text: &lt;poem&gt;
  1. Med fryd så sagtelig en morgenstund
  Fremgik til moserne at skue roserne 
  så mangelund.
  2. Der jeg spadserede i lunden fri, 
  der jeg omvankede, de blomster sankede 
  på vilden sti.
  3. Nu mærk, min kæreste, hvad jeg der så: 
  Der stod en frydelig, ja, meget dydelig 
  fiolen blå. 
  4. Hos den jeg idelig var dag og nat, 
  min længsel stillede, mens hyrden spillede 
  i vilden krat. 
  5. En liden rolighed jeg der fornam. 
  Straks lykken vendte sig, så jeg elendelig 
  i smerten kam. 
  6. Sligt gjorde vinteren, som listig var, 
  som kom svigagtelig, ja, meget sagtelig 
  med kulden svar. 
  7. Men ak! du dejligste - fiolen blå, 
  for dig jeg smertelig må græde hjertelig 
  med længsels ve. 
  8. Ak, ville sommeren igen fremgå, 
  at jeg så frydelig må se min dydelig 
  fiolen blå. 
  &lt;/poem&gt;