text: Den yndigste rose er funden&lt;br&gt;
  Blandt stiveste torne oprunden&lt;br&gt;
  Vor Jesus, den dejligste pode,&lt;br&gt;
  Blandt syndige mennesker gro'de&lt;br&gt;
  &lt;br&gt;
  Alt siden vi tabte den ære&lt;br&gt;
  Guds billedes frugter at bære&lt;br&gt;
  Var verden forvildet og øde,&lt;br&gt;
  Vi Alle i synden bortdøde&lt;br&gt;
  &lt;br&gt;
  Da lod gud en rose opskyde&lt;br&gt;
  Og sæden omsider frembryde&lt;br&gt;
  At rense og ganske forsøde&lt;br&gt;
  Vor slægts den fordærvede grøde.&lt;br&gt;
  &lt;br&gt;
  Al verden nu burde sig fryde&lt;br&gt;
  Med salmer mangfoldig udbryde,&lt;br&gt;
  men mangen har aldrig fornummen,&lt;br&gt;
  at rosen i verden er kommen.&lt;br&gt;
  &lt;br&gt;
  Forhærdede tidsel-gemytter,&lt;br&gt;
  Så stive som torne og støtter&lt;br&gt;
  Hvi holder I eder så ranke&lt;br&gt;
  I stoltheds fordærvede tanke.&lt;br&gt;
  &lt;br&gt;
  Ak, søger de ydmyge steder&lt;br&gt;
  I støvet for Frelseren græder,&lt;br&gt;
  Så får i vor Jesus i tale&lt;br&gt;
  Thi roserne vokse i dale.&lt;br&gt;
  &lt;br&gt;
  Min Jesus! Du stedse skal være&lt;br&gt;
  Mit smykke, min rose, min ære,&lt;br&gt;
  De giftige lyster du døder&lt;br&gt;
  Og korset så lifligt forsøder.&lt;br&gt;
  &lt;br&gt;
  Lad verden mig alting betage&lt;br&gt;
  Lad tornene rive og nage&lt;br&gt;
  Lad hjertet kun dåne og briste,&lt;br&gt;
  Min rose jeg aldrig vil miste.&lt;br&gt;