text: &lt;poem&gt;
  Hun er sød,
  hun er blød,
  hun er smal om sit liv.
  Hun er bøjelig
  og føjelig
  og rank som et siv.
  Hendes kind
  er så lind,
  og som rosens så varm -
  hun er nysselig
  og kysselig
  på mund, hånd og arm.
  Ak, hvor net,
  og hvor let
  som et svævende fnug,
  kan hun neje sig
  og dreje sig
  på foden så smuk.
  Hvor hun stod
  på sin fod,
  hvor hun gik og hun sprang,
  var hun nydelig
  og frydelig
  som fløjternes klang.
  Og så kæk
  som en bæk
  mellem blomsternes flok,
  glimter øjets blink
  fornøjet, flink
  bag nødbrune lok.
  Hendes røst
  er min trøst
  midt i sorgernes nat.
  Al den herlighed
  og kærlighed
  er min søde skat! 
  &lt;/poem&gt;