text: "Forkortet udgave fra A.P.Berggreens Danske Folkesange og Melodier, 1869."
  Ramund var sig en bedre mand 
  om han havde bedre klæder 
  Dronningen gav hannem klæder på stand 
  af blårgarn, bast og læder 
  "Sådan vil jeg ikke ha´" sagde Ramund 
  "Sådan står mig ikke bra" 
  sagde Ramund hin unge 
  Ramund gik sig ved salten søstrand 
  der så han syv jætter stande 
  "Tager jeg Ramund i min mindste hånd 
  og kaster ham langt af lande" 
  "Det gør aldrig ene du" sagde Ramund 
  "komme må i alle syv" 
  sagde Ramund hin unge 
  Ramund tog til sit gode sværd 
  det han kaldte Dymlingen Røde 
  Hug han de jætter syv med en færd 
  at blodet randt dennem til døde 
  "Der ligger alle syv" sagde Ramund 
  "alt står jeg her endnu" 
  sagde Ramund hin unge 
  Ramund ladede skibene syv 
  med guld og med ædle stene 
  sejled så over sø så stiv 
  alt ind under kejserens lande 
  "nu er jeg kommet her" sagde Ramund 
  "nu har jeg bedre lært" 
  sagde Ramund hin unge 
  Kejseren ud af vinduet så 
  med angest og sorrigfuld mine 
  Vo er den mand som i gården mon stå 
  og der så hæsselig grine? 
  "Det er mig og jeg har lyst" sagde Ramund 
  "med dig at vov´" en dyst 
  sagde Ramund hin unge 
  Kære Ramund du lade mig leve 
  jeg så omend aldrig din lige 
  Min yngste datter vil jeg dig give 
  samt halvparten af mit rige 
  "Det tar jeg når jeg vil" sagde Ramund 
  "Og så din datter til" 
  Sagde Ramund hin unge 
  Ramund tog til sin store kniv 
  den han kaldte Dymlingen dyre 
  Skilte da kejseren ved hans liv 
  at hovedet det fløj femten mile 
  "Jeg mente den ej bed" sagde Ramund 
  "Alt rinder blodet ned" 
  Sagde Ramund hin unge