text: Note.
  Denne sang stammer fra skuespillet "Elverhøj"
  Teksten.
  &lt;poem&gt;
  1. Dybt i havet, som med stærke bølger skummer mod Stevens hvide fjeld, 
  der en havfru sig på bunden dølger i det blå, køligfriske væld, 
  men når månen blank på spejlklar flade står, 
  hæver hun sig op og sagte harpen slår. 
  Tys, tys, tys, hvilken liflig klang! 
  2. Klintekongen fra sin hvide trone stirrer ud, mindes svunden lyst. 
  Du, som henrev mig ved harpens tone, o min brud, kom til dette bryst!”
  Men hun rødmer højt igennem bølgen klar
  harpens toner dø, hun stammet frem til svar:
  Tys, tys, tys, jeg er ej din brud!
  3. Sorrigfuld han vandrer bort fra fjeldet, søger fred hist i elverkrat;
  sværmer ensom der ved kildevældet i den blå, måneklare nat. 
  Der han spejder tavs og spænder sine garn, 
  lokker i sin favn så mangt uskyldigt barn. 
  Tys, tys, tys, han er vist os nær! 
  &lt;/poem&gt;