                                             udskrift
                                                  af
             højesterets anke- og kæremålsudvalgs dombog
                      højesterets kendelse
                             afsagt torsdag den 2. juli 2015
sag 87/2015
advokat keld parsberg kærer vestre landsrets salærafgørelse i sag om værgemål for a.
i tidligere instanser er truffet afgørelse af retten i aalborg den 21. november 2014 og afsagt
kendelse af vestre landsrets 14. afdeling den 15. januar 2015.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: poul søgaard, thomas rørdam og jens peter
christensen.
påstande
advokat keld parsberg har nedlagt påstand om, at landsrettens kendelse ophæves, og at sagen
hjemvises til realitetsbehandling ved landsretten for så vidt angår salærets størrelse, subsidiært
at højesteret ophæver landsrettens kendelse og realitetsbehandler kæremålet om salærets
størrelse.
sagsfremstilling
advokat keld parsberg var beskikket for a i en sag om værgemål for retten i aalborg.
retten i aalborg tillagde den 21. november 2014 advokat keld parsberg et salær på 15.000
kr. plus moms samt 7.520,43 kr. i godtgørelse til dækning af udgifter, herunder til kørsel,
overnatning og diæter. advokat keld parsberg kærede afgørelsen, både for så vidt angår salær
og godtgørelse, til vestre landsret, som den 15. januar 2015 afviste kæremålet for så vidt
angår spørgsmålet om størrelsen af salæret med følgende begrundelse:
       ”ved lov nr. 737 af 25. juni 2014 blev der med virkning fra 1. juli 2014 indsat følgende
       bestemmelse i retsplejelovens § 389:
                                                - 2 -
       stk. 3. beslutning efter § 334, stk. 4, om salær, der er fastsat til højst 20.000 kr., kan
       ikke kæres. procesbevillingsnævnet kan dog give tilladelse til kære, hvis særlige grunde
       taler derfor.
       på baggrund af bestemmelsens ordlyd må det lægges til grund, at det alene er
       fastsættelse af salær, der er omfattet af bestemmelsen, og ikke tillige fastsættelse af
       godtgørelse.
       byretten har fastsat salæret til mindre end 20.000 kr., og afgørelsen herom kan derfor
       kun kæres med tilladelse fra procesbevillingsnævnet, jf. retsplejelovens § 389, stk. 3, jf.
       stk. 1. da en sådan tilladelse ikke foreligger, afviser landsretten kæremålet vedrørende
       salær.”
landsretten fastsatte i kendelsen en frist til advokat keld parsbergs redegørelse for udgift til
forplejning og hotel. endvidere blev der fastsat en frist til byrettens stillingtagen til, om
rejseudgifter skulle tillægges moms.
retten i aalborg tillagde herefter den 21. januar 2015 den tidligere tilkendte
kørselsgodtgørelse moms med 802,88 kr.
ved kendelse af 17. februar 2015 forhøjede landsretten det tilkendte beløb til overnatning og
diæter med 1.623 kr.
anbringender
advokat keld parsberg har for højesteret nærmere anført bl.a., at den økonomiske værdi af
påstanden sædvanligvis er afgørende inden for retsplejelovens og retsafgiftslovens områder,
og den må derfor også i dette tilfælde være afgørende for, om procesbevillingsnævnets
tilladelse skal søges. ordlyden af retsplejelovens § 389, stk. 2, 1. pkt., peger i retning af, at det
er det i første instans tilkendte beløb, der er afgørende. imidlertid tyder ordlyden i § 389, stk.
2, 2. pkt., omvendt på, at det er den økonomiske værdi af påstanden, der er afgørende. for så
vidt angår spørgsmålet, om de tilkendte sagsomkostninger skal opdeles i positive udgifter og
honorarer, taler meget for at følge hovedreglen om, at det er værdien af det samlede indtalte
krav, der er afgørende.
ved læsning af forarbejderne til retsplejelovens § 389, stk. 3, synes det, som om man
fuldstændig har glemt fri processager, hvor der også gives omkostningsdækning i medfør af §
                                                - 3 -
334, stk. 4, men kun har fokuseret på de sager, hvor en beskikket advokat ikke har udgifter,
men blot får tilkendt et salær.
retsgrundlag
efter retsplejelovens § 389 kan kendelser og beslutninger, der er afsagt af en byret, kæres til
den landsret, i hvis kreds byretten ligger, medmindre andet er bestemt i loven.
ved lov nr. 737 af 25. juni 2014 blev der indført en kærebegrænsningsregel i retsplejelovens §
389, stk. 3. bestemmelsen, der trådte i kraft den 1. juli 2014 og finder anvendelse på
afgørelser truffet efter denne dato, har følgende ordlyd:
      ”§ 389
      …
      stk. 3. beslutning efter § 334, stk. 4, om salær, der er fastsat til højst 20.000 kr., kan
      ikke kæres. procesbevillingsnævnet kan dog give tilladelse til kære, hvis særlige grunde
      taler derfor.
      …”
af forslaget til lov nr. 737 af 25. juni 2014, de almindelige bemærkninger, fremgår bl.a.:
(lovforslag nr. 178 af 9. april 2014, ft 2013-14, tillæg a, s. 11 ff.)
      ”1. indledning
      …
      1.2. udvalget om bedre og mere effektiv behandling af civile sager ved domstolene har
      belyst behovet og mulighederne for at foretage tilpasninger af domstolenes virkemåde
      for så vidt angår behandlingen af civile sager ved byretterne, landsretterne og højeste-
      ret. udvalget er i den forbindelse kommet med forslag til en række tiltag, der kan sikre
      en bedre og mere effektiv og fleksibel behandling af civile sager samtidig med, at der
      fortsat er den rette balance i forhold til kvalitet og retssikkerhed.
      …
      lovforslaget har på den baggrund for det første til formål at udmønte udvalgets forslag
      om bedre og mere effektiv behandling af civile sager ved domstolene. der henvises til
      lovforslagets pkt. 2.1.
      lovforslaget indeholder endvidere en række forslag vedrørende adgangen til appel i ci-
      vile sager. således foreslås det bl.a., at appelgrænsen hæves til 20.000 kr., at adgangen
      til at anke sager om tvangsanbringelse af børn begrænses, at landsretterne får mulighed
      for at afvise 2. instans ankesager uanset sagens økonomiske værdi, og at adgangen til at
      kære kendelser og beslutninger, der afsiges under hovedforhandlingen eller dennes for-
      beredelse, begrænses. der henvises til lovforslagets pkt. 2.2.
                                         - 4 -
…
2. opfølgning på anbefalinger fra udvalget om bedre og mere effektiv behandling af ci-
vile sager ved domstolene
2.1 bedre og mere effektiv behandling af civile sager ved domstolene
2.1.1. indledning
2.1.1.1. det er afgørende for regeringen at sikre, at de danske domstole fortsat kan fun-
gere effektivt til gavn for borgere og virksomheder, så retstvister kan afklares tilstræk-
keligt hurtigt. det er samtidig helt centralt, at retssagsbehandling fortsat sker på helt be-
tryggende vis, uden at retssikkerheden sættes over styr. det er således helt afgørende at
fastholde den meget høje tillid, som domstolene nyder blandt befolkningen.
...
2.1.1.2. udvalget om bedre og mere effektiv behandling af
civile sager ved domstolene har i sit arbejde fokuseret på at sikre en hurtigere og mere
smidig, effektiv og fleksibel behandling af sagerne. udvalget har i den forbindelse
samtidig haft fokus på at opnå den rette balance i forhold til kvaliteten i domstolenes
arbejde, og på en måde så det sikres, at behandlingen af sagerne fortsat sker på en
retssikkerhedsmæssigt forsvarlig måde.
udvalget har med disse hensyn for øje stillet en række optimerings- og
effektiviseringsforslag vedrørende behandlingen af civile sager ved domstolene, som
kan føre til en samlet set bedre og mere effektiv behandling af civile sager i alle
instanser.
lovforslaget har til formål at gennemføre udvalgets forslag, således at det sikres, at
behandlingen af civile sager bliver bedre og mere effektiv, samtidig med, at fokus på
kvalitet og retssikkerhed fastholdes. lovforslaget indeholder en række forslag
vedrørende de forskellige faser i en civil sag, dvs. forløbet frem til sagens anlæg, sagens
forberedelse, sagens beviser, hovedforhandlingen og retsafgifter, men også vedrørende
mere overordnede spørgsmål som f.eks. digitalisering og produktivitet. lovforslaget er i
det væsentligste udformet i overensstemmelse med udvalgets lovudkast.
…
2.2. adgangen til appel i civile sager
2.2.1. indledning
2.2.1.1. i dansk ret gælder et toinstansprincip, således at en sag som udgangspunkt frit
kan prøves i to instanser. for visse sager om mindre økonomiske krav gælder dog, at det
er nødvendigt med tilladelse fra procesbevillingsnævnet for, at sagen kan prøves i 2. in-
stans.
med domstolsreformen blev byretterne den almindelige førsteinstans i civile sager. det
bør derfor være udgangspunktet, at langt de fleste sager finder deres endelige afgørelse
her. samtidig anvendes der i landsretterne generelt flere ressourcer på den enkelte sag,
                                               - 5 -
     og det er derfor også væsentligt, at de sager, der indbringes for landsretten, kan be-
     grunde den ressourceanvendelse, der er et led i en kollegial behandling.
     toinstansprincippet er et grundlæggende princip i dansk retspleje, men hensynet til
     toinstansprincippet må efter regeringens opfattelse også afvejes over for hensynet til, at
     tvister for domstolene løses inden for rimelig tid og på en måde, der sikrer, at omkost-
     ningerne er acceptable både for parterne og samfundet. der bør således være sammen-
     hæng mellem de ressourcer, som anvendes på en sag, sagens betydning og udsigterne til
     at opnå et andet resultat ved appel. denne afvejning er bl.a. kommet til udtryk i de gæl-
     dende regler, hvorefter appel i visse sager kræver procesbevillingsnævnets tilladelse.
     2.2.1.2. lovforslaget indeholder på den baggrund en række forslag, som begrænser den
     fri adgang til appel i civile sager, idet adgang til appel med procesbevillingsnævnets
     tilladelse fortsat opretholdes:
     …
     2.2.2.1.2. udvalgets overvejelser
     2.2.2.1.2.1. udvalget om bedre og mere effektiv behandling af civile sager ved
     domstolene peger indledningsvis på, at formålet med appelgrænsen på 10.000 kr. var at
     aflaste landsretterne for småsager.
     udvalget finder, at også visse sager vedrørende økonomiske krav på mere end 10.000
     kr. i dag kan betragtes som mindre sager.
     …
     i sager om mindre krav kan der være et misforhold mellem sagens betydning og
     ressourceforbruget ved at gennemføre en appelsag, og udvalget finder på den baggrund,
     at beløbsgrænsen på 10.000 kr. bør hæves.
     2.2.2.1.2.2. udvalget er af den opfattelse, at en appelgrænse fortsat bør omfatte både
     anke og kære vedrørende sagsomkostninger samt udlæg. af hensyn til ensartethed og
     enkelhed bør beløbsgrænsen endvidere som i dag for alle typer af afgørelser være
     samme beløb.
     udvalget har videre overvejet, om beløbsgrænsen også bør omfatte salærafgørelser i fri
     processager efter retsplejelovens § 334, stk. 4.
     udvalget finder, at det forekommer mindre rimeligt, at en borger ikke kan få prøvet en
     afgørelse om betaling af sagsomkostninger, hvis disse er under et vist beløb, hvorimod
     advokater ved afgørelser om fastsættelse af deres salær ikke er underlagt samme
     begrænsning. udvalget foreslår derfor, at appelgrænsen fremover også skal omfatte
     salærafgørelser i fri processager. udvalget er opmærksom på, at de fleste afgørelser om
     salær i praksis vedrører mindre beløb, og at den praktiske hovedregel derfor vil være, at
     der kræves tilladelse for at kære disse afgørelser, men udvalget finder uanset dette, at
     også disse afgørelser bør være omfattet af appelgrænsen.”
højesterets begrundelse og resultat
af de grunde, der er anført af landsretten, stadfæster højesteret kendelsen.
                                        - 6 -
                                  thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.
