text: &lt;poem&gt;
  1.
  Min blodige Forbarmer,
  Jeg undrer, at jeg arme,
  Uværdige fik Stæd Blant dem,
  som dine Smerter
  Har skienkt forelskte Hierter
  Ak! hvad har du vel paa mig seet?
  2.
  Jeg kom med Uformue;
  Blod dog din salig due,
  I Klippens Rif fik Sted;
  Jeg kom med et koldt Hierte,
  Men med din blodig Smerte
  Blev det antænt, fik Liv og Fred.
  3.
  Hvor øm, hvor Moder-kierlig
  Hvor hiertelig begierlig
  Dit Hierte tog mig an,
  Og hvor du mig bestænkte
  Med Blod, og alting skienkte
  Min Tunge ei udsige kan.
  4.
  Ja hvor du alle Stunder,
  Som uden dine Under
  Jeg ilde henbragt har,
  Mig med saa stor en Møie
  Har søgt, giør, at mit Øie
  har fældet mangen modig Taar.
  5.
  Jeg vil det aldrig glemme;
  Men tusend Tak istemme
  For denne salig Lod;
  Jeg med Maria fryder
  Mig ved din Fod, 
  og under 
  Dit uskatteerlig dyre Blod.
  &lt;/poem&gt;