text: MINDETS TAVLE MINDETS TAVLE PORTRÆTER OG PERSONLIGHEDER GYLDENDALSKE BOGHANDEL • NORDISK FORLAG • KØBENHAVN • MCMXXXXI JOHANNES V. JENSEN COPYRIGHT 1941 BY GYLDENDALSKE BOGHANDEL NORDISK FORLAG - COPENHAGEN OPLAG : 3500 EKSEMPLARER KLICHEERNE UDFØRT AF NORDISK REPRODUKTIONSANSTALT PRINTED IN DENMARK GYLDENDALS FORLAGSTRYKKERI KØBENHAVN INDHOLD Fridtjof Nansen 7 Bjørnstjerne Bjørnson 12 Linné 30 Vitus Bering 39 Knud Rasmussen 46 Thøger Larsen 53 Fritz Syberg 59 Goethes Stadier 65 Lavoisier 73 Engelske Portræter I — III 87 Daniel Defoe og Robinson Crusoe 115 Jonathan Swift 123 Charles Darwin 142 FRIDTJOF NANSEN ( 1861 — 1930 ) NAVNET med den lyse , sejrrige Klang bringer nu fjerne Tider frem i Erindringen , saa længe siden som i 1896 , da Fram - Ekspeditionen vendte tilbage , efter den mindeværdige Polfærd , som i Virkeligheden løste Nordpolsproblemet , selv om det geografiske , i og for sig ligegyldige Punkt ikke blev naaet . For den der traf at se Norge første Gang , endnu inden Festrusen var ovre , mens Frarn laa i Havnen , skrammet af Isen , det berømteste Skib vistnok siden Santa Maria , kom det unge , mægtigt opvaagnende Norge til at staa uløseligt knyttet til Fridtjof Nansens Navn . At se ham paa Karl Johan , i hensynsløs Sportsdragt , uden Overfrakke , den kendte ranke , spændstige Figur , var ikke som at se et Menneske , han havde noget af en Gud over sig , og han blev forgudet . Norges Navn trængte i de Aar ud til hver Mands Kendskab Verden over , gennem hans Bedrift . Havde Bjørnson i Forvejen givet Norge Bevidstheden om sig selv , norsk Sprog , norsk Sjæl , saa gjorde Fridtjof Nansen Landet kendt som intet andet Land uden for de store Stater ; den Dag i Dag staar Norge forrest af de 8 MINDETS TAVLE skandinaviske Lande i almindeligt internationalt Omdømme ; sjældent forekommer det at en Nations Ry kan føres tilbage til en eneste Mand ; det var Tilfældet her . Men Fridtjof Nansen var ogsaa fra Top til Taa et Udtryk for det oprindeligste og fremmeligste i det Folk han tilhørte , Kernen deri , han leder som Type Tanken tilbage til de første kendte norske Skikkelser , som grundede Landet , Sagatidens store Idrætsmænd , Førerskab i alle legemlige Færdigheder ; og han forbandt denne ukuelige Fysik med Dannelse , Retning i Tanken , højt Formaal , en Art Udholdenhed og skærpet Form for Aand , Handlingsaand , som de Folk maa have haft der med oprindeligt Udgangspunkt fra Norden grundede Riger i Evropa , Folk som Vilhelm Erobreren . Det forbavsende og blændende ved hans Skikkelse kan man ikke nu forestille sig ; Tiden har dannet sig i hans Billede , ikke i Norge alene men i andre Lande ; Nansen var den første der bragte Skisporten i Live igen i Norge , efter at den fra Oldtiden af havde holdt sig kun i afsides Bygder , som Almuens naturlige og uundværlige Befordringsmiddel , Nansen gjorde den til en national Idræt . Nu gaar man paa Ski efter norsk Mønster i Schwarzwald , i Schweiz , i Kanada , selv i Rom kan man se unge Folk med Ski paa Skulderen i Gaderne , paa Vej til en Station og derfra op i Abruzzerne eller andetsteds i Bjergene , hvor Sne ligger . Nansen gik som ung Mand ene paa Ski over det den Gang ganske ukendte Bjergplateau , som Bergensbanen nu har aabnet ; som ældre Mand gjorde han Turen om igen , beskrevet i en af hans Bøger ; det endelige store Gennembrud for Skisporten kom da han under hele Verdens Opmærksomhed gik over FRIDTJOF NANSEN 9 Indlandsisen paa Grønland . Han dannede Tiden , ligesom paa sin Vis Theo - Efter Werenskiolds Tegning til Olav Trygvasons Saga i Snorre. dore Roosevelt , og har derfor ikke noget paafaldende for Eftertiden ; men for en Menneskealder siden var han vir novus . Naar Nansen i sit af Karikaturen med Lyst grebne Friluftskostume , svajrygget , med tilknappet Bringe og lange musku - løse Ben i snævre Benklæder , passerede 10 MINDETS TAVLE Grand paa Karl Johan , gned to Tidsaldre op imod hinanden , indenfor i Kaféen sad det den Gang intellektuelt førende Norge omkring Absinten , et Selskab som har sat sig Spor i Litteratur og Kunst , „Firserne " — hvilken Forskel , for dem der husker det ! De derinde , de blev siddende , Fridtjof Nansen , han passerede forbi , ind i en ny Tid ! En nordisk urolig Form for Overlæg gennemtrængte hans Natur , Planer som gik i det store , anset for umulige , men han gennemførte dem . Som moden , erfaren Mand , under og efter Krigen , søgte han Afløb for sin Energi i foreliggende svære , vidtrækkende Opgaver — ogsaa her leder han Tanken hen paa Folk som Vilhelm Erobreren , det store administrative Instinkt , som i en Fortid gjorde vagabonderende Krigere til Grundere af Riger ; hans Hoved var indrettet i den store Stil . Personlig besad han en vindende Jævnhed , som ofte følger med Dimensioner . Han sagde du til Kuske og andet Folkefærd paa sin Vej i Nærheden af sit Hof paa Lysaker , som en Fyrste til sine Undersaatter ; de følte det som en Æresbevisning . Kanske var der en ringe Smule af en Optrædende i ham ogsaa , som i Sigurd Jorsalfar ; plat , med et flækket Grin tilovers for alt hvad der er over Jævnmaalet , var han ikke . Norge har i ham mistet en Mand som i Størrelse aftegner hele Landet , figurligt kunde man forestille sig hans Skygge udbredt fra hans Fødder som det lange Omrids af Norges Landkort . Faa var som han , i Anlæg , i Form og i Aand , udsprungen som Indbegrebet af et Lands Natur . I de Aar Frarn var borte og Ingen vidste om Ekspeditionens Medlemmer nogensinde skulde ses levende igen , det var inden der var noget der hed Radio , 1895 , skrev Bjørnstjerne Bjørnson et Digt der i Tanken gik til den unge dristige Forsker paa hans Færd , og som i sit Haab gik i Opfyldelse Aaret efter : Han satte ut , som tanken går fra kjænt mot ukjænt , ved at ane . Aarhundrers gjætning angstfull står , der han forsvant med Norges fane . Normanna - åndens mot og tro i fanen våker hos den stærke . Når ser vi dem igjæn , de to , den ranke mann med Norges mærke ? Det er , som hadde han ombord det unge Norges unge lykke , som hænter han os hjæm fra Nord — i midnatssol vort sejers - smykke . Som fra vor tvedragt ut han brød , de onde ånder at besværge ; ti smæltet i en stordåds glød , vi hærdes sammen til ett værge . FRIDTJOF NANSEN 11 BJØRNSTJERNE BJØRNSON ( 1832 — 1932 ) BJØRNSON mindedes paa Hundredaarsdagen for hans Fødsel , som Goethe mindedes paa Hundredaarsdagen for hans Død ; den ene kom da den anden gik . Bjørnson mindes man jo altid . Den sjældne Skikkelse er kommen paa tilstrækkelig Afstand , mens den endnu , for dem der har set den store Digter , staar saa forunderligt nær . Bjørnson er forbleven den samme , men Tiden er saa ganske en anden ; en Sammenligning skærper Blikket , saavel for ham som for Tiden . For at komme ind paa Emnet gør jeg Brug af en Metode jeg har anvendt før , f . Eks . i Anledning af Ibsen , * ) at uddrage Karakteren , med samt Rækkevidden deraf , af eksisterende Portræter , en Metode hvor Dokumentet er givet , og hvor Personligheden holdes indenfor en plastisk Afgrænsning , gennem et samtidigt Kunstværk . Hvis der af en Mand haandgribeligt bliver en Buste tilbage , saa lad os gaa rundt om den og søge de evige Træk , der gennem den er overgivet til Tiden . Bjørnsons Liv falder fra 1832 til 1910 . Og hvor han pas - ser ind i sin Tid , han og den BJØRNSTJERNE BJØRNSON 13 rører hinanden hele Vejen ; om ikke andet end hans Værker blev tilbage kunde Tiden studeres deri , ikke helt , men sandt . Han tilhører det nittende Aarhundrede . Fire Aar lagt til hans Levealder , og han vilde være kommen med i det tyvende , der begynder med 1914 ; en naadig Skæbne sparede ham derfor . Forhaabningen , Troen paa Mennesker , blev brudt ned , men den store Forhaabningsfulde gik urørt i sin Grav forinden . En mægtig Uskyld knytter sig for altid til hans Navn , mens Verden endnu efter Krigen ikke er kommen over sin Forgiftning . Til Udgangspunkt for Bjørnson som Fænomen tager jeg en Buste af Herman Bissen , af den unge Bjørnson , et temmelig glemt og overset Arbejde , som man maa op paa Kunstmuseets Lofter for at opstøve . Busten er banal , den kan saaledes bruges til det der har været Formaalet med den , at se den Mand for sig hvem den forestiller . Sammenholdt med andre Portræter af Bjørnson , og hvad man husker om ham selv , har den været meget vellignende . Busten er som Skulptur ejendommelig atmosfæreløs , som alle Bissens Portrætbuster , der i Stilen staar paa Overgang mellem Klassicisme og Naturalisme , den gør ikke noget Forsøg paa ornamental Virkning og naar i Monumentalitet næppe Modellen , men den er tro , fordringsløs , har som Kunstværk noget grundigt og afholdende , der flytter Opmærksomheden fra Kunstneren til den han har villet afbilde . Busten maa være modelleret et eller andet Aar omkring 1860 , da Bjørnson endnu var i Tyverne og havde skabt sig et straalende Navn med de første Bondefortællinger , et Ind - tryk som forstærkedes af hans blændende 14 MINDETS TAVLE Personlighed , der gjorde at han sejrede hvor han viste sig . Det kunde ikke være en professionel Skribent alene , denne brusende unge Nordmand , det var et Spejl af Menneskeheden , Manddom , Styrke og Besjæling , en Ursundhed , der havde været gemt afvejen oppe bag et Fjeld i nogle Aarhundreder , og som nu brød sig Vej , paa samme Maade som naar Stenskred og Vaaroversvømmelser kommer . Trods Tørhed i Formen giver Bissens Buste en tilstrækkelig Forestilling om den fysisk saa svulmende unge Skønaand . Der findes ikke en konkav Linje paa Figuren , det er lutter udbuede , spændte Kurver , Form udfyldt indenfra af Ungdom og Sundhed , hele , stærke Træk , taget i Arv fra bomstærke , sundtlevende Forfædre , Tip Top af Natur . Hele Hovedet er som et Nummer over naturlig Størrelse , kronet med Manke , det tykke , overdaadige , lyse Haar , Prydelsen som Vikingetidens Folk gjorde saa meget af ; det første Snorre omtaler naar en Konge skal beskrives er hans Haar , dets Farve og Fald . Manke er ikke noget Udmærkelsestegn nu , men det maa dog siges at Haar paa Hovedet er et oprindeligere Stigma end Skaldethed . Den unge Naturmand har en fyldig , fintformet , sensitiv Mund , maskulin og følsom , en særdeles kraftig Hage ; Næsen er ikke forholdsvis stor , men ædelt formet , med en fin Krumning , og med stærkt udviklede levende Næsefløje , et Træk der viste sig ekstremt med Alderen : det er Temperamentet , det vælige , Aandedrættets Porte , der viser Nerven , ogsaa hos Heste . Øjnene er smaa , frodige , dybtliggende , under hvasse Bryn , som med Aarene blev buskede , det kendte Bjørnsonske Ørneblik . Han var bred i Panden , BJØRNSTJERNE BJØRNSON 15 Herman Bissens Buste af den unge Bjørnson. med noget bovint og stærkt , en let Tvedeling af Formen , som leder Tanken hen paa Frugtbarhed . Holdningen , Bevægelsen , saadan som Busten har den , giver Indtryk af Livfuldhed , men har ikke det løftede , knejsende , som senere karakteriserede Bjørnson , Høvdingerejsningen , men kanske det ogsaa var et Træk Karrieren medførte ; offentlige Folk kommer jo ofte uvilkaarligt til at leve op til det Billede Verden har dannet sig af dem . 16 MINDETS TAVLE Naar man har beundret en stor smuk Mand længe nok vil det gerne ende med at der indfinder sig noget stikkende , en Oprejsning man under sig inden man gaar ; man har sjælden hørt Bjørnson omtale uden med Tilføjelse af en eller anden forringende Bemærkning , let at finde , som om ethvert Menneske . Han udfordrede , var ikke lidende , det stak i Øjnene at han ejede en Bondegaard og levede en fri Mands Liv , Skribenter ønsker man at ynke . Det grandiose Bjørnsonske Ego lagde jo ikke til Samtidiges Velbefindende ; Skinsyge røber sig hvor den har al Grund til det . I sin Optræden , paa Møder og som Folketaler , var Bjørnson noget af en Komediant , en Form han holdt , det var hans Stil , han var ikke vennesæl og skruet ned og fjottet i Munden , i Haab om at blive yndet , som genkendt af Publikum , han byggede sine Taler og benyttede sig af sine Fordele til at gøre Indtryk med dem . Glemmes maa det heller ikke at Datiden og ikke mindst Bjørnson endnu havde en Del af sin Dannelse og sine Begreber om Virkemidler fra Teatret . Hvad gængs Kritik af Bjørnson angaar maa det fremdeles erindres at han havde det Uheld at et Slægtled af Seminarister og Højskolelærere tilegnede sig hans Maske . Endelig gør det offentlige Omdømme sig jo færdig med be - rømte Folk med en eller anden BJØRNSTJERNE BJØRNSON 17 Tilklipning , den lettest fattelige , en eller to Anekdoter , saa langt bekvemmere end at læse Manden og underkaste sig en aandelig Anstrengelse og Opvarmning . Hellere end at tage Standpunkt til legendariske Meninger om Bjørnson , for eller imod , skal det her forsøges at afrunde Billedet af ham som Fænomen med de umiddelbare naturhistoriske , antropologiske Træk der knytter sig til hans Person , Iagttagelser man kan hente fra Portræter og fra direkte Indtryk af ham som Individ , hertil lagt hvad man ved om hans Karakter og hans Arbejde . Racemæssigt tilhørte Bjørnson Bondestanden , forfinet gennem nogle Generationers Opstigning i boglig Kultur , han var Præstesøn . Men hans Type kan vedblivende træffes mellem Bønder i alle tre nordiske Lande , store , robuste Folk , der har opsamlet Slægternes Fysik i sig og rimeligvis bevarer samme Udseende som de ældste Indbyggere , hvem haarde Kaar i Naturen , paa Skibe og i Skoven , har udvalgt og gjort store og stærke . Denne nordiske Fysik havde Bjørnson arvet . Han tilhørte dog ikke den Type der anses for at være rent nordic , den høje slanke Type med det smalle Ansigt , der var andet Tømmer i ham ogsaa , af det bredstammede , mørke Folk , en Krydsning der giver sig tilkende allerede paa Egil Skallagrimssons Tid , og som ogsaa forekommer her i Landet , i Forbindelse med rødt Haar og Fregner ; af kendte Danske kommer vel Chresten Berg nærmest til den Bjørnsonske Type . I den norske illustrerede Udgave af Snorre er Fridtjof Nansen benyttet til Model for Olav Trygvason , Træk af Bjørnson derimod til Olav den Hellige ; der er noget i Nuan - cen der er rigtigt truffen . Idrætsmand 18 MINDETS TAVLE var Bjørnson ikke , men han var noget af en Korsfarer . Han var mere Prælat end Kriger . Bjørnson var ikke netop høj , han var „stor " , imponerende , han havde Bredde ; men Indtrykket skyldtes jo alligevel en aandelig Kvalitet , noget fascinerende og usædvanligt . Det var det virkeligt store ved ham , at han havde forvandlet en overdaadig brusende Fysik til lutter Sjæl . Et Overskud af Kræfter og Helbred skaffer sig i Almindelighed Luft paa drastisk , ekstravagant eller voldsom Vis . Størrelse hæver født over Kravlet , over Bagatellen , men indeholder Farer for sig selv , alt for mange pragtfulde Karles Undergang , vore Forfædres Historie er fuld deraf . Man slog hinanden ihjel i stort Omfang , den ene Jætte taalte ikke den andens Eksistens , man omkom paa Havet , hellere end at bøje sig for den vaade Overmand , man ødslede sine Kræfter paa Jagter og Legemsøvelser , i værre Form paa Dobbel og Svir . Endnu Bønder for en Menneskealder siden , den fysisk veludrustede Part , havde ikke anden Form for at leve sig ud end Drik og højt Spil . Tykblodede arvede Instinkter ytrede sig i Jylland nogle Steder ved at man holdt Hingst og Tyr paa Gaarden , gammel Frejdyrkelse ikke saa forfærdelig langt borte ! Lutring og aandelige Former for Liv hang ikke sammen med Kræfter . Her viste Bjørnson noget andet . Hans Eksempel og hans Arbejde er jo den tæmmede , ikke den svækkede , men den beherskede Natur , det var Tendensen i hvad han skrev , heri saa han sin Mission , som plantet i Midten af sit Folk . Selv opdrog han sig , avede sig , civiliserede sig , gennem hele sit Liv . Hvordan han rejste et Monument for Selvtugt , human Anvendelse af Kræfter , ses ved at vende Opmærksomheden fra hans Person til hans skrevne Arbejder . Bjørnsons Bønder i hans første Fortællinger faar Skyld for at være Søndagsbønder , som oftest hævdet af Folk der ikke er fra Landet . I Kompositionen har den unge Bjørnson blandet egne Erindringer fra sin Barndom mellem Bønder ind og befriet personlig Lyrik , „Viserne " er jo hans egne og kunde næppe tillægges unge Bønderkarle ; men saadan blandede han sig nu med dem , gav dem sin Farve og tog sig deres paa ; man faar vel trække Præstesønnens Horisont fra de Heltes Fortjeneste han skildrer ; Bøndernes Følelsesliv har han imidlertid haft Forstand paa ; det er sartere end man vil tro efter deres Fodtøj af Træ . Holder man sig til Tendensen , der ligger bag alle de sødmefyldte Billeder Bondefortællingerne ruller op , saa er det jo langt fra Solstraale altsammen , tværtimod , der er skurrende Mislyde , og først hvor Disharmonien overvindes opløser Konflikten sig i Idyl . Historisk set var Bondefortællingernes oprindelige Mening jo dog at rydde op i Raahed , gammel Ukultur paa Landet , og civilisere paa Befolkningen , samtidigt med at man civiliserede paa sig selv . Den allerførste Fortælling , Synnøve Solbakken , med den smukke og stort sete Naturbaggrund , Modsætningen mellem Skygge - og Solsiden i en Fjelddal , har det elementæreste Motiv , Slagsmaalstilbøjeligheden , Ustyrligheden , som endnu truede Bondens Fred , ikke anderledes end i Sagatiden , Vildskaben og Knivstikkeriet paa Legstuer . Efter at Helten her har faaet en gavnlig Paamindelse og er 20 MINDETS TAVLE bleven syet sammen kan Lys og Skygge gaa op i en Enhed . Har vi ikke allesammen haft godt af at svæve i Livsfare og faa vor Lektion sammen med Helten ? Hvem der har været forelsket allerede da han gik i Skole har ikke ogsaa elsket Synnøve ? IArne er Motivet bredere , ikke saa romantisk , mere skærende , den grelle Virkelighed paa Landet endnu i Begyndelsen af det nittende Aarhundrede , personificeret i den urolige , beundrede og dæmoniske Bygdehelt , Nils Skrædder , en Forstudie kunde det siges , i vid Forstand , til Peer Gynt , hvor Ibsen har læst sine Landsmænd Teksten . Der er Scener her , som kulminerer med Nils Skrædders Død , der i Uhygge ikke overgaas af de skrappeste Nutidsromaner , selv ikke Russerne . Tykt er Mørket og Forvildelsen som Arne maa igennem , inden han kæmper sig frem til Søndagen , det er ikke lutter Gude og Tidemand . Som Portal til Arne har Bjørnson indbygget det af rent Geni lysende Prosastykke om hvordan Fjældet blev „klædt " , fremkommen ved en Art Lynvirksomhed i Sjælen , hvorved en rig , hjertelig Tilskyndelse er indgaaet i Forbindelse med det skønneste Naturindtryk . Bjørnson arbejdede saadan . Hvad der sprang ud af en Varme hos ham knyttede sig til Billeder hentet fra Naturen . Hans uforgængeligste Digte er bleven til paa den Maade , som det henrivende Digt Træet , fra Arne , hvori med faa Midler , et Træ , en Pige , Aarstiderne og Naturens Gang , er skjult et Par unge Elskendes Hemmelighed . Kærlighed gjorde Bjørnson til Sanger og Seer og trængte ham som en Skaberkraft i Sproget . BJØRNSTJERNE BJØRNSON 19 Er Stykket om hvordan Fjældet blev klædt allerede en hel Literatur , i en enestaaende Forkortning , et Land og en Mand smeltet sammen , saa er det dér igen et Udbrud forekommer der med en mærkelig Lynkraft giver hele Bjørnson , der hvor Eneren siger til Fjældet , efter at den er bleven furet , og er kommen igen : Vil du ikke ha mig , saa vil jeg ha dig ! Det er det rummeligste der nogensinde er sagt ! Hvo som ikke er med mig er imod mig , siger Skriften , og Øje for Øje , Tand for Tand ; men at omarme endogsaa den man har imod sig , det skulde der en Bjørnsonslargesse til . En stor varm Mand med et uudtømmeligt Hjerte har Raad til at sige sligt . Det er jo fra ham det hele kommer ! En Mand der ikke formaar at hade kan heller ikke hades ned . Her hang Bjørnsons Geni sammen med hans Størrelse , hans Fysik . Fortalen til Arne indeholder i kort Begreb Bjørnsons Ærinde til hans Landsmænd , og Træk af den Modtagelse han fik . Føres Helten i Arne gennem Rædsel og stillestaaende , vrange Tilstande paa Landet frem til Menneskekaar , saa har Øjvind i En glad Gut nogle ikke alt for svære Trængsler at gennemgaa i Form af Standsfordomme , Husmandssønnens Avancement til Gaarden og Gaardmandsdatteren , efter at han først har gaaet paa Landbrugsskole , Fortællingens ganske letfattelige Moral , som jo naturligvis var rigtig , det er da Oplys - ning der senere har skullet fuldende hvad Bjørnson begyndte ; Bjørnson hørte ikke til dem der frygtede Kundskaber skulde angribe Landbefolkningens Oprindelighed . Men Fortællingens Tendens er ikke hele Fortællingen , den er , som det ligger i Titlen , Livsglæden selv ! Det er Bjørnsons lyseste , mest forhaabningsfulde og uimodstaaelige Dig - terværk , indblæst med Liv fra første til 22 MINDETS TAVLE sidste Side . Bjørnson var 27 Aar da han skrev det lille Mesterværk , han stod midt i en bitter politisk Strid , truet ogsaa i sin Eksistens som ung begyndende Skribent , Fortællingen er rablet ned oprindeligt stykkevis som Feuilleton til et Dagblad , et Eksempel paa at ubevogtet , improviseret Produktion undertiden udløser Skaberevnen , mens stor Forberedelse og Bevidsthed om Ansvaret kan hemme den , hvilket Bjørnson selv i en senere Periode leverer Beviser for . Han maa da have været paa Toppen af sig selv de Aar , omkring 1859 , da En glad Gut blev til , en sprudende Ungdom , endnu farvet af Barndommens Paradistilstand og underlagt Manddommens Viden , hele Verden taget i Favn , selv Modgangen gjort til Glæde ! Det havde været noget værd at se Bjørnson i denne fysiske og sjælelige Optimumsperiode ! En glad Gut indeholder Alles Barndom og første Ungdom . Den indeholder den første Kærlighed , sublimeret over i et Par Bønderbørn . Selv som Virkelighedsskildring naar den Topmærket ; den gamle Skolemester er en Tidsfigur , livagtig truffen ; Folk der har kendt Bønder endnu for et halvthundrede Aar siden vil underskrive at ingen er kommen Bonden nærmere , gammel fribaaren Bondestand , end Bjørnson i Ole Nordistuen , den sikreste Tegning , baaren af Humor , Viden og af dyb Sympati . En glad Gut burde , som jeg engang har skrevet , lægges til Grund for det norske Sprog , ved en Statsakt , for Tid og Evighed , ligesom man i Frankrig opbevarer et Metermaal som Norm for Meteren Verden over ; hver Gang Sproget forvildede sig , og det ligger jo temmelig løst i Norge , skulde det gennem Skolerne føres BJØRNSTJERNE BJØRNSON 23 tilbage til sin Norm igen . Rasmus Rask kunde rekonstruere et Sprog af et Par tilfældige Sider , En glad Gut har nok til at forsyne et helt Sprog med Liv , saa længe Idiomet overhovedet tales . Samme Foranstaltning burde iøvrigt gennemføres i ethvert civiliseret Land med egen Sprogstamme ; hvorfor skulde man ikke kunne danne og nydanne et Sprog , af Sprogets Rod , fra den bedste Haand , som man vil ? Et Par unge Folk aflagde engang Bjørnson en Visit , paa Vej op til Jotunheim , og da han hørte de agtede sig paa Fjeldvandring gav han dem et lille hvast Blik , et eget stærkt , blondt Vildsvineblik havde Bjørnson , og fremsagde uden anden Kommentar et enkelt Vers , et Visdomssprog at have med paa Vejen , jeg garanterer ikke for Ordlyden , efter saa mange Aars Forløb , men det faldt meget nær saadan : Bort fra det Haarde og Vilde ! Ned til det Vakre og Milde ! Det var i korteste bundne Form et Uddrag af Bjørnsons hele Filosofi . Den golde Bjergnatur var ikke det han gik efter først , han var jo nu ikke Sportsmand , ikke engang Æstet . Han elskede Ageren . Der var mere af Oplysningstiden i Bjørnson end af Romantiken . Fra det Haarde og Vilde til det Vakre og Milde , det var Grundbestræbelsen i Bjørnsons Ungdomsarbejder , Linjen ogsaa i Arnljot Gelline , den uudviklede Viking der føres ind i Civilisationens Lys , med Erfaringer fra Bjørnsons egen Selvopdragelse . Rester af gammelt Barbari , Provinsialisme , var den træge Modstand , med Naturkræfter i , 24 MINDETS TAVLE som han vilde opløse og lede over i en Kultur . Selv gik han først , i den Skole han underkastede sig . Han var en Kæmpe , men kunde man forestille sig Bjørnson som stærk Mand ? Den store Skikkelse var som gennemlyst af Aand . Heltegerninger og maskulin Opflammen ved Drikkebordet laa ham fjernt , han var stimuleret nok i ædru Tilstand , havde ikke kunstig Feststemning behov , det vides ikke at han nogensinde har været beruset eller paa den anden Side af Herredømmet over sig selv ; uden at være uhistorisk tør det nok siges at han her havde noget at lære sin Samtid . Han røg end ikke Tobak . Denne Afsmag delte han med Oehlenschläger ; de to store Fyldige lignede hinanden i en vis Jomfruelighed , hvormed ikke menes Kvindagtighed , i deres Fysik , uskyldige Nerver . De lignede ogsaa hinanden i deres Forhold til Kønnet , begge med frodige Drifter og begge i Stand til at styre dem , begge Engifte - Mænd . Bjørnson har stemplet Glosen ; som bekendt efterlevede han den , Folk er forskellige . Tyrkens Smag skal være ham skænket , ogsaa et Flertal af Kvinder har sin Tillokkelse ; Bjørnson delte den ikke . Bjørnson fandt Sprogets varsomste og dybest bevægede Ord for Forelskelse , men røbede aldrig hvad det er ægte Kærlighed forment at omtale . Til Gengæld var hans Hus aldrig uden Børn , egne Børn og Børnebørn . Unge Folk nu anskaffer sig , naar ni Maaneder er gaaet , en Hundehvalp . I begavede Tilfælde publicerer de derpaa hver en Roman om hinanden ; fysiologiske Nuancer ikke fortiet . De gaar en barnløs Død imøde , den dobbelte Død , Indi - videts og Slægtens . Stuer uden BJØRNSTJERNE BJØRNSON 25 Børn er Graven allerede aaben , med Staalmøbler i . Var Bjørnson umoderne , tilhørende en Fortid , distanceret ? Hvis det er et Spørgsmaal om mod hinanden staaende Livsanskuelser , vil den fremskredne Portion hævde sin Ret , men ikke have Fremtiden for sig , da den vil dø ud i et Slægtled ; Outsidere derimod , med Bjørnsons simple Instinkter , vil arve Tilværelsen . Bjørnson var Fredsven , haabede som den Haaber han var paa Verdensfreden fire Aar efter hans Død fejrede Haardheden og Vildskaben , som han — havde stemmet sin Bringe imod , sit grufulde Dødsorgie . Skulde det nu værehans Aarhundrede som er forældet , hvis Stemme ikke skal høres , hvorimod det vi lever i er i Pagt med Fremtiden , fordi det er senere , en Menneskealder efter ? Er Udviklingen altid kronologisk ? Vold , „rød Front " , er i Munden paa Ungdommen , i Tillid til at det er dem der har Fremtiden , Instinkter de deler med Tidens Film og Forbryder - Romantik ; vil man virkelig faa at se at det er Fremtiden ? Nej , man vil faa at se at den Vej Bjørnson og hans Slægtled med ham anviste , den skal Verden før eller senere vende tilbage til . Voldgift , ikke Revolutioner , er Fremtiden . Bjørnson var Udviklingsmand . Han gjorde det nittende Aarhundredes Skridt , fra overbevist Kristendom , som i hans Fortolkning tjente til at mildne Sæder , til Opgivelsen af Dogmerne og til Antagelsen af Evolutionslærens Forklaring , som han har givet Udtryk i Kantaten „Lyset " . Er han nu ogsaa bagud her ? Den saa langt nyere , senere Tid vi lever i er anderledes intellektuelt beskæftiget , med Farsoters Energi , Spiritisme , Psykoanalyse , Atomteori som 26 MINDETS TAVLE sidste Tilflugt for Teologien i en Pærevælling — er det nu Fremskridtet , Sandheden , fordi det er sidste Skrig ? Der er dem der med Sindsro vil tage Navnet Bagstræbere paa sig og blive ved Evolutionslæren og Bjørnson . Et Blik paa Bjørnsons Levnedsløb viser den Mærkelighed at han var stærkest i Begyndelsen og i Slutningen deraf ; de modne Manddomsaar derimod , fra c . 40 til c . 60 , viser ham ikke fra den lykkeligste Side . En længere Paavisning gjordes nødig , men er der ikke noget om at Inspiration og Sikkerhed svigtede i disse Aar , da han var i sin højeste Svulmen som offentlig Figur ? Var netop detAarsagen ? Folkeføreren og Nationens Udkaarne tog vel Magten fra Kunstneren og umuliggjorde den aandelige Bevægelighed . Nye Studier kan ikke længere gøres af Digterkongen , han sidder som Paven fangen i sit Vatikan . Bjørnsons Værker fra den Tid turde høre til hans mindst læste nu , de store pædagogiske Romaner , som tabte sig i lokale Meningsforskelligheder . Men da Bjørnson blev gammel vendte den enkle Menneskelighed tilbage , han blev universel igen . Aarene er stærkere end Ryet . Smukkest er Bjørnson som ung Mand og som helt gammel . I Bjørsons sidste Skuespil Naar den ny Vin blomstrer findes der et lille Digt , der er ligesom det Korn hvorom hele Stykket har udkrystaliseret sig . Man forstaar at de bevægede Linjer er bleven til i de første nygifte Aar , Henrykkelsen over Barnet , den Tilstand af Himlen paa Jorden der gentager sig hver Gang der af to elskende Individer bliver et tredje . Et helt Liv efter er Verset dukket op og har , set over Aare - BJØRNSTJERNE BJØRNSON 27 Bjørnson og Caroline Bjørnson i Danmark i Hegels Landauer. nes uoverstigelige Kløft , og dog saa nær , givet Anledning til det lunerige Stykke , hvor Alderdom og Ungdom saa mærkværdigt er bragt til at mødes . Strofen skal anføres her , som en Juvel hvori Bjørnsons gyldne Ungdom 28 MINDETS TAVLE funkler , i Lykken over dem han elskede : I LIVETS STØRSTE STUNN Jeg kom , — jeg hadde fåt dig hjem fra døden , vort barn med dig . Nu fik det første føden . Dit svake smil , da du opdaket mig , det sa mig ømt : det gjorde jeg for dig . I slægtens dyp mit liv til dit blev viet ved første gny af barnet , som du diet . Jeg stod på hellig grunn i livets største stunn . Og som Modstykke dertil , med den Afstand der ligger mellem et Liv begyndt og Livet afsluttet , skal her gengives Bjørnsons Gravsang , den han sang over sig i 1906 , da han var 74 Aar gammel , de simpleste , sorgfuldeste og mest fattede Strofer , Digtet der hedder Siste Smerte : Aa , nu har jeg lært det , hvad jeg frygtet først , at den siste smerte , den er ogsaa størst . Kan ej mer arbejde , har ej kræfter nok . Kan ej mer arbejde , har ej kræfter nok , kan ej længer vejde mine tankers flok . De er over fjællet samles aldrig mer . BJØRNSTJERNE BJØRNSON 21 De er over fjællet , samles r . ldrig mer , og jeg selv paa hældet imot graven ner , og jeg selv paa hældet imot graven ner . Tungt faldt det ham at tage Afsked fra sit Arbejde . Men det sværeste var at fatte sig paa at hvad der var hans Tanke en Gang ikke skulde være Tanke mere og aldrig nogensinde mere blive det . Hvad andet da end at synge sig i Graven , i Bevidsthed om de Kaar Naturen har budt ? Der bliver længe til at saa stort et Naturspil som han bliver set igen . BJØRNSTJERNE BJØRNSON 29 LINNÉ ( 1935 ) Hvis man opgjorde en Liste over de Navne af international Rang man støder oftest paa , vilde Linnés Navn blive et af dem der kom i første Række ; det er knyttet til Navngivningen selv , findes som Vedføjelse til Navnet paa enhver Plante og ethvert Dyr , indenfor den systematiske Ordning af Botaniken og Zoologien Linné i sin Tid gennemførte . Som Videnskabsmand svarer han til ingen mindre end den mytiske Adam , der gav Dyrene Navne . En Forestilling om Altings Begyndelse , Portalen ind til Naturen , hænger ved hans Navn . Paa en vis Maade har han placeret sig som det første Menneske . Som Art vilde han efter sit eget System hedde Linné , Linné . Mellem de ikke mange Skandinaver der tæller som Lys af første Rang , indenfor Videnskaben , staar den berømte Svensker , hans Navn meddeler svensk Videnskab og svensk Karakter en egen livskraftig , storttegnet Distinktion . For mange er Linnés Navn kun en Klang . Han er i 1935 bleven mindet i sit Hjemland i Anledning af at det var 200 Aar siden han offentliggjorde sit System i den første Udform - ning , paa Latin , under et Studieophold i LINNÉ 31 Holland ; nogle Træk , væsentlig om Manden Linné , og hans Plads som Videnskabsmand , mellem dem der var før ham , og dem der er kommen efter , skal sammenstilles her , som et ringe Bidrag til den store Svenskers Minde . Der eksisterer et Billede af den unge Linné , malet af en hollandsk Maler under hans Udenlandsophold , da han var i Trediveaarsalderen , i det Udstyr han var i da han som femogtyveaarig ung Naturforsker begav sig paa sin store Laplandsrejse , i Maj Maaned 1732 ; vi vil slaa ned paa ham saadan som han saa ud , og som Starten formede sig for ham , efter hans egne Optegnelser , en Lykkemands Ridt ud af Upsala By , mod det Liv fuldt af Arbejde og af Triumfer der ventede ham . Dragten , der ikke netop var en Lapdragt i egentlig Forstand , som man vilde tro , var af egen Komposition og bestod af en Kofte med Bælte om Livet , hvori var ophængt en Randsel og flere Smaatasker med det nødvendigste til personligt og videnskabeligt Brug , inklusive Papirark til Tørring af Planter . Udrustningen var beregnet paa at føres ridende , Rejsen foretoges , som dengang almindeligt , til Hest . Foran under Bæltet var ophængt en Notitsbog , til at aabne , som en Konsol , saa at der kunde skrives fra Hesten , paa den Maade førte Linné sine Dagbøger , paa Stedet , Indtrykkene umiddelbart paa Papiret . Paa Hovedet havde han en „bastgrøn " Hat , Haaret baaret i Pisk ; Parykken havde han ladet blive hjemme . Starten fandt Sted den 12 . Maj , da han paa et halvt Døgn nær var 25 Aar gammel . Han har dog ikke villet be - gynde en Rejse den 13de , uagtet det var 32 MINDETS TAVLE hans Fødselsdag ! Den skulde gøre den uheldige Datum til Skamme ; alt lykkedes for Linné . Som en ung Faust drog han ud i Verden for at læske sine forlæste Øjne med Natur og Natur alene , og ingen Fristelser skulde senere forrykke ham fra hans ustraffelige Vej . Portrætet viser en ung sund Mand med en klar Pande og lysebrune , friske , iagttagende Øjne ; noget i Blikket og den ranke Holdning af Hovedet leder Tanken hen paa Selvportrætet med den store Hat af Holbein . Vi vil kigge den unge Studiosus lidt i Dagbogen paa denne første Dag , da Verden aabnede sig for ham . Hans Forudsætninger var Datidens grundige Uddannelse i Latin , som han talte , og alt hvad der paa det Tidspunkt kunde vides indenfor fire Fakultetsomraader , Botanik , Zoologi , Mineralogi og Medicin . Det var en Foraarsdag da han rejste : „Nu begynte hela marken fägna sig och le , nu kommer sköna Flora og sofver hos Febus . Omna vere vigent et veris tempore florent . Et totus fervet Veneris dulcedine mundus . Nu stod vinterrågen 1 qvarter hög och kornet hade nyligen utvist ett blad . När jag var kommen utanför norra tullport , viste sig straxt lerjorden , saa när som i bergen , der sand och stenar äro , marken er slät utan träd på en hel 1 / 4 väg . I mografvarna jämte vägen såg jag en guhl Byssus , besyn - nerlig där som vädret ej kom på , och tili allt liknar flöten på mjölk , hvilket bönder kalla vattnet blomma . Den unge Linné, efter et hollandsk Maleri. LINNÉ 33 Jag såg allestades om vågen stomärrarna gå i bet med sina små unge fol , admirerandes deras långa ben , hvilka sagas vara , straxt de f ' ölade åro , sa långa som de blifva skola , ty om mått tages ifrån foten till knået på ett ungt fol och sedan måtes från knået i vådret , skall det gifva mig hojden hvilken , samma skall årnå . Ossicula auditus in infante ... Gåssen gingo åfven hår med sina små goslaungor ; curieuxt år att observera det , alla gdsungar straxt de klåckta åro , åro gula , hvad couleur de då sedan bekomma , men den gula ge - menligen bortmista . På hogra handen låmnade vi gamla Upsala med de 3 sina stora åttebackar ... Blomstren voro då mycket få , såsom Taraxacum , det Tour - nefort illa blandar med Pilosella , der dock folia calycis reflexa differera ... " Linné opregner nu de Foraarsblomster han ser , med Kommentar , og noterer : „Lårkan sjong hele dagen for oss , darrande i luften : Ecce suum tirile , tirile , suum tirile tractat . Okstad 5 fjårdingar . Nu begynte skogen allt mehr och mehr tillta , den ljuta lårkan , som tilforne uppehållit våro ron, öfvergaf oss ; men åter en annor emottager oss i sko - gen med lika stor compliment nåmligen kleran , Turdus minor, hvilken , då hon på högsta grantoppen spelar for sin kåresta ,åven låter oss fågna oss deraf , ja hon stammer så högt in med sina diverse toner , att hon ofta måstrar nåcktergalen , sångarnes måstare." ö Saa aaben var den unge Linné for Naturen , saadan kom den ham nyfødt og straalende imøde . Man har senere villet bebrejde ham at han gjorde Blomsterverdenen til LINNÉ 35 et Herbarium og Noæ Ark til en Naturhistorie , Skemaer frygtet af Børn . Ja , hvad er ikke aandsfortærende , naar det er blevet reduceret til Lektier ? Hvis man gaar ud af Byen , ud paa Landet , i den Sommer vi har hvert Aar , og steder sig for Kornet og Blomsterne , Fugle og Skabninger , er man i den Verden der inspirerede Linné , den er altid lige frisk . Men det var nu hans Lidenskab at bringe Orden i alt hvad han saa . Det samme har Holberg sagt om sig selv , og det var i det hele taget Oplysningen , det 18 . Aarhundredes Tilskyndelse , fra alle Sider gik man løs paa et uordnet Stof , overtaget fra en kundskabssky Middelalder , og leverede det i indregistreret Tilstand videre til det 19 . Aarhundrede , som uddrog den endelige Opklaring deraf . Linnés Rang som Videnskabsmand maa bedømmes saaledes , i Relation til Tiden , han løste ikke de Opgaver det var forbeholdt næste Slægt at løse , men han leverede Materialet dertil . Han var en Samler og Organisator , med en Husbonds Instinkt for at sætte Alting paa Plads . Nogen skabende , gennemskuende Aand , forud for sin Tid , vil man ikke kalde ham , han tænkte i det Niveau han tilhørte . Det kan undre bagefter , naar man staar paa Selvfølgelighedens Grund , at Linné , som dog havde haft alle groende Ting , Vækster og Dyr , under Øje , at ikke Udviklingens simple Tanke gik op for ham ; men der kom aldrig anden Forestilling i hans Hoved end at alle Arter har eksisteret uforandret fra Begyndelsen , han havde kun Øje forSpecies , Arten og dens Plads i Systemet . Her var en noget yngre Samtidig af ham videre , Erasmus Darwin , som allerede i en uklar Form anede hvad Sønnesønnen siden skulde afdække en Gang 36 MINDETS TAVLE for alle i sin Origin of Species , som retter sig imod Oprindelsen , efter at Systematiken var gennemført . Kuriøse for en Eftertids Betragtning er Linnés Forestillinger om Ordenen i Naturen . De er inspireret af Datidens Samfundsforhold , Linné taler om Græsset som Planternes Almue , de laveste og mest udbredte Vækster , som lader sig trampe paa , hvorimod Blomsterne i deres prægtige Klæder og med deres Duft udgør Noblessen . Træerne er de højere Stænder , som afgiver Skygge , og Buskene er Soldater ! Om Bregnerne siger han at de er Nybyggere , da de optræder paa afsides Steder . Mosserne er Slaver , som tjener til at beskytte Træerne , dels mod Vinterkulden , dels mod Solens Brand om Sommeren ; men Svampene er rene Pirater og spiser alt op om Efteraaret , naar Flora er gaaet i sit Vinterhi . Samme Forudsætninger om faste , en Gang for alle indstiftede Naturbetingelser , hvori et Forsyn giver sig til Kende , præger Linnés Anskuelser om Hensigtsmæssigheden i Naturen , et gennemført Forsynligheds - og Nyttehensyn , hentet fra Paryktidens Begreber om offentlig Forvaltning og Økonomi , med et Eksempel kun : Spyfluer og Maddiker havde deres viseligt indrettede Plads i Naturen for at Hesteaadsler ikke skulde inkommodere Almenheden med deres Stank ! I den gensidige Udryddelseskrig der gør sig gældende i Naturen ser Linné et Politi , og unægtelig , Jorden vilde vel forlængst være i Græshoppers Vold , hvis ikke andet forslugent Kræ holdt dem indenfor Grænser . Logiken i Linnés Betragtning er i og for sig rigtig , grunder sig paa Naturiagttagelse , det er kun Indsigt i LINNÉ 37 Aarsagssammenhængen der svigter . Men det giver et ganske stærkt Indtryk af hvor ethvert Nutidsmenneskes Forestilling om Sammenhængen i Naturen er ompræget siden Linné , selv om man end ikke er klar over hvordan Omvurderingen har fundet Sted . Som Barn af sin Tid stod Linné fuldt ud paa bibelsk Grund , omendskønt hans Instinkter var af den Natur at han , naar han blev lukket ind i Edens Have , øjeblikkeligt vilde skride til at klassificere Planterne der , og formodentlig Englene med . Han var en god Kristen , men lod sig dog ingenlunde Verden forbyde . Ortodoksien var stærk paa hans Tid ; der samlede sig saaledes truende Skyer over Hovedet paa hans Samtidige og Ven , Astronomen Anders Celsius , fordi han havde paavist Landhævningen i Sverige , en Lære der stred mod Mosebøgernes klare Akter vedrørende Syndfloden ; i denne Kriminalsag stillede Linné sig uforbeholden paa Celsius ' Side . Undersøgelsens Ret kunde han ikke lade sig fratage . I denne Forbindelse maa der mindes om at Linné var Fader til det zoologiske Begreb Primates , den højeste Pattedyrorden , hvorunder han foruden Mennesket indbefattede Aber og Halvaber , et ikke ringe Skridt at tage for en om Skabningens guddommelige Oprindelse overbevist Mand , for hvem det var en umulig Tanke at den ene Art kunde have udviklet sig af den anden . Han lod sig lede af ydre uomtvistelige Kendsgerninger , den anatomiske Bygning , stillede sammen hvad der hørte sammen , god streng videnskabelig Metode . Den evolutionære Sammenhæng fandt en Eftertid saa ud af . 34 MINDETS TAVLE Men Linné har store Fortjenester af at have rangeret Mateterialet op paa Linje og gjort det tilgængeligt og overskueligt . I en Henseende mere betød Linnés Navn for hans Samtid hvad Videnskaben aldrig skal glemme ham for : en fra alle Sider , Verden over , indrømmet Respekt for videnskabelig Syssel , som vejede mere end det kan ses nu , i vor Tid , hvor Kirkens Indgriben i Aandsarbejdet er trængt i Baggrunden ; Linnés store personlige Anseelse og det internationale Ry der udgik fra hans Lærestol i Upsala , de Elever der førte Paavirkningen fra ham videre , alt tilsammen bidrog , i et videre Omfang end Linné maaske selv var klar over , til at ligestille fri Forskning med den aabenbarede Kundskab , der endnu havde Karakter af Diktatur ; Ligevægtsforholdet nu , 200 Aar efter , kan man opgøre som man er sindet til . En ikke ringe Aarsag til Linnés Succes og den Anseelse han tilførte Naturhistorien som Fag beroede paa hans Elskværdighed . Der var noget i dette lykkelige Sind der ikke stod for Indtryk fra Verden , og Verden stod ikke for ham . Med et Blik endnu en Gang paa den unge kønne Mand der brød op til sin Laplandsrejse skal Mindet om ham slippes . 38 MINDETS TAVLE VITUS BERING ( 1931 ) I Horsens dannede man for ti Aar siden et Selskab med det Formaal at rejse et Monument for den store Opdagelsesrejsende , som er født i Horsens . Tanken udgik fra Knud Rasmussen , for hvem Mindet om den for nær 200 Aar siden døde Fælle og Pioner paa arktisk Omraade blev levende paa hans Alaskafærd ; i en Tale ved Rebildfesten i 1930 drog han vor halvglemte Landsmand frem , en Række betydende Navne sluttede sig til Tanken , og man henvendte sig til Offentligheden om Virkeliggørelse af Planen . Den fortjener alle Danskes Tilslutning . I Anledning af nærværende Artikel saa jeg mig om efter et Portræt af Vitus Bering ; det viste sig at ikke en eneste kendt Afbildning eksisterer af ham , betegnende for hans Liv , han var i den Grad paa Farten , og saa langt ude i Verdens Yderkanter , borte fra Civilisationen , at hans Træk ikke ved nogen Lejlighed er blevet fæstnet for Eftertiden ; han gik udelukkende op i Handling , og man faar danne sig et Billede af ham efter hans Bedrift , og efter den Tid han tilhørte , selv taber han sig , ligesom uden Ansigt , i de 40 MINDETS TAVLE Ødemarker hvor han fandt sin Død ; tilbage bliver et Indtryk af Ensomhed , af Heltemod , af Karakter . Et Portræt findes af Grandonklen , Vitus Bering , den Ældre , efter hvem Opdageren tog Navn , han levede fra 1617 til 1675 og var en Lærd , kongelig Historiograf og Digter , paa Latin , Billedet viser ham med Paryk , i Tidsalderens Stil , et stort sværttømret Fysiognomi , Bondetømmer , han var født i Viborg ; Slægten og Navnet stammer fra Landsbyen Bjerring . Man har Lov at forestille sig at Vitus Bering den Yngre har haft Familietrækkene , i hvert Fald han var af midtjysk Rod ; han omtales som stor af Legemsbygning , og uden særlig Fysik og Modstandskraft kunde han ikke have udholdt de eksempelløse Strabadser Biografien taler om . I Mangel af Portræt reproduceres her Berings Underskrift , som findes paa et af hans Kort ; som man ser en prentet , omhyggelig og storlinjet Haandskrift , der paa ejendommelig Maade giver en Forestilling om hans Karakter og om Tiden . Om Vitus Bering gives der paa Dansk en Bog , P . Lauridsens Biografi , fra 1885 , den er i alle Maader fyldestgørende , baseret paa grundige Studier af Akterne i Ruslands Arki - ver , et Kildeskrift , hvortil alle der VITUS BERING 41 ønsker udførlig Besked kan henvises . En Bibliografi over alt hvad der er skrevet om Vitus Bering er senere udkommen , af Erling Stensgård . P . Lauridsens Bog er en kritisk Undersøgelse , som drager Berings Navn frem af en ufortjent Forglemmelse og renser ham for Beskyldninger han var Genstand for af en Samtid , og Misforstaaelser af senere Geografer , og som saadan er den staaende ; men ved Siden af kunde man ønske en fyldigere Fremstilling af Tiden og den historiske Baggrund , Perioden fra 1681 til 1741 , Berings Levetid . Det var en ejendommelig robust Tid , grove , stærke Mennesker , med megen gryende Fornuft , vendt udad , Overgangen fra Ortodoksien til Oplysningen , Bering delte Generation med Newton , Holberg , Swift og Defoe , ekspanderende Aander , med Rejser i Sjælen . Den store nordiske Krig prægede Tiden , en raa og rask Soldateraand : Karl XII , Tordenskjold , Peter den Store ; en svær Spændkraft var i Tiden ; for sit Vedkommende slyngedes Vitus Bering ud paa Baner hvor han en Tid lang tabtes af Syne , helt uden for Civilisationen , men alligevel var det den han kom til at virke for i det lange Løb . Hvad man slet ikke vidste hvad var , det er nu elementær Geografi ; Beringsstrædet , som skiller Asien fra Amerika , bærer for altid hans Navn . Berings Bedrift , som hele hans Karriere , er knyttet til Peter den Stores Historie , til Rusland , han var født Dansk , men fo ' r tidligt til Søs og var hele sit Liv russisk Undersaat . Nationalitetsforskellen betød dog mindre dengang end nu , og en særlig nordisk Tilknytning , dengang endnu levende i Rusland , gør at Berings Karriere ikke falder aldeles uden for en vis fællesnordisk Horisont . I 42 MINDETS TAVLE Peter den Stores Aarer flød endnu Rurikernes Blod , det Rusland han stod i Spidsen for kunde dynastisk opfattes som en skandinavisk Koloni , i sin Tid grundet af Udvandrere fra Sverige , i Vikingetiden , Varægerne . Ruslands Samling er et Led i den store Folkeudvidelse der fandt Sted nordfra , paa Grænsen af historisk Tid , i Vest og Syd med Normannertogene , mod Øst mere upaaagtet , ind i Rusland . Som en sidste Udløber af denne hele Udvandrerbevægelse kan man betragte Amerikas Opdagelse ; og endte „Normannerne " saaledes yderst Vest , saa bredte de sig fra russisk Side med gammel Vikingeenergi over det endeløse asiatiske Fastland mod Øst , til de to Retninger mødtes , det yderste Amerika og det yderste Europa , ført til Asiens Grænse , netop paa Skillelinjen , Beringsstrædet ; Verdensomspændingen var dermed fuldbyrdet . Det faldt i en dansk Mands Lod at lukke det sidste Led i Kæden . Bedriften udførte han i Peter den Stores Tjeneste , som en Etape i denne mærkelige Regents Udvidelse af Ruslands Grænser mod Øst . Initiativet og den mægtige Simpelhed i Tanken der ligger til Grund for Ekspeditionen tilhører Peter den Store ; hertil lagde Bering Standhaftighed , Førerevne og en enestaaende Evne til at udholde et Liv uden Behageligheder , i en Sags Tjeneste . Hvad man læser om Udforskningen af disse fjerne arktiske Egne omkring Kamsjatka og Alaska , paa Ekspeditioner som varede fra fem til ni Aar , med Styrker paa indtil 600 Mand , Hærtog , som skulde holdes i Gang gennem ubetraadt Land , umaadelige Strækninger , i det haardeste Vejrlig , over Land med Hundeslæder , første Gang anvendt til Ekspeditioner , til Søs med Skibe som man selv maatte bygge , naar man var trængt frem VITUS BERING 43 til en Kyst , uden at ane noget om hvad der laa bag det nye Farvand , det overgaar alt hvad man ellers ved om Jordens Udforskning ; Cooks Peter den Store. Rejser senere var velarrangeret Paradesejlads i Sammenligning dermed . Kun Folk med en gammel indgroet Haardførhed , erhvervet under aaben Himmel , som dem man læser om i Sagaen , næsten Frygt for Ophold i Stuer , og Uro ved Tanken om Middagsmad ved et Bord , Brug af Skeer og andre skrøbelige Ting , arvede Sømandsvaner , kun gammelnordisk Nøjsomhed i Forbindelse med gammelrussisk , ufattelig Mangel paa Fornødenheder , kunde have gennemført disse Togter , som ingen anden Løn havde end at man 44 MINDETS TAVLE levede saa længe og gjorde sin Pligt og erhvervede nyt Land for Tsaren . En Legende er bevaret om nogle Efterkommere af disse Russere , som kom med Bering ud til Stillehavskysten og blev siddende i de Byer han anlagde dér , Okotsk , Petropavlovsk , fortalt af andre Skippere som kom i Berøring med dem : utrolige Folk , en Slags Haarmennesker , som der maatte sættes særlig Vagt over , naar de kom om Bord , for at de ikke skulde spise Tællelysene ! Med slige Folk var det Bering gennemførte sine Opdagelsesrejser . For at give et Begreb om Typen og om Tiden gengives her en gammel intim , uden Tvivl vellignende Tegning af Peter den Store ; som bekendt var der ikke noget Træk i menneskelig , specielt russisk Karakter han ikke rummede ; var han gydt i alle Russeres Lignelse , saa tør man ogsaa hente Træk fra ham til de Russere der ledsagede Bering . Og selv gav han dem ikke meget efter , i Retningen af den personlige Smag , Fordringerne til Livet var blot at eksistere , og løse en Opgave , det hed sig ikke at være „forvist " til Sibirien , og græde og savne Mama , og være berøvet sin Sølvske , man gik frivillig gennem Sibirien , og holdt Liv i sine Folk og gnuskede selv en Bid Barkbrød , inden man gik til Ro paa den bare Jord under Stjernerne . Bering døde 60 Aar gammel , en høj Alder nok at naa ; han havde tilbragt de fleste af dem under aaben Himmel , større Begunstigelse kan en Mand ikke drive det til . Malaria og Skørbug blev hans Bane ; de sidste Uger før han døde , paa den lille forladte Beringsø uden for Kamsjatkas Kyst , laa han i en Seng af Sand , skredet ned over hans Leje . I samme Sand begravede man ham ; og VITUS BERING 45 her var det vel endnu muligt at man kunde finde hans Ben . De burde bringes til Danmark . Da man ingen Portræt har af Vitus Bering vilde det betyde noget at eje Kraniet af ham , hvis det skulde findes bevaret ; det var en dansk national Opgave at foranstalte en Undersøgelse af hans Grav . Men først skulde der tænkes paa at rejse Vitus Bering et Monument , hans Bedrift værdig . I Mangel af efterladte Portræter kan der ikke tænkes paa en Figurfremstilling af den store Opdagelsesrejsende , uden muligvis idealiseret , det attende Aarhundredes Sømand og Rejsende ; der burde tages Hensyn til den Tid og den Horisont Vitus Bering repræsenterer , en sen , nordisk - russisk Udløber af den store Vikingetid , som bidrog saa meget til Udforskning og Kolonisering af Jorden . KNUD RASMUSSEN Da han blev 50 Aar , 1929 DET var 29 Aar siden jeg første Gang saa Knud Rasmussen ved Studentersamfundets Rusgilde i 1900 , en springende , livsglad , ung Student med en eskimoisk Lok ned i Panden og en egen lykkelig Tillidsfuldhed i sin Optræden , som jeg nu bagefter forstaar er Nøglen til hans Væsen og har været Passet til den eskimoiske Verden , foruden Sproget , overalt hvorhen han siden er kommet , den eskimoiske Nerve selv , som han har i sit Blod . Paafaldende allerede den Gang var det at han var sort , men aldeles ikke Sydlænding ; det var det eskimoiske Naturel , som han siden har udfoldet og gjort saa meget for at udforske , over en kvart Del af Verden . „Nye Mennesker " hedder en af hans første Bøger , fra 1905 , efter Ekspeditionen til Polareskimoerne — det er virkelig som om han har føjet en ny Mennesketype til de i Forvejen kendte ; naar man tænker tilbage paa hvad man vidste om „Grønlænderen " før ham , og hvad man ved nu , saa er det jo ham der har gjort ham lyslevende , indenfra og udefra , det er ham vi skylder det eskimoiske Ansigt . Som Bedrift er denne Udfoldelse af en Personlighed , der falder sammen med KNUD RASMUSSEN 47 en Stamme , hævet over Vurdering . Nu da Knud Rasmussen fylder 50 vil jeg minde ham om en lille Pudsighed fra vort første Møde der tjener til at sætte Aarene , og hvad de har givet , i Relief . Nogle Dage efter at jeg ved Rusgildet i 1900 havde lært den unge sorthaarede Student at kende aflagde han mig et Besøg og spurgte mig ligefrem om Raad , mig , den Erfarne , som havde udgivet to Bøger , om jeg syntes han skulde blive Forfatter ? Jeg raadede ham emfatisk fra det ! Jeg tror nok jeg sagde Ting om Forfattervejen som ikke egner sig til Gentagelse , han blev ordentlig dukket , skoldet og iset igennem , og jeg mente nok jeg havde faaet ham kureret og reddet over i en eller anden Profession , da han , efter at være blevet bragt fuldstændig til Tavshed , omsider forføjede sig bort . Kære Knud , ogsaa den Afkøling havde du at overvinde ! Lad mig sige dig nu , at da jeg havde læst dit store Værk om Slæderejsen fra Grønland til Stillehavet , følte jeg mig tilintetgjort , som en lille Student overfor en Navnkundighed og literær Sværvægts - Dommer ; det var meget værre , for det var slet ikke Literaturen der talte , men en Fjerdedel af Jorden , Tilværelsen selv og Mennesket , fra Urstadiet og op til Kulturen , direkte Berøring — og hvad har man af skrevne Ting at sætte op mod sligt ? Da har levet , og du har forfattet , skrævet over Jorden og efterladt dig Spor , ikke Literatur der hænger i Luften , men Efterretninger om en Bedrift , sete , forbavsende , uopfindelige Ting . Det sker ikke mere end een Gang at en saa lykkelig Blodblanding finder Sted , den primitive Mands overlegne fysiske Udrustning , Tarme af Jern , i Forbindelse med Civilisationens aandelige Kapacitet ; ingen anden Mand end Knud Rasmussen kunde have paa een Gang slaaet al Idræt af Marken og lagt en høj aandelig Nyerhvervelse til Menneskehedens staaende Aandsværdier , saadan som han har gjort det paa sin store Slæde - og Forskerfærd . Et umisteligt Tilliggende til dansk Kulturomraade er det store arktiske Land Grønland og dets faa , antropologisk saa mærkelige og betydelige Indvaanere ; og Knud Rasmussen er en Grønlænder og en Dansker , en stor Rejsende , og , som jeg nu endelig skal indrømme , efter at han i 29 Aar har gjort sig Umage , en Forfatter ! Knud Rasmussens Fysik . Ved hans Død 1933 . Ved Efterretningen om Knud Rasmussens Død melder sig en Sværm Minder fra et Bekendtskab der strækker sig over 33 Aar , en Tredjedel af Aarhundredet , og en hel Tidsalder , mange lyse Minder fra en Ungdom som nu ligger langt tilbage , men aldrig blev fjern , Glimt nu og da gennem Aarene , naar han viste sig som en Komet og forsvandt igen , mere urolig og vandrende og med længere Baner end alle andre — det er altsammen nu pludselig afsluttet og har faaet den Værdi Erindringer faar , naar Livet ikke lægger mere til dem . Man havde foretrukket de var bleven holdt aabne et godt Stykke ind i Aarhundredet endnu . 48 MINDETS TAVLE Til personlige Erindringer om Knud Rasmussen , fra han var ung Student , til han nu er gaaet over i Nationen som et af dens store blivende Navne , er der altid Lejlighed til at Knud Rasmussen i Husdragt paa Grønland. Efter Tegning af Harald Moltke i hans og Mylius Erichsens Bog „Grønland" 1906. vende tilbage ; her paatrænger sig et umiddelbart Ønske om at fastholde Indtrykket af Knud Rasmussens Person , i ganske fysisk Forstand , nu da man ikke skal faa ham for Øjne mere . Han var en meget sjælden Mand . At bevare Indtrykket af ham som man gerne vilde , og som hans Betydning gav al Grund til , er 50 MINDETS TAVLE allerede nu for sent . Vi var et Par af hans Venner der havde fattet den Plan at bevæge ham til at lade sig støbe i Gips , i fuld Figur , saadan som man kan se Afstøbninger efter levende Model af etnografiske Typer paa antropologiske Museer i Udlandet . Her har vi ikke nogen saadan Institution ; man kunde have lagt Grunden til den med en Afstøbning af Knud Rasmussen som Samlingens Nr . 1 . Man troede man havde Aarene for sig , som man altid tror . Knud var ikke saadan at faa fat paa , enten var han paa en Ekspedition , eller , naar han var her i Landet , begravet et eller andet hemmeligholdt Sted , i Færd med at diktere en Bog ; det blev opsat fra det ene Aar til det andet , og er nu bagefter , som saa meget man har villet . Maaske er der dem der ikke lige straks kan vænne sig til Tanken om at afstøbe en berømt Mand , som han er fra Moders Liv , en kannibalsk Tanke i fleres Øjne maaske ; dem faar det trøste at der ikke blev Lejlighed til at faa det gjort . Hvorfor det skulde være gjort var fordi Knud Rasmussen i sin Fysik , Afstamning og Anlæg , var et Unikum , en Type man sent vil faa at se igen , netop i den Blanding , dansk som han var paa fædrene Side og med en rigelig Procent eskimoisk Blod fra Moderen , der var noget nær ren Grønlænderinde . Krydsningen har en særlig Interesse for Danske , fordi den har fundet Sted , og endnu finder Sted , mellem Danske og Indfødte paa Grønland ; i videre Omfang rører den ved Problemer som fører hele den nordlige Halvkugle rundt og gaar tilbage til Istiden , de arktiske Folkeslags Oprindelse , et Problem som Knud Rasmussen satte hele sin Forsken ind paa at løse . Han saa at sige førte Problemet med i sig selv . KNUD RASMUSSEN 49 Saa man ham var det første umiddelbare Indtryk at man havde en Indianer for sig , med den skarpe Profil og det sorte stride Haar , de dybtliggende Øjne ; og fra Amerika er Eskimoerne paa Grønland jo ogsaa kommen . Men til Amerika er de i en fjern Tid kommen fra Asien ; staar man overfor en Grønlænder bringer han Østen i Erindring , de ligner Japanere allesammen . Det „eskimoiske " Element gennemtrænger hele Kina ; Knud Rasmussens Moder , hvem jeg har set , lignede en Kineserinde , hun var det ! Et dybtgaaende , vidt udbredt Raceslægtskab , som man tør antage i Roden er en Identitet , røber sig her . I Knud Rasmussen havde man et Eksemplar som i sin Type havde samlet alle disse Urtræk , der findes spredt over to Kontinenter , og dertil føjet en aandelig Kapacitet erhvervet ved Krydsning med Evropæeren ; intellektuelt stod han paa Højde med den hvide Mands Kultur , i Fysik var han en Eskimo . Ingen anden end netop han kunde have løst netop de Opgaver han satte sig og løste . Om hans enestaaende fysiske Modstandskraft og Energi , i Forbindelse med Hoved , giver den lange Række af hans Ekspeditioner Oplysning . Hvilke Organer den Mand har haft ! Og har han arvet dem fra Urfolk , saa er vi her ved Nøglen til hvordan det har været Menneskeheden muligt , før Teknikens Tid , at underlægge sig Jorden , hele Vejen rundt , fra Nordishavet til Ildlandet , det er Helbred der har gjort det . Disse Vandrefolk har været smaa Folk , af en praktisk Skabning , som Japanerne har bevaret endnu . Knud Rasmussen havde den Fysik , han var ikke stor , ikke engang bred , men ejendommelig dyb i Brystkassen , et 52 MINDETS TAVLE primitivt Træk ; Kræfterne ytrede sig i Form af Udholdenhed . Han havde en uevropæisk Gang , let skrævende og vadende , indtilbens , Fødderne sat parallelt , saadan som det siges at Indianerne gaar ; det var i Benene han havde sin Force , det var vist overhovedet ikke muligt at gaa ham træt . Jeg saa ham en Sommer oppe ved Hundested i Badedragt , og det var ekstraordinære Ben . Eksisterer hans Antropometri ? Er der nogen her i Landet der tænker paa sligt ? Hans Lige kommer ikke igen . Men de Problemer der knytter sig til hans Race og hans Arbejde vil vare kommende Hundreder af Aar , og havde haft Brug for ethvert Dokument der knytter sig til hans Person . KNUD RASMUSSEN 51 THØGER LARSEN ( 1875 — 1928 ) DEN sidste Gang jeg saa Thøger Larsen var ved en Lejlighed hvor han var i København paa et af sine korte Besøg , sammen med Knud Hjortø , Sagaoversættelserne vi skulde drøfte ; de er nu begge døde . Han var graanet og træt , med et vist Hastværk over sig , som Larver har , naar de ikke kan blive ved at være Larver mer . Jeg spurgte ham ved Afskeden om vi saa ham hos os , mens han var i Byen . Nej , sagde han , vi ses vist ikke mere denne Gang . Og det gjorde vi heller ikke . Idet han gik fik jeg et Indtryk af hans Ryg , i den korte Jakke - Overfrakke han plejede at gaa med , Personen som han var ; saadan ser jeg ham gaa ud af Tilværelsen , lidt fattig i Nakken , men fast , saadan gik han . Det faldt mig ikke ind at han var saa syg . Men det skulde nu være forbi . Ingen havde set saa dybt i Tilværelsen , dens Umaadelighed og Værdi , og dens Grænser , som han . Livs - og Dødstanken har aldrig været fattet og gennemtrængt med en saadan Energi , paa en Gang svulmende Følelse af Besiddelsen og fuldkommen klar Vished om Ophøret , som han lagde for Da - gen i næsten alt hvad han skrev , mest 54 MINDETS TAVLE direkte og med en besværgende , næsten uhyggelig Magt i det Stykke Prosa med indlagt Digt der hedder „Hemmeligheden " , af „Kværnen " fra 1915 . Det lille Arbejde naar i sin Sammentrængthed det højeste i Retning af indre Dimension nogen Literatur nogensinde har naaet . Her er Forgængeligheden naglet til Tiden . Ingen kan læse dette Digt uden den Kryben i Huden der siger at man er en Dødelig , rig saa længe man lever , og urig i alle andre Henseender . Han var en stor Kunstner og et sjælden ægte og elskeligt Menneske . Man glemmer ikke Thøger Larsens Øjne . Han havde store , dunkle , ligesom selvlysende Øjne , med et Fosforskær i , „Hinduøjne " ; man kunde tro han var af fjern , fremmed Afstamning , hvis man ikke vidste han kom af gammel stedfast Bondeslægt . Typen er endda genkommende paa denne vestjydske Egn , flere Personer jeg har truffet der kunde se ud som om de var i Familje med Thøger Larsen , uden at der forlød noget om at de var det . Thøger Larsens særlige aandelige Anlæg er der ingen anden Forklaring paa , skønt det ikke lader sig efterspore , end Antagelsen af et Spring i Slægten , Elementer der har siddet her i Landet saa længe det har været bebygget , men har bevaret et Slægtskab langt ude med Folkeslag og Kulturer , som nu findes spredt til de fjerneste Verdensdele . Thøger Larsens ualmindelige , primitive og universelle Begavelse viste den Vej , han rørte i Roden ved noget dybt almenmenneskeligt og urgammelt , bedre sagt urungt . Der var en udstrakt Underbund i hans Væsen , som satte ham i Forbindelse med Idéverdener ud over geografiske og historiske Grænser . Hans vidtgaaende THØGER LARSEN 55 Thøger Larsen. mytologiske Slutninger havde noget vildt , men placerede ham Antiken nærmere end megen Videnskab , som man hører hinanden i . han havde Instinktet , han var hvad han tænkte . Thøger Larsens lysende , hypnotiserede Øjne saa tværs igennem Tiden . Saa maa det vel ogsaa siges at han med de Øjne han havde rettede sin Opmærksomhed mere ud af Tilværelsen end det i Længden var godt for ham . Den uforstyrrelige Goethe har et Steds en tør Bemærkning : Mikroskope und Fernrdhre verwirren eigentlich den reinen Menschensinn . Naar alt kommer til alt er Evigheden en Glose . Men forsaa Thøger Larsen sig selv paa Tilværelsen som Figur , saa viser han andre hen til den som Funktion . Han har sagt det med et Eftertryk som ingen anden , en renlig Mands sidste Ord , har endogsaa paa Forhaand indrettet sig paa at sige det fra Graven , som i „Hemmeligheden " : der er dette Liv , og det ved vi hvad er . „Ikkun for Øjne er Morgenen rød . " Som en Hedning og Kriger gennemtænkte han sin Død , og faa gør Indtryk af at være saa død som han er det nu , han er aldeles død ; til Gengæld raaber det fra hans efterladte Værk om at leve , det elementære Liv , som man kun lever een Gang . Astronomen i „Hemmeligheden " lader ikke i Tvivl om sin Smag , naar han hveranden Gang retter Teleskopet mod Himmellegemerne og hveranden mod de badende unge Bondemøer i den solede Fjord . Et Foraar ved Tøbrudstid , for jeg ved ikke hvor mange Aar siden , men det var før nogen endnu havde hørt Thøger Larsens Navn nævne , omkring Aarhundredskiftet , traf jeg at komme gennem Lemvig , og paa en Spaseretur udenfor Byen mellem de nøgne høje Bakker fandt jeg et Tøbrudsvæld , det brød ud ved Foden af en Skrænt , lige op af Jorden , en armtyk , krystalklar Kilde , der 57 THØGER LARSEN dannede en Bukkel af Vand , inden den flød ned i Dalen og blev til en hel Bæk . Thøger Larsens Barndomshjem i Tørring ved Lemvig. Dette nyfødte Foraarsvæld der sprang ud paa bar Mark og fangede Dagslyset , for saa ilsomt og lydeligt at bane sig en Vej og søge Dalen , forenede sig senere efter Aars Forløb uadskilleligt med Forestillingen om Thøger Larsen og hans Tilsynekomst . Det vide store Land , i 58 MINDETS TAVLE bevægede Linjer , mellem en Fjord og et Hav , Urfriskheden her , havde noget der sagde at netop her maatte noget fødes . Som en Kilde kom han , en Overflod af Jorden , med dens Marv i sig , et af de Undere Vaaren og vor Jord fra Tid til anden forbavser med . I dette Billede af vor tabte Ven overgives hans Minde til Tiden . 56 MINDETS TAVLE FRITZ SYBERG ( 1862 — 1939 ) DET skulde komme , og er kommen nu . De sidste Aar var haarde ved ham , Nedbrydningen svær , skønt han tog det som noget ham uvedkommende , paa den ham egne fattede Maade , Væsnet i ham urørt . I det sidste Brev jeg havde fra ham , kort før hans Død , var han ganske sig selv , Stoiker , som han altid havde været ; det endte med nogle faa uanseelige , bevægede Ord som var Afskeden , uden at han heller her vilde gøre sig bemærket . Nu han er forvaret , Ringen sluttet , melder sig kun klare lyse Billeder fra de svundne Aar , saa altfor hurtigt svundne , at tænke paa bagefter , Aarenes Allegro , netop naar de bliver faa , men en Gang var der Bestandighed i dem ; Livet er saa langt naar man begynder paa det . Han var lidt forud , en halv Snes Aar , men ingen af hans Børn var voksne endnu , de sidste helt smaa , da vi traf hinanden . Vi kom til at slaa vore Familier sammen nogle Sommerdage for henved tredive Aar siden , vi skulde besøge Maleren paa Fyn og fandt ham liggende paa Landet oppe ved Fyns Hoved , et den Gang verdensfjernt 60 MINDETS TAVLE Sted , opdaget af Syberg , som Skagen i sin Tid af en anden Malerskole . Man naaede derop møjsommeligt med Hestevogn , det var før Bilernes Tid , gennem et aabent nordfynsk Landskab med flere store iøjnefaldende Gravhøje , mere og mere ud af Civilisationen , omsider til en nøgen Strandbred , hvor den eneste synlige Vaaning var et gammelt straatækt Skur Fiskerne opbevarede deres Redskaber i , naar de var her . Syberg boede ikke her , og hvor boede han da ? Ved nærmere Eftersyn viste der sig to sammentømrede store Trækasser , som et Par Badehuse , opstillet lige i Strandkanten , begge indrettet med Køjepladser paa Hylder ovenover hinanden . Hele den ene Kasse overlodes til Gæsterne , den var ikke stort større indeni end et Hjerte , og i den anden skaffede Familien Syberg sig Rum , paa ubegribelig Maade , for der var den Gang allerede hele Børneflokken , paa nær en som kom til senere , med smaa Graders Forskel lige store , og til et Antal som man vilde lade utalt og karakterisere som en Sværm , allesammen med mærkelige Navne , som var bleven til ved egen spæd Udtale af oprindelige Kristennavne , som f . Eks . Nolle , af vistnok Charlotte , Navne de tildels har endnu . Uvilkaarligt maatte man tænke paa Musefamiljen i Rynkeby Præstegaard fra vor Barndoms Læsebog , hvor Børneflokken bar Navnene Nips og Naps , Pylle , Polle , Pipi og Dikke . De var lyse i Toppen allesammen som det Strandsand de boltrede sig i , rigeligt med Sand i Haarbunden , og blegede ekstra af Sol og Saltvand , snart i og snart ude af Vandet som Amfibier . Paa Lærreder og Tegninger af Syberg er Sceneriet fra denne Sommertilværelse med Børn i FRITZ SYBERG 61 sorgløs Naturtilstand bevaret . Selve Badehusene paa den aabne Strand har han holdt fast , Farven , Atmosfæren ; Akvarellen , en af hans fineste , findes nu paa Faaborg Museum . MINDETS TAVLE 62 Til Familjen havde sluttet sig et ungt kvindeligt Individ fra Struer , som gjorde Maden hun tilberedte med søde Hænder særlig eftertragtet , altid blussende efter Badet , og med solide Lemmer , af hvilken Grund vi kaldte hende Fenja ; jeg tror hun hedder det endnu . Tilbage er bleven i Erindringen et Billede som af en henrivende ung Stenalderpige man en Gang har kendt . Hun sov vist i Redskabsskuret , formodentlig hyllet i et Par Fiskegarn som en anden Asløg . Kun iført nogle faa Flige bevægede man sig omkring paa det totalt isolerede Sted , var ovre paa den ubeboede Mejlø , en høj 0 med en blomsterklædt Bakke , som den Hjalmar stod paa , foroven , hvor der gik løse Heste , som vi red Ture paa uden hverken Sadel eller Tømme , hvorhen de bare vilde , umuligt tykke fynske Øg , som man ikke kunde naa at spænde om med Benene . Om man var bleven Græsrytter her vilde man være falden i en yppig Seng af Engelskgræs og Hanekam , Forsommerens svale Flora . Syberg malede den , flere Billeder den Sommer , med samt Maagerne , der havde Rugested paa den ubeboede Ø , og runde Dunboller af Mælkebøtten under Afblomstring , grønne svale Sommerbilleder , som fastholder Nuet og er dansk Natur lige ind i Hjertet . Heroppe blev Sybergs Mariner til , et Afsnit af hans Opdagerfærd som Maler , de har en Kvalitet , som ikke er mig bekendt hos nogen anden Kunstner , et eget flygtigt Purpurskær i de grønne Søers Brydning , som alene han har iagt - taget ; siden , efter at have lært det , har FRITZ SYBERG 63 man selv kunnet se det . Det største af disse Fynshovedbilleder er paa Faaborg Museum og er et Under af Lys , Luft og Vand , med en lokal Nuance , naar man kender Stedet , en egen Krystalklarhed i Søerne fra Storebælt ind paa Fynskysten . At svømme her , med aabne Øjne under Vandet , var som at sænke sig i et Element af Akvamarin og Lys . Anna Syberg sad den Sommer paa en Græstue lidt oppe i Land med et stort Papir foran sig og Penslen i Haand , uden rigtig at kunne faa fat og maalende Motivet med Øjnene , en Gruppe af de smaa spinkle Campanula , som hun agtede at male paa Stedet som de stod . Og saadan er hun selv malet af Syberg i en Akvarel , med bronzerede Kinder til trods for Solhatten ned over Øjnene , ikke mere ung , men med et Sommerskær over sig , lykkelige Aar i Naturen og endnu med alle sine Børn om sig . Den Sommer og andre Somre , paa Fynshoved , det var de gode Aar . Syberg var den Gang i sin fulde Kraft , robust og sikker , af Fysik mindede han mest af alt om en Fisker , taget lige ud af et dansk Fiskerleje , og han sejlede ogsaa i de Aar , ikke netop Sejlsport , der var smalle Tider hvor Familjens Underhold , efter hvad jeg har forstaaet , simpelthen afhang af hvad han tog paa Søen . Om de magre Aar talte han ellers ikke , men Skolen havde været haard , som han havde været haardt vant , urimelig haardt , lige fra Dreng . Det havde sat et Spor i hans Livsopfattelse , Selvhjulpenhed og barske Vaner , som han en Gang for alle ikke aflagde , heller ikke da han var trængt igennem som Maler og var blevet et fejret Navn . Han var en nobel , højsindet , urokkelig Karakter , det Sindelag der er et Udslag af Naturen selv , og som 64 MINDETS TAVLE giver en Tillid til at der er et fast Fundament i Menneskenaturen , som hverken Paavirkning eller Omgivelser kan naa . Alligevel var han ikke uden Munterhed , han kunde le , med megen Overgivenhed , tilgængelig for Lune , og saa var han køn , med alle de hvide Tænder der sad som muret sammen i Munden paa ham , og som han bevarede intakte til sin Død . Han var streng i Fordringerne til sig selv og sin Kunst , men det følsomste Menneske , en Løve for sine Børn , den ømmeste Fader , og af en fornem , hensynsfuld Holdning overfor alle med hvem han kom i Berøring . Saa underligt det lyder stak der et Spor af Undselighed i hans Væsen , skønt han ellers ikke skyede Mennesker , det var ført med fra en Almueoprindelighed man kender hos Bønderbørn , der er forlegne , som om det blæser paa dem , naar de bliver lagt Mærke til . Heri stak hans Reserve , nogle af de Kræfter der gjorde ham til Kunstner . Anna Ancher havde et lignende landligt Mimosetræk i sit Væsen . Ja , og nu har Fyns Jord aabnet sig for den anden af de tre Malere der gav Øen et Fortrin i Landets Bevidsthed , foruden de Gaver den har faaet af Naturen . Pilegaarden ligger der endnu udenfor Kerteminde , omgivet af de brune Jorder , med stynede Pilehegn , som vi kender dem fra Sybergs Billeder , men selv skal han ikke ses der mere . Altfor mange Tanker vælder op , alt det som til Slut ikke kan siges . Men han var jo en lykkelig Mand . Ikke en Gang et længere Liv end han fik vilde man have ønsket ham ; han ønskede det ikke selv . Undt er ham hans Ro . GOETHES STADIER ( 1832 — 1932 ) EN Mindeudtalelse om Goethe fra skandinavisk Side , i Anledning af 100 Aarsdagen for hans Død , er det naturligt at indlede med en kort Redegørelse for hans Indflydelse i Skandinavien . Norge og Sverige vil antagelig selv gøre Forholdet op i Enkeltheder . En vis Goethepaavirkning kan paavises i Sverige i Begyndelsen af det nittende Aarhundrede , saavel som i Norge , væsentlig af æstetisk Art , det daværende Evropas literære Atmosfære , som graviterede mod Goethe , ligesaa i Danmark , et nu rent literaturhistorisk Stof . For Nutidens Norge eller Sverige har Goethe ingen paaviselig Eksistens , set udefra . Hvis Strindberg i Øjeblikket gaar for Indbegrebet af svensk Aand , i hvert Fald den Form hvorunder den er kendt , og hvis Hamsun gaar for Norge , en Udvælgelse man af al Kraft har været med til at befordre i Tyskland selv , vil man indrømme mig at Tanken ikke noget Øjeblik ledes hen paa Goethe ; for begges Vedkommende viser Aandsformen snarere mod Rusland , en Retning der er Goethe aldeles modsat . Ogsaa for Danmarks Vedkommende er Forholdet , selv ud - førligere behandlet , snart fortalt . Ægte 66 MINDETS TAVLE Goetheaner var egentlig kun Oehlenschlager , og det kun i literær Forstand ; nogen Tilskyndelse til det nære , uddybede Forhold til Naturen , der var Goethes egentlige Nerve , modtog han ikke fra ham . Oehlenschlager skyldte Naturfilosofien en Indvielse , men havde selv ikke noget af en Naturforsker i sig . Her kunde der snarere tales om Carsten Hauch , et i Tyskland ukendt Navn , i hans første Periode , senere gik han over i Romanliteraturen , eller om Fysikeren Hans Christian Ørsted , i den Side han vendte mod Literaturen . I øvrigt tabte man sig i Romantiken og anden lokal , mere og mere stofløs Literatur - Literatur . Mod Aarhundredets Udgang vil man tænke paa J . P . Jacobsen , der begyndte som Naturkender , og hvis Navn er knyttet til Darwin , han bevarede hele sin Produktion igennem en kunstnerisk Balance , lige Parter af Formdrift i Sproget , og naturhistorisk Besjæling , som ogsaa er Definitionen paa Goethes Aandsbygning ; J . P . Jacobsens sidste , ufuldendte Arbejde var en Fantasi over Faustmotivet . Ogsaa han gik jo over i den selskabelige Roman . Men iøvrigt var Danmark efter 1864 afspærret fra Tyskland . Gør man her det nittende Aarhundrede op bliver Totalindtrykket dette at den skrivende Verden var mere optaget af Søren Kierkegaards forvoksede , artistbetonede psykologiske Kvalm , en Teologs Lidelser , end af Goethes klare Sanseverden , et provinsielt Surrogat , som Tiden vederkvæger sig med endnu . En sakral , hævet Forlovelse udgør dansk Aandshistories Kulmination . Danmark og Tilværelsen kunde ikke faa hinanden . At staa i Skyld til Goethe og faa noget ud af hans Eksempel , „Goethemodenhed " , derved vil jeg , mere end almindelig Æstetiseren , forstaa Evnen til at nærme sig Goethe i det nærende Forhold han stod i til Naturen , Naturkundskab , gerne erhvervet paa egen Haand , Ophold indenfor egen Horisont , men i Goethes Aand . Der bliver altsaa mere Tale om Udviklingstrin , som kan røre hinanden , end om literær Skole ; man kan vokse sig op til Goethe i Smagen ; Goethe - Eksperter derimod er ikke sikre paa at komme i Cirkel med ham . Ved Betragtning af Stadier , hvad man mener dermed , og specielt Goethes Stadier , maa hans blivende Betydning som Kulturmønster da undersøges . Dette fører ind paa hele Idéindholdet i det nittende Aarhundrede , med en Rod i det attende og syttende , et stort Undersøgelsesobjekt , som berøres i denne Forbindelse , og som der skal vendes tilbage til* ) . Her skal Goethes Personlighed isoleres , i dens Sammenhæng med Tiden , hvad der fører til og fra ham , som over en Bro , fra den aandelige Tilstand før ham og til dette Øjeblik . Udviklingen , Udviklingstanken , er Synspunktet hvorunder Værdien af Goethe som Personlighed maa ses . Udformningen der kom efter ham kan ikke anvendes som Maal for en Vurdering af hans lokale Betydning , men vel kaste Lys paa den bagefter ; Goethe var fuldtud Barn af sin Tid , kunde ikke tænke i en Eftertids Former , men han foregreb den i Smag og Instinkt , i Visdom , menneskeligt , personligt Syn , som ikke behøver at støtte sig til den endelige intellektuelle Figur ; heri var han forud for sin Tid . GOETHES STADIER 67 Den fuldstændige historiske Paavisning af Goethes Stilling til Udviklingstanken , hans Andel deri , er en anden Opgave . Tyske Undersøgelser til Bunden forefindes , naturligvis , af Goethe i Forhold til Botanik , til Geologi , Anatomi , hans Farvelære , hvad han mente med Metamorfose ; af Danske har Chr . Sarauw i sit Skrift Goethes Augen bidraget værdifuldt til Undersøgelsen . Evolutionsmand var Goethe kun uegentlig , men han var i Bevægelsen som trængte den Vej hen . Udviklingstanken har selv gennemløbet en Udvikling , fra Anelse og Uklarhed til fuld eksakt Udbygning ; Goethe har sin ganske bestemte Placering undervejs , et Stadium indenfor Aandsudfoldelsens Forløb . Men Udviklingen har altid været , selv før Erkendelsen deraf , de progressive Ytringsformer er et Stykke Natur hver for sig . Goethes egne indre Betingelser er det da der skal afgrænses ; og her vil man samle sig om hans personlige Vækst , som et Stykke af Naturen , med hans Forudsætninger , Goethes egne Stadier ; de falder sammen med de store Vækstlove i Naturen , som under et udgør Udviklingen . Man taler om Goethes Harmoni , hans olympiske Ro ; man maa dermed mene en Identitet af Livsførelse og aandelig Udformning ; Goethe fuldbyrdede Livet . Som Slægten og Tilværelsen har gennemløbet alle Aldre , saadan gennemløb han sine Aldre . Han havde været ung , og det faldt i hans Lod at blive en gammel Mand , ud over det sædvanlige Maal af Aar . Livet ytrede sig stærkt i ham , der var Uro nok , Modsætninger , baade Ondt og Godt , men han smedede sig til Person og bragte sig i Hvile . Han var omfattende , mere Begær end et Flertal af Mennesker , men han vedligeholdt sin Samling . Ingen havde lært ham det , det var hans Natur . 68 MINDETS TAVLE I et kendt lunet Rim , som han kalder en Gravskrift , har Goethe selv paa den kortest mulige Maade skitseret sine Stadier : Als Knabe verschlossen und trutzig , Als Jüngling anmasslich und stutzig , Als Mann zu Taten willig , Als Greis leichtsinnig und grillig — Auf deinem Grabstein wird man lesen : Das ist führwahr ein Mensch gewesen ! Med færre Ord kan Livsaldrene ikke karakteriseres . Det er netop saadan , som Barn er man indesluttet og værger sig med Trods , passiv Modstand , da man ikke har anden Magt , som den mutte fangne Vilde . Som Ung aabner man sig op og gaar angrebsvis til Værks , ubehagelig , fræk , i Følelsen af at sidde inde med Kræfterne : den unge Historie , alt hvad der hedder Krig , negativ Udfoldelse , Vold , men ogsaa Eventyr , Ekspansion , Besættelsen af Verden . Som voksen , moden Mand endelig falder man til og bestiller noget : Kulturen . I Billedet af Alderdommen har Goethe været uretfærdig mod sig selv . Det slaar til at Letsind og Griller hører til de opløste Træk der følger med Oldingealderen , en uhyggelig Tilbagevenden i Karrieren , der jo kan stige til at „gaa i Barndom " , senilt Begyndertrin ; selv normal Alderdom kan være præget af Bagatellen , og en vis Flygtighed , Forfald af Hemning ; man kunde maaske paavise enkelte saadanne Træk hos den gamle Goethe , hans Gammelmandsforelskelser , der dog virkelig ogsaa hang sammen med en usædvanlig , længe bevaret Vitalitet . Men ellers gælder det at det jo netop var den sjældne Bevarelse af Aandskræfterne i den høje Alder , Vækst til det sidste , der har givet Goethe en Særstilling . Gennemførte han Livet i alle dets Stadier , ikke som blot 70 MINDETS TAVLE Biografi , men som en Forvandling , Goethes Forvandlinger , Menneskehedens Forvandlinger , saa bragte han det ogsaa til Afslutningen , Normen derfor , fuld Klarhed , Lukningen af en Ring af Arbejde . Han ender med en Udsigt som fra Toppen af et Bjerg , Livet under ham , og for ham ikke længere at komme , en fuldbaaren Mands Erkendelse af at have levet , og af Ophøret . Ingen Mand har i selve sin Livsførelse skænket Slægterne et skønnere Eksempel paa Tilværelsen som en i sig selv tilbagevendende Linje , Cirklens Fuldendthed , end han . Det er nok , naar man stiller Goethe i Forbindelse med Udviklingslæren , at fastholde dette ene , at han har den selv inkorporeret i sig , og at han gennem sit Liv , som biologisk Type , tilnærmet ogsaa i sin Tanke , leverede et staaende Argument for den : Han var selv Udvikling . Goethes aandelige Stigen , selv som gammel Mand , en Kapacitet der gør at man næsten kun kan se ham som gammel , staar som en gavnlig Lektion for den raa Kultus af Ungdommen , den blotte Unghed , der kolporteres af et nuværende Slægtled , som ikke engang har betænkt at det selv om en Snes Aar vil være den gamle Portion . Ud fra Synspunktet Goethes Stadier , sammenholdt med Udviklingen som Helhed , lod hele Goethes Levned og Forfatterskab sig gennemgaa i Enkeltheder , paa Baggrund af hans Samtid , en vigtigere Opgave end at lægge til den uhyre Goetheliteratur med nye Lag af Kuriosa og Privatissima fra Goethetiden , hans Kærester paa Bordet , og Næsen stukken i Datidens Breve . Først og fremmest vilde man vende tilbage til Goethes For - fatterskab , ikke som Nøgle til GOETHES STADIER 71 forskelligt Privatliv , tværtimod , al Model totalt udelukket , men som Manifest for hvad en formende Aand opbygger i sig selv . Som Antydning af en Metode der søger Udviklingen i Goethes Produktion , under Synspunkt af Stadier , behøver man kun at rette Opmærksomheden paa Hovedværket : Faust . Digtet har været Aarhundredets Rebus . Til mange Udtydninger kunde man føje den at Goethe heri har nedlagt det dramatiske , følgesvangre Modsætningsforhold mellem to menneskelige Trin , tildels udspaltet af Goethes eget Væsen , to Karakterer , Faust og Mefistofeles . I grov Forkortning : den ene er Kulturen , den overstuderede Tanke , som søger Natur igen ; den anden er mere end Natur nok , Undernatur , med alle diabolske Farver , Mandrillen , Fristeren , Faunen , som tager Grubleren med sig ud paa Livet , med de tragiske Følger man kender , det ene Fald som drager det andet efter sig . Om dette nedgravede Skema grupperer Digtets Billeder sig , den Verden af Erfaring og Finhed der er nedlagt deri . Middelalder og gryende moderne Tid , Tanker i Forklædning , omkring et Problem som altid har Gyldighed , visionær Sikkerhed , og en over hele Dramaet hvilende mægtig menneskelig Medfølelse brydes i Digtet som et Prisme . Faust som oprindelig Figur , der gik over i Folkedigtningen , var selv Charlatanen , men Goethe gjorde af ham den søgende Aand og lagde alle de farlige Egenskaber , med samt Viddet , over paa den spraglede , blændende Mefistofeles ; de to Figurer er ikke to forskellige Principer , men Trin af hinanden , Forudsætnin - ger som Goethe gennem den Vækst han 72 MINDETS TAVLE havde gennemgaaet formaaede at udbore og holde skilt i sit eget Væsen ; heri ligger den dybe intuitive Tilknytning til Udviklingens Idé , Stadier i Konflikt med hinanden . Er Verden bleven anderledes , er det ikke de samme Modsætninger som i Faust der vedblivende holder Dramaet gaaende , til dette Øjeblik , Modsætningen mellem den tynde Kultur og de elementære Kræfter der lokker og truer den fra neden ? Hvor Goethe i sin rene Menneskelighed , hinsides begge Parter , foregriber senere Tiders Indsigt , den Bestemmelse human Stræben bærer i sig selv , staar han endnu som en Fører i Tiden . GOETHES STADIER 69 LAVOISIER LAVOISIER blev født 1743 og mistede Livet 51 Aar gammel under den franske Revolutions Rædselsperiode , 1794 . Hans Livs store Bedrift havde fundet Sted 20 Aar før , i 1774 . Lavoisier var Frankrigs og den civiliserede Verdens betydeligste Kemiker , den der endeligt og en Gang for alle løste Problemet om Stoffernes Natur og deres Forbindelser , Love som der ikke har været rokket ved siden . Hele den moderne Teknik , der beror paa en fuldstændig Kontrol over Grundstofferne og deres indbyrdes Forhold til hinanden , hviler paa hans Arbejde . Lavoisier tilhørte det velhavende franske Borgerskab før Revolutionen . Familien stammede ned fra en Mand som havde svunget sig op i Kongehusets Tjeneste fra Postkusk til Staldmester og altsaa vel oprindeligt var kommen ude fra Landet . Familien var formuende , og Lavoisiers Fader , der var Embedsmand , og interesseret i Videnskaberne , sørgede for at Sønnen fik den bedst mulige Uddannelse . Han lader til at have været et Vidunderbarn af Lærelyst , tidlig moden og med Appetit paa overhovedet alt hvad der kan læres . Tiden var heller ikke saa udspecialiseret som den er nu . Den unge Lavoisier tog juridisk Eksamen , men studerede samtidigt Matematik og Astronomi , Botanik , Mineralogi og Geologi , foruden Fysik og Kemi , alt hvad der kunde læres deraf paa det Tidspunkt . Hertil føjede han Anatomi og Meteorologi ! I Økonomi og Finansvæsen udviklede han sig til praktisk Tillidsmand og var en Foregænger som Reformator af Landbruget . Tyve Aar gammel oprettede han Stationer for Barometermaalinger over hele Frankrig og udenfor Evropa , som han vedligeholdt i tredive Aar og kun blev afbrudt i ved sin Død ; han var jo heri forud for sin Tid . Hans første videnskabelige Arbejde var en Afhandling om Forsøg vedrørende Gipsens Natur . Allerede her viste sig den gennemtrængende metodiske Energi hvormed han satte sig Opgaver og løste dem . Han var da 23 Aar gammel . Næste Aar deltog han i en Prisopgave for de bedste Metoder for Oplysningen af Gaderne i en By og lukkede sig i den Anledning inde i et mørkt Værelse i seks Uger for at skærpe Øjnenes Følsomhed for Lys . Han foretog en Mælkekur paa sig selv ; naar noget skulde undersøges skulde det gøres til Bunds . I den Alder var han allerede begyndt at gruble over Forbrændingen , i endnu uklare Former . Som ung Assistent ledsagede han en Regeringsudsending paa en Inspektionsrejse til Minerne i Vogeserne , undersøgte overalt Brøndvandet og var med til at udarbejde et mineralogisk Kort over Frankrig . Han blev tidligt Medlem af det franske Akademi for Videnskaberne , som stod i nærmere Berøring med det praktiske , offentlige Liv end videnskabelige Selskaber gør nu ; som første Autoritet paa mange forskellige Omraader blev han gen - nem hele sit Liv anvendt af Regeringen , LAVOISIER 75 først Monarkiet , siden Republiken , som han fordomsfrit stillede sig til Raadighed for , med Utak til Løn . Han organiserede f . Eks . Krudtfabrikationen , et for Frankrig vitalt Spørgsmaal , da Landet efter Henrettelsen af Ludvig XVI truedes fra alle Sider i Evropa ; man var den Gang endnu afhængig af en primitiv Salpetertilvirkning , idet man kun kendte Stoffet fra Udblomstring paa Murene i Kældere , i hvilken Anledning alle private Kældere maatte nationaliseres af Staten . Ved alle Afgørelser , hvor Videnskaben skulde have det sidste Ord , tilkaldtes Lavoisier ; det Offentlige afæskede ham hans Dom om Muligheden af at finde Vand ved Brugen af Ønskekvist , hvilket han benægtede ; han gav Mesmerismen , en falsk videnskabelig Bevægelse , som det en Tid var Mode at tro paa , Dødsstødet ved efter en Undersøgelse at erklære sig imod den ; af disse Afgørelser faar man Indtrykket af en rendyrket , moderne Intelligens , som i Klarhed og Metode var forud for sin Tid . Den samme overlegne , latinske Simpelhed i Tanken træffer man senere hos Pasteur . Foruden sine talrige videnskabelige Arbejder fik Lavoisier Tid til at overtage en betydningsfuld offentlig Virksomhed som Skatteforpagter , fermier general , et Embede hvis Art ikke forstaas uden ved et Indblik i Datidens Historie . Embedet gav ham store Indtægter , uden at der siden har kunnet paavises nogensomhelst Uredelighed fra hans Side ; men de fortvivlede finansielle Forhold i Frankrig havde gjort denne Form for Skatteopkrævning upopulær , og under de vilde Dage i Rædselsperioden henrettede man , uden synderlig Retsforfølgning , samtlige Skatteforpagtere i Frankrig , til et An - tal af 28 , derimellem Lavoisier . Et af 76 MINDETS TAVLE hans sidste offentlige Hverv var at ordne Maal - og Vægtsystemet for den nye Republik . Lavoisier var en slank Mand med et fint Ansigt , en smal , bøjet Næse , iøvrigt upaafaldende af Ydre . Der eksisterer et Portræt af ham og Madame Lavoisier , malet af David og aabenbart meget vellignende . Madame Lavoisier fylder i Forgrunden i stor Kjole og Paryk , en lidt krøllet , damet Figur , det var endnu Rokokoen ; bag hende ved et Bord med kemiske Instrumenter sidder Lavoisier , med Ansigtet vendt op imod hende ; det har skullet ses paa Billedet hvor meget han skyldte hende . Hun var hans Kammerat og Medarbejder , hjalp ham i hans Laboratorium , førte hans Protokol og tegnede Billeder til hans Publikationer . Hun blev gift med Lavoisier da hun var 14 Aar . Et andet Portræt af hende , fra da hun var purung , viser hende som en livsglad , sund ung Pige med landlige Træk og nordiske blaa Øjne ; hun kunde gerne være dansk . Hun var ikke Dukke helt igennem , hun lærte sig Latin og Engelsk for at kunne hjælpe sin Mand og oversætte for ham . At male havde hun lært af selve David ; de Ætsninger hvormed hun ledsagede sin Mands Værker er vel tegnede og tjener deres Formaal , at dokumentere Lavoisiers Forsøg . Det ser ud paa et af dem som om en Mand underkastes Tortur , i en Kælder med mystiske Giftflasker paa Hylderne , men det er et af de Respirationsforsøg Lavoisier udførte for at paavise Lungernes fysiologiske Funktion . Ved et Bord sidder Kunstnerinden selv som sin Mands Sekretær . Hun over - LAVOISIER 77 Lavoisier og Madame Lavoisier, efter Maleri af David. levede ham i mange Aar , værnede tappert om hans Navn og holdt sammen paa hans videnskabelige Bo . 78 MINDETS TAVLE Lavoisier faldt som Offer for Rædselsperioden under den franske Revolution , hvor enhver der havde gjort sig mistænkt ved Velstand , Orden i sine Sager , eller ved at være af god Familie og i Besiddelse af en Dannelse , blev slæbt til Faldøksen . Graverende for ham var at han var Generalforpagter , og at ogsaa hans Svigerfader var det , uagtet personligt Misbrug af Stillingen ikke kunde paavises ; Misbrug havde uden Tvivl ellers fundet Sted , der var 28 Generalforpagtere ; de blev henrettet allesammen en bloc . At Institutionen var forhadt var Retsforfølgning nok . Den franske Revolution gav Stødet til Enevældens Afløsning i Evropa . Men den forsynede tillige Historien med det grelleste Eksempel paa Grusomhed og Hykleri der har været set . Det er tilstrækkelig bekendt i hvilken Grad den løse Bybefolkning fra Gaden i Demokratiets Navn tilrev sig Magten , og slap de elementæreste Forbryderinstinkter løs , som næppe nogen kan drages til Ansvar for . Det franske Ord for Folket , le peuple , der stammer lige ned fra Romernes populus , paadrog sig ved den Lejlighed SmædebetydningenPøbel , hvad man nu forstaar ved „Gaden " . Snobberiet for Gaden gik saa vidt som til et Forslag , stillet af en Revolutionsmand i Terrorperiodens galeste Dage , om at sløjfe alle Taarne og opstaaende Bygninger som udemokratiske og krænkende for Niveauet ! Det leder Tanken hen paa en Reform der har Medbør i vor egen seneste Tid , fra kommunistfarvet Side , om at afskaffe de store Bogstaver , endogsaa i Navneunderskrifter . Det maa vel gøre godt at vise sin Magt overfor de aristokratiske store LAVOISIER 79 Bogstaver og at ligge paa Maven for de smaa ! Der er dog Grund til at tro at Lavoisier kunde være bleven sparet , selv om det saa sort ud for ham i hans Egenskab af Generalforpagter , hvis ikke Marat havde forfulgt ham med sit mest rasende Had . Han havde en ekstra Grund dertil , Marat havde selv fusket i Naturvidenskaberne og i sin Tid indleveret et umuligt Arbejde om Forbrændingen , ogsaa han , til Videnskabernes Akademi , som havde afvist det , med en Erklæring fra Akademiets Direktør , Lavoisier , der ikke var anerkendende . Da Marat kom til Magt under Revolutionen skreg han op som en Ravn , himmelhøjt , for at faa Lavoisier fældet . Marats sindssyge Artikler i den Anledning i hans Blad , l ' Ami du Peuple , er bevaret . Det stod for Marat som om det var hamder var den forfulgte Uskyldighed , og Lavoisier der var en Charlatan og en Tyv ! Stoffet egnede sig for en Komedie , om Stræberen der lægger Haand paa den produktive Mands Fortjenester , hen i Retning af H . C . Andersens bidende Æventyr om „Skyggen " . Men man har ingen Lyst til at stille de to Karakterer , Lavoisier og Marat , op imod hinanden og bringe dem paa Scenen . Desuden , man kunde jo kun faa den ene af Karaktererne spillet ! Et Stykke derimod hvori Marat optraadte ganske alene kunde man tænkte sig . Man behøvede kun at give ham een Replik hele Vejen , den samme som Navnet paa Personen : Marat . Det ligner i sig selv et Ravneskrig og leder Tanken hen paa en Mare og paa en Rotte . Stykket kunde se saadan ud : 74 MINDETS TAVLE 1 . Akt . Marat ( nyfødt , skrigende i Vuggen ) : Marat ! 2 . Akt . Marat ( paa Revolutionstribunalets Talerstol , i Anledning af at Nogen havde noget ) : Marat , Marat ! Marat ( paa Revolutionstribunalets Talerstol , i Anledning af at Nogen ikke havde noget ) : Marat , Marat ! Le peuple : Marat , Marat , Marat ! 3 . Akt . Marat ( i Badekarret , da han blev stukket ) : Marat ! — Tæppetfalder . Ret beset vil man overhovedet ikke bedømme Marat som Karakter , paa Linje med andre Mennesker , ikke engang som Umenneske ; vor Tid vil lede efter hans Sygdom , hvilken Lidelse det var der gjorde ham til Sadist , eller utilregnelig , egnet for Asylet . Det vides at han led af Skab , et eller andet uhelbredeligt Udslet . Marat naaede ikke at faa Lavoisiers Blod at se , han blev selv stukket ihjel forinden , af en ung Pige , som bekendt . Han blev jordet som en Helgen paa Statens Bekostning i Pantheon ; et Aarstid efter , da Terrorpartiet med Robespierre i Spidsen var faldet , blev han kørt ud igen . Men det beseglede Lavoisiers Skæbne at han havde haft denne Dæmon paa Nakken . Revolutionstribunalet , der tænkte ganske som Marat , havde ingen Naade for ham , Domstolens Vicepræsident , med det skumle Navn Coffinhal , satte alt , lige til haandgribelig , aaben Løgn , ind paa at fælde ham , og Lavoisiers Hoved faldt for Guillotinen den 8 . Maj 1794 . Kastanjerne har blomstret i Paris ' Gader den Dag han blev ført til Skafottet . Det er denne Coffinhal hvem man skylder Erklæringen i Anledning af Lavoisier : La republique n ' a pas besoin de savants , Republiken har ingen Brug for Videnskabsmænd ! 80 MINDETS TAVLE Derimod anses det for uhistorisk at Lavoisier skal have udbedt sig Udsættelse for at fuldende et videnskabeligt Arbejde . Ingen Ytring af ham eller paa Retterstedet er bekendt . Man har et Brev fra ham til en Ven , skrevet i Fængslet kort før hans Død , det fortaber sig ikke i Anklager eller Personligheder , han ser stoisk sin Skæbne i Lys af Begivenhederne , les événements , med hans eget Udtryk , og uddrager deraf det afnødede , men dog positive Resultat at Begivenhederne vil spare ham for Alderdommens Besværligheder : ] e mourrai tout entier , jeg kommer til at dø mens jeg er helt mig selv , skriver han ; det er da en hel Mands Trøst . Foruden Davids Portræt af Lavoisier findes der en Tegning af ham , af mere usikker Værdi , som skal stamme fra det sidste Ophold i Fængslet . Eduard Grimaux , af hvis Bog om Lavoisier , fra 1888 , nærværende Oplysninger er øst , bemærker om Billedet at det har les traits fatigués , at Lavoisier ser træt ud paa det . Ja , han har nok været træt , det har saaret ham at skulle opleve hvad han oplevede . Coffinhal blev skumplet til Skafottet i den samme Karre han havde sendt saa mange afsted i , tilligemed Robespierre , et halvt Aar efter , da Terroren endelig udtømte sig selv . Men det kunde ikke gøre de Døde levende igen . Da Lavoisier døde var hans Hovedopdagelse , som skulde bidrage til at forandre hele Udseendet paa Kloden , tyve Aar gammel . Udøvelsen af hans Arbejde havde man saaledes ikke kunnet hindre ham i . Uforudfattethed , Simpelhed i Tanken , og Energi , den lige Vej løs paa Opgaven , var de Egenskaber der gjorde Lavoisier til den store Nyskaber paa alle Omraader 82 MINDETS TAVLE han rørte ved . En vis Tørhed og Haardnakkethed i Metoden førte ham til Maalet , hvor andre med Gætteværk og Omtrentlighed fjernede sig derfra . Nøjagtighed og en kontrolleret Fremadskriden fra det ene til det andet mærker hans Forsøg , og har mærket Kemien som Videnskab lige siden . Hanvejede alting . Først gjorde han Vægten nøjagtig , saa vejede han med den . Det er svært at give en Forestilling om det Fremskridt i Kemi og Fysik Lavoisiers Forsøg førte med sig , Vanskelighederne dengang kan man ikke se nu , da de er løst . Men den Metode han anvendte ved en af sine første gennemførte Undersøgelser giver en Forestilling saavel om Kemiens datidige Standpunkt som om den Skarpsindighed hvormed Lavoisier trængte ind til Virkeligheden i et Fænomen . Det drejede sig om Problemet hvorvidt det ene Element kan gaa over til det andet , om f . Eks . Vand kan blive til „Jord " , som nogle af Datidens Kemikere mente at have paavist . De fire Elementer , Vand , Jord , Luft og Ild , udgjorde endnu Datidens Forestilling om Grundstofferne . Navnlig Jord maa man sige var et meget rummeligt Begreb . Man havde iagttaget at naar Vand blev kogt tilstrækkeligt længe dannede der sig et Bundfald , og det maatte være Jord . Lavoisier kogte nu Vand i samfulde tre Maaneder i en lukket Glasretort , hvor det samme Vand bragtes til at løbe tilbage i Retorten igen efter Fordampning og Afkøling . Der dannede sig virkelig en Substans paa Bunden af Retorten . Men Lavoisier havde vejet Glasbeholderen før Forsøget og fandt bagefter at Vægten var svundet , netop saa meget som den indvundne „Jord " vejede . Ved LAVOISIER 83 Kogningen havde noget af Glasmassen opløst sig ; Vandet var forbleven uforandret . Hele Problemet var saaledes gaaet i sig selv igen . Vejningsmetoden havde vist sig effektiv ; og det var den der førte Lavoisier til alle hans senere Resultater , som fuldstændigt afdækkede Stoffernes fysiske og kemiske Sammenhæng . Det naturlige Problem han satte sin Energi ind paa at løse var Forbrændingen , som paa Kemiens datidige Udviklingstrin beskæftigede Forskerne i alle Lande . I Virkeligheden var man nær inde paa Løsningen , men kunde ikke se den , fordi Principet der laa til Grund derfor endnu var uopdaget og ikke paa Forhaand lod sig erkende . Man var saa vidt at man havde undersøgt Forbrændingens Indvirkning paa forskellige Stoffer , Metallerne , f . Eks . Tin , der ved Ophedning efterlod en kalkagtig Masse , blev „calcineret " , med et af Datidens Udtryk ; Forandringen tilskrev man en direkte Tilblanding fra Ildens Side , i hvilken Anledning man tænkte sig en Art Ildstof , som man gav Navn af Flogiston , af et græsk Ord for Ild , og som man indsatte overalt hvor Forbrændingen virkede forandrende paa Stofferne , de blev „flogistoneret " . Teorien holdt sig i lang Tid og fungerede som Mellemstadium mellem Alkymien og den eksakte Kemi ; ja der var mange der ikke lod sig rokke derfra , selv efter at Lavoisier havde opklaret Sammenhængen . Hans Fremgangsmaade var den at han ophedede f . Eks . Tin i en lukket Beholder , efter paa Forhaand at have vejet alt hvad der havde med Eksperimentet at gøre , Metalmængden , Beholderen , og Luftindholdet i den . Ved Vejningen bagefter viste det sig at det calcinerede Produkt vejede mere end Metallet , som ventet , en Vægtforøgelse 84 MINDETS TAVLE Flogistonisterne havde alle mulige skruede Forklaringer paa . Men Lavoisier fandt samtidigt at Luften i Beholderen var undergaaet et Vægttab , som netop svarede til hvad Tinnet havde lagt til , ved Overgangen til „Kalk " . Han sluttede deraf at Metallet havde optaget et Stof fra den atmosfæriske Luft , og det viste sig at være Ilt , den brændbare Del af Luften . Iltningens Princip var fundet . Paa samme Tidspunkt havde en engelsk Kemiker , Priestley , isoleret Ilten som Bestanddel af Luften , uden dog at drage de kemiske Konsekvenser deraf , og Lavoisier indsatte nu Ilten som det afgørende Led , der var virksomt ved enhver Forbrænding . Man maatte altsaa ophøre at betragte Ilden som Element , den var ikke andet end et Lysfænomen , ledsaget af Varme , naar Stoffer indgik i en Forbindelse med Ilt . At Processen var rigtig paaviste Lavoisier ved at vende den om . Opheder man nemlig den calcinerede Tin , altsaa Tinilte , sammen med Kul , faar man Tin i Form af rent Metal igen , idet Ilten sammen med Kulstoffet danner Kulsyre , mens Vægtforholdet hele Tiden forbliver det samme . Hermed var Stoffernes Kredsløb paavist og Grunden lagt til den kvantitative Kemi . Hvad der endnu mere vidner om Lavoisiers Skarpsind var at han forfulgte sin Opdagelse af Forbrændingen over i det organiske og ved sindrige Forsøg med levende Menneskers Aandedræt beviste at Stofskiftet der finder Sted gennem Blodet ogsaa er en Iltning , langsom Forbrænding , uden de iøjnefaldende Ildfænomener der ellers ledsager den ; ved Aandedrættet optages Ilt af den atmosfæriske Luft , mens der udskilles Kulsyre . Samme Ombytning finder Sted ved Planter - nes Ernæring . Lavoisier skabte LAVOISIER 85 Landbrugskemien , han var den første der anviste videnskabelige Metoder til Agerbrugets Forbedring og gik selv i Spidsen med et Mønsterlandbrug . I Tilslutning til Opklaringen af Forbrændingens Væsen gennemskuede Lavoisier Aarsagen til Stoffernes Tilstandsformer , om de er luftformige , flydende eller faste , Loven derfor fandt han beroede paa deres relative Niveau i Temperaturskalaen . De nye kemiske Begreber gav han Navn og leverede klart affattede videnskabelige Sætninger om de kemiske Processers Natur , som den Dag i Dag staar ved Magt . En saa fuldstændig , definitiv Afdækning af Stoffernes Forbindelser og Lovene derfor har aldrig nogensinde før eller siden fundet Sted . Lavoisiers Publikationer om hans Opdagelser : Traitéélémentaire de chimie , 1789 , er et Grundværk i Naturlærens Annaler . Samme Aar udbrød den franske Revolution . Flogistonteoriens Tilhængere veg ikke Marken ligestraks ; den kunstige , mirakuløse Forklaring byder Fantasien mere end den simple ; men Kendsgerninger trænger med Tiden igennem . Den Tidsalder Lavoisier tilhørte falder mere kendt naar man sammenstiller den med kronologiske Holdepunkter fra samme Periode her i Landet . Oehlenschlager fødtes 1779 , der var saaledes endnu fem Aar inden han saa ' Lyset , efter at Kemiens Hovedproblem var bleven løst . Hans Christian Ørsted , som senere indførte den ny Videnskab her i Landet , og hvem vi skylder den danske Form for nogle af Grundstoffernes Navne , f . Eks . Ilt og Brint , meget hensigtsmæssigt dan - net af Begreberne Ild og af at brænde , 86 MINDETS TAVLE Ørsted fødtes i 1772 , han tullede omkring som en toaars Dreng paa Rudkøbing Apotek det Aar Lavoisier foretog sine afgørende Laboratorieforsøg i Paris . Samme Aar som Ørsted fødtes blev Struensee henrettet . Perioden der knytter sig til hans Navn indeholder hele Oplysningstidens Uro , saadan som den kom til Danmark , de nye frihedsvenlige Ideer der arbejdede sig op i Frankrig , og hvoraf Struensee var en Elev . De førte senere i Frankrig til Revolutionen , under stærk Paavirkning af Indtrykkene fra den nystiftede nordamerikanske Republik . Katastrofer og Smuds fulgte i Frihedsbestræbelsernes Spor , saavel i Frankrig som i Danmark , men den Hensigt hvormed de begyndte havde Fremtiden i sig og førte senere , efter mange Spektakler og Storme , Rædselsperioden , Napoleonskrigene , til Folkefriheden i Evropa . Oplysningstiden i det 18 . Aarhundrede gjorde sig mest bemærket ved de filosofiske Skribenters og Reformisters Agitation , som forberedte Revolutionen , men af større Betydning var i Virkeligheden de Forsøg og Nyopdagelser paa naturvidenskabeligt Omraade man skylder Aarhundredet . Lavoisier var et Barn af Oplysningstiden ; han faldt som et Offer for den Afsindsperiode Bevægelsen maatte gennemgaa , inden den afklaredes og kom til at virke efter sin Hensigt . LAVOISIER 81 ENGELSKE PORTRÆTER ( 1934 ) I FRA den første Gang man var i London til hver Gang siden har den lille graa Kuppel der kroner en af Facaderne ud til Trafalgar Square været et Landmærke , det kendte Holdepunkt hvorfra man orienterede sig i Byen . Bygningerne under Kuplen rummer Englands fornemste Kunstsamling , Na - tional Gallery . I mere end een Henseende er her et Orienteringspunkt , hvorfra man kan skaffe sig et Udblik over England . Træder man ind i Museet , fra et af de uroligste Trafikcentrer der findes i Verden , med Nelsonsøjlen som en skyhøj Milepæl , hvorom Færdslen skruer , er man indenfor Portalen , faa Skridt fra Gaden , da er man i Kunstens Verden , uforanderlig den samme hver Gang man kommer der , Holbein , Rembrandt og Velasquez ' Verden . Det er de svundne Slægtleds Verden , som er hævet over i Tiden , den fører sit stille Liv paa Væggene , Portræterne ser paa dig , et stumt Selskab , Personer og Aldre , som har udgjort en ikke saa ringe Part af dit aandelige Tilhold , og som nærer dit Væsen hver Gang du genser dem . Man gaar Salene igennem og lever med Bille - derne en Gang til . Tizians store 88 MINDETS TAVLE Farvedrøm f . Eks . , „Bakkus og Ariadne " , ja der er det , igen bliver man holdt fast , hælder imod Billedet , endnu mens man gaar . Og inden man gaar føjer man en Nuance mere til det Billedet har været for en , fordi man i Mellemtiden er bleven en anden . Der gives Grader og Overgange i Smagen , som man kan gribe i Flugten hver Gang man med Aars Mellemrum besøger Gallerierne i Udlandet . Hvor forskelligt har man ikke følt for et og samme Kunstværk paa forskellige Tidspunkter , med alt ialt en Menneskealder imellem ? Skulde man fastslaa en Retning i Smagen der har gjort sig gældende kan det vist siges som en Erfaring der deles af ikke faa , at man begynder med at staa stille overfor alle andre Billeder end netop Portræterne , og ender med at fængsles omtrent udelukkende af dem . National Gallery har nogle af de store berømte Mesterværker i den internationale Kunst , som findes fordelt Verden over , Klassikerne kan ikke studeres uden at der lægges et Besøg om ad London . Men hvad man søger der er alligevel den specifikt engelske Kunst , forsaavidt man i det hele taget i et Nationalgalleri gennem den lokale Kunst ønsker at skaffe sig noget at vide om Landet . Med særlig Sporsans gaar man derfor efter de engelske Portræter paa National Gallery . Der er sørget for at imødekomme en saadan Udvælgelse for sig , idet der for nogle Aar siden er blevet aabnet en hel ny Fløj i Museet der kun indeholder Portræter , engelske Portræter : TheNational Portrait Gallery . Afdelingen har sin egen Indgang , om Hjørnet af Museet . Regner man sammen bagefter hvor mange Gange man søgte Salene under den lille graa Kuppel bliver det til at i National Gallery var man een eller to Gange , men i National ENGELSKE PORTRÆTER 89 Portrait Gallery flere Gange end man kan huske , og blev endda slet ikke færdig dermed . Indtil for nogle Aar siden har Samlingen haft til Huse forskellige Steder og været en Institution for sig . Initiativet til Oprettelsen af den gaar tilbage til 1845 og skyldes Jarlen og Historikeren Philip Dormer Stanhope . I Aarenes Løb er den vokset til en saadan Størrelse at den nu fylder tre Etager i den nybyggede Fløj i National Gallery , hvortil den er flyttet , og rummer Portræter af historiske Personer til et Antal af 3800 . Hvis man tænkte sig Portræterne paa Rosenborg og Frederiksborg Museet udtaget for sig og samlet paa et Sted , i kronologisk Rækkefølge , vilde det give en Forestilling om Samlingens Natur . Disse to danske Samlinger rummer udmærkede Portræter , men spredt paa to Steder , i to forskellige Byer . Som kronologiske Samlinger lider de af en Dobbelthed i Anlæget , de hverken overflødiggør eller supplerer hinanden tilfredsstillende . Lagt sammen og bragt i hinandens Fortsættelse paa et Sted vilde de betyde mere som historisk Studiested . En Løsning var maaske at indrette Rosenborg som Museeum for Christian IV alene , hvem Slottet vedkommer , og flytte Resten af de kronologiske Sager til Frederiksborg . Begge Samlinger vilde vinde i Enhed derved . Paa den Maade fremkom endda en national Portrætsamling for sig , men man vilde have alle Portræterne under samme Tag . Paa en Idealsamling som National Portrait Gallery har man Lejlighed til , med hvilken Tidsanvendelse man vil , at gennem - vandre hele Englands Historie paa eet 90 MINDETS TAVLE Museumsbesøg , Englands Historie repræsenteret af dens Personer , fra den første Tid hvorfra Portræter overhovedet forefindes , til op til de celebre Navne fra Verdenskrigen . Det første Billede i Museets Katalog , og et af Samlingens ældste malede Portræter , forestiller Kong Henrik VII , malet af en ukendt flamsk Kunstner , meget i Stil med det lille fortrinlige Portræt af Christian II , der findes i Kunstmuseet i København , og som har været tilskrevet forskellige Kunstnere , en Tid lang Jan Gossart , men som nu anses for at være malet af Michiel . Venstre Haands fem Fingre liggende i Billedrammen er et næsten identisk Træk , selv den rundbuede Afslutning foroven er den samme , de to Billeder kunde være malet af en og samme Kunstner , i hvert Fald er de præget meget nær af samme Stilperiode . Portrætet af Henrik VII er fra 1505 , det af Christian II fra 1515 . Karakteristiken er lige sikker hos dem begge , de har Lighedspunkter , som skyldes Tiden , men er ellers vidt forskellige . Billedet af Henrik VII viser ham som en mager , hulkindet Mand med en falmet Ansigtsfarve og mørke stikkende Øjne , en smal sammenkneben Mund og lang svær Hage ; Udtrykket leder Tanken hen paa en syg Rotte . Billedet er malet i Kongens sidste Levetid , fire Aar før han døde . Hvad man ved om ham kan nok læses af Trækkene , han har været crafty , en Nuance det engelske Sprog har stemplet , alt er hos ham gaaet ud paa hans Fordel , og ikke paa andres , han har ikke haft Fortrolige , han har været en haard , driftig , laaset Sjæl . Typen kan endnu træffes mellem Bønder . Henrik VII, sandsynligvis malet af Michiel. ENGELSKE PORTRÆTER 91 Hvad siger nu de to Portræter om Racen , Menneskearten ? For Christian II ' s Vedkommende er man ikke i Tvivl , han var udpræget vendisk . Den antropologiske Sammenhæng vilde kræve en videre Undersøgelse ; rent fysiognomisk er man ikke i Tvivl om Racen . Hvad Slags Menneske Henrik VII var giver sig ikke saadan lige paa Stedet ; de ulmende eksotiske Øjne kunde lede Tanken samme Steds hen , men Resten af Fysiognomiet er af en anden Karakter . Man tænker paa det keltiske , og er lige vidt ; her i Landet er Kelterne et saa temmelig blankt Begreb . Allerede med dette første engelske Portræt er man stillet overfor et Problem som trænger paa jo mere man fordyber sig i alle følgende : Raceforholdene i England , hvad det er for en Slags Mennesker der har domineret og svømmet ovenpaa i Historien der . Undersøgelsen vilde kræve Bind , en Levetids Arbejde , her kan der kun fares hen derover , Opgaven indkredset ; men Materialet foreligger . Portrætkunsten begynder jo sent , ikke fem Hundrede Aar tilbage ; forud ligger Aartusinder hvor Racedannelse og Folkeblanding har fundet Sted , uden at Portræter er efterladt . Det kom paa en Gang i de nordevropæiske Lande , og fuldt udviklet med det samme , omkring 1500 . I Danmark har vi f . Eks . ikke noget fyldestgørende Portræt af Kong Hans , men et Højdepunkt af kunstnerisk Fremstilling i Billedet af Christian II . Af de engelske Konger før Henrik VII har Portrætgalleriet kun nogle Afstøbninger efter Gravmæler , tarvelig byzantinsk Skulptur , som ingensomhelst Sikkerhed giver for por - trætlig Lighed . Man har ingen ENGELSKE PORTRÆTER 93 Forestilling om hvordan Vilhelm Erobreren saa ud . Af Karl den Store eksisterer der heller ikke noget Portræt . Og naar man saa tænker paa Antiken , de romerske Buster , et Tusind Aar før ! Ægypterne , KhefrenStatuen , næsten tre Tusind Aar før vor Tidsregning ! Psykologisk set maa det henregnes som Bidrag til de nordiske Folks Karakteristik at de ikke efterlod sig Afbildninger . Saadan var de ikke , de efterlod sig Riger , men Kunst kom dem ikke under Øjne i anden Form end et prydet Drikkebæger , og Øksen hvormed de slog ihjel véd vi var indlagt . Det var Krigere og store Jordbesiddere , Middelalderen igennem , de havde ingen Spejle i Huset , saa ikke Tilværelsen fra mere end en Side ; ud over den blotte krasse Eksistens og Besiddelsen af Ejendom havde de ingen Fornødenheder . Bønderne var saadan for en Generation siden ; her som ellers til Forstaaelsen af Fortiden , Trinet , er Bonden Nøglen . De tidligste middelalderlige Portræter af nordiske Fyrster og Honoratiores ligner lige saa mange grofttømrede , ceremonielle og rænkefulde Bønder . Det man ikke ved om Slægtleddene før ca . 1500 faar man da slutte sig til ; de var i alt Fald Stamfædre til de Generationer vi kender gennem Portræter fra de sidste flre - fem Hundrede Aar . Efter ca . 1500 bliver Portrætering almindelig ; man tænke paa hvilket Lys der falder allerede paa Henrik VII ' s Efterfølger , Henrik VIII og hans hele Samtid , gennem Holbeins enestaaende , robuste og besjælede Portrætkunst . Det var Renaissancen , Sydens Kultur , som trængte ind ogsaa i de raa Vinterlande nordoppe . 92 MINDETS TAVLE Nogen autokton Kunst har de udtalt nordiske Lande , England og Skandinavien , jo ikke frembragt , heller ikke senere Amerika . Den angelsaksiske Genius ytrede sig paa anden Maade , mægtige vitale Udfoldelser , af et fysisk Præg . Først rører man sig , siden kommer Ro og Betragtning . Det kunstneriske Naturel hører sammen med Bykultur , som er af gammel Dato i Middelhavslandene ; nordoppe sad man halvt i Skovene , eller laa paa Skibe , til endnu op imod vor egen Tidsalder . Kunstcentrerne laa i Syden , Antiken og Italien , siden Spanien , Frankrig , Sydtyskland , og en egen almueagtig 0 saa langt nordpaa som i Nederlandene . I England , som i Danmark , har Kunsten levet af Impulser udefra . Ingen Verdenskunstner af Rang bærer et engelsk Navn . England har ikke frembragt nogen umiddelbart erindret Billedhugger . Man maa sande det , naar man gaar Westminster Abbey igennem , Nationens Pantheon over højtfortjente Mænd , en Rundgang mellem velmente Skulpturer , som man har glemt igen naar man er ude af Kirken . Det samme Indtryk bliver tilbage , kunstnerisk set , af The National Portrait Gallery . Selv Englands betydeligste Portrætmaler , Reynolds , staar ikke for en Vurdering som ægte , indenlandsk , engelsk Maler , Discipelforholdet til Rembrandt mærker ethvert Billede af ham . Men han var en ypperlig , tilforladelig Portrætist , man kan studere Englændere gennem hans Pensel . Det samme gælder en Majoritet af andre indfødte , habile Malere , de har bevaret de Generationer de hørte til for Efterverdenen . Det er det der gaaes efter her . Kunstvurdering for sig , i dertil afrettede Inderkrese , Liv for sig ; hvor man ikke kan konfrontere sig ENGELSKE PORTRÆTER 95 dermed længere i Virkeligheden søger man det i Kunsten . Fra Kunstværkerne i Englands nationale Portrætgalleri lader der sig slutte til de førende Personligheder i Landets ekstraordinære Historie , i en Fart , som Svalen rører Vandspejlet , men et rask Indtryk er ogsaa et Indtryk . Og er man gaaet fra Gaden ind i Museet frister det at gaa ud paa Gaden igen og anvende hvad man har set paa Fysiognomierne der , Strømmen paa Fortovene , de Nulevende , et Stik ned i Befolkningen , hvis det er derfor man er rejst , at skaffe sig noget at vide om en Nation . II Har man gaaet National Portrait Gallery igennem og skaffet sig et Totalindtryk af de portræterede Personligheder , alle Englændere , bliver Udbyttet foreløbig en Iagttagelse man ikke paa Forhaand havde ventet , at de omtrent allesammen har haft brune Øjne . Det stemmer ikke med almindeligt gældende Antagelse af at Englænderne er et nordisk Folk . Hvad da de hyppige Indvandringer af Nordboer , fra Anglerne til Normannerne , som man kunde have ventet vilde have præget England i Toppen ? Fyrstefamilierne , saadan som de træder os i Møde i Malerier fra Middelalderen , Tudorne og Stuarterne , var i hvert Fald brunette Folk . Som før omtalt havde Henrik VII brune Øjne , et bundløst Blik , med et rødligt Lys i , Øjne der leder Tanken hen paa Natdyr , Lemurer ; brune Øjne er jo oprindeligere , gaar dybere tilbage i Naturen end de blaa . 96 MINDETS TAVLE Det maa straks bemærkes at en Sammenligning ikke medfører en Vurdering , den er umulig , Folk med blaa Øjne mener noget om dem med brune , og omvendt , Naturen mener Ingenting , den er bare mangfoldig . Hvad der sigtes paa her er at trænge ned til de Kilder der ytrer sig i engelsk Nationalkarakter , Vejen dertil gaar over Typerne , saadan som man finder dem . Ogsaa Richard III havde brune Øjne . Saa hvad enten Rosen var hvid eller rød , Øjnene var brune ; om Huset York eller Huset Lancaster sejrede , det blev da i Familien . Et af Samlingens ældste Billeder , ogsaa af en ukendt flamsk Kunstner , samme Stilperiode som det af Henrik VII , maaske lidt ældre , forestiller den berygtede Monark . Det er malet med den yderste Omhu , stivmalet , man er ikke i Tvivl om at man har Kongen for sig ikke alene som han saa ud men som han var . Man har godt af at se det . Det tvinger til at revidere gængse Forestillinger om Richard III , som man har dels fra Historien , en ensidig Overlevering , dels i opsvulmet dramatisk Form fra Shakespeares Stykke , der i de flestes Bevidsthed har skudt Historien ud . Shakespeares Richard III er fra Karakterens Side et Fantasiprodukt , der ligesom Hamlet bunder i Autors Afhængighed og tildigtede Oprejsning . Naar anden fri Udfoldelse var ham nægtet , han der selv et Sted om den Stand han tilhørte har Udtrykket these harlotry players , skaffede han sig Dimensioner i de Roller han skabte . Overdaadighed i Sproget , i Ge - ENGELSKE PORTRÆTER 97 Richard III. Ukendt Maler. bærden , var ham Erstatning for hvad de store fødte Ødelande kunde tillade sig , udenfor Scenen . Bag Richard III som Skurk stikker Shakespeares Svie over alle Muligheder han følte i sig , lukket inde af ulykkelig social Placering . Det passede ham at Richard III skal have været værkbruden , hvad Maleriet iøvrigt ikke har noget om , det kendte Shakespeare til , aandelig talt , et Aag fra Fødslen , det gav ham Nøglen til den Vanføres skærpede Form for Lidenskab . Heraf Voldsomheden , Skrankeløsheden hos Richard III , alt hvad Verden skulde have betalt , den straalende Brutalitet , det er hvad den traadte Orm foregøgler sig . Man kan heraf udskille Shakespeares Andel , den intellektuelle Overlegenhed og det saarede Sind , og bevare Beundringen for ham endda , som Manden med den suveræne udødelige Indbildningskraft ; men Richard III ser man i et helt andet Lys , naar man én Gang har været stillet overfor hans Portræt . 98 MINDETS TAVLE Indtrykket deraf er sympatisk . Kongen har været en Mand med smaa fine Træk , ikke uden et vist Bondepræg ogsaa han , som alle Datidens Mennesker , simple , hele Træk , en ung Mand , han var da kun 33 Aar da han faldt paa Bosworth Field , men allerede mærket af Slid og Sorger i de unge Træk . Ansigtet har endnu noget af Barnets Tillidsfuldhed , Venlighed , som ikke har lønnet sig ; i Stedet for er traadt Skuffelser , Overilelser og Anger . Udtrykket er fortrædiget , Øjnene lidt tilknebne , ligesom kuldskært , Erfaringer der har gjort ham ondt , og flere i Vente , Graaden er ikke saa langt henne , men den lille haarde Mund , med Muskler om , og den energiske Hage siger at det skal være Løgn , det skal ikke ske altsammen uden ham heller ! Med en fin Sans for det momentane og skildrende har den ukendte Maler ENGELSKE PORTRÆTER 99 grebet Kongen i en Bevægelse der taler om urolige Tanker , nervøst skyder han en Ring af og paa Lillefingeren , en Forlegenhed han er i , mens et Kors af Furer danner sig over hans Bryn og Smerten kommer og gaar i de mørke hede Øjne . Det er en Mand taget paa Kornet i et Nu hvor han har været gennemtrængt af sin Skæbne . Lægger man Indtrykket af Portrætet til Historiens Vidnesbyrd , med Fradrag af dens alt for tydelige Tendens , saa danner man sig Forestillingen om at Richard har været en velvillig , svag Mand , hvem Modgang og haarde Omgivelser har drevet ud over hans Natur og foranlediget til Misgerninger , som slettere Folk end han var kloge nok til at undgaa . Han er da kommet til at staa som kainsmærket , uagtet han oprindelig af Naturen var en Abel . Hertil kom at han gik ud af Striden som den tabende Part , med sit Eftermæle lagt i Sejrherrernes Haand . Han havde ikke nogen god Presse . Heri , som i Svagheden i Karakteren , der forgriber sig , minder han om Christian II ' s Skæbne . Datiden havde jo allerede en kraftig Propaganda , man tænke paa det Nummer Gustav Vasa fik gjort ud af det stockholmske Blodbad , til denne Dag . Havde Christian II holdt Stillingen , og ladet Historien skrive , var de politiske Mord der knyttede sig til hans Succes næppe engang mere erindret . Det kommer an paa fra hvad Side Begivenheder bliver tydet . Richard III ' s Blodgerninger skal ikke forsvares ; han gik saa vidt som til at lade Børn myrde , for at sikre Dynastiet . Hvornaar har Dynastier taget Hensyn ? Men det blev hans Fald . Et Blik paa hans Portræt siger at Omstændighederne var haardere ved ham end han ved dem . 100 MINDETS TAVLE Saaledes som vi har ham fra en ukendt Mesters Haand taaler han at staa for Historiens Dom . En helt ny Richard III lod sig skrive . Men lad Shakespeares Uhyre staa , som den forbavsende Vanskabning den er . Det tragiske Moment i Richard III ' s Karakter er mere menneskeligt og lod sig gennemlyse med en anden Hovedperson , uden at røre ved Skikkelser som engang har faaet Hævd . Henrik VIII havde brune Øjne ligesom Faderen , men lysere , terrakottafarvede , en ganske sjælden Øjenfarve . Dertil var han blond , en grov Blondhed , med svære Kæber , som leder Tanken hen paa en Kirgiser . Det store svineblonde Ansigt med de røde Øjne er , i Holbeins Fortolkning , af en egen uhyggevækkende koloristisk Virkning . Typen er aabenbart kommen i Stand ved en Tilblanding af nordisk Blod til Tudornes brune Øjne . Det ses undertiden , ikke hyppigt , gult Haar til brune Øjne , og man vil nødig kondemnere hvad Naturen tillader , men da den dog ellers fra Begyndelsen synes at have holdt de to Ting ude fra hinanden , kan den saa ikke her have fejlet ? Var Henrik VIII saa heldig ? En ekstra Potensering til det værre tør antages for hans Vedkommende , de sletteste Egenskaber fra begge Sider lader til at være lagt sammen i hans Person . Trækkes fra maa hans Bensaar , hvis det har været „Franzoserne " , som udviklede bestialske Træk i Karakteren , ligesom hos Peter den Store . Tidens almindelige Raahed maa tages i Betragtning . Alligevel har Kongen noget personligt , medfødt , som gør at man er glad over at der kun er ENGELSKE PORTRÆTER 101 Billeder tilbage af ham . Ikke desto mindre var han England i nogle Henseender en god Konge , han smed dog Katolicismen ud af England ( fordi Paven ikke vilde bevilge hans Skilsmisser ) . Det underdejlige Portræt af Christian II ' s Datter Christine , the princess of Denmark , Holbeins Mesterværk , kom til England i sin Tid som Led i en Ægteskabshandel mellem Fyrstehusene , til Kongens Prøvelse ; man gyser ved Tanken om at hun skulde være faldet i Henrik VIII ' s Hænder og at han skulde have ladet sine røde Øjne lyse over hende . Af en eller anden Grund kom det til al Lykke anderledes . Stuarterne var mørke , sortsmudsede ; de ser mere franske ud end engelske . Problemet keltisk , supponeret , bliver en Gang mere speget ved at lægges sammen med Begrebet romansk . Man gør bedre i at lade Oprindelsen ligge og studere Mørkheden , Karakteren , og se om den saa siger noget om Racen . Mørk var Karl I , „sydlandsk " , hvad man forestiller sig ved en „Marquis " , med spidst Hageskæg , Van Dyck - Stilen , en spinkel , fornemt udseende Mand , ikke den Fornemhed man bryder sig om , med et ufint Træk ved Næse og Mund , rendyrket , uskaansomt Ego helt igennem , saadan som Adelen og Fyrstefamiljerne rendyrkede Typen . Hans Løbebane røber mere Hensynsløshed end Enkeltmand i Almindelighed raader over . Han tjente ikke sin Stand derved . Hans Konspirationer mod det engelske Folks Frihed og hele uhelbredelige Upaalidelighed endte med at koste ham hans Hals . England blev derved skaanet for Enevælden , som 102 MINDETS TAVLE bredte sig over det øvrige Evropa . Det var Cromwell der stoppede ham . Nu vilde det næsten klappe alt for velkomment , hvis det kunde siges at Cromwell havde blaa Øjne . Men det havde han virkelig , smaa lyse Øjne med en glittende Ring i , Ulveøjne , af den Slags der ser alting , i Marken og paa Søen . Hvordan man saa vil gøre Modsætningen op , den var der , kunde ikke forliges ; Udfaldet blev denne Gang som det blev . Cromwell staar ellers isoleret med sine blaa Øjne mellem Datidens Portræter , alle andre havde brune . Det er som selve Tidsalderen var domineret af brune Øjne . Ogsaa paa Fastlandet , at dømme efter middelalderlige tyske Malerier , Cranach , var de i Flertal . Karl I ' s Moder Anna af Danmark , Søster til Christian IV . Christian IV havde brune Øjne ! Frederik III havde det , rigtige Kuløjne , uden Bund i . Først de senere Oldenborgere faar blaa Øjne , gennem blonde Prinsesser ; til England kommer de med Hannoveranerne , de lyse Georger . Men alle Englændere fra Stuarternes Tid ser ud fra Portræterne med natsorte Øjne . Dronning Elisabeth havde sorte Øjne , Opossum - Øjne , man forestiller sig at de maa have lyst i Mørke . Maria Stuart havde natdunkle Øjne . Adelen lader til at have været helt igennem brunøjet . Selv om Normannerne oprindeligt var Nordboer gør man vel i at erindre at de kom fra Frankrig til England . De brune Øjne gaar iøvrigt igen helt op imod vor egen Tid . Shelley havde brune Øjne . Dickens havde det , Tennyson , Gladstone , hver for sig med Nuancer af engelsk Væsen , som man ikke umiddelbart har Adgang ENGELSKE PORTRÆTER 103 til , og som maa hænge sammen med deres Type . Nelson derimod havde blaa Øjne , Wellington havde blaa Øjne . Man begynder ligesom at se en Mening i Fordelingen . Faa Lande har saa udtalte Perioder , nationale Retninger der har afløst hinanden , som England ; det maa hænge sammen med hvilken Race der til enhver given Tid har været den dominerende . Alle Racer findes i England , og alle Blandinger , vanskeligt at gøre sig Rede for Elementerne , men tilsammen har de virket dynamisk . England har Gang paa Gang modtaget sin regerende Kaste udefra , ikke desto mindre er der intet Land der som England har bevaret en indre Uflyttelighed . Stabilitet , Holdning , er næsten ensbetydende med at være engelsk . Med den engelske Slagkraft forbinder man Forestillingen om noget homogent i Befolkningen , Sammenhængen er snarere den omvendte , flere Uensartetheder er samlet her end noget andet Steds . Derfor at undersøge Øjenfarven lidt er ikke aldeles ørkesløst . I England selv har man travlt med at afgrænse og stemple sine Perioder ; for Tiden gør man op med den victorianske Tid og reagerer imod den , ubilligt ; en anden Dominans gør sig gældende i den offentlige Mening end før . Pruderi har England haft nok af . Der var en Tid da England var mere fransk næsten end man nogensinde har været i Frankrig , i en krassere Form endda . Det var under Karl II . Under Landflygtigheden var han jo bleven halvt Franskmand , naturlig Tilbøjelighed gjorde Resten . Et meget smukt Portræt af ham , malet af Joseph Michael Wright , fremstiller ham i Kroningskaabe med Rigsæblet i 104 MINDETS TAVLE Haanden , Kongens Privatliv kamoufleret af Majestæten . Den letsindige Monark ser bedre ud end Faderen , med en anden Nuance brune Øjne , varme , kronhjortagtige Øjne . Han forstod at leve . Og han krænkede jo ikke magna charta , det var han for klog til , han levede sammen med England omtrent som en levelysten Officer , der fører en evig Kamp om Lommepenge med sin rige Kone , som forsigtigt sikrede sig Særeje , da hun giftede sig med ham , nemlig Parlamentet . I umiddelbar Nærhed af Kongen har man fordomsfrit ophængt et Billede af Nell Gwyn . Det var hende der engang under et Opløb , da Pøblen i London overfaldt de Rige i deres Vogne , stak Hovedet ud af Karossen og raabte : I am the king ' s whore , og fik Lov at passere . Hun er malet af Peter Lely , i et fortryllende Toilette , som ser ud til at kunne skride af hende fra Skuldrene til Anklerne med et Sekunds Varsel . Hun har brune Øjne , de bruneste , sødeste Øjne , og et ildrødt Haar , en lille Pariserinde at se til , levende som et Egern og sprudlende af Forstand , det er ved Gud som om man hører Kyssene smelde i Luften omkring hende , nu halvtredje Hundrede Aar efter hendes Død . Kongens sidste Ord , inden han døde og Læberne blev kolde , var en Bøn om at man vilde sørge for Nell . En af Karl II ' s illegitime Efterkommere , dog ikke med Nell Gwyn , var den Kaptajn i Marinen Fitz Roy der førte Beagle , som Darwin var med paa sin store Udenlandsrejse . 94 MINDETS TAVLE III Det kunde være sagt før at ogsaa Shakespeare havde brune Øjne , netop han , men det skal staa for sig . Her er der en Mulighed for at trænge ind til de brune Øjnes Hemmelighed , Psyken der svarer dertil . Portræterne af Shakespeare er tvivlsomme , men det kan siges med Sikkerhed at han har haft brune Øjne . For ikke længe siden er et nyt Portræt kommen til , af en ung Mand paa 24 Aar , malet i 1588 , forsaavidt kunde det være Shakespeare som ung . Nogle anser det for ægte , andre ikke . Det forestiller i hvert Fald en ung Mand fra Shakespeares Tidsalder , en af Kuldet , hvis man gaar ud fra at indenfor ethvert Slægtled er alle Individer til en vis Grad ens præget , i Bevidstheden , som de er ens præget af Moden . Ethvert Fysiognomi har en egen udefinerbar Datering . Det Eksperiment kan nu anstilles at analysere Shakespeares Kuld ved at tage det psykiske fra Shakespeare , som det er bekendt gennem hans Skrifter , og Ydret , Typen , Slægten , fra den unge Mand , der var 24 i 1588 , hvad enten det nu har været Shakespeare eller ej . Her er ikke tænkt paa et Bidrag til Shakespeareforskningen , Hensigten er at sætte Tanker i Bevægelse vedrørende den Tid Shakespeare tilhørte , gennem ham til den . Man kan da holde sig til hvad han har skrevet , og hvad den unge Anonyme angaar , saa kan der læses i hans Træk , selv om det er det eneste Holdepunkt . Staar man for at skulle karakterisere en Mand er det et Spring ind i Opgaven at søge hans Væsen udtømt i en eneste Glose , og saa gaa fra den til en videre 106 MINDETS TAVLE Bestemmelse . Fantasi er det Nøgleord der i korteste Form giver Shakespeares Væsen . Der menes ikke netop at han var Fantast , eller bevægede sig i uvirkelige Forestillinger , ved Fantasi forstaas livlig Associationsvirksomhed , Indbildningskraft , sat i Funktion af rig Følelse , heftig intellektuel Tilskyndelse , et stærkt Blodomløb , alt i alt en Potensering af Liv , som strækker sig over alt hvad der kan naaes i Tanken , selv om man er bundet til et enkelt Menneskeliv . Behøver man i og for sig at være Digter for at være saadan anlagt ? Det er den fattigste Portion deraf , den menneskelige er den der deles med saa mange andre , Levelyst , Hjerte , Lykke , Begær , og Sorg . Det er det der slaar ud af Shakespeares improviserede Værker , Menneskeliv , den stakkede Glæde , Ve , Musik i Sjælen , Veltalenhed , en Blomst i Sproget , saa lidet det betyder naar man er død , men dog en Efterklang af det man havde paa Læben . Ustyrlighed , der arter sig som Kunst , dekorative Lænker , Hede , som smelter sig om i Udtrykket , Vid , synske Udbrud , Versets Rytme , det er den Maade hvorpaa et Overskud ytrer sig , et Hoved som altid føder , et Hjerte der altid er bevæget , altid elsker , Naturens Kilder der er sprunget i et Menneskebryst . Et Renaissancemenneske plejer man at kalde Shakespeare , og han hørte til den Periode der ytrede sig som en stor Befrielse , i Anskuelserne , i Kunsten , en ny Verden var bleven opdaget , paa Havene og i Sjælene , man kom som fra en Stuearrest , tilbragt i Ruelse sammen med et Krucifiks , man gik ud under Himlen , man aandede , man var til . Tilværel - sen havde været under Interdikt , ENGELSKE PORTRÆTER 107 hvad havde ikke været Synd ! Shakespeares Fantasiudfoldelse kan ses som selve Tidens , en universel Tagen Tilværelsen i Besiddelse , Livet vendt tilbage i al dets elementære Fylde , et Stemningsudsving som naar Børn slippes fra Skole . Andre , personlige Forhold bidrog til at farve Shakespeares Livsfølelse , Disharmonier , som hang sammen med hans Grænser , sociale Skranker , endelig den fatale Vending der indtræder naar selve Tilværelsen , just som man har erobret den med flyvende Faner , pludselig har brugt sig selv op . Af den ene Sindsbevægelse i den anden , det var Shakespeares Element , hans Liv stod under det Tegn som saa hyppigt kommer igen i hans Stykker og som skrives alarum . Men hvad der saa har sydet i ham , Spor satte det sig i Billeder , som fødte Billeder igen undervejs , den Shakespeare egne Knopskydning i Tanken , Tryllestaven svigtede ham ikke , han maatte udlade sig , saalænge Livet overhovedet arbejdede i ham . Man synes man finder hans Temperament , den paniske Følelse , i nogle Linjer han lægger Kongen i Munden i King John , der hvor han er blevet forgivet , med det samme en Prøve paa Udtryksfuldheden , Umaadeligheden , og Gratien , i hans Diktion : There is so hot a summer in my bosom , That all my bowels crumble up to dust ; I am a scribbled form , drawn with a pen Upon a parchment ; and against this fire Do I shrink up ... And none of you will bid the winter come , To thrust his icy fingers in my maw ; ENGELSKE PORTRÆTER 105 Nor let my kingdoms rivers take their course Through my burn ' d bosom ; nor entreat the north To make his bleak winds kiss my parched lips , And comfort me with cold . . . Hvad Shakespeare strømmede over med var Tiden fuld af . Renaissancens Livsbudskab kom til mange Slags Folk , med forskellige Forudsætninger , ytrede sig forskelligt i de forskellige Lande , nogle Steder drak man , kolossale Vinregnskaber , ogsaa en Form for at lade sig gaa , ikke ukendt endnu . Indtrykket af England , Selskabet der , er en almindelig Løssluppenhed , ogsaa Bægerklang , Falstaff , Uro i Gemytterne , Lidenskaber , Grænseløshed , Kvinder , Rivninger om Magten , Hovedet af paa hinanden for et godt Ord , tag alt hvad der grupperer sig om Maria Stuart , Tower og Huggeblokken der , som Eksempel . Man har et Indtryk af Hede , af Nerver , naar man gaar Tidens Portræter igennem , alle disse uigennemskuelige mørke Øjne : skjulte Folk , fulde af Intriger , med Kattepoter , men ikke fremmede for aaben Brutalitet heller , emotionelle Folk , Fanatikere — hvad var det for Folk ? Lad os tage Grafton - Portrætet for os , Billedet fra 1588 , som udgives for at være den unge Shakespeare , muligt eller umuligt , det er i hvert Fald en af Slægten , Datidens Mennesker , og det har den Fordel at det er et Kunstværk , hvorimod de to Portræter man har af Shakespeare som anses for autentiske , Busten og Stikket i Folioudgaven , er tarvelige , omtrentlige Fuskerarbejder , uden virkelig Nøgle til Karakteren . Grafton - Billedet er et sjælfuldt malet Hoved af en ung Mand med store brune aabne Øjne , ENGELSKE PORTRÆTER 109 et Naturbarns Øjne , og en følsom Mund , med et fint Lune om , en smuk Ansigtsoval GraftonPortrætet. og et stort mørkt brusende Haar . Vil man se mere i en Mand end et Individ skal man søge Moderen i ham , og hun skinner igennem den unge Mands Træk , et Væsen , tænker man sig , med nøddebrune klare Øjne og en 110 MINDETS TAVLE Hoppes Hjerte , fra hende har han Helbredet og en Brønd af Følsomhed , fra Faderen Hænder og Anlæg maaske , men fra Moderen det uudtømmelige Hjerte . Friskhed , et stort , oplagt Blik ind i Verden præger den unge Mand , som var ligegammel med Shakespeare , selv om det slet ikke har været ham . Man kan jo slutte omvendt , om man vil , gaa ud fra at det ikke er den Ukendte der ligner Shakespeare , men at Shakespeare har lignet ham ! Man staar da foran en Race , mærket af en Tid . Var det Kelter , alle disse mørke Folk i England ? Hvad mener man med Kelter ? Begrebet har Gyldighed paa begge Sider af Kanalen ; saa ofte man kommer til Frankrig , og hver Gang man kommer til London , det første man ser , Drageren paa Banegaarden , er en Menneskeart man ikke kender hjemmefra . Det er mørke Folk med Kul i Øjet og noget i Ansigtsbygningen der falder fremmed , men som man ikke i en Hast kan gøre Rede for . Skulde man nævne en Prototype paa hvad man mener er der Robert Louis Stevenson . Hvis han ikke var Kelter er der slet ikke noget at snakke om . Man maa ikke ved Kelter forstaa det historiske Folk , kendt fra Antiken , de var blonde , en Gren for sig af den germanske Stamme ; den sproglige Sammenhæng er heller ikke afgørende ; til syvende og sidst er det rent Øjemaal man støtter sig til . Typen er ukendt her i Landet , jeg véd kun af et Eksemplar der genkalder den , Niels Finsen , Lysterapiens Opfinder ; han var fra Færøerne . Paa Island og Færøerne véd man om keltisk Indvandring . De kom fra Irland . Et Holde - punkt , hvad keltiske Egenskaber ENGELSKE PORTRÆTER 111 angaar , har man i den irske Ornamentik , Udtryk for en specifik , vidtdreven Begavelse . Hvordan har det sig med Sagaerne , Aandsformen der ? Selve Navnet keltisk er muligvis rent forkert , lad gaa , men der er nu en Menneskeslags , som er noget for sig , der har faaet det at løbe med , foruden Navne med Mac - og O - foran , tilstrækkelig kendt og ikke til at tage fejl af fra Karakterens Side , ogsaa i Amerika . Det er en Menneskegruppe med et eget Temperament , udtalte Anlæg . Støder man paa et X naar man orienterer sig i engelsk Nationalkarakter , i Særdeleshed i Middelalderen , og der kunde man godt føje fransk Nationalkarakter til , saa staar man overfor et dominerende keltisk Element . Fra Udseendet og det sjælelige Indholds Side kan man lige saa godt gaa ud fra Grafton - Billedet som ethvert andet fra Tiden . Vil man med det som Udgangspunkt bestemme den keltiske Type kunde man indlade sig paa vidtløftige antropologiske Sammenstillinger . Men Problemet skal ikke gaaes nærmere her . Saa meget er vist at hvad vi nuomstunder forstaar ved „engelsk " alt andet end dækker det Indtryk man har af England i Fortiden , et uhemmet , ildfuldt Folkefærd , med Sodoma og Gomorrha i Øjnene og ustyrlige Instinkter , et rigt bevæget indre Liv , nogenlunde uengelsk altsammen . Regnes fra maa det at Tiden var yngre , Trinet mere primitivt , men alligevel hører der mere til at forklare Overgangen til et senere England , flere Skifter indenfor de dominerende Kræfter , andre Folkeelementer ovenpaa end før . Det fører ind paa et helt andet England . 108 MINDETS TAVLE Hemning møder man her tilstrækkeligt af , det 19 . Aarhundredes berømte stive Englænder , hos hvem alt var ofret for Form , og som omtrent ikke var andet . Var Shakespeare stiv ? Denne Type har iøvrigt været paa Retur siden Verdenskrigen ; en anden vil ventelig bemægtige sig Tonen og den offentlige Mening i Fremtidens England . Efter at man har mættet sig med Indtrykket af Portræterne føler man Trang til at gaa ud og se hvordan Befolkningen ser ud , Englænderne i Dag , om de er de samme som det stille Selskab derinde i Salene . Det første man observerer er en Mængde Hinduer i Oxford Street , noget helt nyt . Andre Ting fortæller at er England i sin Tid kommen til Kolonierne , saa kommer Kolonierne nu til England . Avismanden paa Hjørnet har ingen Tilknytning til Galleriet heller . De første Dage i London , og man skal agte netop de første Dages Indtryk , siden dækkes de over , bemærker man en indfødt londonsk Type , Stenbroens Folk , Avismanden , Gadesælgerne , de mindste løse Erhverv , men ingenlunde Tiggere eller Lovovertrædere , det er smaa støvede Folk , under Middelstørrelse , men af et voksent Udseende , ejendommeligt tørre Ansigter , stramme omkring Munden , de leder Tanken hen paa Buskmænd , Pygmæer , og det er de ogsaa , et tilbageblevet Folkefærd , fra maaske Landets allerældste Tid , Ur - Englænderen . De har vedligeholdt de Kaar de altid har levet under , er nærmest Samlere , trods det at de lever i en Storby . Den engelske Jockeystand rekrutteres derfra , en Mangel gør dem egnet for Væddeløbsridningen , nemlig Undervægt , de er ofte ikke større end Børn , Gnomer , men særdeles modne Folk . Pygmæer , ENGELSKE PORTRÆTER 113 Rester af en Urbefolkning , findes i alle Lande , ubemærket ; et isoleret Tilfælde Avisudklip, Kongen og Dronningen af England med et nyvalgt Parlamentsmedlem. foreligger i den myrdede østrigske Forbundskansler , Dollfuss . I Japan harhele Befolkningen bibeholdt Pygmæstadiet . En egen lokal Art findes ret udbredt i London , rimeligvis har de siddet paa Stedet lige siden der var Busk hvor nu London ligger , mange Aarhundreder før Romerne kom til Britannien . 112 MINDETS TAVLE En vidtløftig , endeløs Opgave at vove sig ind paa , Englands Antropologi ! Længere end til Drageren paa Banegaarden og Avissælgeren udenfor , de første ti Minutter i London , er der ikke naaet her , med Forbrug af mere end tilladt Plads ; det keltiske Problem er toucheret , med det Udfald at det vil synes efterladt i mere Uorden end det var før . Hvad er saa usikkert som Bestemmelsen af Racesammensætningen i et Folk ? I Almindelighed hjælper man sig med en generaliseret Forestilling , en „Englænder " , han er saadan og saadan , i Virkeligheden er det jo det der er en Abstraktion , Hjernespind , bag Enhedsbegrebet staar utallige Nuancer , som springer i Øjnene ved Selvsyn . Af England , det udadtil stabile , slagkraftige England , har man Indtryk som af en stor Akkumulator , hvad ved man om Elementerne ? Det engelske Sprog er det simpleste og det mest sammensatte af alle , det har optaget flere forskellige Sprog i sig end noget andet kendt Idiom , er det derfor det er trængt igennem over den halve Verden ? Forholder det sig ligesaadan med den engelske Folkeblanding ? Man ser ravnsorte Englændere , og man ser rene nordiske Typer , er det i Virkeligheden nogen af dem der har domineret , uden tilsyneladende ? Er det Ensemblet , mange splittede Enheder , som med samlet Virkning er bleven bragt til at støde samme Vej , hver Gang den engelske Energi har ytret sig ? Spørgsmaal af den Art kan ikke let besvares . Men det er Umagen værd at holde sig dem for Øje ; at søge er ikke ilde anvendt Tid . 114 MINDETS TAVLE DANIEL DEFOE OG ROBINSON CRUSOE ( 1931 ) DANIEL DEFOE døde i 1731 , for 200 Aar siden ; 1919 var det 200 Aar siden Robinson Crusoe udkom . Bogen er mere kendt end sin Forfatter , har gjort sin egen Karriere , langt ud over Forfatterens Hensigt , et ganske mærkeligt Forhold , der viser Idéernes Egenvækst , uafhængigt af den enkelte tilfældige Ophavsmand . Hvis man læser Originalen nu , Defoes Robinson Crusoe , et umuligt Forehavende , den er ulæselig , vil man se at den af „Robinson Crusoe " , i vor Forstand , ikke har stort andet end Navnet , selve Personen og hans Situation , som Skibbruden paa en øde Ø ; „Robinsonaden " derimod , Bogens egentlige Motiv , har senere Tider nedlagt i den . Episoden var et Greb ned i Udviklingen , Menneskets Forhistorie , ikke et Øjeblik tilsigtet af Defoe , anet af de senere Bearbejdere , men først Udviklingslæren har stillet Motivet klart , Robinson Crusoe er et Spejl af Udviklingen . Den Tiltrækning Bogen har udøvet og endnu udøver beror paa at den taler til en Art Erindring , Slægtserindring , et gammelt Mønster i Menneskenaturen , som gaar igen i enhver Dreng . Det lønner sig at se hvorledes menneskelig Selverkendelse har bundfældet sig i Legenden om Robinson Crusoe , gennem de 116 MINDETS TAVLE forløbne to Aarhundreder . Defoes Part er ikke stor . Som Udgangspunkt for en Vurdering af Defoes Forfatterskab kan man slaa ned paa Oehlenschlagers gamle „Comødie " , Robinson i England , der udkom 1819 , hundrede Aar efter Robinson Crusoes Fremkomst , og saaledes er placeret nogenlunde midt i det Tidsrum der er forløbet siden ; fra Oehlenschlagers Bedømmelse , der endnu aandeligt tilhører det attende Aarhundrede , fører Sporet gennem det nittende og op til vor egen Tid . Som Stykke betragtet er „Robinson i England " for vore Begreber hjælpeløst tyndt . Man vidste ikke det man véd nu . De Vildes Verden var indhyllet i en Romantik , som ikke engang Opdagelsesrejser , Syn for Sagn , var i Stand til at faa Bugt med ; tager man f . Eks . Illustrationerne fra Cooks Rejseværker , store omhyggeligt udførte Kobberstik , af Kunstnere som havde gjort Rejsen med , saa forestiller de jo ikke de Vilde , saadan som vi nu kender dem , gennem Fotografier , men de Forestillinger man paa Forhaand gjorde sig om dem , man kunde ikke se , man havde Evropa i Øjet , noget af Antiken , græske Reminiscenser , som gaar igen i Afbildningerne af det nøgne Menneske , bibelske Forestillinger , Adam og Eva , Middelalderovertro , som ikke lod sig udrydde ; og dog var Cooks Rejseværker for sin Tid banebrydende eksakte . Verden var i Virkeligheden endnu meget lidt kendt ; Robinson Crusoe kunde som Roman nogenlunde dække Nysgerrighedsbehovet , man akcepterede „Fredag " som Gennemsnittet af hvad der kunde vides om en Vild . Oehlenschlagers Horisont DANIEL DEFOE OG ROBINSON CRUSOE 117 har i denne Henseende heller ikke overskredet det almindelige ; man har haft en vis formløs , idealiseret eller grubetonet Forestilling om de Vildes Verden , omtrent som paa Marke - der endnu , naar „Menneskeæderen " 118 MINDETS TAVLE forevises for et landligt Publikum , hvis det i det hele taget gaar an mere , for nu har Biografen jo dog forsynet selv Uoplyste med Oplysning . Som Kildeskrift har Oehlenschläger ikke noget at indvende mod Robinson Crusoe . Derimod kommer anden Kritik til Orde i Stykket . Det har en utrolig naiv Konflikt , om et Møde mellem Defoe og Alexander Selkirk , som skal stille Defoe i en forbigaaende uheldig Belysning , fordi han har tilvendt sig Sømandens Beskrivelse af Opholdet paa den øde Ø , en Brøde senere Tider har tilgivet ham ; der arrangeres en literær Meningsudveksling mellem en Række Personer paa forskelligt Dannelsestrin , lige fra en Lærd , der kun ytrer sig paa latinske Vers , til en uvidende Næringsdrivende , aldeles harmløse Udtalelser om Robinson Crusoe som Bog , som Samtiden dog skal have været betænkelig ved , se Oehlenschlagers Erindringer ; under denne Diskussion er det nogle Repliker falder , som gengiver Oehlenschlagers Anskuelser om Bogen , og hvoraf et Par skal citeres . Man vil nu opfatte Stykket som en dramatiseret Anmeldelse , skønt det i sin Tid virkelig blev spillet og skal være blevet modtaget med Respekt . Oehlenschlåger lægger en af sine Figurer følgende Replik i Munden : Jeg tror at Episoden om de Vilde Vel kunde males ud i smukke Vers Med nogen Lykke , ved en kyndig Haand ; Men Tænkemaaden er mig for modern : Spidsborger er Forfatteren , det ser man . Jeg holder imod Fredag med de Vilde , Beklager at han undslap , den Kujon , Istedet for paa Heltevis at siunge Sin Seiersvise , mens de stegte ham . Prosaisk smægter Robinson i Prosa Og skiønner ikke paa sit Æventyr . Han higer atter til sit snævre Stræde I Londons Gader . Unægtelig , Kritiken er sund og rammer noget centralt i Defoes snusfornuftige , nødtørftige Roman . Videre siger Oehlenschlåger , gennem en anden Persons Mund : Men hvor er Kiærlighed i Robinson ? Er han forelsket ? Ikke det jeg veed . Er der en deilig Pige paa hans Øe ? Gud hjælpe ham ! Selv ei en Kildenymfe Opholder ham , imens han huler Træet Til Baad , som før Calypso dog Ulysses . Vi ser en beget , lodden , grov Matros , Beskiæftiget med sin Elendighed Dag ud , Dag ind , som Betleren i Skuret . Rigtigt ! Robinsons hele Ynkelighed , med faa Ord ! Defoe har ikke engang opfattet hans Tilskikkelser som en Skole for ham , det er blot Episode , som Markedsviserne , om en skræk ' lig Ildebrand , serveret for Publikum , noget der var hændt , hu , ha , en Englænder i Klemmen , men reddet , hjemkommen , som en rig Mand , rigtig noget for Datidens Gennemsnitsmenneske . I Stedet for Fredag skulde Robinson , som Oehlenschlåger med god Smag har set , naturligvis være ført sammen med en vild Pige , et stort Motiv : Familjen , Kolonierne , Problemet Krydsning , dog alt sligt laa i Fremtidens Skød , men nogen vild Kærlighed vilde have kvæget ; Defoe var imidlertid ikke af den Slags , hans Genius var ikke 120 MINDETS TAVLE bevinget , den krøb og ernærede sig som en Kaalorm . En virkelig Opdragelse paa den øde Ø , saadan noget som Tilværelsen forfra igen , ene med Naturen , ved egen Haandkraft , har Defoe end ikke Forstand til at tilrettelægge for sin Robinson , han lader ham have Vaaben og Værktøj fra det strandede Skib , en Omstændighed senere Bearbejdelser har været i Forlegenhed med , for hvis Robinson ikke bliver kastet op fuldstændig uden Hjælpemidler paa den øde Ø er hele Episoden jo forfejlet . Eftertiden maatte da simpelt hen tage Bogen fra Defoe og skrive den om , efterhaanden som det gik op for Læseverdenen at man i Robinson Crusoe havde et Middel til at skildre selve Menneskehedens Ur - Historie , hvordan man fra første Færd har arbejdet sig frem , paa Trods af de Hindringer Naturen har lagt i Vejen . Robinson blev et literært Fælleseje og „Robinsonaden " et Begreb hvormed man mener det isolerede Individs frivillige eller ufrivillige Tilbagevenden til Naturen , med samt hvad den lærer om Tilværelsen , begyndt forfra . Dette er den sande Episode i alle Bearbejdelser af Robinson Crusoe . løvrigt burde alle Robinson Crusoe - Udgaver sammenstilles og undersøges , under Hensyn til hvordan den udviklingsmæssige Idé afklares deri , selv en Udvikling , et stort Stykke Aandshistorie at se tilbage paa ; her foreligger en taknemlig og fortjensfuld Opgave for en Literaturkyndig , behagelig international , og i nær Berøring med selve Stammen i al Tilværelse , og hvad man har af Kundskab derom . Robinson Crusoe har tjent som en folkelig Opøvelsesbog i Forestillinger som oprindeligt beroede i Instinktet , men antog en klar Form DANIEL DEFOE OG ROBINSON CRUSOE 121 efterhaanden som Udviklingslæren trængte igennem i den almindelige Bevidsthed og blev indført i Skoleundervisningen . Det oplysende Element har Tiden omsider overflødiggjort , efter at Menneskets Forhistorie , arkæologisk og antropologisk , er bleven et aandeligt Almeneje . Det æventyrlige derimod , Trangen til at genopleve hvad Mennesket en Gang har oplevet , som er saa bydende under Opvæksten , Vandrelyst , Lysten til at skabe sig en Tilværelse selv , bo i Huler , flyde paa Tømmerflaader , Jagt , at bygge , og bruge Hænderne , som Instinkt er denne Form for Robinsonade jo ikke opslidt og bliver det næppe saa længe der er Drenge til . Men det er et Spørgsmaal om den gamle Robinson Crusoe tilfredsstiller dette Instinkt , selv hos Drenge , mere . De nedarvede Tilskyndelser ligger i Niveauer og forskyder sig sammen med Alder og Udvikling , kender sig igen paa forskellig Maade . Robinson Crusoe maatte bearbejdes paa ny , helt fra Grunden af , hvis man vilde have den skulde fænge hos Ungdommen nu , med hvad den nu véd og hvad den lader sig bilde ind . Den gamle Robinson , med Pelshuen og Paraplyen og hele Tilbehøret , Papegøjen , samt den umulige Fredag , skal man langt ned i Barnekamret med nu , til Børn saa smaa at de endnu ikke er i Stand til at læse selv , for at faa den fordøjet , større Drenge faar Luft for deres Indianertrang i Biografteatret . løvrigt er de tidligt Mekanikere , Motorkøretøjers Teknik har skudt sig ind i det frembringende Instinkt . Og i Virkeligheden , man tjener den opvoksende Ungdom bedre ved at lade den genopleve Menneskehedens Udvikling med Værktøj i Hænderne , end ved at lade den læse Æventyrbøger ; Haandværk , haandgribeligt Arbejde , er det Drenge i Byerne længes efter , som det der mangler dem i at gen - opleve hvad det primitive Menneske 122 MINDETS TAVLE oplevede . Paa dette Punkt var det man i sin Tid fulgte Robinson Crusoe med mest Deltagelse og havde Kritik tilovers for ham , naar han kludrede , større Klodrian end Robinson har ikke været kendt , og Ynk naar han flæbede , Pivskid som han var . Forløsning for Børns nedarvede primitive Instinkter ligger nær : giv dem Værktøj i Hænderne ! Den eksotiske Verden og de Vilde behøver du ikke at komme til , hele Verden er kommet til dig ! H ar Robinson Crusoe saaledes noget nær udtjent , i den traditionelle Form , og var den ikke engang Defoes Fortjeneste , men et Resultat af Generationers skabende Trang efter ham , saa bliver der jo ikke ret meget at sige om Daniel Defoe , nu to Hundrede Aar efter hans Død . Hans øvrige endeløse Produktion læses ikke mere , har kun literaturhistorisk Interesse ; for sin Tid var den fortjenstfuld , han var dog med til at bane Vej fra Ortodoksien over i Oplysningen . Men til et socialt Mennesketrin hævede han sig ikke . Personlig og som Karakter har han som bekendt ikke efterladt sig det bedste Indtryk . Et eksisterende Portræt af ham viser ham med Datidens sirlige Paryk , smaa , fine Træk , med et haardt Udtryk , et Jeg der uden Tvivl har malet til egen Fordel , og brudt sig fejl om andres . Denne raa Individualisme , der gaar igen i Robinson Crusoe som Karakter , hørte Tiden til , det attende Aarhundredes Menneske , man tænker ikke saadan mere ; Defoe er fuldstændig død . DANIEL DEFOE OG ROBINSON CRUSOE 119 JONATHAN SWIFT ( 1940 ) Iens Sommerhus opsamler der sig gennem Aarene , en Erfaring jeg tror flere har gjort , et eget , fragmentarisk Bibliotek , udskudte Ting man ikke har haft Plads til i Byen , Klassikerudgaver med et manglende Bind , laant ud i sin Tid , og derfor kondemneret , tilfældig Literatur , der er kommen mens man laa paa Landet , og siden bleven der , et Sediment Aarene har efterladt , Aske , ganske talende Lag , efter at man har tilbragt 27 Somre paa Stedet , naar det skal gøres op : mere end et Indtryk af hvad Tiden har forladt , og hvad den aldrig kommer tilbage til , kan man finde paa Hylderne . Men der er jo saa Klassikerne , i invalid Stand , de staar , nogle løse Bind af en gammel Shakespeare Udgave ; hele Lessing , med Guldsnit , tilsyneladende uaabnet ; Moses Mendelsohns samlede Værker , erhvervet engang i New York , ogsaa uden Fingeraftryk ; Carlyles „The French Revolution " , som man engang var imponeret af , men som man lægger fra sig med Kvalme efter et Par Kapitler , det hule Foredrag er jo nu uudholdeligt . Mere Glæde har man af Raumers knastørre „Geschichte der Hohenstaufen " , eller Wielands Over - sættelse af Horats ' Breve . Ny Literatur 124 MINDETS TAVLE fra Udlandet kommer ikke mere , saa man nødes til at tage til Takke med den gamle , og er heller ikke helt narret . Et strandet Bind af Zola : „L ' Oeuvre " , blot Indledningskapitlet — hvem skriver saadan nu mere ? Nogle spredte Læsefrugter fra et antikveret Bibliotek bedes taget som lettere Underholdning , Feriebreve , fra et isoleret Landophold , i Mangel af aktuelle Betragtninger . I et af de løse Shakespearebind , drevet op som et Stykke Flydetræ paa en Strand , i et af hans lettere , mindre kendte Lystspil , Much Ado About Nothing , finder jeg følgende Sentens , lagt i Munden paa en Prins , som altid hos Shakespeare det bedste Selskab , 1ste Akt 3die Scene : „I am trusted with a muzzle , and enfranchised xvith a clog ; therefore I have decreed not to sing in my cage : If I had my mouth , I would bite ; if I had my liberty , I would do my liking : in the mean time , let me be that I am , and seek not to alter me . " Disse Ord , uskyldigt hensat i et Mummespil , turde male Shakespeares egen Situation , saadan som den , lige saa dobbeltbundigt , men skarpere , kommer til Orde i Hamlet , Repliken : Denmark is a prison . Ingen kan være i Tvivl om at det er England han mener , Datidens Afhængighed af den dominerende Kaste , Herremændene , Kronen og Kirken . Shakespeares Situation har jeg andetsteds analyseret fra Grunden . Den fører Tanken videre til et andet Slægtled og en anden tvetunget Fortolker af en Opposition som ikke kunde ytre sig aabent , til Jonathan Swift , hvis JONATHAN SWIFT 125 Fødsel falder et halvt Hundrede Aar efter Shakespeares Død , Dynastiet et andet , men Afhængigheden den samme . Ligesom Shakespeare jonglerede Swift med Fakler , lærte sig at henrette sub rosa ; iøvrigt ligner de to hinanden lige saa lidt som f . Eks . Hjorten ligner Trampeldyret . Swifts Værker findes i mit Landbibliotek , 13 Bind af en Udgave paa 24 ; der er bleven laant kraftigt ud af den ; naturligvis „Gullivers Travels " mangler , men den har jeg i en ekstra Udgave , købt engang som jeg endnu erindrer under et Ophold i Dover . Jeg falder til med den , ledig , for at fordrive en Halvtime , finder fyrre Aar gamle Mærker og Udraabstegn i den , Ting der for saa længe siden har slaaet mig , og ender med at læse Bogen fra første til sidste Side , mere og mere fænget , som om jeg aldrig havde læst den før . Det er dog et forbavsende , funklende og groft Produkt ! I Aar er det netop 273 Aar siden Swifts Fødsel , al Anledning til en Jubilæumsartikel om den store irske Prælat og Satiriker . Han var sin Tids G . B . Shaw , men har i Dimensioner ikke mere tilfælles med den endnu levende celebre Pudsenmager end en Mammut har med en Vindspiller . Shaws Sarkasmer smager ti Aar efter af gammel Revy , hvortil Allusionerne er glemt ; Swifts Humor har noget uforgængeligt , staar mere aktuelt i Øjeblikket end nogensinde . Gulliver som Figur er stærkt fremme i international Opmærksomhed for Tiden , to Tegnefilm bygget over Gullivers Rejser har været at se , den ene russisk , for faa Aar siden , den anden amerikansk , og gaar vistnok endnu . Der har aldrig været skrevet bedre Film end Gullivers Rejser , mere end to Hundrede Aar før 126 MINDETS TAVLE der var noget der hed Film , og man har da heller ikke kunnet lade Sujetet ligge . Det er naturligvis Gullivers Rejser som Børnebog man er slaaet ned paa ; Swift selv er ikke kommen ret meget i Betragtning . Det er jo gaaet Gulliver som det er gaaet Robinson Crusoe , en Figur skabt af en anden Englænder , de er passeret over i Almeneje , ligesom Folkeeventyrene , oprindeligt er de opstaaet ved en Knopskydning af deres Forfatter , men har siden ført deres eget Liv som frit eksisterende Personer , som Tiden har arbejdet videre paa og gjort til det de er , hvilket i særlig Grad gælder Robinson Crusoe , som kun i et skævt , temmelig aandsfortærende Anlæg er Defoes Værk . Først Evolutionslæren har underlagt Robinson Crusoe med det rette naturnødvendige Motiv . Fra Gullivers Rejser som Børnebog er Begrebet Lilliput gaaet over i almindelig Bevidsthed , ureflekteret , en Bestanddel af hvad alle ved , uden Forestillinger om Kilden . Her i Landet har vi været i det Held eller Uheld at Glosen som Swift har fundet paa uden mindste malende dimensionel Hensigt , ved et Tilfælde netop giver et Størrelsesforhold ved den omtrent tilsvarende danske Glose ; Lilleput har man derfor haardnakket sagt paa Dansk , og enhver der skriver ved hvilke Vanskeligheder man har haft med Sætteren for at faa den korrekte Form frem , ofte gennem mere end een Korrektur , før han har givet sig . Nu ser jeg at den korrekte Form hævdes de fleste Steder . Men egentlig har den folkelige Form en vis Ret , den siger hvad det er man skal forestille sig . Skriver man Lilliput , saa er det rigtigt , og der har man Swift med ; skriver man Lilleput , saa har man Børnene og et bredt Pu - JONATHAN SWIFT 127 Jonathan Swift. Efter et Stik. blikum med . Naar man ellers ved Besked kan man jo skrive som man synes . Mere er der ikke at sige om den Ting . 128 MINDETS TAVLE Med det samme , de mærkelige Sprogprøver Swift giver fra de forskellige Eventyrlande Gulliver besøger er fri Opfindelse , indeholder ingen skjulte Nøgler , som f . Eks . Holbergs „Don Ranudo " , der stavet bagfra siger O du Nar ! Det hører tværtimod til Swifts gennemførte Realfantasi , hans Sandsynlighedsteknik , at Sprogprøverne kunde være ægte , saa ensartede og fuldstændigt uden Associationer som de er ; Landene hvor de tales føles virkelig som noget for sig . Swifts Virkemiddel som Skribent er jo netop dette , at naar han er mest fantastisk har han alle Indicierne i Orden . Der gives Virkelighedsskildringer man ikke tror et Ord af , fordi de er slet skrevet ; omvendt staar den vildeste Fabel til Troende , naar den er vel fortalt . Kunst har sin egen Sandhed . Som en Prokurators Indlæg formede Swift sine Umuligheder , du bliver dem ikke kvit . Gullivers Rejser som Børnebog og i den folkelige Udvælgelse koncentrerer sig om Lilliputernes Land , hvor Gulliver optræder som Gigant ; fjernere for den almindelige Bevidsthed staar den anden Rejse , til Brobdingnag , hvor Forholdet er vendt om og Gulliver er en Lilliput imellem Kæmper . Indenfor Rejsen til Lilliputernes Land kan man igen sige at en Udvælgelse har gjort sig gældende , af alle Optrin er det allerførste det populæreste , det mest slaaende , der hvor Gulliver vaagner op og finder sig bundet paa Jorden , mens alle Lilliputerne sværmer om ham og har sat Stiger til hans Krop for at komme op paa ham ; enhver der har læst Gulliver som Barn kan ikke glemme det . Situationen egner sig fordelagtigt for Illustration , og i JONATHAN SWIFT 129 min Gulliver var der da ogsaa en gammel naiv Tegning af Mandebjerget liggende paa Ryggen , indspundet som i et Edderkoppenet af Traade og med det lange Haar fæstnet til Jorden ved smaa nedrammede Pløkke , et pinligt Træk , som man fandt noteret med al Troværdighed ogsaa i Teksten . Paa Mandebjergets Bryst , oppe foran Hagen , stod den lille Øvrighedsperson , med trekantet Hat og med Værge , men ellers af Musestørrelse , der haranguerede Gulliver , endnu inden han forstod Sproget . Aldrig har den Situation kunnet glemmes . Er det den Slags man drømmer ? Hvorfor forstod man Gulliver netop som Dreng , ikke med Forstanden , men med Aarerne , i Nerven ? Den russiske Film har taget sit Udgangspunkt fra denne Situation , som man kunde vente sig , fordi den indeholder et socialt Motiv , eller fordi det lader sig indlægge deri , i Overensstemmelse med russisk didaktisk Trang ; det ligger jo nær at identificere den bundne Gulliver med Proletariatet og dets Afhængighed af Puslinger , som tilfældigvis er i Besiddelse af Magten , indtil for nyligt . Man kunde ogsaa vende Motivet om og i Gulliver se Overklassen i Person , mens Lilliputerne repræsenterer den hellige Majoritet ; i hvert Fald Russerne har kogt den Suppe paa Pølsepinden de ønskede sig . Den amerikanske Tegnefilm , som skyldes Fleischer , er uden politisk Brod , ren Eventyrfilm , som udnytter Børnebogsmotivet , uden videre Inspiration og i en forloren Stil , snarere hentet fra en vedtagen universal Eventyrverden , en Slags overlæsset Dukkegotik , end det attende Aarhundredes robuste England . Den rigtige Gulliver Film er endnu ikke tegnet ; rettelig burde den vel komme 130 MINDETS TAVLE fra det Land der har fostret Figuren . Som bekendt har Swift aldeles ikke skrevet sin Gullivers Rejser for Børn , alt andet , Bogen var en politisk Pamflet , rettet mod Regeringskredse i Datidens England i en kamufleret Form , Sammenligninger Swift fandt Anledning til at anstille mellem opdigtede Landes Forhold og saa de hjemlige . Naar man læser Bogen nu maa man nærmest undre sig over med hvilken Tydelighed og Voldsomhed det gik an at kritisere statslige Prærogativer , under den tyndeste Forklædning , ja rent ud af Posen , vil man synes ; man har kunnet gaa vidt den Gang i England under Paaskud af at servere en Fabel . Langt forsigtigere , med Fablen mere i Forgrunden , er Holbergs „Niels Klims underjordiske Rejse " , hvortil Initiativet , med et moderat Forbehold , er taget fra Swifts tilintetgørende Satire . En Sammenstilling af Swift og Holberg i Enkeltheder vilde lønne sig , taget som Midterfigur i den Gruppe af det attende Aarhundrede , Paryktidens , Mænd , der i forklædte Former forberedte „Oplysningen " og Borgerskabets Rejsning mod Enevælden . Her skal den politiske Side af Gullivers Travels ikke behandles . Swifts England og hans Holdning dertil bliver et Emne for sig . Hverken for at kaste Lys paa det attende Aarhundredes England , hvis Historie er tilstrækkelig kendt , eller med nogetsomhelst Henblik paa Nutidens England , eller i det hele taget nogen Nation , eller nogen Regeringsform , er nærværende Betragtninger ført i Pennen . For dem der er interesseret staar Gullivers Travels som Originalværk til enhver Tid aabent . Det er Bogen som kuriøst literaturhistorisk Min - desmærke og det Indblik den giver i JONATHAN SWIFT 131 Forfatterens Psyke der er Temaet her , om man vil en ren literaturhistorisk Diskurs , henhørende under de uskadelige Adspredelser man hengiver sig til , naar man har taget Orlov fra Tiden . Allerede i sin Titel har Gullivers Rejser et Moment der gør at man spidser Øre , ikke uden et Suk , det er en Rejse , paa et Tidspunkt hvor der ikke mere kan rejses . Alle Muligheder ligger aabne for den der begiver sig paa en Rejse , for Gullivers Vedkommende saadan at det har kunnet forslaa . Rejser og nye Verdener lokkede , det var Englands Ekspansionstid , afmærket ogsaa i Literaturen ved en Sværm af Rejseromaner , hvoraf Defoes Bidrag har bevaret sig . Genren var allerede saa misbrugt at Gullivers Rejser oprindeligt med Malice var tænkt som en Parodi paa Søromanerne , men Emnet rev Swift med ; for at gøre Nar af Skipperløgnene udviklede han sig til Navigatør selv , med et Forraad af Oplevelser paa øde Øer og i fjerne Himmelstrøg som ikke gav Sindbad Søfareren noget efter i Opfindsomhed . Verden var jo endnu ikke fuldt opdaget paa hans Tid ; det gør et mærkeligt Indtryk nu at Swift i Gullivers tredje Rejse til Laputa sidestiller Japan med de fantastiske Lande der kunde tænkes at ligge i det Himmelhjørne ; men der skulde jo ogsaa gaa mere end hundrede Aar inden Japan blev aabnet for Evropæerne . Fantasien havde endnu frit Spil , og det skulde ikke undre mig om nogle af Swifts Læsere paa hans Tid med Gaasehud og rejste Hovedhaar har slugt hans Kameler , ligesom man for nylig kunde læse om et bredt amerikansk Publikums Panik i Anledning af en fingeret Radioudsendelse fra Mars . Hvis man kan blive ved at følge mig paa disse fjerne Stier , saa langt udenfor Nuets Begivenheder , er der endnu en Række Iagttagelser som en fornyet Læsning af Gullivers Rejser giver Anledning til . I det Kapitel af Gullivers første Rejse hvor han bliver ført som Fange til Lilliputernes Hovedstad og indkvarteret i et Tempel , hvor han kan være under Tag , naar han ligger ned , optages der paa Kejserens Befaling en Inventarieliste over de Genstande der findes ved Visitation paa Mandebjergets Person . Den er i dobbelt Henseende interessant , den giver et Indblik i Swifts imaginative Kraft som Skribent , og den leverer et kulturhistorisk Udsnit , som nu godt og vel et Par Hundrede Aar efter virker som et etnografisk Fund . Nogen Vidtløftighed kan ikke undgaaes ved Opregningen af Gullivers Ejendele , hvis man følger Swifts Liste , selv kun et Udvalg deraf . Naturligvis optræder han her selv kun som Translatør af den lilliputanske Tekst . Listen skal være en lumsk Latterliggørelse af de Politiundersøgelser der fandt Sted i England hos Personer der var mistænkt for hemmelig Forbindelse med Fjenden , og i hvis Besiddelse der fandtes Vaaben . „I en af hans Lommer , " skriver Kejserens Befuldmægtigede , „opdagede vi en hul Søjle af Jern , omtrent af Mandshøjde , gjort fast til et svært Stykke Tømmer , som var større end Søjlen , og paa den ene Side af Søjlen stak der nogle vældige Jernting ud , forarbejdet i underlige Figurer , hvis Formaal vi ikke er i Stand til at tyde . I en tilsvarende Lomme paa Mandebjergets anden Side beroede en Maskine af samme Beskaffenhed " ... man fristes til at sige Kaliber . 132 MINDETS TAVLE Som man ser holder Kejserens Kommissærer sig med streng Saglighed til hvad de konstaterer , de haandgribelige Fund . I mulig Tilknytning til de to hule Jernsøjler finder de en Sæk eller Pose med to Rum , store nok til at give Plads , hvert af dem , til tre af hans Majestæts Undersaater ; i den ene af disse Celler befandtes et Antal kugleformede Legemer , af et umaadeiigt tungt Metal , omtrent af et Hoveds Størrelse , og alt hvad en stærk Mand kunde løfte ; den anden indeholdt en Dynge sorte Korn , af ubestemmelig Natur . Videre nævnes et Stykke Stof af grov Vævning , fundet i en anden Lomme og stort nok , naar det blev bredt ud , til at tjene som Gulvtæppe i et af hans Majestæts Gemakker . Fremdeles en vældig Kiste , af massivt Sølv og med Laag af samme Metal , som Kejserens Kommissærer ikke var i Stand til at løfte . Efter Ordre lukkede Mandebjerget Kisten op , og en af Kommissærerne steg op i den og sank til Knæ ' s i et Slags Pulver , hvoraf nogle Bestanddele hvirvlede op i Ansigtet paa Kommissærerne og foraarsagede en gentagen Nysen hos dem begge . Men det mærkeligste Fund var ligegodt en Maskine , eller et Instrument , som blev paavist , forankret ved en svær Kætting i en af Vestelommerne , af en saadan Størrelse og Vægt at to Mand havde deres Læs med at bære det paa en Stang . Det var af halv sfærisk Form , af Sølv paa den ene Side og en transparent Materie paa den anden , der dækkede over nogle hemmelighedsfulde Tegn i en cirkulær Anordning . Naar man holdt Øret til Objektet hørte man en ustandselig Larm , som fra en Vandmølle ; Kommissærerne gisnede paa at det kunde være en eller anden ukendt Organisme , eller en Gud , som Mandebjerget tilbad , den sidste Antagelse den sandsynligste , idet man havde hans Erklæring for at 134 MINDETS TAVLE han sjælden foretog sig noget uden at raadføre sig med det , han kaldte det sit Orakel og sagde at det fastlagde Tidspunktet for enhver af hans Handlinger hele hans Liv . I min Barndoms Gulliverbog var der en mægtig god Tegning af de to Lilliputer der slæber af med Uret paa en Stang . Den flinke Læser har naturligvis gennemskuet hvad det var man fandt paa Gullivers Person : et Par Pistoler , med tilsvarende Kugler og Krudt , et Lommetørklæde , en Snustobaksdaase , samt altsaa Uret . Flere forskellige Genstande opregnes , hvad en Gennemsnitsenglænder paa Swifts Tid har baaret paa sig . Nu bagefter staar Skildringen i et andet antikvarisk Relief end i det attende Aarhundrede . Det vilde give Anledning til en artig Sammenligning mellem Datiden og nu hvis man forestillede sig en moderne Gulliver blive visiteret i Lilliputernes Land , hvad man vilde finde paa hans Person . Uret er der endnu , ikke en Tvebak som i Swifts Dage , men et Armbaandsur , baaret som en Art Haandjern , Symbol paa at man fremdeles er en Slave af Tiden . Snustobaksdaasen er bleven afløst af et Etui med en Forsyning af lange Papirhylstre stoppet med Hø . Vaaben findes ikke paa vor Tids Gulliver , da han har ladet sig dem berøve . Derimod vil man finde en Fyldepen paa ham , af Lilliputerne sagtens tydet som et torpedoagtigt Rør , fyldt med en sort Vædske og endende i et Spydblad , et forgiftet Redskab , som hos Folk i Gullivers Hjemland træder i Mordvaabens Sted . I den stive Affattelse af Inventarielisten gør Swift sig lystig over Juristers og Fysikeres saglige Dialekt . Men det mor - somste er det Indtryk af første JONATHAN SWIFT 135 Erfaring , ligesom med rensede Øjne , Swift giver af sin Tidsalder ved at se den i Lilliputperspektiv , forvandlede Dimensioner , det er som om hans Verden først nu rigtig bliver til derved . Dette Relativitetssyn , Tingene vurderet bagfra , er Swifts Force og betegnende for Arten af hans Vid . I Gullivers anden Rejse , til Kæmpernes Land , pointeres Indtrykket , Absolutismen vendt om , nu er det Gulliver der er en Pusling , til den Grad at han holdes som Kanariefugl i et Bur og er en lille Piges Legetøj . Hofdamerne sætter ham overskrævs paa deres Brystvorte Hofdamernes Moral dengang ? ) , til Indignation for den værdige Gulliver , ( i hvem det vender sig ved Nærheden af de unge Brobdingnaginders Hud , for den er hullet og poret , med Børster af Spaserestokkes Længde . Farerne er ikke faa , Gulliver maa bl . a . bestaa en Kamp med en Hveps , som overfalder ham , men har det Held at nedlægge det kæmpemæssige Insekt med sin Hirschfænger . Uf , den Gang Kejserens Hofdverg ved Taflet proppede ham i et Marvben til midt paa Livet ! Og det var den samme Mand der i Lilliputernes Land koblede hele Fjendens Flaade sammen ved Ankertovene og vadede af med den , Tredækkere og alting ! Ja snart er den ene Side af Hjulet øverst , snart den anden , som en fangen antik Hersker engang bemærkede . Udeladt i Børnebøgerne er Gullivers Beskrivelse af Regeringsformerne i Brobdingnag , samt den Rapport han paa Kejserens Befaling aflægger om Forholdene i sit eget Land . Disse Ytringer skal udelades ogsaa her som Swifts private Mellemværende med sin Tid . JONATHAN SWIFT 133 Udgaverne af Gullivers Rejser for Børn indskrænker sig i Reglen til de to første , med Strygning af de politiske Indlæg . De to sidste , Rejserne til Laputa og til Hestenes Land , er helt strøget , af de fleste Udgaver , og i Almindelighed forholdsvis lidt kendt . De egner sig heller ikke for Børn , har ikke den Absurditet Børn elsker , men er mere skruede og vejede ned af Tendens , selve Rejserne kun et magert Paaskud . Tricket i Rejsen til Laputa er at Gulliver optages paa en flyvende Ø , som styres ved Hjælp af en svær Magnet i Øens Indre . Den er beboet af lutter Astronomer , Opfindere og Lærde , en intellektuel Elite , saa forsænket i matematiske og fysiske Grublerier at de har Betjente til at rive dem ud af Distraktionen ved et let Slag af en oppustet Svineblære paa Munden . Øen , som er plan paa Undersiden og af Adamant , det haardeste Stof der gives , holder den menige Befolkning nedenunder i Laputa i Ave , simpelthen ved at sænke sig ned som et Strygejern og knuse en Opstand , hver Gang Laputanerne gør Forsøg derpaa . At Verden engang vilde blive behersket fra Luften kunde Swift ikke ane , men vi har jo virkelig faaet det at se , omend Arten af Opfindelsen er en anden . Med denne Rejse har Swift villet harcelere over Datidens Projektmagere og Astrologer ; endogsaa den store Newton faar et Hib , i Anledning af en ulykkelig Trykfejl , som gjorde en Beregning af ham meningsløs . Satiren er iøvrigt ganske aktuel , den Part af den der beskæftiger sig med Horoskopi — er Tiden stort anderledes nu ? Heller ikke kan man værge sig mod den Tanke at den Svamp i Erkendelsen som Ignoranters Fortolkning af moderne Relativitetsteori samt af Atom - læren har laant Vækst til kunde have JONATH AN SWIFT 137 godt af at blive lagt lidt i Presse under Swifts flyvende Ø . Den mindst fantastiske og den hensynsløseste af Rejserne er den fjerde , den om Hestenes og Yahooernes Land . Den har ikke noget umuligt eller helt udenfor Naturen , Fortællingen gaar kort og godt ud paa at det eneste Land hvor Fornuft og Maner er kommen i Højsædet er hvor Hestene regerer og Menneskene er degraderet til at trække Karrer og gøre andet Slavearbejde . Swift har her helt mistet Besindelsen og slipper sin Misantropi løs , det blodigste Anklageskrift der har været rettet mod den Art han dog selv tilhører . Det tilraades voksne og modne Folk selv at læse Skildringen og dømme Swift og dem han anklager imellem . Hesten er et renligt og harmløst Dyr ; men hvordan den har underlagt sig de skidne Yahooer skylder Swift os en Forklaring paa , for det kan dog vel ikke været sket ved at bide og sparke , dertil er the houyhnhnms , som Swift kalder Hestefolket , dog for ædle og retsindige . Man gaber lidt over Hesteselskabet og faar en Mistanke om hvorvidt Swift nu ogsaa er oprigtig her , om han ikke er allermest lumsk i Skildringen af disse Moralheste med deres Højskoleforedrag og Retfærdighed og Syndsforladelse , den værdige Hov de byder dig til Goddag , og den herremandsmæssige Vrinsken , naar du gaar . Synes man ikke man skulde kende det høje engelske Aristokrati igen , Hesteatmosfæren , Skinhelligheden og Standsglorien om Hovedet , kort sagt Selvgodheden og Forvoksetheden hos dem i Toppen , der har skudt Nedværdigelsen og Smudset af paa de Yahooer de har til at arbejde for sig ? Ja , det er kun en literaturhistorisk Hypotese , egnet for en Disputats ; man ved ikke hvor man har Swift , ofte 138 MINDETS TAVLE er hans Ironi med dobbelt , ja med tredobbelt Bund . Revolutionære Anskuelser , som Swift tumler med paa sin maskerede , bidende Maade , er først kommen til aaben Udfoldelse i den Tid vi lever i . Trods den barokke og vildt fortegnede Form placerer Rejsen til Hestenes Land sig dog som en Optakt til det attende Aarhundredes senere Program om en Tilbagevenden til Naturen og det naturlige Menneske . Det menneskeligste Sted i den lange hule og morbide Skildring er det kostelige Optrin hvor Gulliver bader i en Bæk og bliver overfaldet af en ung Yahookvinde , hos hvem Kønnet er i Udbrud , en fortvivlet Situation for det Skrog til Gulliver , der kun redder sig fra Faldet ved høje Brøl om Hjælp , som høres af en nobel Vallak , der galoperer til og skiller Parret i Tide . Er Swift nu alvorlig her , eller skal Gullivers Pruderi med fingeret Deltagelse udleveres til Grinet ? Problemet giver Stof til en hel Pennefejde . Med Henblik paa Swifts egen Situation foreligger der et Fingerpeg i det Uheld han havde med Kvinder : Stella og Vanessa , hvorom der er bevaret en fyldig Dokumentation , kendt af enhver der er fortrolig med Datidens Memoirer , og som ikke skal gentages . Det tør vel siges at havde Gulliver under Swifts Pen forligt sig med Kvinden var Skildringen af Yahooerne ikke bleven saa menneskefjendsk og vidnende om en bundulykkelig Sjæl . Manden , den Bavian , vi kender ham , saadan som Swift har stigmatiseret ham , men Haand i Haand med Kvinden vil du dog tilgive Slægten . Det var ikke Swift forundt . Som en gammel udstødt Enegænger af en Hanulv i Polarnatten tudede han imod Frostmaanen . 136 MINDETS TAVLE Om Swifts Karakter skal der ikke gaaes i Bredden , den er tilstrækkelig gennemdrøftet . Flere Biografier findes af ham , af Sheridan , Walter Scott , Thackeray . Paa eet Punkt er Meningerne ikke delt : den haarde Dom han fældede over sin Træsnit fra en gammel ABC. Samtid udsprang ikke af nogen Særstilling som uklanderlig Person for hans eget Vedkommende , ethvert Stempel han paatrykker sin Tid bærer han til Overflødighed selv . Tidens politiske Karrierejagt og Korruption , Intriger og Antichambrering hos de Store var ham ikke fremmed — kun havdehan ikke Succes . Ikke engang et Bispedømme fik han sig tiltusket , han var og blev Dean . Med hans Religion forholdt det sig som man kan læse i „A tale of a tub " , anonym , som det meste af hvad han udgav , den koldeste Kritik af al Kristendom der vel nogensinde er skreven . Ved Religionen for - stod han , kynisk erklæret , det sikreste 140 MINDETS TAVLE Magtmiddel man har til at holde en Befolkning i Underkastelse . Han havde egnet sig for de Regeringskredse han persiflerede . Ikkedestomindre staar Swifts humane Aktorat ved Magt den Dag i Dag , selv om han krænkede dets Grundsætninger selv . Natur og Fornuft var stærkere i ham end hans kompromitterede Jeg . I hans Haand var Svøben , og paa hans Krop Hadets Nessosskjorte ; nu er han Børnenes Forfatter , saadan har Tiden udludet ham der var barnløs og ikke kendte Forsoning . Glemselen har lagt sig over Foranledningen til hans hævngerrige Skrift , men Gulliver bestaar og fryder Børn . De er jo selv Lilliputer og stillet i en Kæmpernes Verden , saalænge de er smaa , og selv finder de Erstatning i Leg med Dukker og Indholdet af Noæ Ark , diminutivt Kvæg , som de lader græsse paa Gulvet , mens de selv rager op i Luften og er Forsyn . Forestillingen om Gulliver som elskværdig Eventyrfigur er trængt ind i Verden en Gang for alle , efter at det Skedevand hvoraf han har dryppet fra Swifts Haand er fordampet . Naar Spektaklet og Skænderiet er glemt overlever Poesien . I min Barndoms A B C og Læsebog fandtes der en Tegning af det mest opsigtsvækkende Indhold , af et lille Familiekøretøj der overfaldes og bringes til at hælde af en Oldenborre . Teksten dertil havde ikke noget med Lilliputer at gøre , men det er da tydeligt at Tegningen med de overnaturligt store Insekter i Luften er inspireret af Traditionerne om Gullivers Rejser . Man maa forestille sig en lille tugtig Lilliputfamilie der er paa Søndagstur og har forvildet sig ind over Grænsen til Brobdingnag . Det ser næsten ud som om de ikke kan være i Vognen mere . Saa dybt er Swifts JONATHAN SWIFT 141 Fantasiverden trængt ind i den almindelige Bevidsthed . Næsten mod sin Vilje var han produktiv . For han havde ikke Ret , Mennesket er ingen Yahoo , uden naar Mishandlinger og Lidenskaber driver ham ned i hans Væsens Underverden . Swift var en stor grov maskulin Person , med en Fysik der havde bestemt ham for alt andet end den gejstlige Stand , hvorvel Typen hørte Tiden til , man tænke paa Thomas Kingo . En eller anden uopklaret Defekt var Skyld i at Kræfterne i ham ikke kunde forløses . Og dog , ad Omveje , bar han Frugt . Det kan siges om Swift hvad Samson gav Filistrene at gætte paa som en Gaade , efter at han havde dræbt en Løve og siden set Bierne bygge Bo i Aadslet og fylde det med Honning : Der kom Mad fra Æderen og Sødme fra den Stærke . JONATHAN SWIFT 139 CHARLES DARWIN Den unge Darwin . I 1933 udkom i England en Bog : CharlesDarwin ' s Diary of the voyage of H . M . S . „Beagle " , udgivet efter Manuskript af Nora Barlow , som er Darwins Barnebarn . Det er Darwins oprindelige første Optegnelser under hans femaars Rejse , fra 1831 til 1836 , om Bord paa Beagle . Darwins Beskrivelse af Rejsen i den Form man kender udkom første Gang i 1839 og var en Part af Kaptajn Fitz Roys almindelige Publikation af Rejsen . Ekspeditionen var udsendt af den engelske Marine for at foretage Kortlægninger i Ildlandet , hvor et Farvand siden bærer Beagles Navn , og paa Sydamerikas Kyst , foruden Kronometermaalinger hele Jorden rundt , Beagle var et Krigskib , en tyve Kanoners Brig . Mens saa mange andre Navne paa Englands gamle stolte Sejlskibe er glemt har Beagle bevaret sig , og af Beretningerne om Rejsen er Darwins den der har overlevet , det videnskabelige Udbytte har saa langt overstraalet Rejsens geografiske Betydning . Man tør sige at Darwins Rejse med Beagle udgør en af de store afgørende Epoker i hele Menneskehedens Aandshistorie . I disse Aar for hundrede Aar siden , Begyndelsen af Tredi - verne , befandt Darwin sig paa CHARLES DARWIN 143 Jordomrejsen , i den Anledning har et Barnebarn af ham fremdraget Dagbøgerne , atten smaa blyantskrevne Notebøger , og udgivet dem uforandret . Efter dem udarbejdede Darwin den udførlige Beskrivelse , men en Trediedel af Stoffet har aldrig været offentliggjort . At en saa stor Del af Materialet er forbleven utrykt beror paa at Darwin under Bearbejdelsen af Dagbøgerne har syntes han maatte begrænse sig , et Hensyn der ikke foreligger nu , da ethvert Dokument fra Darwins Haand , som belyser hans Arbejde , har Betydning . De nu fuldstændigt udgivne Dagbøger er saaledes ikke Varianter alene , men indeholder en Mængde Nyt og staar som et værdifuldt Supplement til Darwins allerede klassiske Rejseværk . En Sammenligning viser at en Del af Noterne indgaar i Værket , i en enten forkortet Form , eller en udvidet , idet Darwin har udeladt Enkeltheder fra selve det daglige Liv og personlige Indtryk under Rejsen , til Fordel for en udførligere Behandling af Rejsens videnskabelige Udbytte . Det kommer da som en Foræring bagefter at blive gjort bekendt med alle disse Smaatræk fra Dagbøgerne , som gør Rejsen og Datiden saa levende . Man er jo altid tilbøjelig til at negligere det nærliggende , hvad Gud og Hvermand kender — men hundrede Aar efter , hvad véd Gud og Hvermand saa , om de mest dagligdags Ting , naar alting imidlertid er bleven totalt forandret ? Nu er Forholdene om Bord paa en almindelig Damper dagligdags , ikke Omtalen værd ; hvad vil man vide derom om andre hundrede Aar ? Darwins Dagbøger udstraaler med en umiddelbar Friskhed hvad det vilde sige at foretage en Jordomrejse med et mindre Sejlskib i Aarene 1831 — 1836 . Forinden Dagbøgerne som Bidrag til Darwins Forfatterskab og Udviklingen af hans Idé gøres til Genstand for Undersøgelse lønner det sig at kaste et hurtigt Blik paa disse forløbne hundrede Aar , hvad det var for en Tid Darwin levede i , og hvad der var under Fødsel i den . Politisk var det „Louis Philippe " , Tømmermændene efter Revolutionen og Napoleon , en Stramning af Fyrstevældet og Hierarkiet i Evropa , men ogsaa liberale Kræfter , som førte til Folkesuveræniteten siden , en paa en Gang fortrædiget og nyskabende Tid , som egentlig slet ikke er afsluttet endnu , selv efter Verdenskrigen , og Rystelserne derefter har forvirret Udsigten saavel bagud som fremefter i Tiden . For Englands Vedkommende markeredes Perioden ved en kraftig Udbygning af de oversøiske Kolonier , hvoraf Beagles Rejse var et enkelt Udslag . Opfindelser og Teknik , som i Løbet af Aarhundredet skulde forandre Verdens Udseende , var ved at tage Fart ; ogsaa her dominerede England . Paa aandeligt Omraade var det en Overgangstid , som netop skulde drage Næring af og totalt skifte Retning ved hvad der kom ud af denne unge engelske Naturforskers Studier paa en Rejse om Jorden ; men Virkningen viste sig ikke før helt hen i den anden Halvdel af det nittende Aarhundrede , Vendepunktet faldt Aar 1859 , da The Origin of Species udkom ; der gik saaledes 20 Aar efter Udgivelsen af Rejseværket før Darwin drog de videnskabelige og i sine Følger moralske Konklusioner af Iagttagelserne om Bord paa Beagle . Nogle annalistiske Data i Flæng fra disse Aar i Trediverne i forrige Aarhundrede taler for sig selv , om hvad man kom fra , og hvad man gik ind til . 1831 dør Hegel . Karl Marx var da 13 Aar gammel . Chicago anlægges . CHARLES DARWIN 145 Kolera i Evropa . 1832 dør Goethe ; samme Aar fødes Bjørnson . Cuvier dør ; Darwin er da 23 Aar og paa Vej til Sydamerika . Samme Aar dør Walter Scott . Dickens er da 20 Aar gammel ; 1836 udkommer Pickwick Papers ; ved samme Tid dukker Kaptajn Marryat op med sine Søromaner . 1833 konstrueres den første elektromagnetiske Maskine ; Caspar Hauser viser sig samme Aar . Coleridge dør , og Carlyle begynder at blive bekendt . Tændstikken opfindes , de første , dem man tændte i den ene Ende imod den anden . Darwin omtaler dem for Resten paa sin Rejse , han forbavsede de Indfødte i Sydamerika ved at tænde dem mellem Tænderne . En hel Del af Tidens Lokalkolorit kan man læse sig til hos H . C . Andersen ; han var jo Datidens eneste Journalist ; de første Eventyr udkom 1835 . 1836 dør Malibran , et Navn som endnu har en fjern sværmerisk og sødmefuld Klang , og som nogle kan have hørt deres Bedsteforældre tale om . Fotografier tog man endnu ikke i Trediverne , men det kom i Begyndelsen af Fyrrerne , ret nær den samme Generation , og paa de første Daguerretypier fra den Tid af unge Dejligheder mener man at se Malibran , med Haaret ringlet ned om Ørene , runde Skuldre og Snørlivet ned i en Spids , og halvsænkede , søde Øjne , som strakte Bedstefader i Støvet . Rystekrøllerne husker nogle endnu fra ældgamle Tanter , der var unge Piger engang i Trediverne , og bevarede en mærkelig overlevet Diktion . „Aa , vil dinne holde ? " kunde man høre en firsindstyveaarig gammel Dame kalde til Konduktøren paa en Omnibus paa Købmagergade , staaende skrøbeligt i Brunellerne inde paa Fortovet og med Paraplyen bedende rakt op , men det er vist en tredive Aar Mindets Tavle 10 siden nu , hun har altsaa været ung 146 MINDETS TAVLE omtrent da Darwin var det . Uskyldige , agtede og ærbødige Verden ! Darwin forestiller man sig kun som en gammel ærværdig Mand , efter Portræterne , med et stort Skæg og en umaadelig Berømmelse , men ogsaa han har da været ung engang , endda med en særlig livsglad Appetit paa at se Verden . Han var 22 Aar da han gav sig paa Rejse , og 27 da han kom hjem , man kender Personer i den Alder som man ved Gud synes er Børn endnu . Og dog beherskede han allerede , ene videnskabelig Deltager paa Ekspeditionen , tre Kundskabsgrene , Geologi , Botanik og Zoologi , hver for sig adskilte Specialiteter nu . Man var endnu universel ; nu sidder man og er ufejlbarlig i en eller anden afsides Videnskabsgren , og ved ikke hvad man sidder der for . Om den unge Darwin og hans Aabenhed overfor Naturen danner man sig det friskeste Indtryk ved at læse disse urørte Dagbøger fra Rejsen . Foran i Bogen findes et Portræt , nylig fremfundet , af den unge Darwin , en Blyantstegning , øjensynlig vellignende , sammenholdt med de senere Portræter man kender . Kun synes Næsen holdt lidt nede af den hensyntagende Kunstner ; som bekendt havde Darwin en saa iøjnefaldende Næse at den var lige ved at hindre ham i at komme med paa Rejsen , Kaptajn Fitz Roy fandt den ureglementeret . Men det var en god Næse , den bedste ombord paa Beagle , hvilket betyder „Sporhunden " . Man ser for sig en lang ung Mand , i en rolig Stilling i en Stol , og med et ejendommeligt blikstille Udtryk i Ansigtet , som man kender igen fra de seneste Portræter af Darwin , den medfødte Sindsro , der aldrig forlod ham . Denne Sinds - CHARLES DARWIN 147 Den unge Darwin. Ukendt Tegner. Efter Nora Barlows Bog. beskaffenhed , i Forbindelse med Blikket , der er fredeligt og udadvendt , modtagende Øjne , er det der har gjort Darwin til den store Iagttager . En Betingelse for at en Iagttagelse kan komme i Stand er at i alt Fald Iagttageren er rolig . Han har endnu alt sit Haar , langt og lige , blondt Haar , og er barberet , paa nær spirende Bakkenbarter , det nyeste unge Gække havde fundet paa dengang . Naar en Mand saa senere bliver skaldet og udfolder et stort Fuldskæg , en Forvandling man kender fra Studenterjubilæer , synes man jo ikke der er ret meget tilbage af ham . En Legende i Darwinfamilien fortæller om et Forbavselsesudbrud af Faderen , da Sønnen kom hjem : „Han har jo faaet et helt andet Kranium ! " Man tillagde Fænomenet de overvældende Indtryk fra Rejsen , og her er det jo givet at den indre Anordningvar undergaaet Forandring ; men en ligefrem Omvækst af Kraniet vil Nutiden ikke indlade sig paa , her er man saa fri at fortolke Udbrudet som et Bevis paa at Darwin allerede har været i Færd med at tabe Haaret . 148 MINDETS TAVLE Denne unge kønne Mand med det rene Blik er det altsaa der sendes paa en femaarig Rejse til Troperne , Jorden rundt , en langt mere sensationel og omskabende Oplevelse dengang end nu , hvor Turister gør Ruten paa en Luksusbaad og ikke ser ret meget andet end Bar ' en i Rygesalonen ; dengang vilde man næsten ikke tro paa det , Verden var uudforsket og ny , man var Hjemmeføddinger i Evropa , med en akademisk , indvendig Horisont , før Darwin havde næsten kun Humboldt slaaet Dørene op til den oversøiske Verden ; mægtige og dybt indgribende maatte derfor Indtrykkene blive paa den unge Darwin , næsten som om Verden først nu blev til . Og det var noget nær Sandheden . Saadan som Darwin lærte sig at se , saadan ser man nu og vil aldrig være i CHARLES DARWIN 149 Stand til at se anderledes . Den unge Darwins umiddelbare Fryd over den Verden han blev kastet ud i giver sig stærkt tilkende i Dagbøgerne , en næsten musikalsk Henrykkelse , han har en meget udviklet Følelse for Sceneri , for store Naturindtryk , og han er i sit Element som Jæger , som Rytter , oplever paa lange Ridt i Sydamerika hele Naturmandens primitive Nærhed med Jorden , imellem Kvæghyrder og Indianere , enhver Drengs og ethvert ungt Menneskes Ønskedrøm . Men snart tager Arbejdet ham fangen , Samlingerne hober sig op , og den store systematiserende Proces , der er den voksne Mands Lidenskab , skyder efterhaanden Idrætsmanden i ham tilside . Men den lykkelige Dreng med det aabne Sind , Insektsamleren , som lever i os allesammen endnu , Eventyreren , der stikker til Søs , har man bevaret veltalende Optegnelser om i Darwins Dagbøger . Ikke at det store officielle Rejseværk føles forringet , her er Dagbøgerne bragt i en sammenskrevet værdig Form , og en Mængde betydeligt Stof er føjet til . Darwins Rejse om Jorden i den Form den har været kendt i snart hundrede Aar maa regnes for et af Verdensliteraturens Hovedværker . I Bredde og i simpelt , vægtigt Foredrag , i uhyre Stofmasse , og en Rejsendes aandelige Vaner , minder Bogen om Herodot . Den staar som et mægtigt , udstrakt , i sig selv hvilende Landskab ; Dagbøgerne forholder sig dertil som de snævrere , ligesom mere nærværende Indtryk man kan skaffe sig af Enkeltheder ved Brugen af Kikkert . Om Livet paa et Sejlskib for hundrede Aar siden giver Dagbøgerne detaillerede , allerede nu 150 MINDETS TAVLE meget mærkværdige Oplysninger . En Sammenstilling lader sig foretage mellemBeagle og SantaMaria , det Skib paa hvilket Columbus gjorde sin Opdagelsesrejse til Amerika ; Forskellen mellem disse to Fartøjer fører af en Epoke ind i en anden . Hvis man sammenligner Beagle , et Skib nogenlunde som en af de gamle Grønlandsbrigger de fleste Nulevende dog vel har set , med f . Eks . Queen Mary , skræver man helt ind i en anden Verden igen . Med disse tre Etaper kunde megen Historie og Udvikling maales . De Betingelser hvorunder man levede paa Beagle , og skulde arbejde , som slynget op og ned i et Skab — man læse derom ! Den arme Darwin havde tilmed det Uheld ikke at være søstærk , han var søsyg i fem Aar og kom sig egentlig aldrig mere for det , led af Svimmelhed og Svaghedstilstande hele Resten af sit Liv . Saa meget mere beundringsværdig er den Viljestyrke hvormed han trods alle Vanskeligheder vedligeholdt et Kæmpearbejde , der førte til Grundsætninger som al moderne Naturvidenskab siden har hvilet paa . Om Darwins Karakter hersker der endnu vrange , misforstaaede eller vage Forestillinger . Man har en Gang , fra uunderrettet Side , set i ham næsten en Menneskefjende ; Sandheden er den at renere , elskeligere Karakter har aldrig været kendt . Man har ikke paa Dansk nogen udførlig folkelig Biografi af Darwin , med tilhørende Billedstof . Der er Sønnen , Francis Darwins smukke Bog om Faderen , Life of Charles Dar - win , som indeholder en kort Autobiografi samt Breve fra og til Darwin , et altid staaende CHARLES DARWIN 151 Materiale ; men en Bog der fulgte Darwin gennem hele hans Liv og hans Arbejde , hans Idékreds , hans Forudsætninger og de Spor han satte sig , Tiden og Eftertiden , forsynet med det rige Billedmateriale der lod sig fremskaffe , den kalder paa at blive skrevet . Den aandelige Forvirring i Øjeblikket , hvor det er som om Slægten har glemt sin Retning , opfordrer til en Revision af de Grundanskuelser paa hvilke Tilværelsen overhovedet hviler . Darwins Hus . For otte Aar siden allerede nu blev ovenstaaende Optakt noteret , med en Tilbagevenden til Motivet i 1934 , Skriftet „Det Blivende " , der handlede om Tankens Revolutionering i det nittende Aarhundrede , med Darwin i Fokus ; trods vedblivende Beskæftigelse med Emnet indtil nu er der dog ingen Bog om Darwin fra min Haand kommen i Stand . En af de afgørende Grunde til at Ideen har maattet forlades , foruden Katastrofer i Tiden , der har berørt alle , og ikke mindst Aarenes Flugt , som har vejret saa meget hen , har været den at jeg under Orienteringen i Darwinliteraturen er stødt paa et nyere Værk om Charles Darwin , af Henshaw Ward , gennemført med alle de overlegne Forudsætninger der følger med at tilhøre den angelsaksiske Verden , og saa nært op ad de Forestillinger jeg havde gjort mig om en Helhedsskildring at jeg højst kunde tænke paa at oversætte det , men ikke paa noget originalt Arbejde , der kunde sidestilles dermed . Hertil er af sig selv kommen at jeg i de mellemliggende Aar er bleven ført ind paa selve det tilgrundeliggende Motiv , Evolutionen , i en anden mere omfattende 152 MINDETS TAVLE Form , hele Historien , i Lys af Udviklingen , med en foreløbig Titel „Arbejdets Indgangen til Darwins Hus i Downe. Historie " , hvoraf en Del foreligger skrevet , og som haabes fuldført ad Aare . Stoffet er saaledes gledet over i en ny Form , skønt Intentionen hele Tiden er forbleven den samme ; Evolutionen skulde belyses , først tænkt i Darwins Navn , siden frit og universelt , i Naturens , men CHARLES DARWIN 153 under hvilken Form det saa blev uforanderligt i Darwins og Positivismens Tegn . Huset set fra Parken. Mens jeg endnu arbejdede med Darwin som Ramme om hvad jeg havde for aflagde jeg hans Hjem i Downe et Besøg , i Sommeren 34 , for at skaffe mig et Indtryk af Lokaliteten og Atmosfæren paa det Sted hvor han opholdt sig og hvorfra alle hans monumentale Værker udgik , i 154 MINDETS TAVLE Aarene fra 1842 til hans Død i 1882 . Nogle Træk derfra faar blive Afslutningen paa hvad der oprindeligt var tænkt som en udførlig Monografi , idet jeg hvad den angaar kun kan henvise til en anden og bedre der allerede foreligger . Nogle Mil sønden for London , ikke langt fra Flyvestationen i Croydon , ligger Darwins forhenværende Hjem , som i en Mellemtid efter Familjens Fraflytning var Pigeskole , og nu er Museum , i Udkanten af Landsbyen Downe , et gammelt herskabeligt Hus med en Porticus foran Indgangsdøren og Plæne og udstrakt Park bagved . Ejendommen hegnes af solide Mure ud til Vejen , sat med flækkede Flintesten , som vi kender fra Engelsk Kirke ved Langelinje , og saa karakteristisk for engelsk Arkitektur . Ogsaa den lille lavstammede Landsbykirke nede i Gaden er muret med Flint . Landskabet udenom er det kentiske let bølgede , aabne Land med trange Veje og indhegnede store Herregaardsmarker , af den parkagtige Slags der er egen for Sydengland , udenfor de store Hovedlandeveje og endnu dengang nedsunken i en Tornerosesøvn , ligesom Landsbyen selv , hvorfra ikke et Livstegn hørtes . I denne bortgemte Egn havde Darwin fyrretyve Aar igennem al den Studiero han havde nødig . Paa en solet Formiddag her , mærket af Tørken den Sommer , som ogsaa havde sat sit Præg paa England , farvedes den fuldkommen landlige fordybede Stilhed ejendommeligt af den fjerne durende Lyd af store Flyvemotorer i Himmelrummet over Croydon . I det høje Græs til Siden for Plænen bag Bygningerne stod Søer af Margheriter , dem vi kalder Bal - dersbraa , og højstilkede Smørblomster , CHARLES DARWIN 155 Junis Flora , Hylden i Blomst , man hørte Gøgen , med en Genklang som af skjulte Kamre mellem høje Træer , Svaler klippede ud og ind , de store gamle Valnødtræer kuplede sig urørlige i Solbranden . Ude under Træerne paa den parkagtige Slette man ikke saa Enden paa stod løsgaaende Heste og viftede efter Fluerne med Halen , til Knæes i Blomster , Billedet paa den dybeste Fred . Fra Mindestuerne i det store solblændede Hus ikke en Lyd . Men fra Himlen over Croydon kom en vibrerende Tone , stærkere og svagere , efter som Vinden stod , af de store Rutemaskiner , dem vi var kommen med , svulmende som Løvebrøl i Skyen , og døende hen naar de fjernede sig eller gik ned ; hele Atmosfæren stod i Svingninger af dem . Til Mindet om Darwin , der blev saa levende her , var dette Indtryk af Tiden efter ham knyttet , en Uro og en Magt han aldrig drømte om . Hvad høres der nu fra det stille fredede Sted ? Paa samme Rejse saas Jagere fra Flyvelejren paa Salisbury Plains loope over Stonehenge , et mærkeligt Indtryk af Ungtid og Nutid forenet i et og samme Øjeblik . Er det ikke som om vi nu lever i en Fremtid der allerede ligger bag os ? Inde i Museet er nogle af Stuerne bragt tilbage til det Udstyr de havde mens Familjen Darwin beboede dem , Møbler og Effekter der har tilhørt Darwin og som er bleven bragt sammen ved Ofre fra hans Efterkommeres Side , nu i fjerde Led , Darwins Arbejdsværelse , omtrent som det saa ud da han færdedes her , med hans Snuskrukke paa Bordet , Minder fra Rejsen med Beagle , hans umagelige Rørstol , alt lige til en Kurv paa Gulvet med en sammenrullet , udstoppet Terrier i . Familjen Darwin har boet solidt , borgerligt , men ikke ret meget ud over et Præg af sædvanligt 156 MINDETS TAVLE engelsk Bohave , den magre Stil fra Midten af forrige Aarhundrede . Stuerne har været store og bare ; en næsten hørlig Stilhed hersker i dem nu , som i slige Familjemuseer , hvor det er som om der er bleven kaldt paa alle Medlemmerne og de lige er gaaet allesammen , mens en Kustode , der viser omkring med Flor paa Stemmen , er den eneste overlevende . Et Sted i en af Stuerne staar Familjevuggen , en lille gammel tømret Mahognitræs Ark , af den Slags man i sin Tid gyngede Svøbelsesbørn søsyge i , i bastet og bunden Tilstand , den har nok efter Tur herberget alle Familjens Spæde , som nu efter et langt Liv er gaaet i Graven . Kuldet var omkring Dusinet , som almindeligt i Datidens frugtbare Familjer , deraf døde nogle som smaa , men syv , fem Sønner og to Døtre , blev voksne og overlevede Forældrene . Det har været et børnerigt Hus , Vuggen er bleven rørt , ny Søgang hvertandet Aar eller saa , og den ser ogsaa ud til det , stødt og gnavet som en Krybbe . En Generation er vokset op i disse Stuer , med den gavnlige Tugt en stor Børneflok giver hinanden , temmelig ukendt nu i moderne Familjer , de lidt Større har slæbt om med de lidt Mindre , som paa primitive Bopladser , og saa er den Yngste faldet over et Dørtræ og har skreget , og er blevet sanket op og trøstet , som man selv engang da man var mindreaarig har paadraget sig en Bule og er bleven sanket op , af de store kvindelige Magter , der har blæst paa det ømme Sted og har kystet Genvordigheden paa Katten ; Barneverdenen er altid den samme . Det kvindelige Forsyn i Darwins Hus var Emma Wedgwood , Ungpige med Rystekrøller ved Ørene i Attenhundrede - CHARLES DARWIN 157 Erasmus Darwin. Efter Maleri af Reynolds. Efter Hesketh Pearsons Bog. ogtrediverne , Thorvaldsens Dage , hun var Darwins Kusine ; selv i Ægteskabet blev man indenfor Familjekredsen , Klanen ; et Fotografi af hende et halvt Aarhundrede efter viser hende som gammel Dame med Kappe og Baand , 158 MINDETS TAVLE trohjertig og øm , med en egen høj klar Pande og moderlige Øjne ; hun havde været alting for sin Mand og sine Børn , uden hendes utrættelige Forsorg er man enig om at Darwin vilde have været ilde faren , hele Livet igennem holdt hun en skærmende Haand for ham , som for et Lys truet af Vinden , og sikrede ham hans Ro og hans Arbejde . En Hæder som den Familiemoderen har indlagt sig , naar hun sidder bedaget og pyntelig i sin Stol og samler Børn og Børnebørn om sig , kan ikke udmaales . I det nu saa stille Hus har der været en Tummel , idelig Gaaen med Dørene og klare friske Stemmer . Hver Gang man kommer ind i et nyt Værelse synes man ligesom man ser Skyggen af et Barn vige om bag Døren , og ude paa Plænen hvor Solen blænder forestiller man sig som et Lys i Lyset en Svæven forbi af Smaapiger i den Alder hvor de næppe rører Jorden naar de løber . Men deres Trin sætter sig ikke Spor mere her . Et Sted ude paa den tomme , omhyggeligt slaaede Græsplæne viser en Rude i Overfladen at her var Stedet hvor Darwin foretog sine Forsøg med Regnorme . Tro mig , Børnene har haft Respekt for det hellige Sted ! I otte Aar arbejdede Darwin med sin Afhandling om Andeskæl , barnacles , og maatte hver Dag paa den og den Tid ikke forstyrres , og da Børnene hørte om andre Familjer hvor disse Formiddagstimer ikke var strengt fredede spurgte de forbavset hvornaar de da arbejdede paa deres barnacles ? Det har vel nok været et Naturforskerhjem ! Regnormen har saa at sige hørt til Familjen . Og Drengene blev da ogsaa siden Forskere og Studerende , CHARLES DARWIN 159 Robert Waring Darwin. Efter Henshaw Wards Bog. kom paa Kollegier og saaes kun hjemme i Ferierne , med Evner gryende i sig , som senere skulde gøre dem til dygtige , ansete Mænd . Der var Astronomen , Sir George Darwin ( blev Faderen for Resten adlet ? ) , hvis Billede som forfinet gammel Herre med snehvidt Haar og Skæg findes paa „The National Portrait Gallery " i London ; Francis Darwin , fremragende Botaniker og sin Faders Historiograf ; Leonard Darwin , høj Ingeniørofficer ; og Horace Darwin , Civilingeniør . Disse imponerende Herrer er engang blevet madet her af deres Moder , som med fast Haand har ført Skeen til Munden og gaaet Hagen efter med den , saadan som Børn fodres , naar de er i den Alder at de kan række Armen op og vise hvor store de er , de lykkelige Aar , som Forældrene hovedrystende tænker tilbage paa naar de ikke er mere . Hvad man ved om Darwins Familjeliv er det lyseste og ærbareste der har været kendt . Nu taler man med Overlegenhed om den „victorianske " Tidsalder han tilhørte . Er vor egen bedre ? 160 MINDETS TAVLE Naar man har set Huset i Downe og de Omgivelser Darwin levede under ved man saa meget mere om ham . Men Darwin , det han betød , skal dog søges i hans Værker . En Ring af Viden er nedlagt i dem som for altid vil skille mellem to Tidsaldre . Og ser man gennem hans Værker til Kilden udvider Ringen sig til den mægtige Jord selv , Naturen , som han nærmede sig med et Klarsyn som ingen anden . Fem Aar af sit Liv , i den modtageligste Alder , tilbragte han paa Rejse , til Jordens fjerneste Kyster , Resten af Tiden sad han paa et Sted og bearbejdede med urokkelig Udholdenhed , skønt ustærk af Helbred , det vidtrækkende Stof han havde samlet . 144 MINDETS TAVLE Josiah Wedgwood; Stik efter Maleri af Reynolds. Efter Hesketh Pearson Doctor Darwin. CHARLES DARWIN 161 Vandreaar og Læreaar , Begreber stemplet af Goethe , afløser hinanden hos ethvert normalt Menneske der er under samme Vækst som den Slægten og Naturen har gennemløbet ; Darwin fuldbyrdede saavel den fritsværmende Periode som den hvor man er bofast og mediterer og udvider sig i Tanken . Darwins egen personlige individuelle Udvikling , mens han arbejdede sig op til Udviklingstanken , er med megen Kyndighed eftervist af Henshaw Ward i hans Bog . Derimod har jeg ikke hos ham eller nogen anden Forfatter fundet en tilstrækkelig fyldestgørende Vurdering af Darwins Afstamningsforhold , der dog er af særlig Vigtighed for hans Vedkommende som Ophavsmand til Læren om Afstamning i det hele taget . Man vilde gerne vide hvilke begunstigede Anlæg , Arten deraf , der netop forlenede ham med Evnen til at afdække Dyrenes og Menneskets naturlige Oprindelse . Henshaw Wards Bog har Portræter af Faderen , Dr . Robert Waring Darwin , og Farfaderen , den store Erasmus Darwin ; af Aner paa Spindesiden har jeg ikke hos ham eller andet Sted set Billeder . Moderen var en Wedgwood , Datter af Josiah Wedgwood , den berømte Pottemager og Keramiker der i Samarbejde med Billedhuggeren Flaxman skabte en antikiserende Stil , som ikke var uden Indflydelse ogsaa paa Thorvaldsen . Et Portræt findes af Wedgwood , malet af Reynolds , meget levende , han var en sund kraftfuld Mand at se til , uden at noget Træk i hans Fysiognomi dog kan siges at genkalde Dattersønnens . Fra Wedgwooderne stammer vel noget af Familjeformuen , der gjorde Darwin uafhængig af et Erhverv , til Fordel for hans Studier , muligvis ogsaa en vis kunstnerisk Nerve . Blod fra Wedgwood - Familjen indgik for anden Gang i Slægten da CHARLES DARWIN 163 Emma Wedgwood. Efter Fotografi. Henshaw Wards Bog. Darwin altsaa blev gift med sin Kusine , Emma Wedgwood , men denne Stribe kom først Efterkommerne tilgode . Francis Galton , der var Darwins Fætter , nedstammer paa mødrene Side fra Erasmus Darwin . Høje intellektuelle Traditioner , naturvidenskabelig Sans , og teknisk Begavelse , gaar saaledes gennem Slægten i flere Led , ikke uden visse Særheder heller , der ogsaa mærkede Charles Darwin . Erasmus Darwin stammede og slæbte Livet igennem paa en monstrøs Fedme , ligesom efter ham Sønnen , Robert Waring Darwin , der var af abnormal Størrelse og Vægt . Han var som Faderen en søgt Læge , men havde ikke hans blændende universelle Begavelse ; Erasmus Darwins Friskhed i Hovedet paa alle Omraader kan næsten bringe Leonardo da Vinci i Erindring . Udviklingstanken , som Sønnesønnen senere førte Bevis for , kan jo siges at være gryet allerede i hans Hoved . Fysiognomisk ligner Charles Darwin ikke synderligt hverken Faderen eller Farfaderen , efter Portrætterne , han var heller ikke korpulent , men holdt sig mager Livet igennem , skønt han havde Familjelængden . 164 MINDETS TAVLE Som bekendt led Darwin i alle de Aar han boede i Downe af konstitutionelle nervøse Svaghedstilstande , der dog ikke hindrede ham i hans Arbejde , maaske snarere befordrede det , da hans Helbred ikke tillod ham Selskabelighed eller alt andet der kunde have taget hans Tid . Hans Lidelse har af nogle været ført tilbage til Følgerne af konstant Søsyge paa den fem Aars Ekspedition med Beagle ; af andre omtales den som nedarvet , Dispositioner i Familien , og her maa man jo tænke paa den ekscentriske Farfader ; en Forfatter , Louis Berman , giver i en Bog om den indre Sekretion , „The Glands Regu - CHARLES DARWIN 165 George Darwin. Maleri fra National Portrait Gallery. lating Personality " , en formodet svigtende Adrenal — Binyre — Funktion Skylden , ikke udelukket , dog Forfatteren har i det nævnte Skrift kun indre Sekretion paa Hjernen , en eller anden Kirtel der er for stor eller for lille paa ham ogsaa , fristes man til at tro . Omstændighederne ved Darwins Livsførelse finder deres Forklaring i hans Lidelse , men ikke hans Produktivitet , hans Genius , den er at søge dybere , i hans Anlæg . Hvorfra stammede de i Roden ? 166 MINDETS TAVLE Om Slægten før Erasmus Darwin haves ikke karakteristiske Oplysninger . Selve Navnet Darwin synes at føre langt tilbage , til en nordisk Oprindelse , i Lighed med Navne som Godwin , Baldwin , et Spor , men tabende sig i en usikker Fortid . Det er bleven paavist at der i Darwins Afstamning skal indgaa kendte Led af op til niogtyve forskellige evropæiske Slægter . Men der er jo noget om at jo flere Forfædre man trænger ned til , et Antal der stiger i kvadratisk Progression , des mere kommer man i Forlegenhed med at paavise distinkte Anlæg . Tilbage at holde sig til bliver en ren fysiognomisk Metode , naar det gælder om at bestemme et Individ , ved Sammenligning med andet Erfaringsmateriale udenfor Slægten , man nærmer sig ad den Vej Racen , faste , dybtliggende Forudsætninger . Vor store Sprogforsker Vilhelm Thomsen ledte i Type Tanken hen paa Darwin , maaske endnu mere paa Sønnen , George Darwin , det samme rensede , aabne Udtryk , den samme stille Noblesse , dyb personlig Beskedenhed og Fraværelse af al Anmasselse , i Forbindelse med suveræn Duelighed , som jo ogsaa gør den overflødig ; andre Folk af samme Type kunde nævnes , om hvem et Totalindtryk siger at de tilhører en sær - CHARLES DARWIN 167 Darwin omkring 1854. Efter Henshaw Wards Bog. lig udpræget nordisk Menneskeart . Vanskeligt at sige noget generelt om saa omfattende et Begreb . Som en Grundegenskab kan dog noteres at de der har bragt Racens Egenskaber til Udfoldelse staar Naturen umiddelbart nærmere og har indarvede Paavirkninger af den i sig i 168 MINDETS TAVLE intimere Grad end andre , en høj tilegnet Udviklingsstandard , samtidigt med at primitive Anlæg helt ned i Roden er bevaret . Ved Geni tænker man paa noget isoleret , et Unikums uforklarede Ydeevne , Geni er det modsatte , Samhørighed med et stort Fællesskab , de enkle sande Sammenhænge i Naturen , der er nogle medfødt , og for andre overdækkes af overfladiske , fikserede Forestillinger de bare har fra hinanden . En saadan Evne , der kan karakteriseres som en intellektuel Uskyldstilstand , lægger sig for Dagen i Darwins hele Aandsart og Metode . Han skabte selv Begrebet Pangenesis , et henstillet Navn for hvad der maa menes om Udviklingens sidste Ord , Arvelighedens Hemmelighed , naar den engang bliver opklaret . Forestillingen derom , hvordan Spiren til et helt udvokset Væsen kan være nedlagt i Ægget , forudsætter , selv før man har overbevist sig derom , da det er saadan , efter hans Udsagn , at en Partikel af hvert eneste enkelt Led , hver Celle , i hele Organismen maa indgaa i Ægcellen , hvis den skal være i Stand til at reproducere Organismen paany . Paa den ene eller den anden Maade maa det være sandt , hvad enten det lader sig direkte iagttage eller ej . En analog Forklaring lader sig anlægge paa Darwins Genius , hvis man opfatterham som et Enkeltvæsen eller en Celle , og al Udvikling og Afstamning , hele Naturbilledet , som et Legeme : han har haft noget i sig af det altsammen , en Oprindelighed rækkende til Roden , der har gjort at han har kunnet slutte fra Naturen til sig , og fra sig til Naturen . Man er ikke meget nærmere ved en Forklaring med denne Antagelse , CHARLES DARWIN 169 Et af de sidste Billeder af Darwin. men den er da hverken overnaturlig eller mystisk ; kun standser man overfor hvad der endnu ligger skjult i Naturen , skønt det aabenbarer sig i dens Funktion . Af Darwinportræter gives der et fra omkring 1854 , hvor han er uden Skæg , et Fotografi , der altsaa lader sig studere som Dokument . De barberede Træk har det 170 MINDETS TAVLE Udtryk af Velvilje og Fatning man kender allerede fra Billedet af den unge Darwin , og som gennemtrængte hele hans Karakter . Meget paafaldende og tilsyneladende disharmonisk er Kranieformen , den hvælver sig op i en Top og falder stejlt af til Baghovedet , som kendt ogsaa fra andre Profilbilleder , mens Panden skraaner ned mod Brynene med et stærkt Fremfald over Øjnene , akcentueret af buskede Bryn , der lægger Øjnene helt i Skygge og giver Fysiognomiet et tynget , næsten skummelt Udtryk . Kraniebygningen kan ikke være tilfældig ; man føler sig slaaet af hvor disse Bryn minder om de tidligste Kranieformer man overhovedet kender , selvehomo primigenius , hvor Sammenhængen i Oprindelsen saa skal søges . Evolutionært regner man Mennesket for paa en Gang det ældste og det yngste Led mellem samtlige Dyreformer , naar undtages Fuglene , der har specialiseret sig i en ekstremere Grad , men fjernt fra Stammen , den Mennesket har haft det Held at holde sig nær Midten af . Mennesket har bevaret de tidligste anatomiske Træk i Forbindelse med de senere . Det skulde da ligge til menneskelig Organisation i sin indre Tegning saa at sige at erindre hele Udviklingsforløbet i Projektion bagud . En lukket , afsluttet Tilværelsesform derimod , utilgængelig for Indføling , staar man overfor hos Fjerkræet , hvis Descendens har naaet en forvokset , adelig Grad , men heller ikke har naaet andet . Socialt og æstetisk vil man bestemme Darwin formodentlig kun som Englænder . Jeg har endogsaa set hans Livsværk , selve Evolutionstanken , analyseret som et Indslag i Videnska - ben af det engelske Frihandelssystem i CHARLES DARWIN 171 den Tid han tilhørte , altsaa af rent relativ , magtesløs Rækkevidde , en typisk Anvendelse af gængs marxistisk Recept . Det ligger dog nærmere at bedømme Darwin efter hans egen Metode , biologisk , Værdien af hvad der er kommen fra ham identificeret med hvem han var . Gennem en evolutions - psykologisk Fremgangsmaade , som endnu ikke er almindelig anvendt , og hvortil Stoffet endnu ikke er samlet , maa Darwins naive og frugtbare Aandsart forklares . Vil man alligevel bestemme Darwins Betydning i Forhold til sociale Forskydninger i Tiden , med mere Hold i Virkeligheden end ovenstaaende Vits om at engelsk Frihandel og Darwins Lære om den fri Udvælgelse skulde staa i Forbindelse med hinanden , saa lader det sig jo sige at Evolutionstankens Fremkomst falder sammen med Afviklingen af Enevælden og Overgangen til Konstitutioner i Evropa . Et Træk fra da Konflikten endnu bestod kaster Lys derpaa , en Overlevering om hvordan den unge Darwin paa sin Rejse med Beagle afholdt sig fra at give Skibets Kommanderende , Kaptajn Fitz Roy , ringeste Oplysning om det Maal for sine Studier han havde i Sigte , Arternes Oprindelse ; nogen anden Forklaring end den hævdvundne hierarkiske vilde komme nær til at blive betragtet som Mytteri . Ombord paa sit Skib følte Kaptajn Fitz Roy , der var af gammel engelsk Nobilitets inderste Marv , han stammede ned fra et af Karl II ' s uægte Børn , sig som Statsmagtens Vogter , og han kunde om det havde passet ham lagt Darwin i Jern for at være af en anden , insubordineret Mening end den der stemte overens med kgl . 162 MINDETS TAVLE Majestæts Marine . Tilfældet er værd at lægge Mærke til , fordi det afdækker den sociale Baggrund for Modstanden mod Evolutionslæren ; det Hold man havde paa en Befolkning gennem et dikteret Verdensbillede kunde man ikke afstaa fra . Det „Bestaaende " saa sig truet , og med Grund . Den Dag i Dag er Klasse paa sine Steder mere afgørende end naturhistorisk Argument , naar Darwinismen afvises ; man vil finde Modstanderne indenfor en politisk Fraktion som endnu kalder sig Højre , mens Bekenderne udstødes til det yderste Venstre , en Tankegang der naturligvis er sand Videnskab ganske uvedkommende . Den sociale Rækkevidde af Darwins Tanke , nogen Art politisk Tendens , har ligget ham selv personlig fjern , hans Karakter var alt andet end vindiktiv . Den Part han har haft i en Omvurdering ogsaa paa socialt Omraade kan lignes ved hvad man har hørt om Inaugurationen af store Ingeniørarbejder hvor Sluserne er bleven aabnet første Gang ved at man har ladet et Barn trykke paa Knappen til en elektrisk Kontakt ; Darwins Virksomhed blev , uden andet Initiativ fra hans Side end stille videnskabelig Syssel , skelsættende , ikke alene ved en efterhaanden af et helt Slægtled afdækket total Revolutionering af Tanken , men ved det Skred der uundgaaeligt fandt Sted under selve Menneskeopfattelsen , politiske og selskabelige Prærogativer , der havde haft deres Tid , og som der ikke kunde regnes med nu mere . 172 MINDETS TAVLE MINDETS TAVLE I en Tid , hvor saa meget slaas i Stykker , er der Opmuntring at hente i at lade Tanken gaa til de Mænd , hvis Liv har været een stor Indsats for Menneskehedens Fremgang . Hvad Mænd som Bjørnson , Knud Rasmussen , Goethe , Darwin har betydet for deres Nation og for hele den civiliserede Verden , er ikke begrænset til den Tid , de har levet . Deres Navne staar skrevet med uforgængelig Skrift paa Mindets Tavle , fordi de har skabt noget af evig Værdi . De har gjort Livet rigere for andre Mennesker . Det er en Række af disse store Personligheder , Johannes V . Jensen i Beundring for deres Gerning skildrer i denne Bog , der i Karakter slutter sig til „Form og Sjæl " . Dens tretten Afsnit handler om Fridtjof Nansen — Bjørnstjerne Bjørnson — Linné — Vitus Bering — Knud Rasmussen — Thøger Larsen — Fritz Syberg — Goethes Stadier — Lavoisier — Engelske Portrætter — Daniel Defoe og Robinson Crusoe — Jonathan Swift — Charles Darwin . JOHANNES V . JENSEN FORM OG SJÆL „Form og Sjæl " har Undertitlen Portrætter og Personligheder fælles med „Mindets Tavle " . De to Bøger supplerer hinanden . Mens i „Mindets Tavle " Hovedvægten er lagt paa Forskningens og Litteraturens Mænd , er den største Del af „Form og Sjæl " viet den danske Kunst , for hvilken Johannes V . Jensen er en baade begejstret og indsigtsfuld Talsmand . Hvad han har at sige om Fynboerne , om Thorvaldsen , Kai Nielsen , Herman Bissen , om Adam Oehlenschlåger , som vi kender ham gennem de overleverede Portrætter , er skrevet , saa man mærker Samhørigheden mellem Forfatter og Emne . Der er Kærlighed til Stoffet i Bogen . Johannes V . Jensen skriver helst om Folk , der som han selv er Livets Elskere . De enkelte Afsnit i Bogen hedder som følger : TutankhamenPortræter — Kunstens Logik — Peter Hansen — Hyldest til Fritz Syberg Pigen med Solsikkerne — Adam Oehlenschläger — Dødsmaskerne paa Thorvaldsens — Museum — Thorvaldsens Fristelser — Herman Bissens Portrætbuster — Ibsens Ikonografi — Stadier i Skulptur . — Bogen er rigt illustreret . Kr . 3 . 00 , indb . 5 . 50 . GYLDENDAL JOHANNES V . JENSEN MARIEHØNEN „Mariehønen " er Johannes V . Jensens ottende Samling Myter . Bogens ti Skildringer rækker fra Istiden til vore Dage , fra et Vejkryds i Himmerland til Troperne . Det er den store og den lille Verden , der mødes i Bogen . Den bekræfter , hvad der før er blevet sagt om Johannes V . Jensens Myter : de er universelle Tilkendegivelser . Man begynder maaske Læsningen af dem paa samme Maade , som man tager fat paa saa megen anden Læsning i Dagens Løb , men blot et Par Linjer ind i Stoffet og man er fanget af det usædvanlige og mærker den Sindets Udvidelse , som følger med Tilegnelsen af al sand Digtning . „Hans blændende Overdaadighed , Rigdommen paa Ideer og de djærve Indfald viser paa ny , at han er en af den nordiske Litteraturs mest stimulerende Kræfter . " Sydsvenska Dagbladet Kr . 5 . 75 , indb . Kr . 11 . 75 . GYLDENDAL Mangfoldigt som et Stormagasin Ludvig Holstein har engang sammenlignet Johannes V . Jensens Forfatterskab med et Stormagasin . Der er noget for alle . Afdelingen med „Himmerlandshistorier " er maaske den , man først faar Øje paa . Med dem har Johannes V . Jensen i alle Tilfælde gjort sit Navn udødeligt i Danmark . De giver en Rigdom af friske Iagttagelser og nye Tanker , lige overraskende , hvor ofte man end vender tilbage til dem . „Himmerlandshistorier " foreligger nu i en ganske billig og smuk Folkeudgave , der i to Bind indeholder : Oktobernat — Tre og Tredive Aar — Cecil - — Søndagmorgen — Lindby - Skytten — I Mørket — Stille Vækst — Udflyttergaarden — Thomas i Spanggaarden — Den stille Mogens — En Beboer af Jorden — Mortens Juleaften — Wombwell — Jomfruen — Herremandens Træsko — Julefred — Syvsoverne . Guldgraveren — Andreas Olufsen — Tordenkalven — Ane og Koen — Jens — Kirstens sidste Rejse — Prangeren — Bitte - Selgen — Bo ' l — Hverrestens - Ajes — Hr . Jesper — Vandmøllen — Bakmandens Hund — Jørgine . Pris I — Il Kr . 5 . 50 , indb . 9 . 75 og 12 . 50 . GYLDENDAL JOHANNES V . JENSEN DEN LANGE REJSE er et af de største Værker i moderne dansk Litteratur . I seks Romaner skildrer det vor Race i Urtid , Oldtid og den senere Tid . „Det tabte Land " fortæller hvorledes Mennesket fik Magten over Ilden , „Bræen " handler om den første Vinter , „Norne - Gæst " om Kærlighedens Opstaaen mellem Mand og Kvinde , „Skibet " om den unge friske Vikingetid , Nordens Lømmelalder , „Cimbrernes Tog " om Nordboens Møde med Syden og endelig „Christofer Columbus " om Udlængslen og de store Rejser . Et internationalt berømt Værk , oversat til en Række Sprog og paa Dansk trykt i 128 . 200 Eksemplarer . Med den nye To - Binds Udgave af „Den lange Rejse " foreligger alle oprindelige seks Bind , i Overensstemmelse med Værkets Idé og i den naturlige kronologiske Rækkefølge . En Tillempning af Teksten har fundet Sted , med Undgaaelse af nogle Gentagelser og enkelte for Sammenhængen unødige Partier for Øje . Gennemgangen og Revisionen af Teksten er foretaget af Aage Marcus . Kr . 12 . 50 , indb . 23 . 00 og 26 . 00 . GYLDENDAL 