kunde der ogsaa regnes med den ! Han var fra Ørkenen og vidste hvad Vand er værd . Hvert Aar , naar Nilen var faldet , stak han Fingeren i Dyndet og lagde en Kerne i hvert Hul ; deraf blev en Hvedemark . Af Omstrej - feren blev der en Agerdyrker . En stiltiende Pagt opstod mel - lem ham og Magterne , Nilen der fødte Vand , og Solen som stod for det genkommende , Aarstiderne ; denne Pagt gennem - trængte hans og alle hans Efterkommeres Væsen . Agerdyr - keren tog Ler i Haand og blev en Kunstner . Hans Værker taler for ham den Dag i Dag over fem Aartusinder . Af alle Lande hænger Ægypten mest paa sin Fortid . Til Gengæld har man her som ikke noget andetsteds gjort svundne Aartusinder næsten nærværende . Fyldigt Liv : fyl - dige Overleveringer . Man levede mere i Nuet i Nildalen end i noget andet Land , man besatte Tiden mere , et Overskud af Levedygtighed , som gav sig tilkende i Kunsten , og som er Aarsagen til at Ægypteren den Dag i Dag ikke er til at drive ud af vor Bevidsthed . Saa meget har Ægypteren efter - ladt sig i Billeder og skriftlige Optegnelser at vi er i Stand til at genopleve en Ægypters daglige Liv i alle Enkeltheder , og det fra en Periode der ligger sine 5000 Aar tilbage i Tiden . Hvad ved vi om Harald Blaatand for blot 1000 Aar siden ? Man kan følge en Ægypter fra han stod op og til han gik i Seng , en Ægypters Dag , og hans Glæde , ikke det officielle 40 SÆLERNES Ø Ægypten , der tilhører Historien , heller ikke det arkæologi - ske , som Ægyptologen sidder paa , men det varme Nu , Ægypterens Aandedræt , Døgnet , Livet , hans Stund , som den var ham tilmaalt engang for nu saa mange Solaar siden . Nu Ti , en engang lykkelig Mand , navnkundig i Turist - verdenen ved sin let tilgængelige Grav i Sakhara , 4600 Aar gammel , hvordan aandede han ? Ti levede i Memphis , det gamle Rige , Pyramidebyggernes Tid , han var Faraos Overbygmester , men ved Siden af Herremand , stor Jordbesidder , og en uafhængig Mand i sit daglige Liv . Hans Stand tillod ham at bygge en Mastaba , Gravbygning i mindre Stil , men rigt udstyret med Væg - billeder , hvori han vilde friste Evigheden . En Portrætstatue af ham er fundet deri , i den tidlige kraftige Stil , lyslevende , som Kunsten var i det gamle Rige , det klassiske Ægypten , simpel , aldrig siden overgaaet i Natur . Den og Vægbillederne fortæller alt om Ti og hans Tilværelse . Portrætstatuen viser Ti som en ung sund Mand med runde Kinder , store Øjne og en lang fyldig Mund , med et Smil staaende i Mundkrogene , en kraftig , velvillig og livsglad ung Mand ; Haaret er formet som et stiliseret Pagehaar , Paryk , som den fornemme Ægypter dengang bar . Det levende varme Udtryk , tilbageholdt Munterhed , har Kunstneren væ - ret særlig heldig med . Det er Ti som Menneske , vel egnet til at blive genkendt , naar hans Ka engang skulde forenes med det balsamerede Legeme . Et andet Portræt , Reliefbillede paa en af Væggene i Graven , viser ham som Sheiken , den myndige , noget stive høje Embedsmand og Husherre , i over - naturlig Størrelse , i Forhold til de Puslinge af hans Under - ÆGYPTERENS GLÆDE 41 givne der er afbildet sammen med ham , selv hans Ægtefælle , som sidder i beskeden Størrelse bag hans Fødder , naar ham til Knæet . I Haanden holder han Staven , Øvrigheds - tegnet , han er en smækker , muskelstærk Mand , uden andet paa end det stivede Lændeskørt og to kostbare Halssmyk - ker , Insignier paa hans Rang . Ti har været en mægtig , ad - lydt Mand . Vi vil følge hans Færd , saadan som man kan læse den af Vægbillederne og Indskrifterne i hans Mastaba , og af hvad man ellers ved om Ægypteren og hans Om - givelser . Ti vaagner før Solopgang , og det der vækker ham er Fugleskrig , høje livlige Koloraturer , som kommer fra Luften , det er Høgen , Ægypterens hellige Fugl som i en mystisk Forening med Solen udgør en Guddom , Horus , ogsaa kaldet Re , den lader sig høre naar det første Forbud paa Solen farver Himlen i Øst over Ørkenranden . Melodiske Fugle - signaler fra Himlen , en lykkelig Tilskyndelse , endnu halvt i Søvne , vækker Ti . En Skygge nærmer sig Sengen , TVs gamle arvede Hus - aand og Tjener , som har fostret ham og bevogtet hans Skridt lige fra han var Barn , og hvem han kalder Bes , for Spøg , ikke for at krænke Guden af samme Navn , men for Spøg , og fordi den Gamle virkelig ligner Familie - og Mor - skabsguden . Han er Dværg og har i sin Tid været Danser og Nar hos Ti ' s Forældre , købt hos de Sorte fjernt sønder - paa , men havde gjort sig saa elsket af de Smaa i Huset at han var bleven Skytsaand og Plejefader for dem . Ti havde arvet ham og var den Dag i Dag ingenting uden sin 42 SÆLERNES Ø gamle Fosterfader og højre Haand i alle Hjemmeanliggender . Bes nærmer sig Sengen og sætter et Par Sandaler paa Gul - vet , med en ringe Lyd , for ikke at fortrædige , men for at det dog skal høres , og saadan vendt at Ti kan træde lige ned i dem . En Piasken i Kamret ved Siden af forkynder at Vandbæreren i dette rette Øjeblik tømmer sin Gedeskinds - bælg , som han lige har fyldt , ud i Kummen , frisk fra Nilen ; Ti stiller sig derind , endnu som en Sovende , og Bes over - hælder hurtigt og behændigt sin Herre med Vand , i hvilken Anledning Dværgen maa staa op paa en Skammel , Ti snøf - ter , Vandet har samlet Nattekulde i sig , livgivende , Bryst - kassen gaar paa ham , nu er han vaagen ! Med let Haand tørrer Bes ham af og rækker ham Lændeskørtet , af det fineste Linned , nyvasket og stivet . Som en ren Mand be - giver Ti sig nu ene op paa Husets flade Tag for at gøre sin Morgenandagt for Solen . Et lysende Morgenskær er over Ørkenranden i Øst , og pludselig viser et Ildpunkt sig , som breder sig til en Ildstav i Himmelranden , den smelter , vokser , blænder allerede ; langsomt skyder Solskiven sig op bag Jordranden . Bevægel - sen selv kan ikke spores fra det ene Øjeblik til det andet , men efter en vis Tid er Solen oppe , hænger med hele sit runde funklende Legeme frit i Himmelrummet og begyn - der sin Gang ; det er Himmellegemernes Tid , den ses ikke , men den gaar . Ti slaar Øjnene ned for Solen , og mens et rosenfarvet Lys staar paa hans Øjenlaag lægger han Haan - den paa sit Hjerte og takker for Lyset ; stille kommer han ned fra Taget . Sit første Morgenmaaltid , et Par Figen og en Skaal Mælk , ÆGYPTERENS GLÆDE 43 indtager Ti alene og i Tavshed , med Bes i Baggrunden , og imens indfinder sig i hans Hoved hvad han har at vente af Dagen , og hvad den venter af ham . En lydelig Æselskryden udenfor Gaardene fortæller ham at hans Følge har samlet sig , Underingeniører , Opsynsmænd og Skrivere , Ti væbner sig med sin Stav , og kort efter sætter hele Skaren sig i Be - vægelse . Rider man nu , siden Æsler er i Brug ? Nej , paa Æslerne har Mændene læsset deres Oppakning og Sager , selv bruger de deres Ben til det de har dem til . Det skulde vare endnu et Tusind Aar og mere inden man red i Ægypten , Heste kendte man slet ikke , de kom først senere , med haarde Folk oppe nordfra , sammen med Jernet , og endda kørte man længe , i Stridsvogn , førend man red . Det kom ikke i Gammelægypterens Tanke , han havde ikke det Sindelag , at bringe selv et Æsel i en nedværdiget Stilling , med Tab desuden af egen Anstand ; Æsel for sig og Menneske for sig ! Gaaende , med store Mandeskridt , ankommer Følget med Ti i Spidsen til Arbejdspladsen , ikke synderlig langt borte , oppe paa Ørkenplateauet , hvor Ti leder Opførelsen af Faraos stort planlagte Pyramide . Hærskarer af Nilfolk , som Myrer paa Vandring , ses allerede deroppe , dem skal Ti holde i Aande . Det var fristende at følge ham , men det er den private , ikke den officielle Ti der er Genstand for Opmærksomheden her . Ti ' s Embedsgerning lægger Beslag paa ham , men levner ham dog Tid til at drive det store Gods der tilhører ham og har tilhørt hans Slægt saalænge nogen ved af . Jorden og dens Grøde er hans Glæde . Nilen er et Overflødighedshorn af Næring , strømmer over af Mennesker og Dyr , Ti elsker at se Liv om sig . Og hvad der har bevæget ham er det han lader afbilde paa Væggene af sin Gravbolig oppe i Ørkenen , som han i god Tid har paabegyndt , og som han lader de bedste Kunstnere udsmykke efter sit Hjerte . Billeder af det Liv der har været ført omkring ham , og hvori han har del - taget , skal følge ham i hans Hvilested og med Billeders Kraft kanske paa magisk Maade vedligeholde hvad de forestiller , for Evigheden , ogsaa hinsides ; bedre Liv end det han har levet forestiller Ti sig ikke ovre paa den anden Side , om det maa lykkes ham at bringe Mønstrene derfor med sig . Fyldigere end lang Beskrivelse er det at studere hvad Vægbillederne selv siger . De er skaaret i lavt Relief i Kalk - stenen og gengiver levende Hverdagslivet i et primitivt ægyp - tisk Landbrug , som for Resten ikke har forandret sig væsent - ligt siden ; desuden Haandværk og anden Flid , som udfolder sig i en foretagsom Husbonds Omgivelser . Her er Scener fra Landlivet , hvordan Marken pløjes og Kornet saaes , og hvordan Sæden trædes ned af Væddere ; siden hvordan Hveden høstes med Segl , kastes , for at be - fries for Avner , og siden læsses paa Æsler . Man ser Køerne blive malket , med bundne Bagben , mens Kalvene er i Nær - heden , men enten holdes , eller med det ene Forben er bun - det til en Busk , de faar ingenting , men Koen giver ikke ÆGYPTERENS GLÆDE 45 Mælk uden naar Kalven er nær ; paa dette Trin befinder Bonden og hans Køer sig i Ægypten endnu . Kvæget drives over et Vand , og drikker lidt undervejs , mens Spædkalven bæres over paa Nakken af en af Vogterne . Oksen slagtes , det ene Forben halet op ved et Reb , og kastet ved et Greb i Hornene , har Oksens Skæbne nogensinde været ander - ledes ? Der leves fedt og godt paa Ti ' s Gaarde , Fjerkræ vendes paa Spid , mens man puster til Ilden med en Vifte ; Gæs underkastes Tvangsfodring , ogsaa det har man kendt , selv Traner mæskes for at blive tjenlige , ja om det saa er Hyæner ! Fisk fanges i flettede Ruser . Landsbyens Kvin - der bringer , i let Paaklædning , fuldt op af Produkter til Huse , Kurve med Frugter paa Hovedet , Fjerkræ ved Vinge - benet i Haanden , Lam gaaende ved deres Fødder , en Gaas under Armen , her mangler sandelig ikke noget . Haandvær - kere afbildes , i Færd med at bygge et Skib og svingende Kobberøksen , der endnu er af samme Form og skæftet ved Surring paa samme Maade som Stenalderøksen før den , ligesaa Mejsler , der er skæftet paa et krumvokset Haand - tag , samme Type kendt fra Sydhavsøerne ; man saver med en sværdformet Sav og har en snild Anordning til med en Stok og en Vægt at holde Splitten i Træet aaben , en Sind - righed som leder Tanken hen paa den kinesiske Haandvær - ker . Man ser Skrivere , et helt Kontorhold , som fører Regn - skab med alting ; Retten plejes , med Stok under Armen og Vidnerne slæbt frem paa Knæ . For Forlystelse i Hvilestunder er der sørget , Dværge som giver Forestilling med Aber og Hunde , en lokal , spirende Cirkus . Endelig afbildes Ti , med betonet Omhu og Udførlighed , paa Jagt i Papyrussumpene . 44 SÆLERNES Ø Men det kræver en hel Fremstilling for sig ; af alle Ægyp - terens Glæder er det ham den kæreste . En særlig Lejlighed gribes , kendt gennem en Lønskrift i Ti ' s Gravbolig ; han har villet at det skulde staa optegnet , men hemmeligholdt ; det er imidlertid lykkedes Lærde at dechifrere Indskriften . Indholdet er , gengivet med Takt , som følger : Om Aftenen naar Ti efter endt Dagværk kommer hjem underholder han sig med sin gamle Husaand Bes , mens han bliver betjent af ham , og faar paa en flygtig Maade , ligesom af sig selv , Underretning om alt hvad der er forefaldet i Huset i hans Fraværelse . Bes hører jo alt og røber Ingen - ting , undtagen til sin Herre , paa hvis Parti han har staaet siden Ti var en Dreng , en given Fortrolighed hersker imel - lem dem . En Aften fremgaar det af hvad Bes ligesom hen - vender til Luften , mens han retter an , at der har været Uro ovre paa Kvindesiden , nogle af Ti ' s Medhustruer har været uenige og har banket hinanden . Foranledningen var en Iv - righed , som de ikke vel kunde være bekendt , efter at faa afgjort hvem af dem deres Husbond satte mest Pris paa . Ti siger Ingenting , men mærker sig , med Øjnene fæstet paa sin Mad , hvad Bes fortæller og slutter sig til hvem det er der har yppet Kiv ; og hvem der er bleven kradset , fremdeles hvem der ikke omtales ; og af dem igen træffer han i Tanken et Udvalg , en ganske bestemt , ung en , som han for ikke længe siden har ført hjem fra en af sine Landsbyer , han nævner hendes Navn , Ai , som i en Dis - traktion , hvortil Bes tier ; nye Vink falder fra Ti , mens ÆGYPTERENS GLÆDE 47 han til Afslutning gør sig tilgode med en saftig Melon , og Bes tier , nikker , ser laaset ud i det gamle vise Dværgeansigt , der har en Grøft overtværs , som om han har faaet det sparket ind engang , han lagrer Beskeden i sig , og ved Lejlighed vil han gøre sig Ærinde over paa Spindesiden og træffe sine Forberedelser . Næste Morgen , inden det endnu er lyst , umenneskelig tidligt , bevæger et skummelt Tog sig fra Ti ' s Bolig ned imod Nilen , bestaaende af et Par Slaver med Fakler , Ti ' s Hus - hovmester , den tavse Bes , samt en kæmpestor basalt - sort Neger , der uden Anstrengelse paa sin Ryg bærer en Sæk , efter Formen at dømme øjensynligt indeholdende en Kvinde , med begge Ender bukket sammen . Nogle Hyrder , der er ude paa denne Tid af Døgnet , hæver deres Øjne til Op - toget og forstaar det er Fuldbyrdelsen af en Straf , af den Slags der forefalder mellem de Store , Brøde i Haremet , med paafølgende Unaade ; de genkender Bes og er paa det rene med at det er selve deres Herre , den rige Ti , som lader en af sine Medhustruer slæbe til Nilen , for at hun der , paa Killingers og Hundehvalpes Vis , skal lade sit Liv i en Sæk . Straffens Aarsag kan jo kun være een , Utroskab , og man kan ligesom se Synden paa Sækken ; et privat , beklagende Smæk med Tungen undslipper de enfoldige Hyrder , det berører dem som et Tab at noget godt skal gaa til Spilde , selv om det har syndet . Ankommen til Nilen støder Toget sammen med en anden Skare , Ti ' s Tjenerskab , som har fulgt ham til Bredden ; selv befinder Ti sig ombord paa en Sivbaad , udrustet til Jagt og kun ventende paa Bes . Den store Nubier vader ud 48 SÆLERNES Ø med Sækken , løser op for den og tømmer uden videre Ceremonier Indholdet ud for Fødderne af Ti . Men da han ser hvad Sækken har gemt gør han en uvilkaarlig , fuld - kommen uskyldig , spisende Bevægelse med sin enorme Mund , kan et Sekund næppe løsrive sig fra Synet , men vender saa som en lydig Hund tilbage til Bredden . Det er jo Ai der ligger sprællende paa Sivbaaden , helt blussende og svedt efter Krumslutningen og ladet til det yderste med undertrykt Latter . I et Nu ser hun Ti og hilser ham med et Frydeskrig , faar Luft i en lang overdaadig Latter , det har været for morsomt at blive slæbt afsted paa denne Maade , og de andre har ikke maattet se det , og hvad man ikke ser det har man ikke ondt af , og nu skal hun paa Jagt med Ti ! Nej , hvor hun ler og er ude af sig selv af Glæde ! Bes vinker til Følget , som gør omkring og hur - tigt fjerner sig , det sømmer sig ikke for dem at være Vidne til Herskabets Følelser . Men selv bringer han , stadig med lukkede Træk , men egenhændigt og vellykket , en meget stor Madkurv ud paa Baaden , hvorpaa han vader i Land . Saa sejler Ti da i Dagningen paa Jagt i Papyrussumpene sammen med Ai . Smilende som en Dreng griber han Stagen og støder Baaden langt ind i Tykningen , hvor de nikkende Papyrusstengler lukker sig bag ham og Ai . Nu er Dagen deres . Det er Soldag , alt Arbejde hviler , og Ti har strøget sin Embedsværdighed af sig , er ikke Sheik mere , men en Jæger , til hvis Næsebor Sumplugten kommer som en henrykt For - ventning , næsten en Befaling , Efterkommer som han er af Folk der har været Jægere og Fangstmænd her i en Tidernes Begyndelse . 46 SÆLERNES Ø Til andre Tider jager Ti her med Mandskab og flere Baade , da harpunerer man Flodhesten eller Krokodillen nede paa Bunden , med Fare for Liv og Lemmer ; eller han foran - stalter Drivjagter oppe i Ørkenen , hvor man med Bue og Pil nedlægger det vilde Kvæg , endogsaa Løven , den frygtelige , som sætter Mandsmod og Raskhed paa den yderste Prøve . Men i Dag gælder det kun Fuglevildt , i Selskab med Ai . Solen er endnu ikke staaet op , man maa overraske Fug - lene inden det dages , Ti lægger sine Kastestokke tilrette paa Baaden , og Ai bereder sig lykkelig paa at apportere , i hvil - ken Anledning hun stryger et Klædningsstykke af sig , det eneste hun har paa . Ellers bruger Ægypteren afrettede Katte , eller den ormesmidige Ichneumon ; idag tilfalder det Ai . Hun er endnu næsten et Barn , aaleslank , men kendelig hævet midt paa , hun er i Knopskydning , dog det skal ikke hindre hende i at svømme , overlykkelig øser hun Vand op paa sig med Hænderne for at være smurt paa Forhaand , inden hun skal i Ballen . Hun er saadan en glad en , det lattermildeste Menneske , med en stor Mund , og et helt Hus af Elfenben indeni den , men foreløbig maa hun le i Brystet for ikke at skræmme Fuglene . Dødtavse glider de ind i det tykke af Papyruskrattet . Baaden er uden Rum i , den er forfærdiget af et stort Knippe Papyrusstængler , der flyder paa Marven , bundet sammen og løbende op i en Snabel for hver Ende , en Ur - baad ogsaa kendt fra Sydamerika , og hvis Mønster er gaaet op i de store Nilfartøjer ; den bærer højt , kan ikke synke , om den skulde gaa rundt i Vandet med en . Forpaa har den et malet Øje , ligesom Kinesernes Fartøjer , for at finde frem 50 SÆLERNES Ø naturligvis ; for som Kineseren siger : no eyes , no can see ! Uden en Lyd glider den , og Jægerparret er snart inde i en Tykning hvor de ved der er Masser af Fugle , enten paa deres Reder , eller svømmende i Grunden af Papyruskrattet . Ti opløfter et Raab , sekunderet af et Glædesskrig fra Ai , begge klapper alt hvad de kan i Hænderne , og en Brusen svarer dem , Luften over dem er som et Uvejr af Fugle , snad - rende , skræppende og med et Hvin af Vingeslag . I det samme svirrer Kastestokken fra Ti ' s Haand . Den er let krummet som et S , snurrer om sig selv og slaar haardt hvor den rammer . Ti faar Tid til at slynge endnu en , ind i det tykke af Fugleflokken , og et Plump og en Rystelse i Pa - pyrusskoven fortæller at han har gjort Fangst . Skrigende af Fryd styrter Ai sig i den lunkne Pøl , synker i til Hagen og svømmer og haler sig frem ved de vaade Stængler , til hun finder Fuglene og Kastestokkene og kommer tilbage med dem , kæmpende og baskende , udspyende Vand , saa med Fangsten i Hænderne , saa i Munden , hvordan hun nu kan klare sig , Ti rækker Stagen ud imod hende og hjælper hende op paa Baaden . To smukke Ænder og en Vandhøne har Ti ramt , meget tilfredsstillende . Ai hviler ud , forpustet , vaad og dyndet , har apporteret med Hæder , vrider sit Haar og stryger Vandet af sin Mave . Lidt efter da hun opdager en udsprungen Lotusblomst mellem Stænglerne kommer der som en forbavset Sang fra hendes mange glade Tænder , et Lykke - udraab , og Ti maa styre derhen , hun haler Blomsten op , med en lang vaad Stængel efter sig , bryder den af og safter den bag sit Øre , med Bægeret vendende fremefter . Et Guldskær gennem Papyrustykningen siger dem nu at ÆGYPTERENS GLÆDE 51 Solen er staaet op , og da geraader de i hinandens Arme og forveksler lidt hvad det er de falder i Glæde over , Solopgan - gen , eller hinandens Selskab . Madkurven aabnes , og mens Solens Varme allerede føles spises der og dies Vin af en Læderflaske , som man trykker paa , saa at Vinen stiger op i Munden , hvisaarsag man bliver søvnig , tidligt paa Morgen - stunden ! og vederkvæger sig med en Blund , ind i Skyggen af de tætteste Papyrusplanter . Skjultere Baad end den hvori en Dvale falder over de to gives ikke . Da Ti vaagner ligger han lidt , stum af Søvn , og ser gen - nem det ene halvaabne Øje at Ai allerede er vaagen , hun sid - der ned paa sine Ben og har halet Papyrusplantens Kvaster ned til sig , bryder dem af og samler dem til en Buket ; hun kan ikke faa hele deres Opholdssted med sig hjem , men sik - rer sig ligesom Blomsten deraf . Over det ene Øre har hun en Lotusblomst , bag det andet har hun stukket en blaa Fugle - fjer . Hun nynner og ser op i Himlen , hendes Mund , som er saa stor og rød som Ti aldrig har set nogen Mund før , staar aaben , hun aander en Sang hen for sig , som Vinden i Rø - rene , og sorgløs vandrer hendes Øjne rundt i Himmelrum - met ; aldrig saa Ti tryggere , mere fuldkommen lykkelig lille Kvinde . En Lyd i den rislende Stilhed mellem Stænglerne kommer til hans Øre , som to klangfulde Stykker Træ der slaaes mod hinanden , og han opdager hvor Lyden kommer fra , en FrØ med Sugefødder der sidder et Stykke oppe paa en Stængel , græsgrøn som den , men med gyldne Øjne . Det knitrer , knip - ser oppe i Papyrustoppene , Græshopper som klamrer sig med Benene og vender sig der , Budbringere fra Ørkenen . ÆGYPTERENS GLÆDE 49 Solen begynder at bage ned i den stillestaaende Luft mel - lem Planterne , og en mægtig fersk og dyndet , livsvarm Lugt rejser sig fra Sumpen , den rige Frugtbarhedslugt Nilen brin - ger med sig hvorhen dens Vande naar . Og der sidder Ai , som dyppet i Frugtbarhed ogsaa hun , salvet endnu af sin Barndom og paa Vej til at bringe en ny Barndom ind i Ver - den , nynnende , spindende , som en Streng Solen spiller paa . Da er det Ti beslutter at denne Dag tilbragt i Løndom under aaben Himmel sammen med Ai skal fastholdes for Evigheden . Deri ligner han alle Ægyptere , som ikke kunde glemme deres Glæde ; ikke i hans Gravbolig alene men i manges er Dagen fastholdt , de samme Træk , som her er laant , lige til Frøen og Græshoppen . Ægypterindens Toilettesager , hvoraf Prøver er bevaret , de „Skee ' ' ' hun havde sine Sminker og Salver i , er med Forkærlighed af Kunstneren formet over Motiver hvor Gu - den Bes gaar igen , Familjelivet og den huslige Lykkes Be - skytter . Eller Ægypterinden er fremstillet selv , saadan som hun har færdedes i Papyrussumpen , barbenet og som Barn igen , belæsset med nedlagte Fugle og med Favnen fuld af Lotusblomster , i et stiliseret Gitter af Papyrusstængler , Slank - hed blandet sammen med Slankhed , man ved ikke hvad der er Kvinde og hvad der er Plante . Som Svømmerske , med lange strakte Lemmer , er hun fremstillet , i Forbindelse med en Svømmefugl , som hun indhenter paa Jagten i Sumpene . Min - derne om Jagtudflugter , hvor hun havde været med som Kammerat , som i en Leg med Drenge , var Ægypterinden dyrebare , derfor yndede hun at have dem for Øje hver Dag , flygtige Lykketimer fastholdt , i de Ting hun brugte . 52 SÆLERNES Ø Vil man vide hvordan Ai har set ud , da er hendes Skik - kelse i en saadan skaaren Salveske lyslevende bevaret . Men her er Lønteksten der blev fundet i Ti ' s Gravkam - mer , og som var saa vanskelig at tyde at den lærde Ægypto - log , der begyndte at dechifrere den da han var en ung Studerende , blev en gammel , gammel Mand , inden Indholdet gik op for ham . Rystende paa sit hvide Hoved sad han da der og begreb at det var ham der var gammel og Livet der slog ham imøde fra den mellem fire og fem Tusinde Aar gamle Papyrus der var ungt ! For det staar der i den : Naar en Luftning i Gryet gaar hen over Nildalen og det er som om en Aand løber hen over Rørene i Sumpen ; naar det hvisker , hvisker dybest i Papyrustykningen , da er det en Hemmelighed , som Ingen kender , uden du og jeg , uden du og jeg . Ene var vi der , du og jeg , os ene to , vor Seng Sivbaaden , under os Krokodillen , Dødskrybet , over vort Hoved Himlen ! Solhøgen saa os , den velsignede , Re , ÆGYPTERENS GLÆDE 53 og rystede sine Vinger over os i Solopgangen , som om Hjertet lo i Livgiverens Bryst over hvor godt vi to var gemt ! Altid , altid siden ytrer den en Lykkelatter i Morgengryet over Menneskeboliger i gudbenaadede Ægypten . 54 SÆLERNES Ø DET LILLE FOLK Et Kvidder og en Raaben af Drengestemmer i Munden paa hinanden kommer nede fra Fortovet , Ejendom - mens Børn som søger ud fra Gaarden , nu da det er Solskin og Aftnerne begynder at blive lange og lyse . Foraar er i Luften , med en Masse Sol ned i Gaden , dyg - tig blæsende og koldt , som gerne ved Paasketid , med Støv og Papir fejet sammen i Hjørnerne hvor der er Ly , blaa - frosne Ansigter og Øjnene løbet i Vand hvorhen man kom - mer , men haabefuldt , Spirer og Stauder som smaa grønne Fontæner i Haverne , knoppende Træer , Kastanjerne ser ud som om de var besat med Oldenborrer parat til Flugt , de aabne Knopskæl , i Anlægene staar grønne Buske og fryser . Foraaret virker saa stærkt paa Børnene , de er jo Foraar selv , Spiring og Forventning ogsaa de , deres Hujen nede paa Gaden lyder saa triumferende og oplagt , farende i Klangen , de er paa Løbehjul , et Slæng kommer i Halen paa hinanden ned ad Fortovet , mægtig stødende fra med Benet , og signa - liserende , de to Noder man kender fra Brandsprøjten , vel efterlignet , de er Brandsprøjten , babu , babu , babu ; eller de er Ambulancen , langtrukket , baat , baat , noget saa dystert ; 56 SÆLERNES Ø eller det er i Almindelighed den hæse Bilskralde der efter - lignes , hry — Livsfare og Tempoet presset til det yderste i alle Tilfælde ! De Smaa øver sig i Tide til hvad de skal gaa ind til . Hvor er nu Hestetømmen , med smaa Bjælder paa , som Børn legede med engang ? Ser man en Kæphest nogensinde mere ? Falder det et Barn ind at skræve over en Stok , saa meget som , og føle sig som Rytter ? Nej , Børnene er bleven Motor helt igennem , med Hud og Haar . En ganske lille Purk , for lille endnu til Løbehjul , ser jeg hver Dag bevæge sig paa Fortovet i en søvngængeragtig Stilling , med betyd - ningsfulde Vinkelbevægelser og Rotationer af den ene Arm og under jævnlige hæse Advarsler , hry , han er Bil , Benene gaar ejendommeligt under ham , de er Hjul , han sætter i Gear , indeni ham er et Maskineri , han er farlig for sine Omgivelser , gør 80 Kilometer og har et strengt Blik tilovers for en , naar man møder ham . Han har daarligt nok sluppet Patten og er allerede en lang Bil ! Jo , Børnene gaar den Vej . Alle Børnelege kommer i Gang nu da det bliver Foraar , det falder i Øjnene af sig selv , naar man bevæger sig om - kring i Byen , og husker fra andre Aar , hele Repertoiret , en egen Lovmæssighed , noget genkommende , som ogsaa er over Børnenes Lege . Saadan og saadari indfinder det sig , sammen med Aarstiderne , en Tilskyndelse i Naturen , for - modentlig noget af det samme der gør sig gældende hos Trækfuglene , om det nu er Sojhøjden , Lysmængden , en gammel Erindring i Brynet , noget klogt som hænger sam - men med Aarstiden , eller hvad det er ; hvordan det saa gaar DET LILLE FOLK 57 til , paa et givet Tidspunkt hilser man Storken Velkommen , og nogenlunde samtidigt kommer Toppene frem ; paa den og den Tid , naar en Mur er solbelyst , spilles der Klink , og man er til Overflod bleven konfirmeret . Noget i Vejret by - der at gaa ud paa Fællederne i Byens Udkant , eller en Byggeplads , og gøre sig Bue og Pil , andre er der i Forvejen , hvem har begyndt , hvordan dukker det op ? Idet dette skri - ves ser jeg i Avisen at en lille Pige er bleven ramt af en Pil , Byen er stor , sligt hænder , men altsaa , vi har 20 . April , og Drengene har genfundet Bueskydningen , som de gør hvert Aar . Det kommer en Dag som en lykkelig Nødvendighed at man maa fiske , det er vist det man kalder en Løbeild ; efter Skole begiver man sig flere i Flok en temmelig lang Vej ud af Byen , væbnet med Sylteglas og smaa i Hast forfær - digede Ketsjere , Medetøj , man har været hos Isenkræm - meren , en Fiskekrog koster nu som før 2 Øre ; ude ved Damhussøen er der et Vandløb , med Resterne af et Krat , en Busk , klemt inde mellem opskydende Forstadshuse , her samler mange Drenge sig , som efter forudgaaende hemme - lig Sammensværgelse , men ret kølige mod hinanden ; og hjem kommer man med tre - fire Hundestejler i Sylteglasset , eller en uhyggelig Igle , som gør sig kort og lang og om Natten forsvinder ud af Glasset til Gru for Husbeboerne , som venter at finde den i deres Senge ; for Aar tilbage var det saadan med Drenge , som nu er Voksne , det er saadan nu igen med et nyt Kuld . De kommer hjem trætte i Ansigtet af Sol , men fuldkommen tilfredse ; noget vildt i de smaa , velafrettede Bybørn er sket Fyldest . Fisketuren og deres 58 SÆLERNES Ø Akvarium er en Udflugt til en primitiv Tilværelse , der aldrig skal komme igen , men som bevarer sig i deres Nerver . Selv ved Børnene ikke af andet end at de leger , men i deres Leg er der jo et dybt Perspektiv , Barnets og Menne - skehedens Vækst der falder sammen , i og for sig et My - sterium . Leg maa ikke analyseres . Men det lønner sig at vide noget derom og sammenstille hvad man ved . Se en - gang paa Breughels morsomme Billede af legende Børn , det er fra 1560 , det ligner en Skole i Frikvarteret , selve Bør - nenes Verden , der er noget for sig , som om de Voksne slet ikke eksisterede ; Breughel har vidst noget om Børn . Paa dette middelalderlige Billede genfinder man næsten alle de samme Lege som Børn leger endnu , Tøndebaandet , Toppen , man springer Buk , man gaar paa Stylter , alle det lille Folks Adspredelser , saadan som Børn tumler sig og lever i en Indbildning . Børnene er de dybsindigste af alle Væsner , ube - vidst , en Rod i dem taber sig i Alnaturen , deres Vækst kræver at røre , om det saa kun er sindbilledligt , ved alt hvad der engang har været Liv . Det kommer igen i deres Lege . Fra de ældste Kulturer kender man Legetøj ; i Fylden af de gamle Volde i København har man fundet Smaasager Børn engang har leget med , paa Frederik III ' s Tid , smaa skaarne Baade , Hyldebøsser ; Børnene har altid været sig selv lig . Og det kommer altsammen nu , i behørig Rækkefølge , Ly - set lokker ud af Husene , Paaskekulden skal nok sørge for at man rører sig , et eller andet Spil , man snuser kraftig op i Næsen , Søster , som selv kun er en Stump , ses med Lille - bror læsset paa Ryggen , han kan jo ikke vinde med ellers , DET LILLE FOLK 59 han er i strikket Hætte , som det mindste Numer Grønlæn - der , kun Ansigtet fri , og det er som raat Kød og buldent til Ukendelighed , Næsen lang paa ham , men han er en lydig Bylt , naar Søster slæber af med ham er han hjulpen . Høje Husfaçader staar som Lysklinter over dem , en Fjerdingvej Vinduer med tilbagekastet Lys , Enghaveplads , Istedgade , hvor den bidende Vind gaar igennem som en Stang . Himlen ovenover er af en vasket blaa Farve , med hvide , synligt fa - rende Skyer . Ude paa Trappestenene sidder Børnene tullet ind i Tørklæder og soler sig , mens Halm og Støv opfører en Vals foran dem , de spiller et Spil som hedder Terre med fem Marmorstykker , der vekselvis kastes op i Luften og fanges med Haanden , efter snilde Regler ; det samme Spil spilles med smaa Sandposer i Japan . Den malende Lyd af Rulleskøjter høres fra Fortovene , lange , raske Tag , med Energi i ; nede paa Raadhuspladsen ved Dragespringvandet kredser det lille Folk imellem hin - anden som Hvirvlerne paa Overfladen af en Dam , over - legne Kunstnere til Hobe , Drenge og Piger imellem hinan - den . Ellers gør der sig jo en afgjort Kønsforskel gældende i Børnenes Lege . Pigerne har Lege som det aldrig kunde falde en Dreng ind at give sig af med , og omvendt . Har man f . Eks . nogensinde set et Pigebarn lege med Top ? De kan ikke haandtere en Pisk , har ikke det Temperament , ligesom Kvinder aldrig lærer at kaste ; Pigerne har Gratie , Drengene Kræfter . Vilde man heller nogensinde se Piger spille Klink ? De leger derimod Hinkespil , et sikkert Foraarstegn naar man ser Smaapigerne ruge paa Fortovet med et Stykke 60 SÆLERNES Ø Kridt og tegne Firkanter og Gaarde , som der skal hoppes i paa det ene Ben , mens man med Taaen støder Hinkestenen fra den ene Firkant ind i den anden . De er saa optagne af deres Leg som i Drømme , man faar et Alfeblik fra dem , idet man gaar forbi , og Haaret slænger de fra Øjnene , det binder alle deres Tanker at nægte sig Brugen af det ene Ben og overvinde de sværeste Vanskeligheder med det andet alene . Balance lader til at være et ledende Moment i mange Pige - lege , Gratie som søger Udfoldelse ; i ethvert pigeligt Væsen stikker der noget af Balletten . De sjipper , hvad Drengene aldrig gør , uden naar de er Boksere , Pigerne sjipper , det strækker dem at hoppe , en Flugt paa Stedet , som har noget berusende , og Vanskeligheder skal overvindes , naturligvis , Rebet hvirvles tre - fire Gange rundt under Fødderne , mens de er i Luften , eller svinges overkryds med Armene , jo sværere jo bedre . Man ser Smaapigerne lege med Bold op ad en Mur , et hemmelighedsfuldt Spil , som hedder Tibold , med strenge Regler og stadig stigende Vanskeligheder , de klapper Hænderne sammen bag Ryggen , hastigt , mens Bol - den ricochetterer fra Muren , flere Gange endogsaa , over - menneskeligt behændigt , og de smaa Kvinder tæller og er i en Trance , med en henrivende Ryglinje under Spillet , Gratie , Hurtighed og Takt , som stikker i det unge Legeme , og som i en anden Form viser sig i Dans . Helt uafhængigt , i deres egen Verden , leger Pigebørn jo med Dukker , fra de kan gaa , man ser dem trække moder - ligt paa Fortovene med smaa Barnevogne , ganske som de rigtige , og med en næsten levende Dukke i , som slaar him - DET LILLE FOLK 61 melblaa Øjne op , naar man rejser hende paa Højkant ; her er Drengene overflødige . En vigtig Del af Pigernes Verden , Klæder , gør sig gæl - dende allerede her . Dukken klædes uendelige Gange af og paa , den er i Orden fra inderst til yderst , farvet Haar og alting , med Savsmuld indeni , yndig , og man kører Underet en Tur hver Dag op ad Fliserne i Frederiksberg Allé . Det lille Folk er en Gentagelse af de Store , allerede i deres Lege øver de sig i hvad der vil blive deres Skæbne , at levere Tilværelsen videre til andre . DE MAAR SAA VEL I DANMARK I Zoologisk Have , inde paa den lille indhegnede Slette , Pa - radissletten , hvor Dyrene gaar frit omkring , Geder , Heste og Faar , og en enkelt Kalkun , imellem hinanden , og hvor det spæde Bræg af et nyfødt Lam høres , en Skalmejetone som bringer Foraaret , og alle svundne Foraar , det første Foraar , i Erindring , herinde under et blomstrende Kirsebærtræ staar der for sig selv en lille Hest , en Shetlandspony , lige op og ned i Solen , og falder af den ene Blund i den anden , aabner Øjnene døende og lukker dem igen , af bar Foraarssøvnighed . Det dejlige Træ den staar under ligner en ung Pige i klar Kjole , det aander duftigt og køligt fra den blomstrende Krone , hvor enkelte Bier summer , en Luftning som fra en Kilde , en Brønd af Vellugt , og Sødmen fra Træet blander sig med den varme Hestelugt , fortroligt , lifligt og saligt , som selve Livets Opkomst i en barnlig Tidernes Morgen . Det er Søndag , ekstra Solskin og Oplagthed ; med en yppig Gøen minder Søløven om sit Kalifornien i en Ende af Ha - ven ; Paafuglen hujer , en Troperøst , Pans Forvildelse ; men vi er i Danmark . Et Barn , en lille Tulle endnu vinterklædt , nærmer sig Løveburet og rækker en Brødsmule frem , og er det nu Solskinnet i Knurhaarene , eller smiler den store DE MAAR SAA VEL I DANMARK 63 strenge Løve virkelig bag sine Stænger ? I hvert Fald , et forsonende Skridt har fundet Sted . Det er Midten af Maj , hundekoldt , og Sjælland klæder sig , sinket , og med et og andet Gys , for det trækker , til sin Sommer . Gruset vaadt efter Natteregn , Skyerne aabner sig dam - pende , og Solen bryder igennem , Straalevarmen føles som Varmen fra et Ildsted gennem den kolde Luft ; saadan har Solen nu skinnet Uge efter Uge i dette sjældne Foraar , hver Dag Solskin , næsten som i Ægypten , men en isafkølet Vind , en Tundravind , som holdt Løvspringet nede , altfor meget , saarende Lys tilsidst , det Grønne bare blændede , mere og mere fik Vejret Karakter af Tørke . Saa regnede det lidt , en Bløde som lige duggede Jorden , til at begynde med , og igen kunde man da se , uden at knibe Brynene sammen , husvalede Øjne , og alt det Grønne blev Farve , Træerne stod under overtrukken Himmel og glædedes , og Græsset hang læsket , med Taarer i Øjenvipperne . Sjælland kendte sig selv igen . Frugttræerne blomstrer . Københavns Haver staar i Hvidt , og overalt paa Øen i Landsbyerne tynges Træerne ned af Blomster , Pauluner af Vellugt , hvori Bierne skriver Kredse , skøn er Frugttræernes Blomstringstid , et overdaadigt Natur - udbrud , men flygtigt , flygtigt . Bøgene bruser fuldt udsprungne og vederkvægede , i det lyseste Lysegrønne , skær som Barnehud , alle Skove staar lukket , et svulmende Tag af Grønt og Lys , med et Ekko under af Fuglesang , Solsortens enkle , enfoldige Lykkestrofe , Bogfinkens lille Trompetfanfare , atter og atter gentaget under 64 SÆLERNES Ø de genlydende Træer , Nattergalen , en ekstatisk Banken paa , hemmeligt i et Krat . Fuglene ruger ; et Sted i en Enebær - busk oppe i Nordsjælland kan en Gren lukkes fra som en Dør , og der i en rund lille Rede ligger fem bittesmaa spæt - tede Æg , Bogfinkeæg , i Nærheden paa Grønsværen , som gaar dem over Hovedet , tripper Forældrene klogt og venter paa at Mennesket skal gaa . Gøgen høres , grøn og sval og ny - baaren er Verden da igen . Bekkasinen trommer i Luften over Mosen , og Viben jager Kragerne fra sin Tue med for - tvivlede Skrig . I bitterkold Luft hænger Lærken over Bak - ken , og man ser Lammene vove sig ud fra deres tøjrede Mo - der og smage paa et Græsstraa med den uøvede Mund ; det er kommen altsammen . Men varmt vil det ikke blive , før hen i den sidste Uge af Maj , saa kommer Varmen , lun og kælen Luft , just en Søn - dag ; det ses øjeblikkeligt paa Gaderne i Form af unge Piger paa Cykle med lange bare Arme og et Fnug af en Kjole paa , Københavnerinden er den følsomste Temperaturmaaler der gives . Man fristes til at vende Aarsagsforholdet om : bliver det ikke Sommer og Varme overhovedet fordi en ung Gud - inde , hvis Navn er Maja , det yndigste Navn , blotter sine Arme i det Fri og radierer Charme ud over Verden , saa at selv Solen klyver højere op for at se hende og Skoven bliver grønnere og aander hende Balsam imøde ? Nu skulde ogsaa Svalerne vise sig , og virkelig , to der krydser over et Vandspejl et Sted ude i Landet observeres i Flugten fra en Bil samme Dag ! Det er stor Søndag , Naturen i Festskrud , skønt det endnu ikke er Pinse , karminrøde Flag i alle Kolonihaver , i et Or - DE MAAR SAA VEL I DANMARK 65 gie af Grønt og mod den blaaeste Himmel , i Dag vil der leves og køres , fra Morgenstunden tager Københavnerne i Skoven . Over Toppen af Frederiksberg Bakke , hvor et stort Knippe kulørte Legetøjsballoner gynger , ovenover et tidligt Folkeliv , som rører sig mellem de to Parker , hvor man kan blive kanonfotograferet og vejet paa Decimalvægt , op over Bakken skyder den ene blanke , flunkende Bil efter den anden , forbi Slottet og ud af Byen . Lige saa mange smel - dende Motorcykler tager Bakken , udrustet til Langfart , med et ungt Liv , i Bukser og lange Støvler , bagpaa . Hvor de dog , nu som før , giver sig Mandfolk i Vold ! Frederiksberg Bakke er som en Tærskel mellem By og Land , Motorfolk elsker at lægge Byen bag sig med netop dette Hop , ud til Landet og Friheden . Der tales nu igen om at nivellere Bakken . Saa er man saa meget fladere . Nyd det snarest ! Hvad der dog er af Vogne ! Modefarven i Aar synes at være sort Lak , hvad der minder om Smoking , om Formid - dagen . Paa Roskilde Landevej , og ud ad Lyngbyvejen ligger et Bændel af Vogne , den ene bag ved den anden , Stadsvogne , nyeste Aargang allesammen , ingen Ende paa Hestekræfterne . Danskerne er et kørende Folk . Temperamentet leder Tan - ken hen paa letbevægelige , kvægsølvlevende Vædsker , tykt - flydende er Temperamentet ikke . Hvad kører man da for ? Kører du ikke selv , Dydsapostel ? Om Søndagen er der da ikke Tvivl , man kører for at køre , for at ligge paa Vejene , for at favne Naturen og for at favnes af den , „tage i Skoven " , som det hedder med et gammelt Københavnerudtryk , hvis Sammenhæng Københavneren ikke ved af , en Tilbagevenden 66 SÆLERNES Ø i Sjælen , tidligere gjort Fyldest ved en Skovtur i Københavns umiddelbare Nærhed , Dyrehavsbakken , med en Beværtning som Lyspunkt ; nu vil man noget mere , hele Sjælland aabner sig for Københavneren . Man træffer de Kørende overalt ude i Landet , i Skovene , paa denne og den anden Side af Hillerød , Vognene holder ind til Siden af Vejen , eller kørt ind paa en Bivej , og i Skov - randen , Grøfter og Lysninger finder man Familien kam - peret , broget og fornøjet . Medbragt Mad fortæres , Restau - ranterne søges ikke som før , Smagen er en anden , man fore - trækker det Fri og er sig selv nok , kan slaa sig ned hvor - somhelst man vil med sin Vogn . Huslige Grupper ses mellem Træerne i Forbifarten , man sidder hyggeligt under aaben Himmel ved Borde , som er kollapsible ( jeg vil godt tro det ) , det nyeste paa Udflugtsomraadet ; ja der spilles Kort , en Bridge under grønne Træer , med stimulerende Deklaratio - ner antagelig , og mens en grøn Orm hejser sig ned fra oven som ved en Solstraale ; man opslaar Telte , bliver hele Dagen paa et vildt Sted og kommer hjem om Aftenen bedøvet og bulden af Sol . Kan noget være elskværdigere eller mere attraaværdigt ? Længere hen paa Sommeren gælder Udflug - terne Stranden , man vil da se Vognene parkeret paa alle Til - kørselsveje Sjællands Kyst rundt og Familien badeklædt i en Glorie af Sol og Vand ude mellem Paalandssøerne . Hvor har Tilværelsen ikke videt sig ud , naar man tænker tilbage , i de Aar Motorkøretøjer har været kendt ! Er der noget mere haabefuldt end den Maade hvorpaa Københavneren begynder sin Søndag ? En Folkevandring , alle med Ryggen lettet vendt mod Byen , er Foraarssøndagen . Ud ad Lyngbyvejen , en Strøm af Biler , tilhøjre ude paa Cyklestien tusind Cyklister , Geledder fire Mand høj , let - klædte , festklædte alle , Frøkenkønnet allerede uden Strøm - per , med bare kølede Ben i Luftningen , mens Pedalerne gaar . Fodsportsmanden ses , afklædt som til Tortur , med pin - lige Vægtstangsbevægelser med Skuldre og Arme , Kapgang efter alle Kunstens Regler , det kan nok være han ømmer sig over Bunden . Deltagerne i et Cykleløb æder sig op ad Bakke bøjet næsegrus over Cyklen , mærket med et Tal paa Ryggen ; Pokker i Vold ude i Landet møder man dem igen , for Hjemkørende , med et haardnakket holdt , arbejdende Tempo ; en maalløs Energi gør sig dog gældende her ! Spa - serende ses , der er dem der gaar paa deres Ben ud af Byen , med Vilje , en asketisk Sysselsættelse , med Stav , Pilgrims - pose , samt haarede Ben ; heller ikke de er narret . Det falder i Øjnene saadan en Søndag hvor alle Køben - havnere ser ens ud , alle lige velklædte , omhyggelige , appetit - lige i Tøjet , ingen Klasseforskel ; og der er jo ingen Klasse mere her i Landet . Har der i Grunden nogensinde været nogen , andet end hvad man har bildt sig ind ? Det er Velstand der her i Landet har slettet Klasse ud . Som allerede Folkevisen har det i et Omkvæd : De maar saa vel i Danmark . Mælkebøtterne blomstrer . Den forbavsende Plante be - sætter i en Uges Tid Landet , som en Farsot af Gult paa alle Grøfterabatter , langs alle Landeveje , fra Skagen til Gedser . Det er en Solblomst , den lukker sig om Aftenen eller i Regnvejr ; men i Solskin , op paa Formiddagen , aabner den 68 SÆLERNES Ø sig , umaadeholden gul , rund som et Øje , og vender sig graadig mod Solen , farvegal , forslugen efter Lys . Den op - træder masseagtigt , som naar Lemmingen oversvømmer Ver - den , eller som da Attila med sine Mongoler sværmede ind over Evropa , er ikke at finde her eller der , men dækker Markerne i Hærskarer , slaar Rod lige op ad Hjulsporene paa den haarde Landevej , gror tilsyneladende paa Sten , paa Skrænter , Jordstrimler inde i Byen , mellem Sporvognsspor , bider sig fast hvor ikke engang Græs vil gro , en frodig , saf - tig , haardfør , pestagtig og pragtfuld Plante . Prøv ikke at tage den med hjem for at sætte den i Vand , den kan ikke leve i Stuer , den lukker sig , formaar heller ikke at trækkke Vand , den har „Mælk " i Stænglen som de gummiførende Planter , bitre Safter ; den er Vagabond , tri - ves kun under aaben Himmel , og helst raa Luft , lidt Natte - frost og en bidende Vind , men Solskin , saadan henad Midten af Maj , det passer den . Simplere Millionær gives ikke . Det er som om den fører sin egen Aarstid med sig ; man kan tænke sig den har besat de nøgne Grusbakker engang efter Isafsmeltningen , lidt efter Følfoden , der endnu fore - trækker kolde Lergrave , med Is i Vinden , og denne Pe - riodicitet har den bevaret i sig endnu , viser sig netop paa den Tid af Aaret da vi har Tundravind og et Pust fra Istiden gaar igen , saa besætter den Landet med sin Farve , dejlig kold om Roden , med al ønskelig Afkøling og en raa Vind om Nætterne , hvoraf den bare bliver robust og mere grøn , og et Smil , som om Rakkeren var en Dukat , saa saare Solen skinner . Det er da mange Gange Modgang der multiplicerer Liv med Liv . DE MAAR SAA VEL I DANMARK 67 Hele Sjælland maa jo være som overstrøet med Gult , set fra Luften i denne Uge , tænker man , det lader sig da under - søge , og ganske rigtigt , set fra Flyvemaskinen til Malmø er Sjælland , hvad man kan se deraf , fuldstændig gul ! Selve Flyvepladsen ude ved Kastrup er et Orgie af Gult , et Hav af Mælkebøtter , Planterne ligefrem trænger sig op ad Indhegningen , blomstrer i store tykke , enormt frodige Knipper , Snese af Blomster fra hver Roset , paa lange skøre Stilke , en Guldskat strøet med rund Haand ud over Verden . Er det en Danskhed , egen og overset , der ytrer sig her ? I saa Fald er vi , igen , rigere end vi ved af . En Uge eller to , fra Midten til Slutningen af Maj , varer Mælkebøttens Blomstring , Begyndelsen og Kulminationen af Foraaret , før den gaar over i Sommeren , den grønne søde Juni . Den første varme Dag , med Varme ligesom dalende ned gennem Luften , begynder Mælkebøtten at gaa i Frø , man ser de taagede Glober række sig langstilkede i Græsset , kan næsten følge i Løbet af en Dag , fra Morgen til Aften , hvor - dan Dunbollerne danner sig og folder sig ud i Solskinnet . En anden Nuance af Aaret indfinder sig dermed ; nu vil Græsserne blomstre . Den første Rugmark i Skred har man allerede set , oppe i Nordsjælland , i Farten over en Bakke , hvor man over det udstrakte grønne Land øjnede Kullens blaa Profil ovre i Sverige , med Kattegat imellem . Flygtigt , solet opløser Mælkebøttens Sfære sig , halveres af et Vindpust , og Dunene gaar paa Rejse i Brisen . De flyver lige ind i Sommeren . DE MAAR SAA VEL I DANMARK 69 MENS RØNNEN BLOMSTRER Foraaret er den vordende Tid , hvor alt er i Skiften , et stort Indtog ; naar alle Vækster har klædt sig er vi i Forsommeren , rolig Besiddelse , dejlig er da Danmark .. De Elskende har faaet hinanden og er gaaet ind sammen til de lyse Nætter . Selv Tiden giver sig nu Tid . En mild Sne falder i den lune Luft , Frugttræerne der af - blomstrer . Men nu staar Kastanjerne tændt som mægtige , overdaadige Lysekroner , hele Processioner af dem ude langs Søerne , i Parkerne , de store svulmende Kroner nejer sig i Blæsten med en oceanagtig Bevægelse , Syrenen blomstrer i alle Haver , svale Telte af Vellugt , og sammen med den Guld - regn , de to Søsterplanter , den ene lila , den anden gul , at se i hinandens Selskab overalt hvor man kommer i Lan - det , næsten som et Indbegreb af den danske Skærsommer . Og dog er ingen af dem indenlandske , heller ikke Kastanjen , de er bleven det , men er oprindeligt indført sønderfra . Hjemlig , nordisk er derimod Rønnen , skønt mindre yndet , det danskeste Træ . I de senere Aar plantes der mange paa Frederiksberg , der er Villaveje med hele Alleer af det spinkle , luftige Træ , som jo ellers er at træffe overalt i Skovene , gerne i Brynet , det er et lyssøgende Træ . Rønnen er gam - mel her i Landet , indspundet i de tidligste Myter . For en Menneskealder siden kunde man se en enlig Røn udenfor MENS RØNNEN BLOMSTRER 71 Gaardsleddet mange Steder i Jylland , plantet for Lykke ; nu er man ikke saa overtroisk mere . Men Træet indeholder endnu en hemmelig Sjæl , som man træffer igen i den norske og svenske Vildskov . Kommer man igennem en Allé med blomstrende Rønne - træer , helst om Aftenen , efter Regn , indhylles man i en Skovlugt , der hensætter ligesom til en tidligere Tilværelse , et stærkt Indtryk , der kan være knyttet til visse Lugte , af tyde - ligt at huske noget man dog ikke har oplevet . Slægten har faaet sine Sanser dannet deraf . Rønnen lugter vaadt , krydret , let bedøvende , den fylder Luften omkring sig med Duft , en stillestaaende , grødefuld Aande , den kan minde om Hylden , men er mere roseagtig , og Rønnen er jo ogsaa af Rosernes Familie . For Fantasien , hvis man endelig vil huske hvad man ikke kan huske , danner der sig et Billede af en lys Nat og et Skovbryn , hvor man havde gemt sig og ventede længe , længe , indtil der kom en Pige ud til en fra Gaarden , hvor omsider alle sov , et ungt Væsen man kun utydeligt kunde se , men hvis Kinder smagte af Æblerose og af Tørverøg og af Regn . Det kan vel være en fire Hundrede Aar siden det passerede en . Men hver Gang man lugter Røn trænger det paa i Sjæ - len igen . Og op dukker da en gammel Sangstrofe , Omkvæ - det til Jon Rimaardssøns Vise : „Min skiønneste unge Liv , hun ganges mig aldrig udaf Hue . " Maj i Aar var tør , lignede sig selv med Kulde , men ikke med Væde . Og dog , om det nu var alt det Solskin , eller om Naturen har sine genkommende Perioder , trods alt , det er et Frugtbarhedsaar i Aar , Oldenaar , Elmene staar tykt med 72 SÆLERNES Ø „Manna " , alting barsler - som aldrig før , som Mælkebøtterne gik over alle Bredder i Aar . Regne vilde det ikke , paa gammelkendt vedholdende Ma - ner , det gode danske Galoschevejr ; men et Par eruptive Tordenbyger forfriskede Luften og halvdruknede Stenbroen . Det kom dramatisk , med svære Kulisser paa Himlen , Lyn og Skrald og en Syndflod af Vand , Hagl og Vand menget sam - men , lige ned , og paa et Minut var Gaden en Flod , med Malstrømme over Kloaknedløbene , Rend paa Fortovene af Folk som søgte Portene ! Hvor lugtede Byen svalet bagefter ! Hvor den havde godt af et Bulder , en rigtig Opvækker , over Hovedet ! En pragtfuld Regnbue spændte sig over Tagene bagefter , i Graad og Smil tindrede Alverden . Forfrisket ligger Byen efter Badet , med et renset Solskin , Træerne bruser , et stort styrkende Aandedræt har Naturen draget . Og i de kommende Dage føles Varmen lettet , det kan regne , Aaret er i Orden . Inde i zoologisk Have gør Dyrene sig tilgode med Sol , læsker Øjnene med Udsigten til grønne Træer . Herinde er etableret en Amnesti , et Forlig mellem Mennesker og Dyr , man nyder hinandens Selskab , med et sundt Gitter imellem . Traflken lægger en Ring af Tummel udenom Haven , fra Himmelrummet høres en Flyver , en fjern metallisk Sum - men , denne Ramme af Uro forstærker Følelsen af at be - finde sig paa et fredet Sted . Bag Stængerne i Løveburet ligger Løvinden udstrakt paa Siden , i en for en Dronning temmelig abandonneret Stil - ling , de gule Øjne drømmer vidtaabne . Vil man tyde hendes Drøm behøver man kun at se sig om lige i Nærheden , hvor MENS RØNNEN BLOMSTRER 73 Drøvtyggerne gaar . Parkkvæget , som lever vildt i England endnu , staar og soler sig i Indhegningen , Tyren , Koen og Kalven , som de lægger til hvert Aar , selve den hellige , ufor - styrrelige Familie . Hvor de lugter godt , en Bølge af Livs - varme og blodfyldt Sødme staar ud fra de store sunde Dyr , naar man nærmer sig dem , selv Tyren lugter af Mælk . De er helt hvide , med sort Mule , saa sort som den sorte Snegl , en nydelig Tegning . Den dybeste Ro og Fromhed præger Familien . Man forstaar vel Evropa , at hun lod sig friste til at sidde op paa Tyren , som Zeus havde omskabt sig til , appetitligere Dyr findes ikke . Han staar og aander , med et dybt Pust i Bælgen , fugtige Øjne , uden en Begæring , med Oksens enorme Kræfter , men harmløs . Han har Koen hos sig og sit Afkom , hvad skulde han ønske mere ? I adskillige Aar har Parkkvæget været at se saadan i Haven , et Billede paa dyb bukolisk Uskyldighed . Et Foraar fandt jeg Tyren udholdende optaget af at slikke sin Mage over , fra den ene Ende til den anden , Koen var helt vaad ; man kan sætte sig ind i hans Smag , hun er det værd . Næsehornet maa jo nu omtales , siden det er nyt i Haven . En lang Undren betager Folk der kommer ind for at se det , man mærker paa Publikum at det gør Indtryk , som Vandfald eller Jordskælv gør . Jeg afstaar fra at beskrive det , med den Plads der her staar til Raadighed , jeg kunde ikke naa halv - vejs rundt om Monstret . Naturen har her givet en af sine mærkeligste Lektioner . De Gamle antager jeg , med deres Evne til at forkorte i en Myte , vilde have forklaret Næse - hornets Oprindelse som saa : Jupiter var engang saa uhel - dig at tabe Tordenkilen , en Dag han færdedes nede paa Jor - 74 SÆLERNES Ø den , den faldt paa en Klippe , Jupiter føjede en Ed til , og af denne Gudskraft opstod Næsehornet . Øjeblikkeligt Klip - pen havde faaet Liv overfaldt den sin Skaber , Jupiter maatte tage sin Tilflugt i en Sky , Utysket stødte efter ham og fik et Horn paa Næsen , stødte en Gang til og fik et endnu læn - gere , Hensigten ikke til at tage fejl af ; og dem med samt Hensigten , har Næsehornet endnu . Hurtigt berøvede Jupiter det formastelige Dyr alt Vid ; og til denne Dag er det det dummeste af alle Dyr . Næsehornet er som gjort af Flint , vejer til som en Klippe , men har Lynstraalen i sine Bevæ - gelser , dertil det sletteste Lune , takket være at Jupiter bandte da det blev til . Navnet , som er græsk , Rhinoceros , og som betyder ham med Pløkken paa Næsen , lyder rivende og pas - ser meget godt paa ham . Saadan forholder det sig altsaa med Næsehornet , vilde Herodot have tilføjet . Tankefuld gaar man ud af Tykhudhuset og udsætter sig for de lettere Indtryk foran Abernes Friluftsbure . De smaa Djævle er i en evig rastløs Bevægelse , mange Pudsigheder og en hjertelig Latter høres i Kor fra Børnepublikummet foran . Det er Skolerne som allerede sendes hordevis ind til Byen , under Opsigt af en Lærer , og stormer zoologisk Have , det sikreste Sommertegn . De er ude fra Provinsen , og man ser dem lidt an , som Prøver paa Befolkningen , næste Slægtled , kønne danske Børn allesammen . Men er de ikke lidt benede , skulde Landbefolkningen ikke se sundere ud end Børnene inde fra Stenbroen ? I Haanden paa hvert Barn bemærker man en rød Sodavand , og Mundforraadet til Udflugten synes at bestaa af Slikpinde og Chokolader , hvisaarsag en hel Del af Børnene allerede mangler Tænder i Munden . Ikke noget MENS RØNNEN BLOMSTRER 75 ondt om Børnene , andre end de sørger for deres Opdragelse , men saadan en Skole lugter nu ikke helt godt , Dyrene har en renere Lugt . Kommer de nogen Sinde i Bad ? Burde der ikke være en Time i Skolerne hvor Børnene sendtes i Bad , det Offentliges Omsorg , naar Hjemmene ikke har Mon der - til ? Til Gengæld kunde Læreren , som gør saa almægtigt et Indtryk , jo f . Eks . stryge Undervisningen i Slikpinde og rød Sodavand . Abernes Klatrefærdighed kommer til sin Ret paa de kun - stigt anlagte Klippepartier , lige saa godt som var det Træer . Øverst er der to Toppe , højt oppe , og saa langt fra hinanden at Aberne ikke kan springe over . Ikke desto mindre ser man dem tage Forhindringen , uden Betænkning , de deler Sprin - get i to ved at tørne mod Muren i Baggrunden med alle fire Lemmer og rikochettere over paa den anden Top , et impo - nerende Stykke Akrobatik . En vis Hjernekapacitet ytrer sig ogsaa deri , der skal dog skønnes over saadant et Dobbelt - spring i Forvejen . Solen og Varmen gør Dyrene godt ; nogle bliver livligere deraf , andre henfalder i en Slummer , saligt gennembagte i Skindet af Solen . De tropiske Fugle hopper med en elektrisk Raphed i Bevægelsen fra Gren til Gren i deres Bure ; man kan se paa dem hvordan de engang er bleven Fugle , deres Aner har været højtudviklede Hoppere , førend de fik Vinger . Fra alle Verdensdele er der samlet Træk sammen i zoolo - gisk Have ; om Foraaret bliver Forestillingerne saa levende , hele Jorden nærværende , hvordan alting er kommen , fra Or - men til Mennesket . Hemmelighedsfuldt , af Jordens Pøl , af alt hvad der lever , lugter de her . Gaa Marabustorken nær en - 76 SÆLERNES Ø gang ! Betragt Oksefrøen , i dens Tallerken med Vand i Reptil - huset . Der er ogsaa den ny Kæmpeslange , ikke meget at se af den , den ligger gerne sammenrullet som en gordisk Knude . Men den aander , se nøje til , langsomt , langsomt hæver og sænker alle Vindingerne sig , som et Tidevand , hele Jorden der aander ! I et renset og nøgent Bur , helt inde i det cementerede Hjørne har Ræven trukket sig tilbage , vor egen nationale Ræv , han kan ikke skjule sig , frysende føler han alles Øjne paa sig , gaar under dem i Blikket , Samvittigheden er ikke ren , han ved godt hvorfor det skræpte i Hønsehuset . Meget af hvad der er gaaet for sig i det skjulte kommer for en Dag i zoologisk Have . Et Farvel til Elefanten , inden man gaar ud af Haven , den store Hanelefant der rækker sig bag Graven for at naa Hve - derne Børnene betænker ham med , lænet lige langt nok for - over og med Snabelen udstrakt saa lang den er , Balancen nøje beregnet . Hvis den maa række sig ekstra en Tomme efter en Bid løfter den det ene Bagben , som en Brolægger - jomfru saa svært , og strækker det bagud , et Lod mere til den ene Ende af Vægtstangen , i denne Stilling ligner Kolos - sen en Danserinde , som gør Attitude for et Publikum ! Og med Hatten af for Fader Elefant fjerner man sig og begiver sig fra Haven ud i den usikre Verden igen . FYNSREJSEN EN Ugestid tilbragt paa Fyn , i Midten af Juni , fra Pinse til henimod St . Hans , den grønne Tid hvor alt endnu gror , og Sommeren er ung , en hed Sommer , den ene solede , ba - gende Dag efter den anden , det var som et Ophold paa den lykkelige Ø . Regnen udeblev , og Vejret begyndte til sidst at faa noget steppeagtigt , fortæret over sig , men Aaret skal ikke have Skænd , hvor ofte har vi en varm Sommer her i Landet ? Endelig kom jo saa naturligvis Regnen . Var St . Hans Aften ikke tilstrækkelig vaad ? Syrenerne var i Afblomstring , de fynske overdaadige Sy - renhegn langs Vejene , Tjørnen stod overlæsset med Blomster i Landsbyerne , endnu pinsesmykket , et Bad af Honning - sødme man kørte igennem , en forsinket Aroma af Vaar . Men en Uge efter rejste Hylden sine Telte , det sikre Højsommer - tegn , Hyldens Lamper i den lyse Nat , den modne , krydrede Duft , som har en Smag i sig af Bondestuer og Gæstekamre og Sommerferier ; saa gaar det mod St . Hans , Solhverv , over Toppen af Sommeren , og rask nedad paa den anden Side . Hvor ligner den danske Sommer dog en Køretur paa Fyn , op ad en lang Bakke og ned ad en lang Bakke igen , en hen - 78 SÆLERNES Ø rykt Køretur , og gaaet over i Erindringen næsten mens man kørte den ! Vil jeg ikke bestille andet hele Sommeren end at skrive om den ? Og det i alvorlige , frygtede Tider , hvor man skulde staa og hikke og have Pukkel og haabe paa Prisstigning , som ethvert andet Menneske Verden over , og give Roosevelt et Raad ? Jeg for min Part har opsat det , Aaret fandt mig for - elsket , som andre Aar før , bedaaret og kaldt ud af et Under , Aaret kommer til mig endnu som for første Gang , da jeg sad i en Barnevogn , en af dem med to Hjul og en lang Stang til at skyde den i , ligesom en Ske ; og hvem ved hvilken Som - mer man oplever skal blive den sidste ? Nu som før er det Flygtigheden , Overgangene , saadan som det kommer , der fængsler , Sommerens Opmarch , hver Urt der indfinder sig til sin Tid , altid noget genkommende i Møn - stret , og aldrig det samme . Hver Sommer har en Individuali - tet , ogsaa denne , 1933 , har sin . Hvad er dens inderste Væ - sen ? En Rosenduft svarer mig . Roserne blusser . Skal noget fast siges om Sommeren 1933 , saa var det det Aar , da to af de store Planeter , Jupiter og Mars , nærmede sig hinanden ganske nær paa Himlen , som om de havde en Hemmelighed at meddele hinanden , inden de skiltes paa vide Baner igen . Naar vil denne Konstellation finde Sted igen ? Assyrerne saa den maaske engang fra deres Lertaarne ; og om andre tre - fire Tusinde Aar vil man observere det igen . Har man saa Guldfod til den Tid ? Mens jeg drog Fyn rundt i Bil medførte jeg som Bal - last en lille tynd Bog , en lille gammel glemt Digtsamling af FYNSREJSEN 79 Oehlenschläger : Fynsrejsen , fra 1835 . Et rundt Aarhundrede er forløbet siden han nedlagde en Sommer , med Nuets Kraft , i en versificeret Dagbog , ikke noget blændende Arbejde , men et sikkert Holdepunkt naar man vil se Tiden som den var dengang , samtidigt med at man ser sin egen , en Rejse paa Fyn , med en Afstand i . Oehlenschläger selv begyndte sin Rejse med at etablere Perspektiv til en anden Tid , for des stærkere at se sin egen , det strømmende , vordende i Tiden , han sætter sig tilbage til Holbergs Dage og forsøger at se Fremskridtet med Peder Paars ' Øjne . Den aldrende Digter , han var 55 , rejste jo før - ste Gang med Dampskib , over Storebælt , og er imponeret , skønt kun modstræbende og værdigt , over disse nymodens Kunster , Dampen , et Uhyre han ser for sig i usikre Billeder ; der maatte en H . C . Andersen til senere for helt at fatte Dampens Betydning . Som en positiv Forbedring noterer Oehlenschläger at man kan sidde med Slobrok paa i det selv - bevægende Fartøj . Forbavselsen over Forandringen fra før til nu lægger han Peer Ruus i Munden , hvem han lader ud - tale sig saaledes med almueagtig Ophidselse : Hvorledes , Husbond , kan slig Galskab I forstaae ? De Folk derhenne der jo stik mod Vinden seile . Ak Gud forbarme sig ! Hvert Menneske kan feile , Men galt er dog for galt ! I Skibet er der Ild , Dog drikkes Brændeviin og spises Spegesild . Dette , at der var Ild i Skibet , har nok været paa manges Læber , selv erfarne Sømænds . Unægtelig , de havde jo Ret . Hvad Farten paa Landjorden angaar giver Oehlenschläger sig mere hen , med en Distance hentet fra egen Levetid ; en 80 SÆLERNES Ø og tredive Aar var forløbet siden „Langelandsrejsen " , da han kørte i Gig , med en Enspænderhest for , Privatbefordring : Over til Svendborg . Dog — hvilken . Forandring idag ! Nu i Personskarethen vi gynge som svævende Vildgiæs ; Byerne svæve forbi , neppe vi øine dem først . Saa stærkt har man følt Forandringen ved Indførelsen af Postforbindelse og Diligence for hundrede Aar siden ! Jern - baner forlyder der endnu ikke noget om . Overbærende , men behaget , over den ny Tids Samfærd - selsmidler naar Oehlenschlager Fyn . Han kommer derover som Gæst hos Christian Frederik , senere Christian VIII , den - Gang Guvernør paa Fyn . Forholdet mellem fyrstelige Per - soner , i de Tider endnu Staten , og saa Literaturen havde en egen Nuance , som ikke maa bedømmes efter de Begreber vi har nu . Set i Forkortning var Sammenhængen jo den at det feudale Selskab , Adelen og Enevælden , havde faaet et Chok efter den franske Revolution og bl . a . indset Rækkevidden af det skrevne Ords Magt ; fra oven bejlede man til Literaturen , hvilket fandt Udtryk i Goethes og Schillers Karriere , man gav dem Adgang til Selskabet og vidste da siden hvor man havde dem . Præget af en vis taktløs Imitation var Tilnær - melsen her i Landet , f . Eks . hvad angaar Baggesen , som anstrengte Dagens Overtro paa Geniet som Bajads omkring paa Herregaardene . Anderledes med Oehlenschläger , der vel gik i Fælden , men aldrig rørte Maddingen . Lægger man Øret til vil man bemærke ogsaa i „Fynsrejsen " hvor fint han for - stod at afbalancere Forholdet . Selv skyldte han de Store sin Stilling , fortæller aabent hvordan Hertugen af Augustenborg FYNSREJSEN 81 i sin Tid havde „gjort hans Lykke " ved at skaffe ham An - sættelse som Professor i Literatur ved Universitetet . Man havde Brug for en god Presse , som Nutiden vilde udtrykke sig , og strakte sig virkelig vidt , videre end i Holbergs Tid , da en Pennens Mand vel blev Baron , men maatte spise ved et andet Taffel end de kongeliges ved sit eget Akademies Ind - vielse ! Oehlenschläger tog imod sin Forfremmelse , men veg ikke mange Haarsbredder ud af sit Væsen for det . Foruden hvad han ellers betød skylder vi ham Literaturens Frihed her i Landet . Før ham fristede den Afhængighedens Kaar , han gjorde den suveræn . Hvis man har Øre for Takt vil man i „Fynsrejsen " kunde læse sig til hvor langt Oehlenschläger strakte sig , naar han var Gæst hos en Prins . I en vis menneskelig Forstand gør de to et meget jævnbyrdigt Indtryk , og nu maa man gerne le , men hvad ler man egentlig ad ? Med de Former man havde kom man pænt ud ad det med hinanden . Snobberiet er paa deres Side der finder det latterligt at omgaas fyrstelige Per - soner , ikke mindre end Snobberiet hos dem der render der - efter . Tiden var borgerlig , en forfulgt Glose nu , men som der var Mening i dengang , efter Sindssygen under Revolu - tionen , og Storsvindelen der fulgte efter , under Napoleon , men trods alt paa Vej mod Enevældens Afvikling . Fornuft og Ræson mødtes i Christian Frederiks og Oeh - lenschlågers Personer paa Fyn . Sammen ser de paa Land - brug , den vordende Konge og Digteren , Guvernøren viser ham Avlen , og her havde Oehlenschläger samme Uheld som tillægges en senere , uskyldig dansk Monark , der ytrede sin Glæde over at Agerkaalen stod godt , men omvendt , Oehlen - 82 SÆLERNES Ø schläger fandt at den bredte sig for rigeligt . Av , for det var Raps Guvernøren viste ham , som han tog for Ukrudt ! Der var det den kongelige Person der tog Stikket hjem ! Oehlen - schläger værger sig med at den Urt maa være opfundet siden han lærte Landbrug paa Frederiksberg ! Sikken et Livtag de tog , paa fuldstændig lige Fod , med Rollerne hyggeligt byttet om ! Sin Reserve overfor Selskabet lægger Oehlenschläger for Dagen i et Digt om „Skydeselskabet " , hvor han temmelig nærgaaende minder om at det ikke var Adelen der opfandt Krudtet , tværtimod det var en borgerlig Opfindelse , og det blev Enden paa Ridderen , til Fordel for Byerne og Borger - skabet , en uigendrivelig historisk Betragtning . Sindelaget deri stemmer ikke med den sædvanlige Opfattelse af Oehlenschla - ger selv som Skydebroder og flov konservativ Person , et Be - greb der er kommet til at hænge ved Skydebanen længe efter ham . Fra Fyn besøgte Oehlenschläger Als , hvor han kom i Berøring med de to unge Hertuger , Louise Augustas Sønner og Svogre til Christian Frederik , mellem hvem en vis Spæn - ding allerede gjorde sig gældende , Spiren til megen Fortræd siden ; de to unge Hertuger synes at have viet Nationalpoeten samme Opmærksomhed som Officerer plejer at have tilovers for Civilister , Oehlenschläger siger ikke noget ; men man kan se ham sidde i Baggrunden med indtrukken Hals og ikke ganske behagelige Øjne . Søsteren derimod , Caroline Amalie , den senere „Enkedronning " , der levede til op imod vor Tid , vier han et Digt , der priser Caroline Mathildes Datterdatter for hendes blaa Øjne og hele yndige Væsens Skyld . Formelt er Digtet , som næsten alle i „Fynsrejsen " , under Lavmaal , FYNSREJSEN 83 ingen kunde skrive mattere Digte end Oehlenschläger , men ingenlunde uærligt , krybe kunde han ikke , selv naar der fat - tedes ham Vinger . Man maa skrive det til hans Kredit , at han overhovedet kunde og var artig nok til at sætte ti Ord sammen . Til Fyn kom han som en nedbrudt Mand , forgræmmet og i en aandelig knækket Tilstand , efter at have mistet Datteren Lotte , hun døde tre og tyve Aar gammel ; Rejsen var tænkt af hans Velyndere som en Adspredelse , for om muligt at rette den haardt ramte Mand . Og han rettede sig , han fort - satte med det der forlangtes af ham . Men i selve sin Tomhed afspejler „Fynsrejsen " hans Sjæls Forlis ; Bogen maa læses som et Dokument , ikke som et Kunstværk . Først mod Slutningen , efter en Række armodsprægede Digte paa Vejen hjem over Sjælland — hvilken Forskel paa „Langelandsrejsen " ! — først mod Slutningen , i et Digt om Roskilde Domkirke , kommer der Malm i Versene igen . Et Par Strofer , der rummer Oehlenschlägers politiske Filosofi , skal citeres : Bort , Hovmods - Nisse ! Jeg seer dig , prægtig tilvisse , I Skrud og Pandser At pleie de groveste Sandser . Jeg seer , du sidder Paa hvrindskende Ganger , som Ridder ; Vel stor i Tiden , For Efterverden kun liden . Mens Bonden træller , Glad dine Grunker du tæller ; Mens Bonden sveder Paa hestetrampede Heder , 84 SÆLERNES Ø Huult lyder Hornet ; Du jager Hiorten i Kornet . Du smedder Lænker , Og hader Manden , som tænker . Bort , Frækheds - Nisse ! Jeg seer dig — lurvet tilvisse , Med Ladheds Pialter At knæle for Mordets Alter ; At hvæsse Dolken . Den kalder du — Sandhedstolken ! Alt Stort du hader , Alt Ædelt . I stinkende Gader Du staar som Taler — Og Løgn , Spidsfindighed galer , Som Oprørshane . Det er din kiæreste Vane ! „Alt vore Lige ! " Det pleier du helst at sige . Saa bliver det Slette Saa lige jo som det Rette , Men danske Stænder Sig broderligt række Hænder . Ei kiende disse Den prægtig - pialtede Nisse , Der staar tilskamme ; Thi det er — Een og den Samme , Der vexler Larven I Tiden , og skifter Farven , I Pragt , i Gruset : — Selvkiærligheden , beruset ! Sligt er sagt , som Situationen var , for hundrede Aar siden . Har den forandret sig , væsentligt , siden da ? Lad nu et andet hundrede Aar gaa , og lad saa Frem - tidens Slægt se tilbage paa vore Kommunikationsmidler . 84 Umuligt at ane noget om Forskellen , lige saa lidt som Oeh - lenschläger kunde forudse hvordan vi bevæger os nu . Men Hensigten forbliver vel dog den samme , at komme fra Sted til Sted . Fyn er og bliver Fyn , naar man har byttet Opholds - sted og befinder sig paa den lykkeligste af alle Øer . „Lykkelige Øer " fablede Menneskeheden om engang , de skulde ligge sydpaa , Syden , javist , den evige Sommer , med Immorteller , Palmer og Marmor , alt Tilbehøret til en Kirke - gaard . Eller man søgte dem i Havet , Madeira , de canariske Øer , jo jeg har været der : de havde ingen Aarstider . Det har Fyn , en Ø givet nordisk Vejr i Vold , men hyttet , lagt netop det gunstigste Sted mellem Nord og Syd , uden Atlan - terhav ind paa sig , favnet af et Indhav og to Belter , kølet , briset , uden svære Vintre eller udtørrende Somre , men altid svingende mellem begge , den grønneste , den sødeste , den roligste af alle Øer . Fyn , det er noget fint , et Fund ; jeg ved ikke hvad de før - ste Indbyggere har ment , da de gav Øen Navn , men de har sunget da de sagde det , trukket Tonen op i Diskant , saa rørte har de været over deres Ø ; og saadan synger de endnu , med trohjertige Øjne paa dig ; mange gode Dage , og fler i Vente , er gaaet i Arv og har dannet Sproget her . En fortryllende Kørebane er Fyn , Bakke op og Bakke ned , for Fyn er jo et uroligt , stort formet Land , og Vejene er krogede , de gamle omstændelige Sogneveje , saa det er at rutsche op og ned , ud og ind , mellem Hegn og med Udsig - ter , gennem Landsbyer , faste , sluttede Bondebyer , med de gamle Bindingsværksgaarde liggende saa fortroligt til Jorden , den nederste Stolpe i eet med den , man er vokset sammen 86 SÆLERNES Ø med Jorden , Hus , Have og Mark er gaaet op i en Enhed paa Fyn . Mellem Hegnene gynger de brede Kornmarker , Rugen er nu dræet og i Færd med at sætte Kerne , Hveden er skre - det , tyk , grøn og svullen , Byggen silkefin og nyfødt , Havren endelig i Skred , med de ringlende Aks brydende ud af grønne Kræmmerhuse , Alting endnu i Fødsel , den første grønne Friskhed , nykommen , kvæget . En Hørmark passeres et Sted udenfor en Landsby , de fine , spinkle Stilke og de blegblaa Blomster , som den tyndeste lyse Kjole , tænkt til et smækkert ungt Væsen med Storebelt - blaa Øjne . At man nu ikke dyr - ker Hørren mere end man gør ! Tørt var det paa Fyn , heller ikke der vilde det regne , men Jorden holder længe der , Frodigheden saa ikke angreben ud , og Varmen lokkede et ekstra Blomstervæld ud af Jorden . Valmuen dominerede , som gerne i tørre Somre , smaa Flam - mer der staar sitrende ved Vejkanten , Ildunger Solen har faaet ; paa sine Steder dannede Valmuen hele Blodagre , saa - dan som de er at se paa de golde Højsletter i Spanien . Me - gen Ild og et kort Liv , somnolent i Solbranden , og med en Dvale faldende over Øjenlaagene , et hedt Nu , der kaster sine Blade , saadan er Valmuen , heftig og søvnig . Langs fynske Veje gynger høje Græsser paa Grøftekanten , den tynde lange Skabiose gynger imellem dem , nu er den kommen , Midsommerens Fane , en kær Blomst som bevarer megen Erindring i sig . Hvor man kommer paa Vejene , mellem Landsbyerne , duk - ker lyse Haartoppe frem , Smaabørn som soler sig , begravet mellem Urter i Grøften ; en lille Skrævebuks stammer paa FYNSREJSEN 87 tykke Ben ud fra et Hus og hales med Indignation bort fra Vejen af en Søster med Haaret slængende om Ørene , Liv der vil prøve sig , og som bliver beskyttet . Hvor sunde og solbrændte alle Børnene paa Fyn ! Det unge Folk stormer i Vandet ; paa Landevejen mellem Odense og Kerteminde møder man hele Skarer , det er ikke for langt for dem at cykle til Stranden , unge Piger og Knægte med Badedragten paa Styret , bare Ben og ingenting paa Hovedet , hoppende paa Cyklerne , staaende op i Pedalerne , med blaa Øjne , hvori det maler sig , at de er paa Vej til Søen . I de smaa røde fynske Købstæder rører sig Dagen over et stille Liv , man handler lidt i Butikerne , køber Fisk ved Havnen ; og om Aftenen , de lange lyse Aftener , naar man træffer at være et højt Sted udenfor Byen , staar der en lige - frem Jubel op fra den , et lykkeligt Skraal , det er Byens samt - lige Børn der leger , i Haverne , i Gaardene , ude paa Gaden , saadan som Børn lever op mod Aften , det er som om Byen har faaet Mæle og raaber sin Lykke mod Himlen , inden den dukker sine røde Tage mellem Træer og drager en Taage over sig og sover under Maanen . I Marken paa Fyn gaar Kvinderne i Overalls og luger Roer , Mandfolkene staar i Solbranden med nøgen Overkrop , hvor man kører forbi , naturligt , fornuftigt . Indtrykket af Be - folkningen , blot saa meget som de Vejfarende , Cyklisterne , hvordan de forholder sig til en passerende Vogn , er menne - skeligere end noget andet Steds i Landet . De har ikke haft strenge Herrer over sig paa Fyn , de farer ikke op , de brov - 88 SÆLERNES Ø ter ikke , som mange Jyder , eller er lidende , som mange Københavnere , Fynboen er ikke fornærmet . Mens Græsserne gynger ved Vejkanten , og Vognen gyn - ger , og det bliver saa grønt for mine Øjne , føler jeg Trang til at slynge mig ud af Vognen , lige i Favnen paa Fyn . Skal det være os to ? Hva sir du ? synger Fyn , og vil godt . , Og saa blev vi forlovede . FYNSREJSEN 85 LYS OG LUFT OG VAND EN Morgenstund vaagner du ved en flappende , sprællende Lyd oppe i Vinduet , som blænder af Solskin , og ser en gylden , gennemskinnet Sommerfugl som forgæves søger at slippe gennem Glasset ud mod Solen . I Huse paa Landet hænder det almindeligt at Larverne kryber ind og forpupper sig et eller andet skjult Sted , man kender det og staar søvn - drukken op for at lukke Fangen ud , Kræet skal dog have sin Dag . Straks forstaar den ikke at Hindringen er hørt op , gør stadig Forsøg paa at trænge gennem Glasset , uagtet Vinduet er aabent , men saa rammes den af en Luftning og sanser pludselig at den er fri , hvirvler ud i Solskinnet som en lille Bog med flagrende Blade , boltrer sig og kaster sig tilvejrs i lyksalige Spring , er i et Nu forsvundet , lige ind i Himlen . Et fjernt taaget Hanegal høres , der staar en dugget , lysende Dis udenfor , Dagen vil blive varm , og til alle disse Løfter slippes Sommerfuglen ud , i en Verden der for den er fuld - stændig ny . Blændet ser du efter den , rørt i Hjertet af dens Vinger , smittet af dens Flugt . Nu kom en Sjæl i Himlen . En gammel Tanke , som tidligere har beskæftiget Menne - skeheden : Sommerfuglen som Sindbillede paa Haabet , paa 90 SÆLERNES Ø Opstandelsen . Antiken udstyrede Psyke , Sjælen , med Som - merfuglevinger . At drage haabefulde Slutninger af Insekter - nes Forvandling laa de Gamle nær og havde noget i sig selv sjælfuldt , noget af Naturen . Saa længe Ægypterne i Skara - bæen saa en Talisman , et haabefuldt Sindbillede paa Livet og dets Bevarelse , saa længe haabede han . Og uden Haab ingen Liv , i hvilken Form Haabet saa klæder sig . Der knytter sig jo ogsaa en stærk Analogi til Insekternes Forvandling . Først er der Larvetilstanden , den kender vi , saa er man nyttig , har et Jordeliv og kravler og ernærer sig . Nogle Larver lever endda i Vandet , mens det vingede Insekt søger Luften , to vidt forskellige Elementer , paa et af Sta - dierne kan den samme Skabning ingen Anelse have om det andet , en betydningsfuld Sammenhæng , som er blevet meget benyttet i Legenden som Bevis paa omfattende Eksistensmu - ligheder udenfor Erfaringen . Vor hele Tilværelse er kun en Larvetilstand . Efter det fornedrende Stræb følger saa Puppe - tilstanden , hvor man gaar i Sarkofag og overleveres til en lang , mystisk Pavse . Gammelægypteren tog her Analogien alvorlig , Ligheden mellem en Mumiekiste og en Puppe er virkelig paafaldende . Naar Puppestadiet er tilendebragt føl - ger saa endelig Opstandelsen , det fuldfærdige vingede Insekt der bryder Puppehuden og svinger sig over i Saligheden , Iagttagelser fra Naturen altsammen . Kun paa et Par Punkter svigter Analogien , bredt overset af de Gamle ; Nulevende er ikke i Stand til at overse dem mere . Lad os imidlertid tage Symbolet naivt og prøve paa at drage Konsekvensen deraf , lad os følge Sommerfuglen paa dens Vej ind til det evige Liv . Hvis man svinger sig med en Sjæl ind LYS OG LUFT OG VAND 91 i Himlen , maa man da faa at se hvad der er . Haabet maa dog engang falde sammen med Virkeligheden . Og det er hvad der møder Sommerfuglen , naar den er sluppen ud : Den er i Lys , og Lyset er Varme , Luften indhyller den som et Kærtegn , hele Verden er som en Strøm af Lys og Varme , og den kommer fra en stor Ild i Himlen , saa nær , at den øser sine Straaler ud over dig , rammer dig paa Hu - den og ind under Øjet . Sommerfuglen flyver lige mod Lys - kilden , Aandedrættet bærer den , den drikker sig fuld af Lys , er i Solens Arme . Højt oppe i Luften kommer der en Blom - sterduft til den , og nu søger den nedad mod Jorden , daler lige ned i en Kløvermark ! Har man set noget saa kolossalt , et Afrika , et Stillehav af Kløver ! Og hver Blomst som en Søster , en Sommerfugl paa Stilk , yndig klædt , kølet og stænket med Dug og Honning , i et Bad af Grønhed ! Med et sødt tørstigt Kys mødes Blomst og Sommerfugl . Man har fundet hinanden , det er rigtigt , man er i Danmark ! Ingen Tvivl om at man er i Danmark , bemærk Køerne ! De ligger i hver sit Cirkeludsnit , som de har ædt ind i Klø - veren , saa langt Tøjret naar , og nu hviler de , midt i Spise - kamret , som Chaiselonger at se til , ustraffeligt tyggende Drøv . Koen er ikke segnet om paa Grund af Mæthed , tværtimod , den spiser sin Mad anden Gang , Fortæringen skyder op i Munden paa den som en god Erindring og bliver grundig eftertygget ; naar det er tilendebragt kan Koen indtage en Halvcirkel Kløver igen . Det er den danske røde , immakule - rede , prisbelønnede og helgenindekronede , lurmærkede An - 92 SÆLERNES Ø delsko . Vi staar ved Centret af Nationen , i Smørhullet af Sjælland . Den Tilværelse Sommerfuglen gaar ind til og hvor - hen vi har fulgt den , det er vor egen ! Vi er i Juli , Toppen af Sommeren , den lange drøje Maa - ned , hvor alting modner og sætter Frugt , efter den flygtige Maj og den grønne kælne Juni . Landet begynder at gulne , som et Brød i Ovnen , Byggen er moden en af Dagene , Ru - gen modner , snart er Manden der med Leen . Det var en urolig Juli med Hede og Tørke , et Par Ugers Smeltevarme , med uafbrudt Solskin , virkelig Sommer ; saa kom Regnen , kraftige Tordenbyger , med blaa svuldne Skyer muret op i Horisonten , Tusmørke og Hagl , noget vulkansk i Vejret ; Varmen faldt , og nu høres denne saaende , ved - holdende Lyd paa Ruderne , Dagregn , den vaade Mand , godt gammelt dansk Sumpvejr igen , nu skal vi vel til at sørge over Høsten , som muligvis gaar i Vasken . Og saa vælter Solen ud af Skyerne paa ny , med en øje - blikkelig Varme , som gennem en Rist paa Himlen , og Reg - nen forvandler sig til Blæst , vaad , farende og forfriskende , Vejtræerne krænger over , i Haverne krænger Løvet paa Kirsebærtræerne og blotter lange Rader af modne regnvaade Moreller — her hvor man endnu har i Øjnene at Træerne stod med Blomstersne , for saa kort en Sommerstund siden ! Hindbær spises , de har gemt denne solede Stund i deres . Aro - ma , Sommerens Sjæl . Det blæser og tuder i Dørene , andre Somre der gaar igen , ikke vil de tie . Meget er fuldbyrdet i disse Sommermaaneder , i det Stille , et begyndende almindeligt Opbrud bringer det for en Dag . Svaleungerne sidder Side om Side paa Telefontraadene , de nye Kuld , fuldt flyvedygtige , men endnu med Spædheden i Mundvigene , de er udruget oppe under Loftet i Stalde eller i Porte , hvor de har siddet i Reden som et lille Publikum i en Loge , og Moderen har bragt dem alle de Myg og Fluer der er til , men nogen blev der jo tilovers endda ; et fint Kvidder høres fra Svaleungerne , som den spædeste Flageolet - musik , smaa alfeagtige Glædesudbrud ; snart skal de paa Rejse — til Rivieraen ! Storkeungerne balancerer ude yderst paa Kanten af Reden , med løftede Vinger , det klør i dem , de er endnu sorte i Næbbet , ogsaa i dem rykker det , de er født med en stor Rejse i Fuglesjælen . Ja , Rugningen som blev begyndt i Foraaret , med megen Travlhed og Sjungekor over det hele , er nu tilendebragt ; først nu er det som om man hører at Fuglene tier , Natter - galen , som holdt tidligt op , allerede ved St . Hans , Bogfinken , der galede over sit andet Kuld , men nu tier den . Gøgen holdt længst ud , helt hen mod Midten af Juli , tilsidst ganske spruk - ken og hæs i Kukket ; men nu tier den . Bekkasinens Tromme de lange lyse Aftener over Kæret , den lyder nu i Erindrin - gen , og Aftnerne er ikke saa lyse mere . I Grønsværen udenfor Huset har nogle Myrer haft Bo og slæbt sammen hele Sommeren , bragt Fyld op fra Gangene , Sandskorn for Sandskorn , et Liv der ser ud som set oppe fra en Flyvemaskine ; det har ikke kunnet undgaaes at der er blevet traadt i Boet , og saa har der været Krise , hele Befolk - ningen myldrer op paa en Gang , Stormløb frem og tilbage og Konfusion , Taget styrtet ind og Larverne blottet ! Med feber - agtig Hast bringes de hvide dyrebare Kokoner i Sikkerhed 94 SÆLERNES Ø først , saa overses Skaden , og Oprømningen begynder , næ - ste Dag finder man Tuen nogenlunde i Orden igen , det lille Japan dernede kan jo ikke lade sig hemme af Jordskælv . En vindstille Aften finder man Tuen i stor Bevægelse , og det glimter som af Glimmer dernede , det er vingede Myrer der rykker ud fra alle Gange og Huller , ovenfra set ligner det en Flyveplads hvor en hel Park af Flyvemaskiner samler sig og kører op . Myrerne sværmer ! Ja nu ved man at den store Bryllupsflugt skal finde Sted , Klimaks i Myrernes Liv , som har været forberedt hele Sommeren i det Skjulte , Familje - affære og Opbrud ogsaa der ! Man ved hvor kort Flugten er , Myrerne flyver kun denne ene Gang . Hvad er nu Menin - gen , Flugten eller Arbejdsomheden og de lange Forberedel - ser i Tuen ? Er Sommerfuglen til for Larvens Skyld , eller er Larven til for Sommerfuglens ? Juli er Feriemaaned , der sværmes ikke lidt ogsaa af Men - neskenes Børn , Byerne tømmer sig , og Tyngdepunktet for - lægges til Naturen , til Stranden . En Gang om Aaret sættes alle Livsaander ind paa denne ene Fornødenhed : Lys , Luft og Vand . Det er som et Instinkt der vil føre Skabningen til - bage til hvor den engang kom fra . Man tager i Skoven , eller man ligger paa Landet , eller man slaar sig ned paa et Bade - hotel , hvor de fleste med Flid fører Byen med sig ; men nogle bliver da vaade , toucherer Naturtilstanden . Hele Danmark bader . Behøver man at give oplysende Træk af Badelivet i disse hede Uger , har Folk tænkt paa andet , talt om andet ? Stranden ved Bellevue som gav en Forestilling om amerikanske , om tyske Badestrande , Stor - LYS OG LUFT OG VAND 95 byerne rykket ud til Kysten , og hele Helvedet ført med ! Hvad flytter de saa for , naar et Opløb er alt hvad de har for det , ganske som i Byerne hvor de kom fra ? Folk er for - skellige ; nogle ynder Ro , andre pisker sig med Selskabelig - hed , ogsaa naar de koster Penge paa Rekreation . Det er no - get i Arten ; jeg tror ikke de er at beklage . Befolkningstæt - hed medfører Smag for Trængsel . Man bader sig i sine Med - mennesker . Hvem er du , Hyrde , som har monopoliseret En - somheden ? Men det er jo ikke udelukkende hordevis der bades , Dan - mark har den mest udstrakte Badestrand der gives , og hvor som helst man kommer , ved Kysten , rundt Øerne , overalt ser man Folk gaa i Vandet , de vil i Vandet ; der har nok været Dage hvor omtrent hele Befolkningen har dyppet sig paa en Gang , her eller der , ved Kysten , i Fjordene , Ind - søerne , selv Aaerne , ja Mergelgravene , som kræver deres Told ; Solen genner af Klæderne , Vand vil man have over sig . Det er bleven en Folkefornødenhed at gaa i Vandet . Man kunde anstille Sammenligninger , naar man er gam - mel nok til at huske over to - tre Generationer , mellem Bade - kultur og Renlighed før og nu , men det vilde være at gaa en nu svunden uskyldig Slægt for nær , som aldrig havde haft Klæderne af Kroppen , de kunde ikke gøre for det , Skikken forbød det , nedarvet mørk , aandelig Forkrøbling , som saa en Brøde i enhver Form for Levelyst , næppe nok taalte Hel - bred . Den nulevende Slægt lader sig ikke noget forbyde . Ungdommen har gjort sig fri , og det er den største Glæde at se hvor smukt den bærer Friheden her i Landet . Større end Amerikas Opdagelse er det at have opdaget et 96 SÆLERNES Ø smukt Liv . En Dag i Naturen , ved Stranden , Lyset , Luften og Vandets Vederkvægelse , det er den ny Verden . „Badning forbudt " , ser man nogle Steder Opslag om , un - dertegnet „Ejeren " . Af hvem ? Et Selskab af Badende ser jeg tog forleden Retten i deres egen Haand overfor Ejeren af en Badestrand , med paafølgende Haandgemæng . Det synes jeg nu er strengt , selv Ejeren bør da have Lov til at gaa i Van - det fra sin egen Strand ! Stranden er Landseje . Ingen Magt vil i Længden afspærre en Befolkning fra Landets Kyster . Til Badningen for Badets Skyld kommer Opholdet i Fri - luft , det om sig gribende Teltliv , som præger Landet i de senere Aar , hvorhen man kommer . Landet er ikke i sig selv egnet derfor ; men Kysterne , Stranden indbyder dertil og burde aabnes derfor , hvorimod al fast Bebyggelse i Nærhe - den af Stranden skulde hindres . Paa en lav Klit ud til en Strand ses et lille Telt , med Dør - aabningen vendt fra Land , ingen anden Genbo end Søen , ved Siden læner to Cykler op mod hinanden ; det lille Arrange - ment fortæller hele Historien . Man kan ikke gaa og kigge Folk i Teltene , men saa me - get kan dog siges , af hvad der af sig selv falder i Øjnene , at det ingenlunde er Bourgeoisiet alene der „dovner ved Bade - stederne " ; mere end et Samfundslag findes repræsenteret , lige til Interiører som leder Tanken hen paa Selskabsøerne . Det er godt at mere end een Klasse lærer Lediggang . Kul - tur har sit Ophav deri . Ikke netop Lediggang , men Raadig - hed over sin Tid , at faa noget ud af at være Ledig , er en Kunst der vil læres . LYS OG LUFT OG VAND 93 Stranden er en egen Skole . Den underviser i elementære Ting — som mange ofte har glemt . Antiken havde sin Op - rindelse i et kystrigt Land . I Sandet , det fine glatte Strandsand , som Bølgen holder vaadt , staar Aftrykket af en lille nøgen Fod , en Barnefod , det er Sommerens Segl . Alle de Børn man har set , brune som Honningbrød i Hu - den af Sol , med et Stænk i Øjet af en Ild som er gaaet i Blodet , Feriedagenes Lys og Luft , det er det sødeste , rigeste Indtryk af Sommeren 1933 . LYS OG LUFT OG VAND 97 KONGELYSET Nede fra Fortovet lyder en Trippen og Trappen af mange smaa Fødder og et Kvidder af Barnestemmer , det lille Folk der er kommen hjem , det er første Skoledag , Ferien forbi , og Børnene stiller nu igen for at begynde paa det nye Skoleaar . Forældre i Biler tropper op og læsser dem af , store lange Glashuse med utalte Hestekræfter , hvorfra en lille Pige , det spinkleste lille Kid , hopper ud , Luksusvognen er ikke for kostbar til at fragte den lille Skolepige , men hun er heller ikke hævet over at gaa i Skole , det skal vi allesammen . I Skarer indfinder de sig , ældre husvante Aargange som kender Turen , og som oppe i Klassen vil genfinde Tavlen og Kridtet og Svampen , uden Tvivl , Fælden der klapper i , de gaar angerløse i den ; det unge Kuld bliver ført til Bænken af Mødrene , den nye spæde Aargang , lige fra Barndommen , og fra Ferien , nu skal de til det . De er som rykket ind fra Landet allesammen , en Rekrut - tering af Byen der finder Sted ude fra Sognene , men det er jo Byens egne Børn , de har bare ligget paa Landet og er bleven lidt Indianere ; det skal nok gaa af dem igen . Hvor er de solbrændte ! De ligner Kanel i Huden , og man KONGELYSET 99 ved det er over det hele , for man har set dem færdes med kun en Stump Badedragt paa fra Morgen til Aften ude ved Kysterne ; men nu er de klædt paa , med Strømper og Slips , nystrøgne og med Læg , fra Top til Taa , gaaet over af en Moders Øje , og i strengeste Overensstemmelse med hvordan alle andre er klædt paa , een Dreng og een Pige , hvad Klæ - derne angaar , for ellers vil de ikke have dem paa , det maa man bøje sig for . Det solbrændte Ansigt og de af Solen tjæ - rede Hænder samt Knæ stikker da ud af Hylstret og taler om hvad Ferien har opsamlet af Kræfter og Blod i de unge lyde - fri Organismer . Huden alene fortæller alt om et Menne - ske . Mange af dem ligner smaa Vilde , af en egen nordisk Art , med et halmfarvet Haar , som Sommeren har bleget endnu mere , næsten hvidt , og fint som Cirrusskyer ; dertil en blond Hud , som er bleven mere kogt og gylden end egentlig pig - menteret , og som staar paafaldende til de lyse , ganske lyse - blaa Øjne . Lys , Luft og Vand staar dem ud af Øjnene , en næsten uvan Sundhedstilstand — har Befolkningen , som levede under aaben Himmel paa Stenalderbopladserne her i Landet ved Kysterne , for fire - fem Tusinde Aar siden , set saadan ud ? Det kan være en lille niaars Pige der er bleven saa gylden i Huden , efter en Ferie tilbragt ved Stranden ; og ser man hende nu i en Stue inde i Byen er det som om hun radierer hele den Natur ud hun kommer fra , et Hav , Himlen og Silkeskyerne , og alle blaa Sunde , og en blændende Sol over det hele . Uvilkaarligt vender man da tilbage i Tanken til Sommeren , 100 SÆLERNES Ø som allerede er en Sommer i Erindringen , det Par flygtige solede Maaneder , hvoraf Børnene bevarer et Efterbillede i Form af Fregner paa Næsen . Kongelyset var begyndt at blomstre , da Ferien begyndte , i Begyndelsen af Juli ; Feriebørnene ser altid Sommeren i fuld Udfoldelse , Alting paa een Gang , naar Skolerne slipper dem ud , omtrent som Forretningsfolk i New York aldrig ser andet end Trængsel , fordi det altid er rushhours , naar de tager til deres Kontor eller vender hjem ; Sommeren staar færdig til Børnene , med Korn og Blomster , Højsommer - blomster , den lille blaa Campanula ringer Ferien ind for dem med sin Alfeklokke . Kongelyset tænder sig for dem . Og det blomstrer endnu , naar Ferien er forbi og Landliggerne ven - der hjem , lange Tog af Biler paa Vejene , med Kufferter og sammenrullede Tæpper bagpaa , og flere fastsurrede Cykler , og alleryderst et stort Legetøjsskib , inde i Vognen Ejeren , med et Sylteglas paa Skødet , hvori han har sine vandrende Pinde og Larver , elsket Kryb , som maa fragtes personligt . Alle Vogne stiler mod København . Men ene ude i Nordsjæl - land blomstrer endnu Kongelyset . Det er saadan en taknemlig Plante , den kommer sent , ikke før det er Højsommer , men blomstrer saa langt ud paa Ef - tersommeren , i mange Uger ; den begynder fra neden , naar Stokken er løbet op , og blomstrer mod Toppen , og mens de gule Blomster er paa Vej opad begynder den fra neden igen , og endnu en Gang , naar de er midt paa , den kan blomstre i tre Bælter paa een Gang ; samtidigt vokser den i Højden og skyder flere nye Stokke ud fra Stammen , som en Kandela - KONGELYSET 101 ber . Hele Planten er pyramideformet og ligner virkelig en Lysestage , med svovlgule Blomster og et hvidgrønt , filtet Løv , som staar i aftagende Størrelse fra en Roset i Grunden . Et eneste Eksemplar er en Pragt , som man kan have Glæde af hele Sommeren . Kongelyset gror solitaire og kan ikke uden videre opledes , den kommer hvor den kommer , Frø er ikke til at lide paa , men man kan indplante den , naar man om Forsommeren fin - der en Roset . Den er toaarig . De usikre Voksesteder beror paa at Planten ikke kan trives hvor der er Grønsvær , den kan ikke faa Pæleroden ned , det er en Sandplante , og man vil altid finde den hvor Jorden har været aabnet og er løs , i Grusgrave , eller ved nylig gravede Grøfter . Den har hjemme i magre Egne , nær Strand , som oppe ved Tisvilde , i Selskab med Oksetunge og Slangehoved . Plantens Vaner og den Pe - riodicitet den har i sig fører Tanken hen til de tidlige Aldre efter Istiden , da de danske Øer blev klædt . Kongelyset er kommen mens Jorden endnu var nøgen . Men det har haft Varme nødig , dets Konstitution viser hen til en tør Periode , midt imellem Tundra - og Steppetid , Sol , Tørke og Flyve - sand ; og saadan vil den have det endnu . Regnfang kommer samtidigt med Kongelyset , sent , og hol - der længe ved , langt ind i Oktober . Ogsaa den er lunefuld og gror kun hvor det passer den , den vil have Jorden saadan og saadan , en Blanding den har fundet Behag i engang paa Grusbakkerne efter Bræen , og som indgaar i dens System endnu . Lugt til den , den fortæller hvor den er fra , mange genkommende Aarstider , meget Danmark . Svingende Perioder i Klimaet , i forhistorisk Tid , som har 102 SÆLERNES Ø mærket Planterne , gaar igen i Aarstiderne , et Perspektiv mere , naar man ser hvordan Alting kommer , hver Blomst til sin Tid , saadan som den nu har det i sit Væv . Hvornaar blomstrer du selv , og hvorfor ? I de lyse Nætters Tid , og til de var forbi , og længere endnu , stod Kongelyset tændt over den megen Sorgløshed paa Landet , Feriebørnene og deres Naturtilstand ved Stran - den . Nu hører jeg dem synge Morgensang nede i Skolen , en Lyd der kommer op gennem fire Etager : Ingemann : „I Østen stiger Solen op " , til Weyses fyrige Musik ; du sang den selv da du gik i Skole , det kommer igen da du stod i Geleddet af Drengeskaren , alle med Ansigtet vendt samme Vej frem . De lyse Drengestemmer dernedefra gennem Mure medfører Fo - restillingen om et Kor af Fanger , helt forkert , snarere er det Himlens Hærskarer man hører , men de kommer fra neden , vendt op og ned paa Sammenhængen , som saa meget i By - erne . Det lille Folk gaar til sit Arbejde . Gaaet hen over os alle er nu Halvaarets Lys og Varme , som vi skylder Ekliptikas Hældning , en Top vi lever paa der dingler lidt idet den spinder rundt . Forjættelsen er fuldbyr - det , den der rystede Sjælene i April og viste sig i Børnenes Lege , det lille Folks Tilskyndelser , Aarstidernes Kraft i deres Instinkter . Sommeren har mættet dem , de har lagt til deres Vækst , nu skal nogen Skole , Regnestykker og Verber gøre godt . Disse Maaneder , fra April , da Halmen dansede paa Gaderne i den kolde Vind , til August , som øser ud med et Eftersolskin mellem Façaderne , sidder det lille Folk endnu som en Jubel i Brystet . I Frikvartererne hører du den kendte Lyd nede fra Skole - gaarden af hele Sværmen der slippes ud paa een Gang , Hun - dreder af Børnestemmer , en mægtig , elementær Lyd , som af en Brænding , en Ø hvor Sæler holder til med deres Unger , eller enorme Fugleflokke ; nu hujer de , nu er de i Orden . Mødrene har kunnet gaa hjem , efter at have sluppet Haan - den paa de smaa Piger , der har Sløjfer knyttet i Haaret , som smaa Livegne , mærket for Samfundet ; de er i sikker Vare - tægt . Og nu ligger Markerne derude , mejet og tomme , Høsten i Hus , Tærskeværket brummer , og Stærene flokkes i den tynde Augustsol . Rønnebærrene skinner i Haverne , som med et fordoblet Lys , egen Farve og Solens Forgyldning ; det er hvad der er kommen ud af Rønnens Blomstring , i de vaade duftende Vaarnætter ; imidlertid har Sommeren skrævet over Landet . Endnu staar der et Blomsterflor langs Vejene , men det er Sensommerens Blomster , Regnfang og Røllike , den dybblaa Cikorie , lethal i Farven som Asters ; den kommer sammen med de mørke Nætter , Augustnætter og Stjerner . Den blege , galdefarvede Høsttidsel viser sig paa vaade Steder , den ser ud som om den har groet i en Kælder , Sommerens sidste Safter . Tværs over Landevejen ilede en Larve , en af de sidste Dage af Ferien , med en Fart set ovenfra som et Jernbane - tog , en meget stor Larve , ærtebælgegrøn og med fyrrøde Vorter hen ad Siderne , hvorpaa der voksede lange Haar , Lar - ven til en Natpaafugleøje , den var i en Travlhed , som Larver 104 SÆLERNES Ø er naar de skal forpuppe sig , Opbrud ogsaa for den . Vilde den naa over Tjærebanen uden at blive kørt over af en Bil ? Vejen kræver sine Ofre , i Form af fladkørte Tudser , nu og da en Snog , for lang til at redde sig over i Tide under Hju - lene , ikke saa sjældent et Pindsvin , her og der i Landet , ramt paa en natlig Udflugt . Larven havde det Held ikke at blive kørt over , den mødte sin Skæbne paa en anden Maade . Den kom i et Glas med Løv og Græs , og efter at den længe nok havde galoperet rastløs omkring forpuppede den sig , gjorde et Spind omkring sig , til det sidste kunde man se den krumme sig indeni Kokonen og gøre Hylstret færdigt . Ende - lig en Morgen fandt man Spindet overgydt med en Fernis man ikke kunde se igennem , Puppen var nu færdig , af Pære - form og med et ruseformet Lukkelse i den ene Ende . Heri vil nu Larven hvile hele Vinteren og gennemgaa sin For - vandling , og til næste Aar vil den komme frem i Skikkelse af en stor broget Natsværmer ! Saadan lægger det ene Aar Grunden til Fortsættelsen af det næste . Et Kald i de lyse Nætter vil lokke Natsværmeren ud , og her , i Skær af Maanen , vil den finde en anden af sin Slags , det vil blive til Æg og en ny Larve , hele Ringgangen om igen . Paa Steder man har mærket sig , hvor der er aabent Sand , staar der Rosetter af Kongelyset , som har vist sig i Somme - rens Løb , de vil overvintre . Kongelyset fra i Aar vil blom - stre , helt ind i de kolde Nætter og Efteraarsregnen , men saa vil den ende som en tør Stok , Kapsel ved Kapsel hele Vejen op , hver som en Peberbøsse fuld af sorte Frø . KONGELYSET 103 Men Rosetten , der nu staar som en Bakke , i Flugt med Jorden , den vil samle Næring i sig og drive Pæleroden ned , helt ned under hvor Frosten naar , og værne Hjerteskudet med Filt , en rigtig Kavaj , som kan holde Kulden ude . Og saa vil Kongelyset skyde op og tænde sig til næste Aar , for dem der oplever det , naar Højsommer kommer igen . KONGELYSET 105 MAJA Temaet er her den antike Figur der gaar under Navn af „den esquilinske Venus " , et Løbenavn den har faaet i Kunsthistorien ; det indeholder ikke andet end en Oplysning om Stedet hvor den er funden , Esquilinerhøjen i Rom , og er iøvrigt vildledende , Figuren er slet ingen Venus . Ved et Par Lejligheder før har jeg beskæftiget mig med Figuren som Skulptur , men er nu kommen ind paa en Ana - lyse af den fra et bredt menneskeligt Synspunkt , med Til - knytning til hvad der kan uddrages af den af vital , endnu virksom Sammenhæng mellem Antiken og vor egen sidste Tid , et Spand over Tid og Rum , hvad jeg forstaar ved en mytisk Betragtning . I denne Sammenhæng og for egen Reg - ning skal Figuren have et andet Navn , med Mening i ; jeg vil kalde den Maja , efter den græsk - romerske Gudinde , som Foraaret , Majmaaned , den Dag i Dag er opkaldt efter . Muligvis er der hverken mytologisk eller arkæologisk Hol- depunkt for Navnet , Figuren er bleven tydet af nogle som en Atalante , af andre som en Isispræstinde , hvorom nærmere i det følgende ; i Mangel af Enighed herom kan man imidlertid fastslaa at Figuren , som ren Menneskefremstilling betragtet , giver Udtryk for Ungdom , den kvindelige Vaar , Livet i Spi- ring og Udbrud , med al den Friskhed og Raskhed der præ- MAJA 107 ger det unge pigelige Væsen , og som det har tilfælles med Foraaret. „Den esquilinske Venus " mangler Armene ; uden dem kan den blive staaende , i Kunsthistorien , paa Studiesamlinger , sammen med andre Fragmenter ; en Rekonstruktion derimod skal forsøges her , Figuren set med Arme , saadan som den er tænkt , hel og i Funktion , for sin Forms Skyld og som Kunst - værk . Efter hvad der er nedlagt af Liv og Natur i Figuren , et purungt kvindeligt Væsen , og et Udtryk for det evigt gen - kommende , Aarets Fornyelse , skal den derfor hedde Maja . En antik Figur , der forestiller en fangen Barbarkvinde , bærer i Kunsthistorien Navnet „Thusnelda " ; naar ethvert Indfald saaledes er tilladt , bare det er bleven gangbart , tages der Frihed til fra nu af at omtale den her behandlede Figur under Navn af Maja , Ungdommens og Foraarets Symbol . Maja var i den græske Mytologi en Bjergnymfe , knyttet til Kilder og den frie Natur ; Romerne saa i hende en Foraars - gudinde og ofrede til hende i Maj Maaned , som fik Navn efter hende . Selve Navnets oprindelige Rod har været det samme som Moder , i Lighed med Mama , eller kinesisk Amah , afledet af det første Barnet siger ; herfra gik det over til at betyde Fødselshjælperske , senere Frugtbarheds - og Foraars - gudinde , altsaa under et den Blomstrende , den Givende , den Evigunge , som fornyer Naturen og Livet . En Goldhed har indsneget sig i den Maade hvorpaa man omfatter Antiken , saavel den lærde Vurdering som den al - mindelige Paavirkning i Smagen , idet den ramponerede Til - stand Figurerne er kommen til os i efterhaanden har for - 108 SÆLERNES Ø trængt Forestillingen om at de engang var hele . Skaarene er kommen til at dominere , som om Antiken ikke var andet . Et Spring fra Fragmentet til den hele Figur , og fra Figuren til Mennesket og Tilværelsen , gøres nødig , hvis man vil have andet ud af Antiken end en Eksamensgrad . Ja et saa radikalt Skridt lod sig tænke som at smide disse kostbare Brokker paa Affaldspladsen , for endelig engang at komme til at begynde forfra igen . Dog det er jo ikke Fragmenterne der skal forføl - ges , men den fragmentariske Opfattelse . Antik Billedhuggerkunst bør studeres i restaureret Form , hvis Restauration er mulig. Ikke at Originalerne maa røres , saadan som man ufølsomt har gjort i sin Tid , at se f. Eks. paa Glyptoteket , fra Samlingens første Periode , Kunstvær- ker der er ødelagt ved Restaurering , saa nogenlunde berøvet enhver Værdi. Anskuelsen om at beskadigede Kunstværker skulde restaureres var i sig selv robust og naturlig , kun ufor- svarlig i den Metode man anvendte. Thorvaldsens Restaure- ring af de æginetiske Gavlfigurer er saaledes en hæderlig Bestræbelse , men Rekonstruktionen skulde have fundet Sted paa en Kopi , aldrig paa Originalen , som derved er bleven uopretteligt læderet for anden Gang. Tilskyndelsen var rig- tig , en Helhed i Tanken , som den Tids Mennesker havde , og som endnu ikke var bleven brudt ned af Museumskuller. Fra det antike Fragment nedstammer en smittet , knækket Retning i Nutidens Kunst , som finder Fordel i Virkningen af det Ufærdige , det Partielle , og ligefrem nærer Fordom mod det hele , klare , harmoniske Kunstværk . Udøverne deraf er selv ufuldbaarne , de er taget , som defekt , sjælfuld Torso , med Tang . Originalen til Maja staar paa et Museum i Rom og vil sik - kert ikke nu mere blive rørt . Der gaaes her ud fra en re - staureret Figur , en Kopi , hvor de manglende Arme er til - modelleret . Rekonstruktionen , Armenes Stilling er givet , efter Rester der forefindes paa Figuren , Dele af venstre Haands Fingre ovenpaa Haarknuden , og en Boring i det afbrudte Baand over Panden , som viser at højre Haand har grebet her og trukket Baandet til . Figurens Bevægelse har været motiveret ved at den unge Pige lægger et Bind om Haaret , inden hun foretager sig hvad der iøvrigt maa tænkes at fremgaa af Stil - lingen og af de aflagte Klæder , en Øvelse , Væddeløb eller Bad , hvad nu Kunstneren har ment . At det er en Løberske , en Atalante , derpaa tyder Holdnin - gen , som har noget allerede foroverbøjet , paa Spring , taget lige i Øjeblikket før hun sætter af . Hun har Sandaler paa Fødderne , dem vilde hun dog vel lægge af hvis det var til at gaa i Bad hun forberedte sig ? At hun surrer et Baand om Haaret kan udlægges som en Sikring af det før Starten saa - vel til et Kapløb som til en Svømning ; en tredje Forklaring deraf kan tænkes , hvorom nærmere . Fortolkningen af Figuren som en Isispræstinde har et væg - tigt Argument for sig , Symbolerne paa Oliekrukken , over hvilken Pigen har hængt sine Klæder . Krukken selv er for - met over et Lotusblomstmotiv , og rundt om den snor sig en Brilleslange , Uræusslangen , altsaa Sindbilleder af ægyptisk Oprindelse . Til Gudinden Isis , sammen med Gudebarnet Horus , knyttede der sig Forestillinger af lignende Art som 110 SÆLERNES Ø dem der senere kendes fra den katolske Myte om Guds Mo - der . Isisdyrkelsen havde en vid Udbredelse i den antike Ver - den , hvortil den var trængt ind fra Ægypten , over Græken - land til Rom ; til dens „Mysterier " var knyttet hellige Bade - handlinger ; Figuren skulde da opfattes som staaende umid - delbart foran en saadan . Hvori den kultiske Handling bestod , og hvorfor der benyttedes unge Piger dertil , henstaar uklart . En Forklaring kan kombineres med hvad der ad anden Vej er oplyst om Oprindelsen til Badet som sakral Handling . Den dertil knyttede religiøse Forestilling er antagelig opkommen i Ægypten og har hængt sammen med Nilens Oversvømmelse og Aarets Fornyelse , alle Væksters Genkomst , altsaa en Aarstidsfest , hvis Tyngdepunkt andetsteds var Solhvervet . Nilens Oversvømmelse var en saa indgribende , altbeher - skende Naturbegivenhed , at selve det livgivende Vand som Element , Berøring dermed , Inundation , maatte falde sam - men med Forestillingen om Frugtbargørelse , Fødsel i Natu - ren ; Ægypteren har delt Oversvømmelsens Velsignelse med Væksterne , med Jorden , ved at lade sig oversvømme selv , han har badet , helliggjort sig med Vand , en Indvielse der var knyttet til Foraaret . Forestillinger af en lignende Art be - hersker den Dag i Dag Hinduerne , naar de foretager deres religiøse Ablutioner i Ganges . Fra Gammelægypterens sakrale Bad i Nilen maa Daaben tænkes at nedstamme . En Station videre paa Vejen til den helliggørende Skiks Udbredelse udenfor Ægypten var herefter Johannes den Døbers Mis - sionsvirksomhed ved Jordan , muligvis en direkte Paavirk - ning fra Isisdyrkelsen . Herfra gik saa Daaben videre til Kri - stendommen . Det maa siges at Baptisterne , som kræver fuld MAJA 111 Submersion , staar nærmest ved Daabens tidligste Mening . Mere vandsky Sekter slaar sig tørt til Ro med Symbolet . Badning og Natur har næppe oprindeligt , som man skulde tro , hørt nøje sammen , der er ingen Tilbagevending til Na - turen i at lægge sig efter Badning . Tværtimod det er en Kul - tur , som bunder i en Kultus . Vand har det naturlige Menne - ske i sin Tid kun faaet paa sig , ligesom Katten , ved Svøm - ning for Livet , eller ved svære uundgaaelige Regnskyl . Ren - lighed har sin Oprindelse i en Ritus . Til de første frivillige Bade har været knyttet Forestillinger af en saa hellig , livs - vigtig Natur at man i den Anledning har udstaaet pinlige Prøvelser . Efterhaanden er saa Badet , der oprindeligt var rituelt , gaaet over til at blive profant . I Syden , hvor Vandet ikke gør ondt , er det gaaet hurtigere end her nordpaa , hvor almindelig Badning , om det tør siges , jo ikke er trængt igen - nem før i de allersidste Aar . Endnu levende Folk har kendt Bønder der Livet igennem aldrig har faaet andet Bad end det de fik som Spædbørn , og det ikke paa noget større Om - raade end hvad Kabudsen siden kunde skjule . Hvis det forholder sig rigtigt at Figuren er en Isispræst - inde , som forbereder sig til et rituelt Bad , afklarer Motivet sig til en Foraarsmyte : Nilen , Vandet , kommen igen , og Aa - rets Fornyelse , ny Ungdom i Naturen , personliggjort i Skik - kelse af en ung Jomfru , begge Symboler forenede og af liv - givende Virkning ved et Bad , i Overensstemmelse med pri - mitiv Tankegang . I denne Sammenhæng er der da Mening i at kalde Figuren for Maja . Isisdyrkelsen , som stammede fra Ægypten og var en Vand - og Vaarkultus , og Mithradyrkelsen , der kom fra Persien , var 112 SÆLERNES Ø paa et Tidspunkt haarde Konkurrenter til Kristendommen ; Forhold der nu ikke kan overskues gjorde at Kristendom - men skaffede sig Udbredelsen , fra Rom til det øvrige Ev - ropa . Hvis Isisdyrkelsen havde sejret kunde man op igennem de middelalderlige Aarhundreder i Stedet for Kirker have haft Svømmehaller , Termer , og i Stedet for Krucifikset haft Fremstillinger af Foraarets og de aabne Vandes Symbol , den i et Solskin svøbte , livsfriske , yndige Maja . En tredje mulig Forklaring paa Meningen med Haarbaan - det maa omtales ; den fører ind paa Figurens Placering som Skulptur . Armstillingen paa den rekonstruerede Figur og Motiverin - gen deraf , Bindets Anbringelse omkring Hovedet , leder umid - delbart Tanken hen paa den kendte græske Idealfigur Diadu - menos , Atleten der efter endt Øvelse lægger sig Sejrsbindet om Panden . Holdningen af Armene er den samme , hos Dia - dumenos er Hænderne kun ikke ført helt ind til Hovedet . Forbindelsen dermed fortsættes ved Bindet , som han træk - ker til og strammer med begge Hænder . Det rent plastiske Problem er heldigere løst paa den kvindelige Figur , og gør Indtryk af en Forbedring , et senere Fund , end for Diadu - menos ' Vedkommende , Figurens Masse mere sluttet , hvor - imod det tynde Baand paa Diadumenos Figuren kun tilveje - bringer en lineær Sammenhæng ; der kan heri ligge et Ud - gangspunkt for Figurens Datering . Diadumenos er et Værk af Polykleitos ; Maja maa i hvert Fald henføres til samme Skole , Stillingen af Benene viser det samme Udviklingstrin MAJA 113 i skulpturel Formevne , som gaar tilbage til Polykleitos , Væg - ten lagt over paa højre Ben og det venstre i Færd med at støde af , Begyndelsen til et Skridt , som endnu er i Hvile , bunden Bevægelse . Som Figur er Maja meget fint opbygget , det frontale Ind - tryk undgaaet ved Hældningen over sidelængs af Overkrop - pen , samtidigt med at Figuren for Ligevægtens Skyld spæn - der umærkeligt ud over Tyngdepunktet til den anden Side i Benene , Figuren kommer derved til at indeholde den S - Form Grækerne havde opdaget som en Plastikens Grundlov , natur - ligt motiveret af Tyngden og det menneskelige Legemes ana - tomiske Ophængning . Hvad man skal gøre ved Armene paa en Figur er det van - skeligste Problem i alle Tiders Billedhuggerkunst , den Dag i Dag besværligt ; hvor mange lidelsesfulde Attituder kender man ikke fra kvindelige Figurer , Stillinger Kvinden aldrig har indtaget , undtagen paa et Podie . Om Diadumenos gæl - der det at her er Armenes Stilling paa en selvfølgelig Maade motiveret , samtidigt med at den forstærker det frie , udstrakte Indtryk af hele Skikkelsen . Dette er i endnu højere Grad Til - fældet med Maja , de hævede Arme understreger Figurens Nøgenhed i hele dens Længde , ligesom klæder den af for anden Gang . Det Parallelogram Armene danner , idet de fat - ter ind mod Hovedet , frembringer en Udvidelse af Linje - omraadet foroven , som meddeler Figuren en paradoksal , lyk - keligt afbalanceret Overvægt . I ingen Figur er Rum og Form mere tilfredsstillende udfyldt . Renoir har malet en Kvinde der sætter sit Haar , med Armene op til Baghovedet , en af de skønneste og simpleste Kvindefremstillinger der gives . MAJA 109 Kan Anlæget af Pandebindet paa Majafiguren nu tydes paa samme Maade som hos Diadumenos , at det er et Sejrsbind hun ifører sig , efter vundet Væddeløb , altsaa en ung Atlet- inde ? Man ved jo at unge Piger deltog i de gymnastiske Øvelser i Datidens Hellas ; men ved man noget om hvor- vidt Sejrsbind kunde tildeles ogsaa dem ? Er Bindet af den Karakter , eller er det snarere simpelthen et Haarbaand hun lægger om Frisuren , for at sikre sig mod at den gaar op , inden hun foretager sig det Skridt i Anledning af hvilket hun har lagt Klæderne ? Ja , alle Muligheder er nu taget i Betragtning . Naar alt kommer til alt bliver Tydningen af Figuren som en Isispræst - inde , altsaa hængende sammen med en Foraarsmyte , vel nok den sandsynligste , naar Hensyn tages til Oliekrukkens Sym - boler , som man ikke kan komme udenom . Det udvider ogsaa velkomment det mytiske Indhold til foruden Hellas og Rom at omfatte Ægypten , med en dyb Rod ned i de ældste Natur - religioner , som er kulmineret i en ædel kunstnerisk Menne - skefremstilling . Figuren eksisterer kun i det ene Eksemplar , den anses for at være en romersk Marmorkopi efter en græsk Original i Bronce ; har den Tilknytning til Isisdyrkelsen rum - mer den altsaa det meste af Antikens Idéverden som den blomstrede omkring Middelhavet , en blaa , livsfrodig Verden , af Natur og Menneskelighed i Forening . Indtrykket af Figurens Raskhed gaar da heller ikke tabt , selv om Hypotesen om at det er en Atalante , en ung Jæger - inde og Hurtigløberske , eller en kvindelig Deltager fra Sta - dion , maa opgives , et ungt smækkert og levedygtigt Pigevæ - sen , opfostret i Frihed , beholder man i alle Fald for Øje . 114 SÆLERNES Ø Men Bestemmelsen af Figurens mytiske Betydning , hvad Datiden mente med den , skal ikke holdes for afgørende her ; fra det mytologiske Indhold og fra Figuren som Skulptur skal der springes over til en Vurdering af den unge Kvinde som Mennesketype , i universel Fortolkning , hvad Figuren for alle Tider , ogsaa vor egen , indeholder af Fruentimmer , af uspo - leret Liv , af Frihed , af Glæde . Den forløbne sjældne Sommer saa en Udfoldelse af Fri - luftslivet ved vore Kyster , en Ungdom i Frihed og overgivet til sin naturlige Plastik , som maatte lede Tanken hen paa antik Menneskefremstilling , en fjern Idealtilværelse , der var bleven nærværende og ganske af sig selv traadt i Kraft igen . Det var ikke Græsktimer der gjorde det . Helbred og Sol - skin , paa havomflydte Øer , udrettede mere . Overalt ved vore Kyster nød Ungdommen Lys , Luft og Vand , med en Selvfølgelighed og Klædelighed hvormed et uskadt Legeme overgiver sig til Lyset . Frisk Hud og Salt - vand vil have hinanden . Danskerne gaar i Vandet med den Jævnhed der er dem egen , smaa Udsving i Sindet , i Gebær - den , uopsigtvækkende , selv paa Badestederne , man kan ikke skabe sig . Formen taler jo altid for en Kvinde . En Trang til at se ens ud behersker dem , her i Landet som andetsteds , Aarets Modelune slaar igennem til uden Undtagelse alle paa en Gang ; man kunde derfor faa Indtrykket af mellem en Hærskare af unge danske Kvinder , fordelt paa Kysterne hvorhen man kom , at staa overfor et eneste Individ , overalt den samme Kvinde . Hun er vor Glæde . Net og velskabt var hun at se til , paa Sandet , ude i de 116 SÆLERNES Ø lange grønne Paalandsbølger , i Badedragt og med Lemmerne brunede som Tobak efter en lang Sommers Solskin , med et lille Hoved , omsluttet som en Nød af Gummibadehætten , netop Fraværelsen af Haaret kan paa ejendommelig Maade hæve det kvindelige , nydelig og robust , et dyrebart Vassen , som selv Bølgen for varsomt med . Indtrykket af Ungdom , af Kvindelighed maatte lede Tanken hen paa den græske Kunsts Mesterværker ; en særlig personlig Tilskyndelse førte til at drage den esquilinske Venus i Forgrunden . Det menneskelige Indhold af Figuren bliver først rigtig levende , naar man kommer til den fra Stranden , med et Indtryk af kvindelig Ungdom endnu i Øjnene , eller mindes Landevejene , Gaderne , cyklende unge Piger med lange strømpeløse Ben i Solskinnet , den unge Grækerindes Frej - dighed og Raskhed kommen igen . Til Figuren maa der jo have staaet en Model . Over halv - tredje Aartusinder ønsker man at genopleve Indtrykket af den lille Kvinde , se hende med Kunstnerens Øjne , saadan som han engang har set hende i sit Værksted , da Billed - huggerarbejdet blev til . En henrivende Model , saadan som hun staar , endnu halvt et Barn , der lige er bleven Mø , med smaa spirende Bryster , som Æbler saa smaa , de sidder langt fra hinanden , bred i Brystkassen , med store Lunger , som hun er . Hun er næppe ældre end 14 — 15 Aar , endnu i Væksten , med Barnets para - disiske Kønsløshed og den unge Jomfrus Dejlighed i For - ening . Figur og Holdning giver Indtryk af en fuldkommen lydefri struttende Sundhed , et Menneske skudt lige op som MAJA 117 et Havrestraa . Man forestiller sig de unge friske Indvolde pakket sammen i Bughulen , Tarmenes lidt flade Vindinger , som nøje udfylder Pladsen , det levende pulserende Hjerte ; hele Formen strammer med Muskler og Væv over et vel - tømret Skelet , Skikkelsen oprejst , spændstig , paa Nippet til at springe ind i sin Skæbne . I Forhold til de kraftige Skuldre er Skikkelsen smal over Hofterne , Antikens Kvindetype . Datidens Kvinder havde ikke de brede Hofter der er almindelige paa vore Bredde - grader , det er en nordisk Udviklingsform ; søndenfor Al - perne var Kvinderne smalle , men dog med mere Fylde end de helt hofteløse vilde Kvinder . Denne slanke Legemsform , som man kender fra andre klassiske Kvindefremstillinger , alle Afroditer , kan man træffe paa i Syden endnu . Den er karakteriseret ved en højere , mindre udspærret Form af Krydset . Antagelig betegner den klassiske Kvindeskikkelse et Trin , midt imellem den vilde Kvinde og saa den moderne evropæiske , mere ekstreme Type . Da Oldtidens Grækere og Nordboerne deler Oprindelse , i forhistorisk Tid , er der Grund til at tro de nordiske Kvinders udprægede Hofte - bredde er et senere Træk , fremkommen ved en speciel Ud - vælgelse , noget i Smagen , Klimaet , Temperamentet , et Pro - blem for sig . Tiden stræber i Øjeblikket energisk bort fra Typen , hen mod Antikens Skabning igen . Det turde i den Anledning be - mærkes at en Afmagringskur ikke er tilstrækkelig til at blive slank , hvis man ikke er det af Race . Stil , med Forstand , er ikke at skjule eller simulere , men en ekstra Understregning af hvad man er . Der skal nogle Aarhundreder og mere til at 118 SÆLERNES Ø forandre en Type . Smagen gaar imidlertid i Retning af det slanke , det drengede , en Type man indtil videre finder blandt de helt unge , næppe nok udvoksede , unge Piger . Vil Udvæl - gelsen være Typen god ? Man skal ikke lide paa det , Moden slaar om , uberegneligt , om et Aar kræves der muligvis Vægt af Kvinden igen . En Forudsætning for at den slanke Type slaar igennem , i det lange Løb , er at den forplanter sig , vil den det ? Men som Tiden og Smagen er skulde den kunne se sit Forbillede i den unge Grækerinde fra saa lang Tid tilbage , hvis Drengekrop er bevaret i Kunsten . Hun er iøvrigt særdeles kvindeligt skabt , med lange fulde Ben , ingen konkave Steder eller Fremspring som hos Mand - kønnet , skønt hun er kraftig bygget , med store Knæskaller og en veludviklet Muskulatur . Over Lænderne ligger den endogsaa synlig , som to kødfulde Vulster , ligesom hos An - tikens mandlige Atleter , den saakaldte „Atletlomme " ; der vil nu gaa nogen Tid inden Nutidens Kvinder kommer saa vidt i Legemskultur ! Hun maa have haft smaa stærke Arme , sva - rende til den øvrige Bygning , der leder Tanken hen paa islandske Heste , eller Hundehvalpe , hvor Lemmerne endnu er for tykke , proportionalt til Kroppen . Fødderne er nyde - lige , høje i Vristen og smalle , af en tidlig Form , Stortaaen er kortere end den næstfølgende anden og tredje Taa , et pri - mitivt Træk , nærmere ved Menneskets Stamfædre end nu - levende Mennesker , hvor Storetaaen dominerer . Fødderne , som alle Enkeltheder paa Figuren , er modelleret med hele Antikens Charme , præcist , uden at gaa Naturen for nær . Over Figuren som Helhed er der vel nok noget vist strøget , MAJA 119 summarisk , som kan skyldes at det er en Kopi , men i Be - vægelsen , i Ophængningen , i Karakteren er den af en uover - truffen Finhed . Beundringen deler sig mellem den fjerne Tids høje , kunstneriske Formsans , dens humane Smag , og den pragtfulde Mennesketype den havde at arbejde med . Er den Tid nu saa fjern ? Naar Hensyn tages til at Anti - kens Billedhuggerkunst endnu rager op over alle andre Epo - ker , ogsaa vor egen , skulde den kronologisk snarere ligge paa et Punkt vi endnu ikke har naaet end forud derfor . Trin - mæssigt har den Fortrinet , selv om mere end to Aartusinder ligger imellem . Omvendt skiller flere Aartusinders Udvikling os fra Ildlænderne eller Australierne , skønt vi deler Place - ring i Tid med dem . Antiken er Historie , hører Fortiden til , hvis man maaler med Almanaken , maalt med Liv er den aktuel . Ret beset er det jo ikke nogen stor Afstand heller der skil - ler os fra Oldtidens Grækenland , mellem et halvt og et helt Hundrede Generationer maaske , en minimal Afstand regnet med Livets Alder . De Gener , Livskim , som den unge Maja , betragtet som et engang levende og aandende Menneske , havde modtaget fra Slægtled før hende , kunde hun have leveret lige levende op til Individer i vor egen Tid , fra det ene Led til det andet ; den nulevende Slægt har Aner ned i alle Tider , ogsaa Antiken , siden den lever . Maja er midt imellem os . Antikens Aand skal kun ikke søges i Grækenland , hvor den døde ud , samtidigt med at Kulturens Tyngdepunkt ryk - kede nordpaa , fra Middelhavslandene til Mellem - og Nord - evropa . En Forskydning af Regnbæltet var Aarsagen , som 120 SÆLERNES Ø man ved , det har engang ligget ud for Sahara , nu ligger det i Højde med Nordsøen . Grækere og Nordboer er udgaaet af samme Rod , den doriske Vandring kom nordfra ; Athene var blaaøjet . Hvad der hørte op sydpaa er der derfor Mening i at søge Fortsættelsen af nordoppe . Rykkede Grækerne mod Syd , saa er den Stamme hvortil vi hører kommen til os paa en Vandring mod Nord , fra et fælles Urhjem midt imellem muligvis , omkring Sortehavet eller det kaspiske Hav . Den gamle Forestilling om en „kau - kasisk Race " er der saaledes maaske alligevel noget om . De græske og de nordiske mytologiske Grundideer nærmer sig hinanden i Roden , Odin skal oprindeligt have været det sam - me som Athene , et af de Fund Thøger Larsen gjorde , paa de Stier han gik , fjernt fra Katederlærdommens Benhus , men lyttende til dybe , arvede Instinkter . I et nylig udkom - met , i flere Henseender fængslende Skrift om Byen Aaben - raas Historie af Vilhelm Marstrand henviser han til dette Fund af Thøger Larsen . Det var i øvrigt gjort før , af Ras - mus Rask , uden Thøger Larsens Vidende ; den samme Be - stemmelse ud fra to Punkter taler for Sandsynligheden der - af . Vilhelm Marstrand vil nu have det til at Danerne i sin Tid er kommen fra Egnene omkring Don , Dnjepr og Dnjestr ! En Daner skulde i saa Fald betyde ridende Bueskytte . Det forbeholdes ved en anden Lejlighed at komme ind paa sligt ! Men det kaster et gunstigt Lys paa Snorre , hans Overleve - ring om „Asernes " Oprindelse nede i det sydøstlige Evropa . Antydningerne er her nok til at tilvejebringe den aktuelle , i Anlæget beroende Sammenhæng mellem Antiken og vor egen nærværende Verden . Den er ved at blive sig selv igen , MAJA 121 efter en lang Forstemthed , adskillige Aarhundreder , hvor en Nonne med et Krucifiks i Haanden paabød Sorg . Hun havde et Umenneskes Øjne , og hvis nogen lo slog hun dem paa Munden med Krucifikset , det var af Nysølv , og det gjorde ondt . Nu er Dødninghovedet gaaet , og man har luftet ud efter hende . Det bedste man har kunnet gøre efter disse Aar - hundreders Indespærring i Sørgeklæder , med rigeligt Smuds under , er at tage til Stranden og vaske sig . Det er just det Slægten er i Færd med . Og her har der ikke været noget at lære , ingen vanskelig Skole , Naturen selv gør sig gældende ; man begynder forfra bare man har lagt Klæderne . Man behøver ikke at studere Antiken , man er i dens Aand i det Øjeblik man er Menneske . Antik Kunst skal heller ikke eftergøres . Men man har alt at lære af den , nemlig at gaa hen at studere Mennesket , saa - dan som Grækerne gjorde det ! Her staar vi en Del tilbage , til Trods for baade Radio og Flyvemaskiner . I et engelsk Memoireværk , om Kunstnere i det nittende Aarhundrede , stødte jeg nylig paa en Udtalelse af en Maler om at han havde set fuldt op af nudes , men aldrig nogensinde noget Fruentimmer . Han har jo Ret . En bestemt Konvention gaar for Fremstillinger af Kvinden , man studerer højst en Mode , men Kvinden har man ikke Øje for . Og vi som lever i en By med Verdens bedste Svømmer - sker ! Kunsten er her slet ikke fulgt med . End ikke Forsøg er gjort paa at fyldestgøre den Virkelighed man er omgivet af , Billedhuggerkunsten er vendt indad , optaget af Stilproblemer som holder den fast i en nu svunden Epoke , under Indfly - 122 SÆLERNES Ø delse af Rodin og Maillol , befrugtende for deres Tid , men en opbrugt Skole nu . Om man skævede til Antiken en Gang igen ? Her i Landet staar vi i Øjeblikket Antiken nærmere i det virkelige levende Liv end vi gør i Kunsten . De senere Aars gennemførte Idrætsliv , som tager sine Former direkte fra Hellas , begynder at præge Befolkningen fysisk , ikke mindst Kvinderne , som trængte haardest dertil . Elendigheden fra før skal ikke genopfriskes , det er ikke saa mange nu mere der personligt erindrer Kvindernes Udseende endnu i Firserne i forrige Aarhundrede , men de ser Forskellen ! Naar de unge Københavnerinder springer ud fra Vippen i Svømmehallen , naar man ser dem spille Hockey paa Fælleden , eller færdes paa Stranden , hvor de gør Smidighedsøvelser i Sandet , Akro - batik , forstaar man at nu er de i Færd med at faa deres Le - gemer i Orden . I Klædedragt , i Moral , i almindeligt kvindeligt Befindende , er de bleven andre Mennesker. Ungdommen nu er virkelig begyndt at faa det over sig der var Nerven i Antiken , og som besjæler Majafiguren , de er præget af en Start , et Spring ind i Livet. Og Frigørelsen har løst Kvinden fra en Afhængighed , der før gjorde hende til en Fange af sit Køn , hun er ikke Køn alene nu mere. Det tyvende Aarhundredes unge Kvinde er for rask , for levende sat i Bevægelse til at hun skulde lade sig dominere eller knække af Erotik. Der er ikke noget i Vejen for at forelske sig , og vælge en Mand for Livet , og man har mere Sundhed til det end før , men det er ikke læn- gere saadan at en ung Kvindes hele Skæbne afhænger af hvad der vederfares hende sammen med en eller flere Mænd. MAJA 115 Skulde man sammenfatte den moderne Kvindes Stilling un - der et i et plastisk Symbol , som Grækerne vilde gøre det , var det nærliggende at slaa ned paa Mestersvømmersken , saa - dan som hun staar paa Randen af Badebroen eller Bassinet , bøjet i Knæene og med strakte Arme , parat til at springe ud , det er Maja i vor Tids Udgave ! Men Kunsten har ladet hende staa , umodelleret . Vask Øj - nene , unge Billedhugger , to Rodin og Maillol af i Svøm - mehallen og lad Tidens unge Liv vederfares Retfærdig - hed ! Imidlertid skulde man lade Maja opstille i alle Landets Gymnastiklokaler og Svømmehaller . Figuren er at se , saa temmelig uænset , i et Gipseksemplar paa Afstøbningssamlin - gen . Man placerer sig udenfor Kunsten og i Kunsten , udenfor Retninger , og i Tiden , naar man vælger Majafiguren som centralt , almengyldigt Udtryk for potenseret Menneskeliv , i Fortid og Nutid , gældende for al Tid. Jeg vilde , nu da Guldet faktisk har tabt sin Kraft som Værdibasis , selv om man klynger sig dertil endnu , lade alt Guld bringe sammen paa et Sted og deraf lade forfærdige en Gengivelse af Maja , Symbolet paa den uforgængelige Ung - dom og Frodighed i Naturen . Mammon ud af Verden , Haa - bet og Livsglæden ind i den I Figuren vilde jeg anbringe paa en sænket Pille i et internationalt Farvand , hvor alle Skibe saa den , Kanalen , eller Gibraltarstrædet . Der skulde den staa og lyse som et Guldtaarn i Solen , og det skulde ses paa alle Skibe at det ligesom gav et Ryk i deres Kurs , en uimod - 124 SÆLERNES Ø staaelig Tilskyndelse efter at sejle det blændende Syn nær - mere . Synet skulde minde Skibene om at det de sejler for , det er at befordre Ro og Sikkerhed imellem Landene , saadanne Kaar at Alverdens opvoksende unge Piger for altid faar Lov til at leve i Frihed , overgivet til den fulde Udfoldelse af deres Natur , i alle hvide og alle kulørte Lande . I de unge Piger har Slægten sin Formue , ikke i Guld stuvet ned i Kældere . Det Aar Verdenskrigen brød ud var det en varm Sommer , ligesom i Aar , og i Dagene før de gale Datoer i Juli og Au - gust kunde man , som man har kunnet igen i Aar , fra Klinter ved Sjællands Kyst se Stranden befolket af Badende saa langt Øjet rakte , en ligefrem lyserød Fortoning af Folk som gik i Vandet , hele Kysten rundt , paa alle danske Øer . Den sidste Tanke , inden man som alle andre drog ind til Byen , for at møde hvad der vilde ske , var den : Vil de faa Lov at komme til Stranden igen ? Vil der blive holdt en Haand over dem , alle de værgeløse unge Kvinder , Børnene , det lille Folk , kan der holdes en Haand over dem nu mere ? Elendigheden naaede ikke vore Kyster — den Gang . Vil den gaa udenom dem en Gang til , hvis Hadet , som nu æder sig ind Verden over , rejser Nationerne til Krig og Ødelæg - gelse igen ? 1 Efteraarsnætterne , da de begyndte at blive mørke , men havde Sommerens Sødme opsparet i sig endnu , naar man kørte ad Vejene paa Sjælland , og Projektørerne fra Vognen pludselig svingede om Hjørnerne i Landsbyerne , overraskede MAJA 125 Lyskeglen unge Par , som havde stillet sig ud i Mørket og stod hinanden nær , et stærkt belyst Øjebliksbillede paa Bag - grund af aandeagtigt grønne Træer : Nuet , og det som altid er brændt ind deri , skilte Sjæle , som søger og finder hin - anden . Det staar saadan i Stjernerne . Over de unge Par lyser Maja , som blev optaget mellem Pleiaderne . MAJA 123 RANA Oven for Santa Cruz paa Teneriffa er der en Højde hvor Synsfeltet falder af ned mod Havnen og Atlanterhavet , som ligger silkegrønt udenfor , med et umaadeligt Luftrum foran og en Vej der ormer sig i Slyngninger ned igennem et udyrket lurvet Terræn ; her fra et Sted ved Siden af Vejen , hvor der var et sumpet Hul med Vandplanter og Buske i , hørtes en ejendommelig klangfuld Lyd , som af to Blyanter der blev slaaet imod hinanden , en xylofonagtig Lyd , det kunde kun være en Frø , og den maatte sidde skjult et eller andet Sted i Hullet . Det var hen paa Dagen , lavt Solskin , og den hemmelighedsfulde Klokkelyd meddelte noget ekstra ensomt og fordybet til det afsides Sted med den store Ud - sigt , noget lyttende i Naturen , som om her var noget der stod stille ... En gammel indfødt Kone , ogsaa paa Vej ned til Byen , kom i det samme forbi , hun vendte sig og viste et Ansigt med store drøje Træk , indrammet af et kulørt Hovedklæde , næsten sort i Huden , garvet og skrubbet som en Tørv , hun nikkede med Liv da hun saa nogen staa og lytte , klog paa Aarsagen , hun pegede paa Hullet med en krum Finger og raabte himmelhøjt , idet hun gik videre : Rana ! Javist , Frøen , den gamle Kone havde ogsaa hørt den og kunde opklare hvad Lyden kom fra , der kunde ingen Tvivl være om det mere . Men var det ikke mærkeligt her paa denne Ø langt ude i Atlanterhavet og af en gammel Almuekvinde , som uden Tvivl var Analfabet , at faa tilraabt Frøens zoologiske Navn paa Latin ! Det hang jo saadan sammen at den gamle Kone som alle her var spansk , og rana hedder Frøen paa Spansk , uforan - dret overtaget fra Latin som det blev talt paa Cæsars Tid og sikkert længe før . Den gamle Canarierinde udtalte Ordet med det uigengivelige tørre spanske R , et forstærket R , som om man kunde tænke sig et H foran , i hendes Mund lød det næsten som om det var Frøen der kaldte sig selv ved Navn . Det er da ogsaa et Onomatopoietikon ; ab sua voce dicta , hedder det i Anledning af Frøens Navn i et Citat af den gammelromerske Forfatter Terentius Varro . Det danske Navn Frø har noget af Naturlyden , naar det udtales med et rivende R , ligesom fransk grenouille . Frøerne kvækker siger vi ; den ejendommeligt krepiterende Lyd , naar man hører Frøen nær - ved , er blevet gengivet paa forskellig Maade , bekendt er Frø - ernes Kor i Aristofanes ' Komedie af samme Navn ; koax , koax , brekekekeks ! Frøerne lader til at være store Klassikere . Selv naar man hører en jævn dansk Nutidsfrø stønne i en beskeden Tørvegrav lyder det som om den daanefærdig af Velvære maa gribe til Latin som en Apoteker for at udtrykke sig : aqua , siger den , kvæget , siddende i Vand til Hagen , aqua ! RANA 127 Ikke for ingenting er alle zoologiske og naturhistoriske Benævnelser klassiske , ligefra Aristoteles til Linné . Lær - dom har taget Livet af meget ; men gaa til Antiken efter Natur ! Paa Afstand lyder Frøernes Kvækken helt anderledes , et flerstemmigt Kor der flyder sammen til en lang vedhol - dende , drømmende Tone , som en Røst fra selve Jorden , Foraarets og de lange lyse Afteners Fortryllelse . Paddernes Tilblivelse ligger paa et tidligt Tidspunkt af Jor - dens Historie , Devontid , Amfibiealder , da Skabningen be - gyndte at gaa paa Land og omdanne Gællerne til Lunger , en Proces Frøen maa gennemløbe endnu , fra Haletudse til Frø . Naar man hører Frøernes Ynglekor om Foraaret synes man der er en Genlyd deri fra Jordlivets fjerne unge Tid , da Padde - rokkerne stod rygende af Vækst , under uendelige ferske Regnskyl , og det vrimlede i Dyndet af det første svømmende , kravlende og hoppende Liv , som frydefuldt aandede med Lunger og havde faaet Mæle . Hvilken Koncert ! Der var endnu ikke andre Landskab - ninger end Padder , de havde hele Jorden for sig , tilligemed Insekterne , deres Mad , som det er endnu , hvilket Brag af dem de hede dunstende Nætter i Kulperiodens Drivhus - skove ! Nogle Urpadder var indtil en Meter lange , i Hovedet alene , maalt paa Fossilier , hvad har de sagt ? Naar man har hørt Oksefrøen i Troperne , der ytrer sig som en Stortromme om Aftenen , har man sine Formodninger , Padderne har raabt paa hinanden fra den ene enorme Dyndø paa Jorden til den anden . Af dette Lykkeskraal i Jordens Ungtid er Frøernes dæmpede Musik tilbage som et Minde . 128 SÆLERNES Ø Der er mange Slags Frøer , men for Erindringen bliver et Indtryk tilbage af at det er en og den samme man har hørt , hvorhen man er kommen , paa vidt adskilte Steder , men al - tid i nær Forbindelse med Ferskvand . I Arkansas , et Settlement i de nylig ryddede jomfruelige Skove , the timber , der endnu øjnedes som en fjern , lige afklippet Rand af Træer hele Vejen rundt , med Mile imel - lem , Foraarsoversvømmelserne der , naar hele Mississippi - omraadet stod under Vand , og man stod paa Andetræk paa en Ø , der lige ragede ovenud af de druknede Skove , og Af - tenen faldt paa , og man i det svindende Dagskær hørte en klangfuld Lyd som af to Pinde der blev slaaet mod hinanden , en Frø forstod man , som efter Retningen af Lyden at dømme sad skjult i nogle Rør nærved , Ensomhedens Røst , som Død - ninguret i et Møbel , men her den fri udstrakte Natur , der blev mere udstrakt og fordoblet stille derved . Paa Java , Garoet , oppe paa et Bjerg der saa ud som et Bjerg af Glas , tusind Terrasser fra øverst til nederst , hvori der stod Vand , kunstig opdæmmet , med Fald af den ene Terrasse ned i den anden , en stille Rislen og Snakken , som af tusind Kilder , Rismarker ; her i det blændende Tropesol - skin , der laa med et dovent Genskær i de lunkne Vandspejl , hvori en Hejre stod , med sit Billede omvendt under sig , og en Vulkan rejste sit arrede Hoved en Mil op i Himlen oven - over , i en vaad , uendelig Lugt af Dynd og Ferskhed , hørte man den dæmpede Klang som af to Pinde slaaet mod hin - anden , en Frø der sad et Sted ganske nær , men uden at man kunde se den , og gav sit forborgne Velvære tilkende , med 130 SÆLERNES Ø Mellemrum der ligesom maalte Tiden og Stedets lyttende En - somhed . Man hører den i Ægypten , ved Nilen , ude i det grønne Bondeland , der er som et stort Gartneri , med solede Ka - naler og Overrislinger , Hvidkløver en Meter høj , Sukkerrør , Majs , en Frodighed uden Lige ; i alt dette Vand har Frøen sit Paradis og har altid haft det . Kanske stammer den herfra ! Det er jo da givet at ved Floder med temporære Oversvøm - melser , saa en vaad Sæson , saa en tør , har Betingelserne været tilstede for at uddanne Amfibiet , der overlever ligesaa godt paa Land som i Vand . Lungefiskene lever under saa - danne Kaar , paa Steder med Tørkeperioder , endnu . Ægyp - teren , som var en Dyrekender , oversaa heller ikke Frøen , den findes paa Gravenes Vægbilleder sammen med det øvrige Dyreliv i Papyrustykningen , der var Gammelægypteren saa kær , tegnet med et fint Øje for Frøens Evne til at skjule sig , man ser den og ser den dog ikke , som et Fikserbillede , mel - lem de grønne Planter og Stilke hvor den er krøbet op . Frøens Frugtbarhed og Utallighed har tidligt været Ægypte - ren paafaldende , Hieroglyfen for Tallet 100 , 000 forestiller en Haletudse . Men fortroligst er man med vor egen hjemlige Frø , fra Kæret , som man hører hvert Aar og ikke sjældent ser , med et vældigt Hop fra Enggræsset , og et Vandpjask efter sig , paa Hovedet ud i Aaen . Frøen og vor Barndom er en Verden nøje knyttet sammen . Og gerne i Selskab med nogle Børn opholder man sig en RANA 131 Formiddag i Juni nede i Mosen ved Tørvegravene , uden andet Ærinde end at hindre de med Net og Sylteglas for - synede Smaadrenge i at falde deri , strakt paa en tør Græs - tue , mens de fisker og fylder Sylteglassene med Kryb . Fra Vandplanterne i de dybe Tørvegrave hvor Solspejlet kogler , hører man da et Kvak , enkelte Gange gentaget , om - trent døende af Velbehag , men ganske lydeligt , en Frø der er steget op i Overfladen derude og kvækker , lige ved at revne , som det synes , af Tilfredshed med Formiddagen og Aarstiden og Solen og Overflødigheden af Vand og Alting . Gaar man bagom Tørvegraven og er forsigtig ser man Kræet , en mægtig Frø , som flyder helt oppe i Vandskorpen hvor Vandet er varmt og Solen staar paa , bredt ud saa flad den kan gøre sig , med alle fire Lemmer strakt fra sig , med en Funke af Solskin i hvert Øje og en gylpende Bevægelse af Struben . Saa er det den siger aqua ! Man tror at se en lille Mand , et Væsen fra Alfeverdenen , der flyder i Vandskorpen derude . Frøen har jo en ikke ringe Lighed med et Menneske , og et Menneske der er af Tøjet og svømmer ligner en Frø mere end nogen anden Skabning . Ingen Under at Frøen er gaaet over i Æventyret . Slægtskabet er langt ude , det kan ikke nytte at snakke om hvor mange Millioner af Aar der ligger imellem , og det taber sig i en Sidelinie , Salamandren staar os nærmere , men al - deles tilfældig er Ligheden nu heller ikke . Paa en solet Formiddag ved Tørvegraven , hvor en stærk Lugt af Krusemynte og Dynd stiger fra Grøften , og det hvisker fra Skavgræsset , en Relikt fra Kulperioden , og blaa 132 SÆLERNES Ø Guldsmede dypper over Vandspejlet , og en Dvale sænker sig paa Øjenlaagene , gaar det gennem Bevidstheden som en Anstrengelse man ikke er mægtig , men altid hviler i : Natu - rens gaadefulde Grokraft og endeløse Evne til at udtrykke sig i Former . Amfibiet , gives der simplere Under ? Man kan tage Hale - tudsen i Haanden og se det , Fiskehalen , og Bagbenene alle - rede i Frembrud , et Embryo der ordner sig indefra , frit - levende i Vand , fra Ægget af , og gør Skridtet paa nogle U ger , fra Tilværelsen i Vandet til Tilværelsen paa Land , som Skab - ningen i sin Tid var en Jordperiode , ufattelige Aarmillioner , om at fuldbyrde . Ude mellem Vandplanterne sprækker Frøen af Velvære , og en Solrefleks fra Vandspejlet rammer dig under Øjet . Noget i Mødet mellem Solild og Vand og Luft bibringer dig en Anelse om Fødselsmysteriet , en Kraft som engang har været virksom da Jorden var yngre og Liv opstod under Ind - virkning af Elementerne paa hinanden , et Solstik i Vand , elektriske Udladninger fra uhyre Tordenbyger , som dengang gik over Jorden , Straaling , Spaltning af Stofferne , Nydannel - ser deri ? Det organiske Væv er dog som alle uorganiske Ting sammensat kun af Atomer . Hvad er Vækst , hvad er Ernæ - ring ? Spørgende , søgende sidder du , for altid fjern fra Naturens inderste Forklaring , og dog Naturen saa nær man kan komme den . Gennem en dyb Aandsfraværelse ser du de fine kobaltblaa Libeller svæve over Vandspejlet , forenede to og to , som en RANA 133 Turdans , hvor Parrene finder hinanden , efter i lang Tid at have danset solo , hver for sig . Han - og Hun - Cellen ! Platon ! I et Krat kukker Gøgen , ganske nærved , i en fraadende Op - hidselse , med en raa Latter bagefter . Og igen ræber Frøen fra Solspejlet i Tørvegraven , ved at omkomme af Salighed . Hvordan det saa er kommen , det har grebet om sig , det vil godt , det klager ikke , tværtimod . RANA 129 GYLDENDALSKE BOGHANDEL Johannes V , Jensen MYTER I - VII Fremkomsten af Myter strækker sig over 36 Aar fra 1898 til 1934 . De første udkom samlet i 1907 , „Myter og Jagter " , senere fulgte endnu tre Samlin - ger : „Nye Myter " , 1908 . „Myter , ny Samling « , 1910 , og „Myter , fjerde Samling " , 1912 . 1924 oplagdes de fire Samlinger paany , nu i to Bind : Myter I og II ; samtidigt udkom et nyt tredje Bind , Myter III . De følgende Bind fik særskilte Titler : Ved Li - vets Bred , Myter , fjerde Bind , 1928 ; Pisangen , Myter , femte Bind , 1932 ; Kornmarken , Myter , sjette Bind , samme Aar og endelig Sælernes Ø , Myter , syvende Bind , 1934 . Hvis man i Lighed med de senere Bind gav de tre første Titler efter den indledende Myte , vilde disse komme til at hedde : Det gamle Ur , Myter I ; Dansk Natur , Myter II , og / det indiske Hav , Myter III . Indhold : Det gamle Ur ( 1900 ) Vildsvinet ( 1904 ) Knokkelmanden ( 1901 ) Paafuglen ( 1907 ) Edderkoppen ( 1906 ) Potowatomis Datter ( 1905 ) Menageriet ( 1900 ) Regnspoven ( 1906 ) Gura ( 1899 ) Fusijama ( 1907 ) Tyrefægtningen ( 1898 ) Darwin og Fuglen ( 1907 ) Myggene ( 1898 ) Vinternat ( 1907 ) Den gamle Traver ( 1901 ) Den gamle Trold ( 1906 ) Sangerinden ( 1901 ) Fru Danmark ( 1907 ) Springeren ( 1901 ) Sommerblæsten ( 1907 ) Løverne ( 1901 ) September ( 1907 ) Et Ekstranummer ( 1901 ) Sverig ( 1907 ) Paa Ski ( 1901 ) Haren ( 1907 ) Majnat ( 1901 ) I den nordiske Skov ( 1907 ) Med Skyds ( 1901 ) Skærgaardsfart ( 1907 ) Pause ( 1901 ) Dansk Natur , Myter II Indhold : Dansk Natur ( 1910 ) Mr . Pickles ( 1910 ) Paa Isen ( 1908 ) Kanariefuglen ( 1909 ) Foraarsstorm ( 1909 ) Landskab ( 1910 ) Solsorten ( 1909 ) Rødspætten ( 1911 ) Myreløven ( 1909 ) Fyenske Billeder ( 1910 ) De unge Storke ( 1909 ) Hardanger I — V ( 1910 ) Til Drachmanns Aske ( 1908 ) Nordisk Foraar ( 1911 ) Kristoffer ( 1901 ) Rugen bølger ( 1911 ) Peccaryen ( 1909 ) Envoi ( 1912 ) Listen over samtlige syv Bind bliver da : Det gamle Ur , Myter I Indhold : I det indiske Hav ( 1914 ) Post Futurum ( 1919 ) Fru Dominick ( 1915 ) Trioen ( 1921 ) Billedet ( 1916 ) Vandreduen ( 1921 ) Kunstneren ( 1916 ) Den onde Drøm ( 1921 ) Ved Roskildefjord ( 1916 ) Viet og Kaalgaarden ( 1922 ) Juletræet ( 1915 ) Njetstoj ( 1922 ) Gule Tulipaner ( 1916 ) Lord Pierreponts Memoirer Zoologisk Have ( 1916 ) ( 1922 ) Hjertet ( 1916 ) Vandmøllen ( 1923 ) Skipper Clement ( 1917 ) Thok ( 1923 ) Kejseren , Billedhuggeren London - Drømme ( 1924 ) og Pøbelen ( 1917 ) Dyrehaven ( 1919 ) Ved Livets Bred , Myter IV Indhold : Ved Livets Bred Ærkeenglen Memerang Hos Fuglene Den hvide Mands Gerninger De Blinde Den lykkelige Flugt Maanebyen Mr . Pickles ' Endeligt Jordskælvet i Cairo Darduses Myndlinge Den store BØ Naaede de Færgen ? Mod Stjernerne Den røde Busk Alderdommens Ø Killingerne Tømmerlæsset Bønder og Dyr i Ægypten Bakmandens Hund I — III Dadde I det indiske Hav , Myter III Pisangen , Myter V Indhold : Pisangen Den gode Urt Det store Hus Enrique og Edvardo Med Reinhold Huttel i Overfrakken Jerusalem Hallandsaas Den barmhjertige Samaritan Hvalen Pensionatet Marionetterne Passageren Udenfor Tiden Falkene Løven i Lubeck Kornmarken , Myter VI Indhold : Kornmarken „Søster " Den største Sorg Skildpadden og Egernet Spilmanden Julenissen Aaen og Landevejen Pigen fra Hvorhvarp A . Conradsen Sommersolhverv Verdenshavet og Frederiks - Barndommens Sig holms Kanal Sælernes Ø , Myter VII Indhold : Sælernes Ø Mens Rønnen blomstrer Dronning Hatasus Glorie Fynsrejsen I de Dødes Rige Lys , Luft og Vand Ægypterens Glæde Kongelyset Det lille Folk Maja De maar saa vel i Danmark Rana 