text: &lt;poem&gt;
  I skovens dybe, stille ro,
  hvor sangerhære bo,
  hvor sjælen lytted mangen gang
  til fuglens glade sang,
  der er idyllisk stille fred
  i skovens ensomhed,
  og hjertets længsler tie her,
  hvor fred og hvile er.
  Hør landsbyklokken lyder ned,
  bebuder aftenfred,
  småfuglen, før den går til blund,
  end kvidrer lidt en stund.
  I mosen kvækker højt en frø,
  stærkt damper mark og sø,
  nu klokken tier, - aft'nens fred
  sig stille sænker ned. 
  &lt;/poem&gt;