text: &lt;poem&gt;
  Velkommen igen, Guds engle små,
  fra høje himmelsale,
  med dejlige solskinsklæder på,
  i jordens skyggedale!
  Trods klingrende frost godt år I spå
  for fugl og sæd i dvale!
  Vel mødt under sky på kirkesti,
  på sne ved midnatstide!
  Udbære vor jul ej nænner I,
  derpå tør nok vi lide;
  o, ganger dog ej vor dør forbi!
  os volder ej den kvide!
  Vor hytte er lav og så vor dør,
  kun armod er derinde,
  men gæstet I har en hytte før,
  det drages vi til minde;
  er kruset af ler og kagen tør,
  deri sig engle finde!
  Med venlige øjne himmelblå
  i vugger og i senge,
  vi puslinger har i hver en vrå,
  som blomster gro i enge;
  o, synger for dem, som lærker slå,
  som hørt de har ej længe!
  Så drømme de sødt om Betlehem,
  og er det en d forblommet,
  de drømme dog sandt om barnets hjem,
  som lå i krybberummet;
  de drømme, de lege jul med dem,
  hvis sang de har fornummet
  Da vågne de mildt i morgengry
  og tælle mer ej timer;
  da høre vi julesang på ny,
  som sig med hjertet rimer;
  da klinger det sødt i højen sky,
  når juleklokken kimer
  Da vandre Guds engle op og ned
  på salmens tonestige;
  da byder vor Herre selv Guds fred
  til dem, den efterhige,
  da åbner sig Himlens borge-led,
  da kommer ret Guds rige!
  O, måtte vi kun den glæde se,
  før vore øjne lukkes!
  Da skal, som en barnemoders ve,
  vor smerte sødt bortvugges!
  Vor Fader i Himlen! lad det ske!
  lad julesorgen slukkes
  &lt;/poem&gt;