text: Note.
  Sangen stammer fra Helge Rodes skuespil ”Moderen”, skrevet 1920 i anledning af Sønderjyllands genforening med Danmark.
  Teksten.
  &lt;poem&gt;
  Som en rejselysten flåde 
  ankret op ved Jyllands bro
  under vejrs og vindes nåde 
  ligger landet dybt i ro,
  Hårdt går hav mod bro og stavn, 
  møder Danmarks stille navn. 
  Hør, hvor blidt det klinger! 
  Hvor vi stod, og hvor vi gik, 
  kom dit navn som sød musik 
  blødt på hvide vinger.
  Havombruset yngler landet. 
  Tusind øer gik af havn, 
  lod sig bære bort af vandet
  for at bære Danmarks navn 
  muntert frem til livets dyst 
  gennem mulm og strålelyst. 
  Hil jer, vore skibe!
  Flaget blaffer rødt og hvidt. 
  Her er Danmark, dit og mit, 
  med sin kølvandsstribe.
  Vinterklart og sommerbroget, 
  morgenmuntert, skumringssvøbt, 
  ligefremt og latterkroget, 
  smilbestrålet, tåredøbt.
  Det er Danmarks frie sprog, 
  uden tryk af fremmed åg 
  frejdigt Freja taler.
  Eget brød til egen dug, 
  Danmarks hvede, Danmarks rug, 
  Dybbøl Mølle maler.
  Om din frihed vil vi værne, 
  holde skjoldvagt om din fred,
  ofre dig en moden kerne
  fra din jord i tusind led.
  Indånd Nordens frie luft, 
  stilhed, sød af blomsterduft, 
  blæst, som søen salter, 
  medens vi med trofast sind 
  sætter al var gerning ind, 
  Danmark, på dit alter! 
  &lt;/poem&gt;