text: &lt;poem&gt;
  1. Skøn er våren! Lifligt solen 
  farver Bøgens lyse top;
  bukkar dufter og violen
  slår med blu sit øje op;
  bag de bløde, grønne lokker
  smiler rosens spæde mund,
  og som klare sølverklokker
  klinger fuglesang i lund.
  2. Skøn er våren! Ak, men svinder 
  flygtig som et åndedrag; 
  om dens herlighed os minder 
  snart kun løvets gule lag; 
  rosen slumrer, liljen segner, 
  løvet dør på mark og vang, 
  solens varme kinder blegner, 
  stum er lundens klokkeklang. 
  3. Men en bedre vår jeg kender, 
  ingen veksel hersker dér: 
  stadigt rosens flamme brænder 
  mildnet huldt af liljens skær; 
  sjælens blomster, fri og unge, 
  stå just der i frejdig flor, 
  og i helligdommen sjunge 
  evigunge længslers kor. 
  4. Hun er våren, jeg har fundet,- 
  Paradisets unge frugt! 
  Hun er den, som fast har bundet
  ved sin trolddom tidens flugt! 
  Ak, i hendes smil, i sukket, 
  i det milde, kære blik 
  har mit hjerte dybt inddrukket 
  evighedens ungdomsdrik!
  &lt;/poem&gt;