text: Lokasenna eller Lokes skænderi er et kvad i den Ældre Edda.
  Lokes skænderi.
  Ægir, som med et andet navn blev kaldt Gymer, havde gjort ølgilde for aserne, da han havde fået den store kedel som fortalt. Til dette 
  gilde kom Odin og hans kone Frigg. Thor kom ikke, for han var østpå. Sif, Tors kone, var der, og Brage og hans kone Idun. Tyr var der, han var enarmet, Fenrisulven rev hånden af ham da den blev bundet. Så var der Njord og hans kone Skade, Frej og Freja, Odins søn Vidar; Lok] var der, og Freys tjenere, Byggvir og Beyla. Der var mange aser og alfer. Ægir havde to tjenere, Fimafeng og Eldir. Der var selvlysende guldlygter (morild?), og øllet serverede sig selv; det var et meget fredhelligt sted. Ægirs gode tjenere blev lovprist. Loke gad ikke høre på det, og dræbte Fimafeng. Da truede aserne med deres skjolde og skreg rasende efter Loke og jog ham bort i skoven; så genoptog de gildet. Loke kom tilbage og mødte Eldir udenfor.
  Loke:
  Eldir, sig mig
  inden du sætter
  din fod et skridt frem,
  hvad de sejrrige guder
  nu sludrer om
  over Ægirs øl.
  Eldir:
  Om stærke våben 
  og store bedrifter
  sludrer sejrrige guder;
  af aser og alfer
  taler ingen godt om dig
  her i Ægirs hal.
  Loke:
  Jeg vil ind og hilse
  i Ægirs hal,
  lad mig se på stadsen,
  gavmildt udstrør jeg
  gift og intriger,
  blander uhumskhed i øl.
  Eldir:
  Altså, hvis du
  går til Ægirs drikkegilde
  med sjofelheder og sladder,
  hver ækelhed du hælder
  ud over høje magter,
  får du selv i synet igen.
  Loke:
  Hvis du, Eldir
  dristede dig til ordstrid
  os to imellem,
  se, da fik du 
  din sag for,
  snart fik du svar på tiltale.
  "Derpå gik Loke ind i hallen. Da de, der sad derinde, så, hvem der var kommet, tav de alle."
  Loke:
  Loke er tørstig, 
  lang var turen
  her til hallen.
  Oh aser, en enkelt
  lille øltår
  er temmelig tiltrængt.
  Så stille I sidder,
  sure guder,
  har I mistet mælet?
  Skaf mig sæde
  og skænk mig guldøl,
  eller vis mig væk.
  Brage:
  Skaffe dig sæde?
  Skænke dig guldøl?
  Det gør aserne aldrig. 
  Aserne véd vel
  for hvem de skal øse
  gylden gudedrik.
  Loke:
  Odin, du glemmer
  vel ikke en gammel
  blod-beseglet broderlig ed?
  Du sagde, du aldrig
  ville smage på øllet
  hvis der ikke var bryg til os begge.
  Odin:
  Rejs dig, Vidar,
  vig pladsen
  for Fenrisulvens fader,
  hellere end at lytte
  til hån fra Loke
  ved Ægirs ølgilde.
  "Da stod Vidar op og skænkede for Loke; før han drak sagde han til aserne:"
  Loke:
  Vær hilset, aser,
  vær hilset, asynjer
  og alle glimrende guder,
  altså undtagen
  en enkelt af jer,
  Brage, dér på bænken.
  Brage:
  En hest vil jeg gi' dig,
  en herlig guldring,
  et skønt sværd vil Brage skænke,
  men hold mund
  med din misundelse,
  væk ikke gudernes vrede.
  Loke:
  Ædel ganger,
  armbånd af guld,
  hvor sku' du få det fra, Brage?
  Blandt alle jer guder er du, Brage, 
  den største bangebuks,
  du spæner hurtigst
  ved synet af et hævet spyd. 
  Brage:
  Jeg si'r dig, hvis ikke
  jeg sad hér inde
  i Ægirs fredhellige hal,
  så stod jeg straks
  med dit hoved i hånden,
  så blev vi Lokes løgne kvit.
  Loke:
  Du er kvik til det kolde bord
  men knap så rap når det rigtig gælder,
  Brage bænkepynt.
  Hvis du er vred
  så vis du kan slås,
  du ser temmelig tam ud. 
  Idun:
  Brage, jeg ber dig,
  behersk dig,
  for familiefredens skyld,
  last ikke Loke,
  lad ham i fred
  her i Ægirs hal.
  Loke:
  Ti du, Idun,
  af alle kvinder
  kalder Loke dig liderligst;
  villigt lagde du
  hvide arme
  om manden der myrdede din bror.
  Idun:
  Jeg laster
  ikke Loke
  her i Ægirs hal;
  jeg ber kun Brage
  styre sin brandert,
  jeg vil ingen voldsom tvekamp.
  Gefion:
  Hvorfor skal I to aser
  absolut skændes
  her i hallen?
  Loke fatter ikke
  at legen er ude
  og ingen elsker ham.
  Loke:
  Ti du, Gefion,
  jeg tror du glemmer
  men heldigvis husker jeg:
  den hvide svend,
  et sejl gav han dig, og vupti
  gled lår over lystig lænd.
  Odin:
  Du er ør, Loke,
  og afsindig,
  at du snakker grimt om Gefion,
  hun der skuer
  slægters skæbne
  ganske så godt som jeg.
  Loke:
  Ti du, Odin, 
  tit og ofte
  har du kludret i det som krigsgud,
  sejr har du givet
  til sløve gutter
  som slet ikke sku' ha' haft den.
  Odin:
  Vist har jeg kludret
  med visse krige
  og givet sløve gutter sejr,
  men otte vintre
  var du under jorden
  som malkekone, som mor,
  du tåbelige transvestit.
  Loke:
  Snak for dig selv,
  du Samsøs vølve,
  du, kender af heksenes kunster.
  Forklædt som vølve
  færdedes du i verden,
  du tåbelige transvestit.
  Frigg:
  Hold jeres historier
  helt for jer selv,
  det rager ikke andre.
  Gamle sager
  glemmes snart,
  drop nu det oldnordiske ævl!
  Loke:
  Ti du Frigg,
  du, Fjørgyns datter,
  du er mildt sagt vild efter mænd,
  både Ve og Vile
  lå i en vis kvindes favn,
  begge din ægtemands brødre.
  Frigg:
  Jeg si'r dig, hvis der sad
  en søn i hallen
  så brav som Balder,
  da slap du ikke ud
  i ét stykke;
  voldsom er gudernes vrede.
  Loke:
  Du siger det selv, Frigg,
  mine slyngelstreger
  skal jeg gerne genfortælle:
  jeg har besørget
  at du aldrig siden
  skal se Balder ride til salen.
  Freja:
  Loke, du er drukken, 
  du ler af dine
  ækle adfærdsforstyrrede streger.
  Frigg véd jo alt,
  selvom hun ikke
  siger det hele selv. 
  Loke:
  Ti du, Freja,
  din fremfærd
  er alt andet end eksemplarisk,
  det véd hver as og alf
  i Ægirs hal,
  du har jo bollet med hele bundtet.
  Freja:
  Din tunge er syg,
  tankeløst snakker du,
  du ævler dig en ulykke til.
  Aserne vredes,
  og asynjerne,
  vi slår dig til krøbling snart.
  Loke:
  Ti du Freja,
  du fælt fordærvede
  giftige gimpe;
  dengang guderne greb dig
  i gang med din bror,
  sikke du da kunne fjærte, Freja.
  Njord:
  Det er småting
  at smukke kvinder
  muntrer sig med mænd; 
  utroligt at den ækle
  kvinde-karl er sluppet ind,
  fy føj! en mand der føder børn!
  Loke:
  Ti du, Njord,
  natpottemand,
  sendt til guderne som gidsel;
  Hymers tøser
  havde dig som tissetrug,
  og lod deres vand i din mund.
  Njord:
  Godt, det er sandt,
  engang blev jeg sendt
  til guderne langvejs fra som gidsel,
  men da fik jeg en dreng,
  uden fjender, dejlig,
  den ædleste blandt aserne.
  Loke:
  Hold op, Njord,
  opfør dig ordentligt.
  Din skam kan ikke mere skjules.
  Du avlede den søn med din egen søster,
  der findes dog ingen værre udåd.
  Tyr:
  Blandt alle aser
  er Frey alene
  ridderligst blandt riddere;
  Er hun gift eller ugift,
  over ham græder ingen kvinde,
  han bryder alle trange bånd.
  Loke:
  Ti du, Tyr,
  det er trist du aldrig
  kan forlige folk.
  Din højre hånd,
  jeg husker endnu
  da Fenris sled den fra dig.
  Tyr:
  Jeg savner min hånd,
  du savner din helveds-hund,
  det er jo trist for os begge to;
  bæstet er uglad,
  bundet må den vente
  på verdens undergang.
  Loke:
  Ti du, Tyr,
  det traf sig at din kone
  fik en dreng med farmand hér;
  du usling fik aldrig
  uretten erstattet,
  børnepengene blev borte.
  Frey:
  Jeg ser ulven ligge
  ved åens udløb
  indtil gudernes store strid,
  Det kan gå dig selv
  så galt som dén
  med mindre du straks holder mund.
  Loke:
  For guld har du købt
  Gymers datter,
  selv dit sværd har du solgt;
  men når Muspels sønner
  rider over mørke skove,
  står du uden våben, usling.
  Byggvir:
  Åh, gid jeg var ædel
  som Yngve-Frey
  og lige så stor og stærk,
  øretæver sku' jeg uddele
  til ulykkesfuglen,
  jeg sku' knuse alle hans knogler.
  Loke:
  Hvem er det lille væsen
  der logrer så vildt
  og snippe-snapper?
  Altid lurer du
  bag Frejs ører,
  altid klakker du under kværnen.
  Byggvir:
  Jeg hedder Byggvir,
  jeg regnes for brav
  blandt godtfolk og guder;
  Hvilket herligt gilde,
  her drikker guderne
  alle øl med Odin.
  Loke:
  Ti du, Byggvir,
  du har aldrig forstået
  at give mættende mad til mænd;
  når kække mænd
  kæmpede modigt,
  forsvandt du straks i sengehalmens strå.
  Heimdal:
  Ør er du, Loke,
  afsindig fuld,
  hold nu op med dit ævl,
  stop dit bavl,
  styr din brandert,
  før den koster dig livet, Loke.
  Loke:
  Ti du, Heimdal,
  dit liv er hæsligt,
  et trist job fik du tildelt;
  med våd ryg
  våger du i regnen,
  du, gudeverdens gamle vogter.
  Skade:
  Du gør dig lystig, Loke,
  men inden længe
  skal dit sladder være slut;
  knap så kæphøj blir du
  når guderne kanthaler dig
  med din rimkolde søns tarmremme.
  Loke:
  Selvom jeg blir knap så kæphøj
  når guderne kanthaler mig
  med remme fra min rimkolde søn,
  forrest og fremmest
  var jeg i felten,
  da vi dræbte Tjasse, din far.
  Skade:
  Nå så du var forrest
  og fremmest i felten,
  da I dræbte Tjasse, min far.
  Iskolde råd
  kan du altid
  hente fra mine helligsteder.
  Loke:
  Mere muntert lokkede du
  for Løv-ø's søn,
  da du bød mig om bord i din seng,
  nu må det røbes,
  når der skal redegøres
  for vores væmmelige laster.
  "Da gik Sif frem, skænkede mjød i Lokes glasbæger og sagde:"
  Sif:
  Godt helbred, Loke,
  grib dit glasbæger
  fyldt med ædelt øl;
  hende hér
  må du hellere
  indrømme er ulastelig.
  Loke:
  Så sku' du også
  være den eneste
  kyske gudinde jeg kender;
  dog tror jeg der kom
  hos Tors kone
  en enkelt elsker,
  og det var ham her, lumske Loke.
  Beyla:
  Fjeldene skælver,
  skyerne buldrer,
  nu tror jeg Thor kommer hjem,
  han sætter slut
  på hånlig sladder
  om godtfolk og guder.
  Loke:
  Ti du, Beyla,
  du er Byggvirs kone
  og godt fyldt med giftigheder,
  fler og fler fjolser
  kommer i guders flok,
  du, øldunstende dulle.
  Thor:
  Ti du, misfoster,
  du skal få mærke
  Mjølners hårde hug:
  jeg skal skille dine skuldres
  klippeknold fra din hals,
  du kommer a' med knoppen.
  Loke:
  Jordens søn
  er just kommet ind;
  hvorfor truer du sådan, Tor?
  du der ikke tør kæmpe
  når ulven kommer
  og æder Odin i ét haps.
  Thor:
  Ti du, misfoster,
  du skal få mærke
  Mjølners hårde hug:
  Jeg kaster dig op
  og kyler dig østpå
  så man aldrig siden ser dig.
  Loke:
  Du sku' ellers
  ikke snakke
  om dine øst-udflugter;
  du, helt, der tog tilflugt
  i handskens tommel,
  man sku' ikke tro du var Tor.
  Thor:
  Ti du, misfoster,
  du skal få mærke
  Mjølners hårde hug:
  jeg rammer dig
  med Hrungner-dræberen,
  så dine knogler knækker grimt.
  Loke:
  Jeg tænker jeg lever
  en tid lang endnu
  skønt du truer med hamren, Tor;
  Skrymers snore
  var dig for stramme,
  du fik aldrig åbnet madposen,
  da kom du slemt på slankekur.
  Thor:
  Ti du, misfoster,
  du skal få mærke
  Mjølners hårde hug:
  dræberhamren
  sender dig durkt
  hinsides Hels dødningegærde.
  Loke:
  Jeg har givet
  guderne besked
  om alt som faldt mig ind,
  men for dig alene
  går jeg ud,
  for jeg véd du bruger vold.
  Øl gjorde du, Ægir;
  du skal aldrig mere
  brygge den drik igen;
  alt hvad du ejer
  her inde i salen
  går op i luer;
  og din ryg bli'r ristet.
  Hvad der siden hændte Loke.
  Herefter gemte Loke sig i Fránangs fos i skikkelse af en laks. Dér fangede aserne ham. Han blev bundet med sin søn Nares 
  tarme, idet hans søn Narfe blev til ulv. Skade tog en giftslange og fæstnede ovenover Lokes ansigt; dérfra dryppede gift. Sigyn, Lokes 
  kone, satte sig der og holdt en drikkeskål under giften. Men når drikkeskålen var fuld, bar hun giften væk; imens dryppede der gift på 
  Loke. Så vred og vendte han sig så voldsomt, at hele jorden skælvede af det; det kaldes jordskælv.
  Overs. Ole Nielsby, 1993. Må gerne kopieres. Hvis du ændrer i oversættelsen, bør du læse den norrøne tekst først.