text: &lt;poem&gt;
  Vort hjem, du danske jord,
  hvor bondebrødet trofast gror,
  du digre muld,
  så evnefuld,
  så yppig til at yde!
  Det kimer i din agers korn,
  konkylie-horn
  om dine kyster lyde -
  vi bærer dig i lyst og nød,
  vi ærer dig i liv og død,
  vi kommer, når du kalder
  og knæler i dit skød!
  Vort hjem, du danske jord,
  hvor lunets lyse sønner bor,
  duggsvangre dal
  med stridig ahl
  og hvide klitters øde!
  Det dufter i dit tungemål,
  en blomsterskål
  af rug og kløver røde -
  vi favner dig i angst og fryd,
  vi savner dig i nord og syd,
  vi harmes, når vi hører
  din stumme klagelyd!
  Vort hjem, du danske jord,
  der håb som grøn af havet gror,
  gavmilde muld
  med mindeguld,
  der klinger under ploven!
  Din himmel hvælver højt sit tag,
  i bløde drag
  langs fjorden blåner skoven -
  vi værger dig i armods kår,
  vi sværger dig, ihvor vi går,
  at trænges, hvis du trues,
  til værn omkring din vår!
  &lt;/poem&gt;