text: I Østofte Sogn ved Landsbyen Erikstrup findes et mærkeligt Voldsted, der bestaar af to med Bøge tilgroede smaa Øer, paa hvilke man ikke finder Levninger af Mursten; de ere omgivne af Vand, hvilket igjen omgives af en høj Vold, som skraaner ned imod en anden Kanal, der atter er omgiven af Skov. Om denne Borgs Oprindelse og Tilintetgjørelse tier Historien. Maaske har det været en Fæstning, som man tog sin Tilflugt til, naar Venderne fra hin Side Østersøen hjemsøgte Laaland. Dette Voldsted ligger ualmindelig smukt, og Besidderen af Grevskabet Knuthenborg, under hvilket det hører, sørger med Omhu for dets Vedligeholdelse. Det kaldes Eriksvolde.
  Det er med en vis Rædsel, at Omegnens Beboere se hen til disse Volde, som de ikke gærne gaa forbi om Midnat, eftersom der skal være Spøgeri her paa Stedet. Ogsaa fortæller Sagnet, at en Bondedreng, som vogtede Faar, en Gang mødte en høj grønklædt Mand paa Voldstedet; denne gav ham da en gammel Sølvmønt af en Firskillings Størrelse og lod ham vide, at han, saa længe han kunde tie, hver Morgen skulde finde en slig Mønt paa det Sted, hvor han stod. Drengen var længe tavs; men da hans Forældre en Gang fandt en Træsko fuld af gamle Smaamønter, sloge de ham saa længe, til han fortalte dem, hvorledes han havde faaet disse Penge. Med det samme var ogsaa Indtægtskilden udtørret, og det nyttede intet, at Forældrene grove der paa Stedet, hvor han havde fundet Skatten. Man ser endnu paa den ene af disse Høje Spor af slig Gravning, og det fortælles den Dag i Dag, at en stor Skat ligger skjult i Voldstedet.