                             højesterets dom
                      afsagt mandag den 15. november 2010
sag 229/2010
(2. afdeling)
rigsadvokaten
mod
t
(advokat kristian mølgaard, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i nykøbing falster den 25. januar 2010 og af østre
landsrets 4. afdeling den 4. maj 2010.
i pådømmelsen har deltaget syv dommere: per sørensen, per walsøe, asbjørn jensen, poul
søgaard, vibeke rønne, jens peter christensen og lars hjortnæs.
påstande
dommen er anket af tiltalte, t, som har påstået formildelse og herunder har påstået forholdet
henført under våbenlovens § 10, stk. 1, og ikke under straffelovens § 192 a.
anklagemyndigheden har påstået stadfæstelse.
anbringender
t har gjort gældende, at forholdet ikke skal henføres under straffelovens § 192 a, stk. 1, nr. 1,
idet der ikke foreligger særlig skærpende omstændigheder. han har kun haft våbnene i kort
tid, og opbevaringen på loftet indebar, at der ikke var nogen reel fare for, at de pludselig ville
blive brugt. han havde ikke ammunition til våbnene, som han købte med henblik på at er-
hverve jagttegn. han har ikke tilknytning til noget kriminelt miljø.
                                                 - 2 -
rigsadvokaten har gjort gældende, at der foreligger særlig skærpende omstændigheder, idet t
var i besiddelse af to skydevåben, som blev opbevaret uforsvarligt. våbnene kan ikke antages
at være anskaffet til et lovligt formål. han er kommet med flere divergerende forklaringer om
formålet med erhvervelsen, og det ene våben var efterlyst af politiet. forholdet bør derfor
henføres under straffelovens § 192 a.
supplerende sagsfremstilling
til brug for sagens behandling i højesteret er der udarbejdet en erklæring af 18. oktober 2010
om personundersøgelse i medfør af retsplejelovens § 808.
højesterets begrundelse og resultat
vedrørende straffelovens § 192 a, stk. 1, nr. 1
ved højesterets dom af 25. juni 2010 (u2010.2552h) er det fastslået, at det må bero på en
samlet vurdering af de foreliggende omstændigheder, om besiddelse af skydevåben på ikke
offentligt tilgængeligt sted må anses for begået under særlig skærpende omstændigheder i
straffelovens § 192 a, stk. 1's, forstand. der kan herved lægges vægt på de momenter, der er
nævnt i forarbejderne til lov nr. 411 af 10. juni 1997 (den tidligere bestemmelse i våbenlovens
§ 10, stk. 2) og til lov nr. 501 af 12. juni 2009 (straffelovens § 192 a).
t er fundet skyldig i på sin bopæl at have været i besiddelse af en riffel og et haglgevær.
begge våben er jagtvåben. han havde ikke ammunition til dem. han opbevarede våbnene i et
uaflåst loftsrum i garagen.
under de anførte omstændigheder finder højesteret, at der ikke foreligger særlig skærpende
omstændigheder. højesteret har herved lagt vægt på, at ts besiddelse af våbnene efter en
samlet vurdering ikke kan anses at have indebåret en nærliggende risiko for, at de ville blive
brugt til fare for andre. forholdet kan derfor ikke henføres under straffelovens § 192 a, stk. 1,
nr. 1.
højesteret finder, at t har overtrådt våbenloven under skærpende omstændigheder, idet våb-
nene blev opbevaret uforsvarligt. forholdet skal derfor henføres under våbenlovens § 10,
stk.1, jf. § 2, stk. 1, jf. § 1, stk. 1, nr. 1.
                                                - 3 -
vedrørende straffastsættelsen
ved lov nr. 411 af 10. juni 1997 om ændring af bl.a. straffeloven og våbenloven skete der ved
indsættelsen af en ny bestemmelse i våbenlovens § 10, stk. 2, med en strafferamme på fæng-
sel indtil 2 år en skærpelse af straffen for besiddelse af skydevåben under særlig skærpende
omstændigheder. i bemærkningerne til lovforslaget (lovforslag nr. l 98, folketingstidende
1996/97, tillæg a, side 2510) hedder det bl.a.:
       ”det forudsættes, at straffen for besiddelse af skydevåben på ikke offentligt tilgænge-
       lige steder under skærpende omstændigheder vil være fra 60 dages til 4 måneders fæng-
       sel afhængig af, om en eller flere skærpende omstændigheder er til stede samtidig.”
ved lov nr. 501 af 12. juni 2009 fik våbenlovens § 10 sin nugældende affattelse. i bemærk-
ningerne til lovforslaget (folketingstidende 2008/09, tillæg a, side 8070-71) hedder det bl.a.:
       ”straffen for overtrædelser af våbenlovgivningen under særlig skærpende omstændig-
       heder omfattet af den foreslåede bestemmelse i § 192 a, stk. 2 [nugældende stk. 1. nr. 1,
       for så vidt angår besiddelse af skydevåben], herunder våbenlovsovertrædelser, der angår
       skydevåben, forudsættes skærpet betydeligt. straffen for overtrædelser af våbenlovgiv-
       ningen, der angår skydevåben, forudsættes i den forbindelse fordoblet i forhold til i dag.
       det gælder både for besiddelse af skydevåben på offentligt tilgængelige steder og på
       bopælen og andre ikke offentligt tilgængelige steder.
       …
       straffen for overtrædelser af våbenlovgivningen, hvor besiddelse m.v. af skydevåben
       ikke sker under særlig skærpende omstændigheder og dermed skal pådømmes efter vå-
       benlovens § 10, stk.1, forudsættes ikke ændret ved den foreslåede ændring af straffelo-
       vens § 192 a. i sådanne tilfælde er udgangspunktet således fortsat bødestraf.”
under folketingets behandling af lovforslaget blev der vedtaget et ændringsforslag, hvorefter
straffen for besiddelse af skydevåben på bopælen under særlig skærpende omstændigheder
blev undergivet en minimumsstraf på 1 års fængsel. strafniveauet blev dermed væsentligt
forhøjet i forhold til det oprindeligt forudsatte niveau. der fremkom ikke tilkendegivelser
vedrørende strafniveauet i tilfælde, hvor der alene foreligger skærpende omstændigheder.
under hensyn til den betydelige skærpelse af straffen for ulovlig besiddelse af skydevåben på
bopælen m.v. under særlig skærpende omstændigheder finder højesteret, at straffen i et til-
fælde som det foreliggende, hvor der foreligger skærpende omstændigheder, som udgangs-
                                                - 4 -
punkt bør fastsættes til fængsel i 4-6 måneder. efter en samlet vurdering af forholdets karak-
ter fastsætter højesteret straffen til fængsel i 4 måneder.
højesteret finder ikke grundlag for at gøre straffen betinget.
                                       thi kendes for ret:
t straffes med fængsel i 4 måneder.
t skal betale sagens omkostninger for byretten, mens statskassen skal betale sagens omkost-
ninger for landsret og højesteret.
