text: &lt;poem&gt;
  Kong Christian stod ved højen mast
  i røg og damp.
  Hans værge hamrede så fast,
  at gotens hjælm og hjerne brast.
  Da sank hvert fjendtligt spejl og mast
  i røg og damp.
  Fly, skreg de, fly, hvad flygte kan!
  hvo står for Danmarks Christian,
  hvo står for Danmarks Christian, i kamp?
  Niels Juel gav agt på stormens brag:
  Nu er det tid!
  Han hejsede det røde flag
  og slog på fjenden slag i slag.
  Da skreg de højt blandt stormens brag:
  Nu er det tid!
  Fly, skreg de, hver, som ved et skjul!
  hvo kan bestå mod Danmarks Juel,
  hvo kan bestå mod Danmarks Juel, i strid?
  O, Nordhav! glimt af Wessel brød
  din mørke sky!
  Da ty'de kæmper til dit skød,
  thi med ham lynte skræk og død.
  Fra valen hørtes vrål, som brød
  den tykke sky:
  Fra Danmark lyner Tordenskjold.
  Hver give sig i himlens vold,
  hver give sig i himlens vold, og fly!
  Du danskes vej til ros og magt,
  sortladne hav!
  Modtag din ven, som uforsagt
  tør møde faren med foragt,
  så stolt som du mod stormens magt,
  sortladne hav!
  Og rask igennem larm og spil
  og kamp og sejer før mig til,
  og kamp og sejer før mig til, min grav!
  &lt;/poem&gt;