                             højesterets dom
                          afsagt onsdag den 6. januar 2016
sag 30/2015
(2. afdeling)
advokat a
(advokat lars kjeldsen)
mod
advokatnævnet
(advokat martin simonsen)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 3. afdeling den 29. januar 2015.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: jytte scharling, hanne schmidt, lars hjortnæs,
oliver talevski og kurt rasmussen.
påstande
appellanten, advokat a, har gentaget sine påstande.
indstævnte, advokatnævnet, har påstået stadfæstelse.
anbringender
advokat a har supplerende anført bl.a., at sagen angår advokaters rådgivning af juridiske per-
soner i en situation, hvor det i forbindelse med rådgivningen konstateres, at der kan indtræde
en interessekonflikt mellem på den ene side den juridiske person og på den anden side de en-
keltpersoner, der repræsenterer den juridiske person.
advokatnævnets afgørelse indebærer, at hensynet til de enkeltpersoner, der repræsenterer den
juridiske person, reelt fører til, at der etableres en klientlignende relation mellem advokaten
                                                - 2 -
og enkeltpersoner. en sådan ordning kan ikke tiltrædes, da advokater, der er antaget af en ju-
ridisk person, vedbliver med at have klientrelationen alene til den juridiske person. hertil
kommer, at advokatnævnets afgørelse indebærer en række usikkerheder, herunder om hvor-
når og hvordan den klientlignende relation til de enkelte ledelsesmedlemmer blev etableret.
når en advokat rådgiver en fond, hvis eneste ledelsesorgan er bestyrelsen, er rådgivningens
adressat nødvendigvis bestyrelsen. det må herefter afgøres på basis af rådgivningens indhold,
om rådgivningen er rettet til bestyrelsens enkelte medlemmer eller til bestyrelsen som organ.
en gennemgang af sagen viser, at rådgivningen blev ydet til bestyrelsen som organ og ikke til
de enkelte medlemmer. det er derfor ikke godtgjort, at der er opstået en klientrelation eller et
klientlignende forhold mellem advokatfirmaet y og de enkelte medlemmer af bestyrelsen i
fonden.
advokatnævnets afgørelse indebærer endvidere, at advokat b ikke kunne videreformidle de
oplysninger, der var i familiefondens sag med civilstyrelsen til hverken advokat a eller til en
ny advokatforbindelse. det strider mod princippet om, at en advokat ikke uden en klar hjem-
mel har mulighed for at begrænse klientens adgang til informationer fra klientens egen sag.
advokatfirmaet y har ikke givet de enkelte bestyrelsesmedlemmer en forventning om, at de
informationer, der blev modtaget fra dem, ikke senere ville kunne bruges mod dem. i modsat
fald ville ordningen medføre en effektiv forsegling af oplysningerne i forhold til den eventuelt
skadelidte fond, uanset om oplysningerne i øvrigt måtte tilhøre fonden.
hvis det antages, at god advokatskik er tilsidesat, bør den uafklarede retstilstand føre til, at
der sker sanktionsbortfald eller nedsættelse.
advokatnævnet har supplerende anført bl.a., at advokat b senest den 14. november 2010 var
klar over, at der var et modsætningsforhold mellem fonden og de enkelte bestyrelsesmed-
lemmers interesse. ved at fortsætte sagen med fondsbestyrelsen som opdragsgiver under de
givne forhold, tilkendegav advokat b reelt, at han anså sig for at være i en situation, hvor hans
opdragsgiver var inhabil i relation til at instruere ham om sagen.
de beskyttelseshensyn, der ligger bag advokaters fundamentale tavshedspligt og forbuddet
mod at agere, når der foreligger risiko for interessekonflikt, skal udstrækkes til også at gælde
                                                - 3 -
bestyrelsesmedlemmer. hvis ledelsesmedlemmer i en situation som den foreliggende ikke er
beskyttet, kan de ikke frit udtale sig til advokaten uden risiko for, at advokaten efterfølgende
bruger oplysningerne i en sag mod dem eller videregiver oplysningerne til en anden advokat,
der bruger oplysningerne mod ledelsesmedlemmerne.
det efterfølgende, velfærdstruende sagsanlæg og det strafferetlige forløb viser, at der har væ-
ret væsentlige hensyn at tage til de enkelte bestyrelsesmedlemmer. det gælder også, selvom
de ikke personligt var repræsenteret af advokatfirmaet y. bestyrelsesmedlemmerne havde
ikke en oplysningsforpligtelse, jf. forbuddet mod selvinkriminering i retssikkerhedslovens §
10 og i artikel 6 i den europæiske menneskerettighedskonvention. bestyrelsesmedlemmerne
havde heller ikke givet afkald på denne beskyttelse ved at undlade at træffe beslutning om at
fratage advokatfirmaet y opdraget med besvarelsen af civilstyrelsens henvendelse.
det bestrides, at der er grundlag for sanktionslempelse. der er ikke tale om et adfærds-
spørgsmål, der angår uafklaret praksis, med den konsekvens at der ikke skal pålægges en
sanktion.
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om advokat a fra advokatfirmaet y tilsidesatte god advokatskik ved at påtage
sig at repræsentere xs familiefond i en erstatningssag mod tidligere medlemmer af fondens
bestyrelse. hvis dette er tilfældet, skal der tages stilling til sanktionen.
parterne er enige om, at hs henvendelse til advokatfirmaet y i efteråret 2010 om advokatbi-
stand skete i hs egenskab af formand for bestyrelsen i xs familiefond, og at opdragsgiveren
således var fondsbestyrelsen som repræsentant for familiefonden. opdraget for advokatfir-
maet var på fondens vegne at udarbejde en redegørelse til civilstyrelsen, og denne opgave
blev varetaget af advokat b. redegørelsen skulle som svar på civilstyrelsens henvendelser
herom angå muligt ulovlige legatuddelinger fra fonden, fondens aktieoverdragelser i 2000
samt benyttelse af fondens ejendomme.
som anført i advokatnævnets flertals begrundelse var advokat b i hvert fald fra den 14. no-
vember 2010 klar over, at der var modstrid mellem på den ene side fondens interesser og på
den anden side de enkelte bestyrelsesmedlemmers interesser i relation til de forhold, der
                                               - 4 -
skulle undersøges til brug for redegørelsen til civilstyrelsen. undersøgelsen vedrørte således
bl.a. spørgsmålet om bestyrelsesbeslutninger, der var begunstigende for de pågældende med-
lemmer af bestyrelsen.
advokat b valgte at fortsætte med sit opdrag for fonden. han var for at kunne besvare civil-
styrelsens henvendelser nødt til at samarbejde med de tre medlemmer af fondsbestyrelsen,
som på daværende tidspunkt var de eneste, der kunne repræsentere fonden i samarbejdet.
højesteret tiltræder, at advokat b under disse særegne omstændigheder afskar sig selv og sine
kolleger i advokatfirmet y fra at repræsentere fonden i forbindelse med den senere erstat-
ningssag, der er anlagt mod bl.a. to af de tre nævnte (tidligere) bestyrelsesmedlemmer og an-
går bestyrelsesbeslutninger, der var omfattet af redegørelsen til civilstyrelsen.
med hensyn til spørgsmålet om betydningen af en eventuel tavshedspligt bemærker højeste-
ret, at en advokat som hovedregel ikke har tavshedspligt over for sin klient. efter det anførte
har højesteret imidlertid ikke anledning til at tage stilling til, om – og i givet fald i hvilket
omfang – advokat b og andre advokater hos advokatfirmet y måtte have tavshedspligt over
for fonden vedrørende de oplysninger, der er modtaget som led i opdraget for fonden med at
besvare civilstyrelsens henvendelser.
advokat a var i forbindelse med udarbejdelse af stævning mod bl.a. de tidligere bestyrelses-
medlemmer bekendt med det forudgående sagsforløb i advokatfirmaet y.
højesteret tiltræder på den anførte baggrund, at advokat a har tilsidesat god advokatskik ved
at have påtaget sig på fondens vegne at føre erstatningssag mod de nævnte tidligere bestyrel-
sesmedlemmer.
det foreliggende spørgsmål om tilsidesættelse af god advokatskik er ikke udtrykkeligt regule-
ret i de advokatetiske regler og har hidtil været uafklaret i praksis. højesteret finder derfor, at
der ikke er grundlag for at pålægge advokat a en sanktion.
højesteret tager herefter advokat as subsidiære påstand til følge som nedenfor bestemt.
                                              - 5 -
henset til sagens udfald skal ingen af parterne betale sagsomkostninger til den anden part for
landsret eller højesteret.
                                    thi kendes for ret:
advokatnævnets kendelse af 17. juli 2013 stadfæstes, dog således at der ikke fastsættes en
sanktion for advokat a.
ingen af parterne skal betale sagsomkostninger til den anden part for landsret eller højesteret.
