text: Kong Rødung havde to Sönner; den ene hed Agnar, den anden Gejrröd. Agnar var ti Vintre gammel, men Gejrröd otte Vintre. De to roede ud i en Båd med deres Medestænger for at fiske Småfisk; da drev Vinden dem ud på Havet. I Nattens Mörke strandede de mod Landet; de gik da op og fandt en Bonde i en Hytte; der blev de om Vinteren. Bondekærlingen fostrede Agnar, og Bonden Gejrröd og oplærte ham. Da det blev Vår, skaffede Bonden dem et Skib, men da han og hans Kærling fulgte dem ned til Stranden, da talte Bonden hemmeligt med Gejrröd. De fik Medbør og kom til deres Faders Bolig. Gejrröd var foran i Skibet; han sprang op på Land og stødte Skibet ud og sagde: "far du nu i onde Vætters Vold". Skibet drev ud på Havet, men Gejrröd gik op til Gården og blev der vel modtagen, men hans Fader var dengang død. Da blev Gejrröd tagen til Konge og blev en berömt Mand. 
  Odin og Frigg sad på Hlidskjalv og så ud over al Verden. Odin sagde: "ser du Agnar, din Fostersön, hvorledes han avler Börn med en Gyge i Hulen, men Gejrröd, min Fostersön, er Konge og råder nu for Landet." Frigg siger: "han er så karrig med sin Mad, at han plager sine Gæster, når han synes, at der kommer for mange." Odin siger, at det er den störste Lögn, og derom vædde de. Frigg sendte sin Terne, Fulla, til Gejrröd; hun bad kongen vogte sig, at ikke den vise Mand, der var kommet der til Landet, skulde forgöre ham, og hun sagde, at der var det Kendetegn på ham, at ingen Hund var så glubsk, at den turde springe løs på ham. Det var nu den störste Usandhed, at Kong Gejrröd ikke var gæstfri med sin Mad, og dog lader han den Mand fange, som Hundene ikke vilde gå løs på. Han var klædt i en blå Kappe og kaldte sig Grimne, og mere vilde han ikke sige om sig, skönt han blev spurgt. Kongen lod ham pine, for at få ham til at tale, og sætte mellem to Bål; der sad han otte Nætter. Kong Gejrröd havde da en Sön, der var ti Vintre gammel og hed Agnar efter hans Broder. Agnar gik hen til Grimne og gav ham et fyldt Horn at drikke af og sagde, at hans Fader gjorde ilde i at lade Manden pine, da han var uskyldig. Grimne drak af Hornet; da var Ilden kommen så vidt, at Kappen brændte paa Grimne. Han sagde: 
  &lt;poem&gt;
  1. 
  Hed er du, Ild! 
  og altfor vældig, 
  thi lad os skilles, Lue! 
  Kjortlen brænder, 
  skönt op jeg den bærer, 
  og Flammen fatter min Kappe. 
  2. 
  Otte Nætter jeg sad 
  her mellem Ild, 
  og ingen Mand 
  Mad mig bød 
  uden Agnar ene, 
  der ene skal råde 
  over Goters Land, 
  Gejrröds Sön. 
  3. 
  Hil dig, Agnar! 
  Held dig byder 
  Mændenes mægtige Gud. 
  For én Drik Øl 
  får aldrig du bedre 
  Gave til Gengæld. 
  4. 
  Der er et helligt Land, 
  som jeg ser at ligge 
  nær Aser og Alfer. 
  Dér i Thrudhjem 
  Thor skal bo 
  til Guder forgå. 
  5. 
  Ydale det hedder 
  hvor Ull har 
  sig Sale bygget. 
  Alfhjem til Frey 
  gav Guder i årle 
  Tider til Tandgave. 
  6. 
  Der er en tredje Gård; 
  de gode Guder 
  tækked dens Sale med Sølv. 
  Valaskjalv hedder Borgen, 
  den, som sig bygged 
  en As i årle Dage. 
  7. 
  Sökkvabæk hedder den fjerde, 
  hvor svale Bølger 
  foroven rislende rinde. 
  Der monne Odin og Saga 
  alle Dage drikke 
  glade af gyldne Krus. 
  8. 
  Gladshjem hedder den femte, 
  hvor den guldklare 
  vide Valhal sig strækker, 
  Der vælger Hroft 
  hver en Dag 
  de i Kampen slagne Kæmper. 
  9. 
  Let det kendes 
  af dem, som til Odin komme 
  for hans Sale at se. 
  Spyd ligge som Lægter, 
  med Skjolde er Salen tækket, 
  Brynjer på Bænkene bredt. 
  10. 
  Let det kendes 
  af dem, som til Odin komme 
  for hans Sale at se. 
  En Ulv hænger 
  vesten for Udgangen; 
  en Örn luder derover. 
  11. 
  Thrymhjem hedder den sjette, 
  hvor Thjasse bode, 
  den meget mægtige Jætte. 
  Nu bygger Skade, 
  Gudernes skönne Brud, 
  i sin Faders gamle Gård. 
  12. 
  Brejdablik er den syvende, 
  der har Balder 
  sig Sale bygget 
  i den Vang, 
  hvor jeg véd der findes 
  mindst af Mén. 
  13. 
  Himinbjörg er den ottende, 
  hvor Hejmdal råder 
  for sine hellige Haller. 
  Der drikker Gudernes Vogter 
  i sin yndige Gård 
  glad den gode Mjød. 
  14. 
  Folkvang er den niende; 
  der råder Frøja 
  for Sæder i Sal. 
  Den halve Val 
  hun vælger hver dag; 
  den halve er Odins Eje. 
  15. 
  Glitne er den tiende; 
  paa Guldsöjler den står, 
  og med skinnende Sølv er den tækket. 
  Der bor Forsete 
  de fleste Dage; 
  mellem stridende Fred han stifter. 
  16. 
  Noatun er den ellevte; 
  der har Njörd 
  sig Sale bygget. 
  Mændenes herlige 
  Hersker råder 
  for sin höje Helligdom dér. 
  17. 
  Begrot med Ris 
  og med höjt Græs 
  er Vidars Land Vide. 
  Der sidder Odins 
  Ætling på Hestens Ryg; 
  han vil hævne sin Fader. 
  18. 
  Andrhimne lader 
  i Eldrhimne 
  Særhimne syde. 
  Det er det bedste Flesk 
  (men få det kende), 
  hvoraf Ejnherjer æde. 
  19. 
  Gere og Freke 
  mætter den kampvante, 
  stolte Sejrfader. 
  Af Vin ene 
  den våbensmykkede 
  Odin altid lever. 
  20. 
  Hugin og Munin 
  monne flyve 
  hver Dag over Verden. 
  For Hugin jeg ængstes, 
  at ej atter han kommer; 
  end mer jeg frygter for Munin. 
  21. 
  Thund tuder, 
  og i Thjodvitnes 
  Flod leger Fisken; 
  altfor stor 
  tykkes Åens Ström 
  for Valhals Flok at vade. 
  22. 
  Valgrind er Gærdet, 
  som står på Vang, 
  helligt for de hellige Döre. 
  Gammelt er Gærdet; 
  få vide grant, 
  hvordan det er lukket i Lås. 
  23. 
  Femhundred Döre 
  og endnu fyrre 
  tror jeg på Valhal at være. 
  Ottehundred Ejnherjer 
  gå sammen ud ad én Dör, 
  når de skal ud med Ulven at kæmpe. 
  24. 
  Femhundred Sale 
  og endnu fyrre 
  har, tror jeg, det bugtede Bilskirne. 
  Af alle Huse, som tækkes 
  med Tag, jeg véd, 
  at min Söns er det störste. 
  25. 
  Hejdrun hedder Geden, 
  som står ved Hærfaders Hal 
  og gnaver af Læråds Grene. 
  Bøtter fylde hun skal 
  med den skære Mjød; 
  på den Drik ej skorte det skal. 
  26. 
  Ejkthyrne hedder Hjorten, 
  som står ved Hærfaders Hal 
  og gnaver af Læråds Grene. 
  Dråber fra hans Takker 
  i Hvergelme drypper; 
  Deden går alle Vandes Vej. 
  27. 
  Sid og Vid, 
  Søkin og Ejkin, 
  Svöl og Gunthro, 
  Fjörm og Fimbulthul, 
  Rin og Rennande, 
  Gipul og Göpul, 
  Gömul og Gejrvimul, 
  de strömme om Gudernes Sale, 
  Thyn og Vin, 
  Thöll og Höll, 
  Gråd og Gunthorin. 
  28. 
  Vina hedder en, 
  en anden Vegsvin, 
  en tredje Thjodnume: 
  Nyt og Nöt, 
  Nön og Hrön, 
  Slid og Hrid, 
  Sylg og Ylg, 
  Vid og Vån, 
  Vönd og Strönd, 
  Gjöl og Lejft, 
  de falde til Mændenes Hjem, 
  de falde heden til Hel. 
  29. 
  Körmt og Örmt 
  og de to Kerløger - 
  i dem skal Thor vade 
  hver en Dag, 
  når han drager til Doms 
  til Yggdrasils Ask, 
  thi Asernes Bro 
  brænder med Lue, 
  og de hellige Vande hedes. 
  30. 
  Glad og Gylle, 
  Gler og Skejdbrime, 
  Silvrintop og Sine, 
  Gisl og Falhovne, 
  Guldtop og Letfod, 
  på dem ride Aser 
  hver en Dag, 
  når de drage til Doms 
  til Yggdrasils Ask. 
  31. 
  Tre Rødder sig strække 
  ad trende Veje 
  fra Yggdrasils Ask: 
  Hel bor under den ene, 
  under den anden Rimthurser, 
  under den tredje menneskelige Mænd. 
  32. 
  Ratatosk hedder Egernet, 
  som rende skal 
  på Yggdrasils Ask. 
  Örnens Ord 
  skal fraoven han bære 
  og bringe til Nidhug ned. 
  33. 
  Så er der fire Hjorte, 
  som med Hoved knejse 
  og Grenene gnave, 
  Dåin og Dvalin, 
  Dunør og Durathro. 
  34. 
  Flere Orme ligge 
  under Yggdrasils Ask, 
  end nogen usnild Tåbe tænker; 
  Goin og Moin, 
  de ere Gravvitnes Sönner, 
  Gråbag og Gravvöllud. 
  Ovne og Svavne, 
  tror jeg, skal altid 
  gnave på Træets Grene. 
  35. 
  Asken Yggdrasil 
  Arbejd döjer 
  mere end Mænd vide; 
  Hjorten bider foroven, 
  Askens Side rådner. 
  Nidhug slider forneden. 
  36. 
  Hrist og Mist 
  skal Hornet mig række, 
  Skeggöld og Skögul, 
  Hlid og Thrud, 
  Hlökk og Hærfjötur, 
  Göll og Gejrönul, 
  Randgrid og Rådgrid 
  og Reginlejv 
  byde Ejnherjerne Øl. 
  37. 
  Årvak og Alsvid 
  skulle op over Himlen 
  trætte Solen trække. 
  Under deres Bove 
  skjulte de blide Aser 
  den jernkolde Køler. 
  38. 
  Svalin han hedder, 
  som står for Solen, 
  et Skjold for den skinnende Gud. 
  Jeg véd, at Bjerge og Brænding 
  brænde skulle, 
  når han falder fra. 
  39. 
  Sköll hedder Ulven, 
  som følger den strålende Gud 
  til den skærmende Skov. 
  Den anden er Hate, 
  han er Hrodvitnes Sön, 
  han skal løbe for Himlens lyse Brud. 
  40. 
  Af Ymes Kød 
  blev Jorden skabt 
  og Bølgen af hans Blod, 
  Bjerge af hans Ben, 
  Buske af hans Hår 
  og af Hovedskallen Himlen. 
  41. 
  Af hans Öjenhår 
  danned ejegode Guder 
  Midgård for Mændenes Sönner. 
  Af hans Hjerne 
  blev alle de bistre 
  Skyer skabte. 
  42. 
  Ulls Huld 
  og alle Guders 
  har den, som rörer först ved Flammen, 
  thi Verdnerne åbnes 
  om Asernes Sönner, 
  når Kedlerne komme af Ilden 
  43. 
  Ivaldes Sönner 
  gik i årle Dage 
  Skibladne at skabe, 
  det bedste af Skibe, 
  til den skinnende Frey, 
  Njörds nådige Sön. 
  44. 
  Asken Yggdrasil 
  er ypperst af Trær, 
  Skibladne af Skibe, 
  Odin bladt Aser, 
  Slejpne af Heste, 
  Bilröst af Broer, 
  Brage af Skjalde, 
  Håbrok af Høge 
  og Garm af Hunde. 
  45. 
  Mit Åsyn har nu Sejrguders 
  Sönner set; 
  vel skal nu Frelsen våge. 
  Alle Aser 
  skulle nu komme ind 
  til Øges Bænke, 
  til Øges Gilde. 
  46. 
  Grim jeg hed, 
  Gangler jeg hed, 
  Herjan og Hjælmbærer, 
  Thekk og Tredje, 
  Thud og Ud, 
  Helblind og Höj, 
  47. 
  Sad og Svipal 
  og Sangetal, 
  Hærtejt og Hnikar, 
  Bilöj, Bålöj, 
  Bølværk, Fjölne, 
  Grim og Grimne, 
  Glapsvid og Fjölsvid. 
  48. 
  Sidhat, Sidskæg, 
  Sejrfader, Hnikud, 
  Alfader, Valfader, 
  Atrid og Farmaty; 
  med ét Navn 
  nævntes jeg aldrig, 
  mens jeg blandt Folkene for. 
  49. 
  Grimne de kaldte mig, 
  her hos Gejrröd, 
  Jalk hos Armund 
  og Kjalar dengang, 
  da Kælker jeg drog, 
  og Thro på Thinge, 
  Vidur på Valen, 
  Oske og Ome, 
  Jævnhöj og Bivlind, 
  Göndle og Harbard hos Guder. 
  50. 
  Svidur og Svidre 
  hed jeg hos Sökkmime 
  og skuffed den ældgamle Jætte, 
  da jeg ene Midvitnes, 
  den mægtige Söns, 
  Bane var bleven. 
  51. 
  Drukken er du, Gejrröd! 
  For megte du drak. 
  (Den megen Mjød dig dåred.) 
  Meget du misted, 
  da min Hjælp du misted, 
  alle Ejnherjer og Odins Huld. 
  52. 
  Meget jeg dig sagde, 
  men lidet du mindes; 
  dine Venner volde dig ondt. 
  Min Vens Sværd 
  ser jeg ligge 
  dryppende, dyppet i Blod. 
  53. 
  Sværdets Egg ham slog; 
  Ygg ejer Valen; 
  jeg véd, at dit Liv er ledet. 
  Strenge ere Diserne. 
  Nu kan Odin du skue; 
  kom nu til mig, om du kan. 
  54. 
  Odin hedder jeg nu; 
  Ygg hed jeg forhen, 
  endnu för hed jeg Thund. 
  Vak og Skilving, 
  Våvud og Hroftaty, 
  Gøt og Jalk blandt Guder, 
  Ovne og Svavne; 
  alle disse, tror jeg, ere blevne 
  til mig, den ene. -
  &lt;/poem&gt;
  Kong Gejrröd sad og havde sit Sværd over sine Knæ og trukket ud til Midten. Men da han hørte, at Odin var der, stod han op og vilde tage Odin fra Bålene. Sværdet slap ham ud af Hånden, og Hjaltet vendte nedad. Kongen trådte til med Foden og faldt fremad, men Sværdet stod tværs igennem ham, og således fik han Bane. 
  Odin forsvandt da, men Agnar var Konge der længe efter den Tid. 
  Noter: 
  &lt;poem&gt;
  21. Thund er vel Navnet paa en Å. Thjodvitne = Folkeulven, er vel Fenre. 
  42. Meningen er ikke tydelig. Måske må Kedlerne flyttes for at Odin kan ses af Aserne - se V. 45. 
  43. Ivalde, en Dværg. 
  45. Øge må her være Gejrröd. Aserne have nu sét Odin; de komme ind for at
  &lt;/poem&gt;