text: &lt;poem&gt;
  1.
  Mit Øie hæftet bliver, 
  Paa JEsum bleg og rød,
  Hvor ynkelig han giver 
  Sig ved min Helved-Nød;
  Om jeg end skue kunde 
  Ham i hans Herlighed
  Jeg saae dog til hans Under,
  Og hvad han for mig led.
  2.
  Ak! træder hid og skuer,
  Hvor med sit Bodkamps Blod,
  Han Jorden over dugger,
  Optar hans Taare-Flod
  Med mig i eders Hierter,
  Ak skuer, hvordan han 
  Er udi Helved-Smerter,
  Den blodig Frelsermand. 
  3.
  Seer hvor hans milde Øie
  I Taarer flyder hen,
  Ak! seer og skuer nøie
  Vor grædend Siel-Ven.
  O Øine fuld' af Taarer!
  O Hierte fuldt af Vee,
  I, I mit Hierte saarer,
  O yndig Skikkelse!.
  4.
  Ak see! hvordan de slænger
  Hans matte Legeme
  Til Jorden, og ophænger
  Ham saa paa Korsets-Træ.
  Mit Hierte udaf Taarer
  Hensmelter ved at see,
  Hvor de saa ilde saarer
  Hans usle Legeme.
  5.
  Ak fælder Glædes Taarer,
  Ak elsker dog den Mand,
  Som de saa ilde saarer,
  Ak! seer ham dog ret an.
  See! See! hvor blodet flyder
  Af fire Nagleskaar,
  Ak! kommer dog og nyder
  Hver Strime og hvert Saar,
  6.
  Tilsidst vi os begive
  Hen til hans kolde Grav,
  Hans Marter-Legem bliver
  Det som vi næres af,
  Der seer vi ham nu hvite
  Saa sedt af al sin Nød,
  Lar os til Graven ile,
  Ham tage i Arm og Skiød.
  7.
  O! Krop med Blod bedækket
  O Bryst beklemt af Nød,
  O Lemmer vidt udstrækket,
  O Hoved fuldt af Sveed,
  O Mund i Døden blegnet,
  O Øine brustene,
  O JEsu nu hensegned!
  O yndig Skikkelse!
  8.
  Hvad kan jeg vel optænke,
  Som herrved lignes kan?
  Ak maatte jeg forsænke
  Mig i den Smerters Mand.
  Fra den Tid at mit Øie
  Fik hennem ret at see,
  Mig ene kan fornøie
  Hans Korsens Skikkelse. 
  &lt;/poem&gt;