                             højesterets dom
                            afsagt torsdag den 9. juni 2011
sag 170/2010
(2. afdeling)
m og boet efter a
(advokat tyge trier for begge)
mod
nordjyllands politi og
justitsministeriet
(kammeradvokaten ved advokat henrik nedergaard thomsen for begge)
i tidligere instans er afsagt dom af vestre landsrets 3. afdeling den 22. april 2010.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: per walsøe, poul søgaard, niels grubbe, henrik
waaben og oliver talevski.
påstande
appellanten m har gentaget sine påstande 1-5 således:
1)     de indstævnte, nordjyllands politi og justitsministeriet, skal anerkende at være ansvar-
       lige for, at a afgik ved døden den 14. juni 2002 i tidsrummet mellem kl. 23.00 og kl.
       23.15.
2)     nordjyllands politi og justitsministeriet skal anerkende at være medansvarlige for, at a
       afgik ved døden den 14. juni 2002 i tidsrummet mellem kl. 23.00 og kl. 23.15.
3)     nordjyllands politi og justitsministeriet skal anerkende, at politimæssige pligter blev
       tilsidesat ved håndteringen af a.
4)     nordjyllands politi og justitsministeriet skal anerkende, at den europæiske menneske-
       rettighedskonventions artikel 2 er blevet overtrådt.
5)     nordjyllands politi og justitsministeriet skal betale 50.000 kr. for ikke-økonomisk
       skade m.v. til m eller et mindre beløb efter rettens skøn.
                                                 - 2 -
de indstævnte, nordjyllands politi og justitsministeriet, har over for påstand 1-4 principalt
påstået stadfæstelse, subsidiært frifindelse.
nordjyllands politi har over for påstand 5 principalt påstået afvisning, subsidiært stadfæstelse,
mere subsidiært betaling af et mindre beløb.
justitsministeriet har over for påstand 5 principalt påstået stadfæstelse, subsidiært betaling af
et mindre beløb.
appellanten boet efter a har påstået, at nordjyllands politi skal betale en godtgørelse på
50.000 kr. for ikke-økonomisk skade til boet eller et mindre beløb efter rettens skøn.
nordjyllands politi har heroverfor principalt påstået stadfæstelse, subsidiært betaling af et
mindre beløb.
supplerende sagsfremstilling
der er for højesteret fremlagt uddrag af bogen ”hævet over mistanke” af michael klint og
christian andersen, manuskript til danmarks radios dokumentarudsendelse ”under anklage”
fra serien ”magtens billeder” og manuskript til danmarks radios udsendelse ”hævet over
mistanke”. endvidere er fremlagt en e-mail af 12. januar 2011 fra professor, dr. med. jørgen
lange thomsen til advokat tyge trier.
forklaringer
til brug for højesteret er der afgivet forklaring af b samt supplerende forklaring af c og d.
b har forklaret bl.a., at han og a er barndomskammerater fra løgstør. de var således meget
sammen, indtil a blev 15-16 år. som helt unge var de lidt af nogle ballademagere. han hu-
sker, at de blev taget for tyveri af nogle knallerter, og at det var c, der havde med sagen at
gøre hos politiet. han mener ikke, at d havde med den sag at gøre, men han vidste, hvem d
var. han var ligesom a til stede ved løgstør hallen den 14. juni 2002. han så, at der kom to
betjente til stede, og at de efter et stykke tid gik hen i retning af a. b sagde til a, at nu måtte
han hellere tage derfra, for ellers ville han blive taget. årsagen til, at han sagde sådan, var, at
de havde retning direkte mod a. han hørte den ene af betjentene, c, sige: "a, vi skal tale med
dig". herefter gik betjentene sammen med a op imod deres bil, der stod ca. 50 meter væk.
han og flere andre, herunder hans kæreste og en person, der hedder e, fulgte med op imod
                                               - 3 -
politibilen. ved politibilen opstod der noget tumult mellem a og betjentene. herefter forsøgte
betjentene at få håndjern på a, og hele situationen eskalerede. a ville ikke gå med til, at han
skulle have håndjern på, og ville ikke tage med betjentene. han oplevede, at betjentene var
brutale over for a, idet de tog hårdt fat i ham og vred hans arm voldsomt rundt, hvorefter de
fik ham ned at ligge på maven. han var lige ved at træde til for at hjælpe a, men hans kæreste
sagde til ham, at han skulle lade være. han vil anslå, at hele episoden – fra politiet henvendte
sig til a, til de kørte derfra med ham – tog ca. 5 minutter. han husker ikke at have hørt a råbe
skældsord efter betjentene, men nok, at han ”s'gu” ikke ville med dem. a forsøgte at komme
væk derfra. han har ikke set a slå ud efter eller slå betjentene, men han har set ham svinge
med armene, idet betjentene forsøgte at få fat i dem. anledningen til, at politiet kom til stede,
var, så vidt han opfattede det, at der havde været noget tumult tidligere under byfesten. da de
gik op imod politibilen, gik han et par meter bag ved betjentene og a. han kunne ikke høre en
eventuel samtale imellem dem. ved bilen stod han 4-5 meter fra a og betjentene. han undrer
sig over, at han ikke tidligere er blevet afhørt til brug for sagen.
c har forklaret bl.a., at han 5-6 år før 2002 ved løgstør politi havde haft en knallertsag mod
a. han genkendte ikke a til at begynde med, da de henvendte sig til ham ved løgstør hallen.
han præsenterede sig som a x, og c kendte ham alene som a. han kunne desuden ikke gen-
kende ham, idet han havde ændret sig siden knallertsagen. han blev på et tidspunkt under
forløbet ved løgstør hallen klar over, at der var tale om den samme a. når vagthavende i
løgstør, f, i anmeldelsesrapport af 15. juni 2002 har skrevet: "anholdtes id er ikke fastlagt,
men muligt a x" er der alene tale om, at f skrev de oplysninger, han havde fået over radioen
fra dem. det er ikke sikkert, at de på det tidspunkt havde meddelt til f, at de var blevet klar
over, at rette identitet var a x.
på rastepladsen lagde de ham i aflåst sideleje, da han ikke længere gjorde modstand. da a
holdt op med at gøre modstand og blev slap, snakkede og råbte de til ham. han tror, at de
begge råbte til ham, men husker ikke i dag, hvad der skete i detaljer. der var også en af dem,
som vred hans øre eller næse, men han husker ikke hvem. der var ingen reaktion, og de lagde
ham som nævnt i aflåst sideleje. de var i tvivl om, hvorvidt han simulerede, og bange for, at
han eventuelt ville gå til angreb igen. de rekvirerede en ambulance, fordi han virkede til at
være livløs eller bevidstløs. han husker ikke, om de havde en nærmere dialog om at tilkalde
en ambulance, men det kan de meget vel have haft. de mente, at de kunne mærke puls, og de
kunne se brystkassen hæve og sænke sig. på den baggrund skønnede de det ikke aktuelt at
give kunstigt åndedræt eller anden førstehjælp. efter at de havde lagt ham i aflåst sideleje,
                                               - 4 -
opholdt de sig begge lige ved siden af ham, mens de afventede, at ambulancen skulle komme.
han har i tjenesten været på førstehjælpskurser, men han husker ikke nærmere, hvornår det
var. han kan godt have været med på et førstehjælpskursus, der blev afholdt af falck i aal-
borg i rørdal i 2000. når der i kursusmateriale fra nordjyllands amt/falck aalborg er anført
"nødbehandlerens 5 hovedpunkter", er det ikke noget, han i dag har en klar erindring om. han
var klar over, at hvis en person ligger ubevægelig, er det et alarmerende signal, og at man bør
undersøge personen ved at tale højt til den pågældende og påføre ham smerte. han har i for-
bindelse med førstehjælpskurser i tjenesten lært kunstigt åndedræt og også prøvet dette i prak-
sis med en dukke. mens de afventede, at ambulancen skulle komme, og a lå i aflåst sideleje,
holdt de øje med åndedræt og puls. det var efter hans opfattelse ikke nødvendigt at undersøge
as svælg, idet han lå i aflåst sideleje. hvis han havde kastet op, ville opkast og slim have
kunnet løbe ud af munden på ham. han husker ikke, om han har undersøgt as luftveje. i hele
perioden fra de havde ringet efter ambulancen, til den kom til stede, sad de ved siden af a.
han har ikke hørt en af redderne sige, at anholdte var død. han og d var til møde hos advokat
peder fihl i aalborg, umiddelbart inden de blev afhørt hos statsadvokaten. han husker ikke i
dag, hvad de talte om under mødet, som, så vidt han husker, varede en halv til en hel time.
advokaten havde de fået stillet til rådighed af politiforbundet, idet han skulle følge dem til
afhøringen ved statsadvokaten.
d har forklaret bl.a., at han, forinden mødet med advokat peder fihl, blev afhentet på sin bo-
pæl af c. han bor i hasseris, hvor også advokat fihl har kontor, så køreturen sammen med c
tog kun kort tid. han husker ikke i dag, hvad de talte om, men de har formentlig snakket om
deres oplevelse på rastepladsen dagen forinden. efter mødet med peder fihl kørte de direkte
til statsadvokaten, hvor også peder fihl var til stede under afhøringen. mødet med advokaten
var ganske uformelt. der fandt en samtale sted, som de alle deltog i. han mener også, at deres
tillidsmand var til stede, men er ikke sikker på det. der var ikke tale om, at de enkeltvis og i
enrum havde en samtale med advokaten.
på rastepladsen kunne han mærke puls på anholdtes håndled. årsagen til, at de tilkaldte am-
bulancen, var, at anholdte først havde været vild og efterfølgende blev helt rolig. de tilkaldte
ambulancen for en sikkerheds skyld. han husker ikke i dag, om han tog pulsen på anholdtes
venstre eller højre håndled. han har løbende været på kurser i førstehjælp. han husker ikke,
om han har været på kursus i rørdal i 2000, men det kan han godt have været. i forbindelse
med de løbende kurser i førstehjælp har han også lært nærmere om kunstigt åndedræt og ud-
ført dette i praksis på en dukke. dette er sket flere gange. forevist kursusmateriale fra "kursus
                                                - 5 -
i nødbehandling/førstehjælp" fra nordjyllands amt/falck aalborg mener han at have fået den
pågældende undervisning. når han har været på kursus i førstehjælp, har der været tale om
holdundervisning. i perioden fra de rekvirerede ambulancen, til den kom til stede, var de hos
a på pladsen og observerede ham. de var i perioden i tvivl om, hvorvidt han simulerede eller
ej.
højesterets begrundelse og resultat
spørgsmålet om afvisning af ms påstand 5
af de grunde, som landsretten har anført, tiltræder højesteret, at nordjyllands politis påstand
om afvisning af ms betalingspåstand 5 ikke er taget til følge.
spørgsmålet om afvisning af ms påstand 4
højesteret finder, at ms anerkendelsespåstand 4 er så generelt formuleret, at den er uegnet til
at blive taget under pådømmelse som selvstændig påstand, og det tiltrædes, at påstanden er
blevet afvist. det bemærkes herved, at påstanden vil blive prøvet som et anbringende for på-
stand 5 (betalingspåstanden).
spørgsmålet om afvisning af ms påstande 1-3
højesteret finder, at en afgørelse af ms anerkendelsespåstande 1-3 over for nordjyllands po-
liti og justitsministeriet ikke har betydning for hendes retsstilling i andre henseender end ved-
rørende påstand 5. højesteret tiltræder derfor, at anerkendelsespåstandene 1-3 er blevet afvist.
det bemærkes herved, at anerkendelsespåstandene vil blive prøvet som anbringender for på-
stand 5.
spørgsmålet, om justitsministeriet er rette sagsøgte i forhold til ms påstand 5
såvel nordjyllands politi som statsadvokaten og rigsadvokaten er statslige myndigheder un-
der justitsministeriet, og det er statskassen, som den økonomiske forpligtelse vil påhvile, hvis
m får medhold i sin betalingspåstand. højesteret frifinder herefter ikke justitsministeriet med
den begrundelse, at ministeriet ikke er rette sagsøgte.
tre dommere – poul søgaard, henrik waaben og oliver talevski – udtaler herefter:
målestokken for bedømmelsen af begivenhedsforløbet
                                                - 6 -
hvis en person, der er ved godt helbred, anholdes af politiet og efterfølgende afgår ved døden,
mens vedkommende er i politiets varetægt, har staten pligt til at fremkomme med en plausibel
forklaring på de begivenheder, der førte frem til dødsfaldet, jf. herved bl.a. menneskerettig-
hedsdomstolens dom af 13. september 2002 i sag nr. 38361/97, anguelova mod bulgarien,
præmis 110.
som anført af landsretten må bevisbyrden i tilfælde af dødsfald i politiets varetægt, hvor alene
myndighederne har kendskab til, hvad der er sket, hvile på myndighederne, i den forstand at
de må komme med en tilfredsstillende og overbevisende forklaring på indtrådte skader og
dødsfald, jf. herved bl.a. dom af 4. august 2001 i sag nr. 24746/94, hugh jordan mod stor-
britannien, præmis 103.
vi finder, at begivenhedsforløbet i denne sag, der førte til as dødsfald i politiets varetægt,
skal vurderes i lyset af det anførte. vi tiltræder herved, at myndighederne er forpligtet til at
komme med en tilfredsstillende og overbevisende forklaring på forløbet under kørslen og på
rastepladsen, der resulterede i as dødsfald, og hvor alene myndighederne har kendskab til,
hvad der er sket.
anholdelsen
landsretten har lagt til grund, at anholdelsen af a blev iværksat, da denne havde slået ud efter
d, at a gjorde modstand under anholdelsen, og at det derfor var nødvendigt at udøve magt for
at gennemføre anholdelsen. bevisførelsen for højesteret, herunder bs forklaring, giver efter
vores opfattelse ikke grundlag for en anden vurdering.
vi finder herefter, at anholdelsen af a var lovlig, og at betjentene ikke anvendte fysisk magt
ud over, hvad der var absolut nødvendigt for at anholde a.
forløbet under kørslen
bevisførelsen for højesteret giver efter vores opfattelse ikke grundlag for at tilsidesætte den
bevisvurdering om forløbet under kørslen, som landsretten har foretaget.
vi finder herefter, at betjentene under kørslen ikke anvendte fysisk magt over for a i videre
omfang end absolut nødvendigt med henblik på at bringe ham til detentionen i aalborg.
forløbet på rastepladsen, inden a mistede bevidstheden
                                                 - 7 -
af de grunde, landsretten har anført, tiltræder vi, at det ikke var en fejl at tage a ud af bilen.
vi tiltræder endvidere, at det var absolut nødvendigt med magt at lægge ham ned på jorden i
et såkaldt bugleje for at pacificere ham. det gælder, selv om han stadig havde hænderne fast-
gjort med håndjern på ryggen. vi tiltræder også, at han kun ganske kortvarigt var lejret i bug-
leje, inden han mistede bevidstheden, og at det ikke kan lægges til grund, at c har udøvet et
tryk i videre omfang end forklaret af ham. vi lægger heller ikke til grund, at de fundne hudaf-
skrabninger i panden på a viser, at der under den kortvarige buglejring af ham blev anvendt
magt i videre omfang end absolut nødvendigt. vi finder, at det ikke gik ud over, hvad der var
absolut nødvendigt, at d efter sin egen forklaring slog a med en knippel én gang på låret og
forsøgte at iværksætte en benlås på ham. det tiltrædes, at det ikke kan lægges til grund, at en
benlås faktisk blev etableret. endelig tiltræder vi, at der ikke er grundlag for at fastslå, at
dødsfaldet indtrådte alene på grund af iltmangel som følge af buglejring og fastholdelse af a,
men at det ikke kan udelukkes, at iltmangel har været en medvirkende årsag til udløsning af
hjertestoppet.
vi finder herefter, at myndighederne har givet en tilfredsstillende og overbevisende forklaring
på begivenhedsforløbet. dette gælder, selv om det ikke har været muligt for retslægerådet at
fastlægge den endelige dødsårsag.
sammenfattende er vi enige med landsretten i, at der ikke er grundlag for at fastslå, at politiet
på rastepladsen, inden a mistede bevidstheden, har handlet ansvarspådragende eller krænket
artikel 2 i den europæiske menneskerettighedskonvention, herunder ved at anvende magt over
for a i videre omfang end absolut nødvendigt.
forløbet på rastepladsen, efter at a mistede bevidstheden
efter ekg-udskriften blev der første gang givet strømstød kl. 23.19.54, og udskriften viste da
manglende elektrisk aktivitet (hjertestop). retslægerådet har i besvarelsen af spørgsmål 1 ud-
talt, at rådet ikke har lægeligt materiale til at kunne sige noget om varigheden af hjertestoppet
forud for optagelsen af ekg. det fremgår af falckredder bernt holsts forklaring, at han – da
a lå på båren – så, at han var blåfarvet på overkroppen og hovedet. det var første gang, at
blåfarvning blev observeret. dette skal sammenholdes med, at ambulancen ankom til raste-
pladsen ca. kl. 23.13, og at bernt holst efter sin forklaring – før a blev lagt på båren – ind-
ledte med en klinisk undersøgelse af a, men ikke kunne mærke puls eller se tegn på vejrtræk-
ning, hvorefter han gav førstehjælp. det fremgår endvidere af forklaringerne fra retslæge-
rådets repræsentanter overlæge stig haunsø og professor torsten toftegaard nielsen, at blå-
                                                - 8 -
farvning kommer 5-6 minutter efter hjertestop. herefter og efter bevisførelsen i øvrigt tiltræ-
der vi, at der ikke er grundlag for at fastslå, hvornår hjertestoppet indtrådte, herunder om a
havde fået hjertestop allerede omkring kl. 23.06, da d og c tilkaldte en ambulance. der er
efter vores opfattelse heller ikke grundlag for at fastslå, at hjertestoppet var indtrådt før am-
bulancens ankomst, eller at det var indtrådt på et sådant tidspunkt før ambulancens ankomst,
at det var muligt for betjentene at konstatere hjertestoppet og iværksætte yderligere første-
hjælp.
herefter og i øvrigt af de grunde, som landsretten har anført, finder vi, at d og c ikke hand-
lede ansvarspådragende ved ikke at iværksætte yderligere førstehjælp efter at have løsnet
håndjernene, etableret aflåst sideleje og tilkaldt en ambulance. heller ikke bevisførelsen for
højesteret giver således grundlag for at forkaste betjentenes forklaringer om, at de mærkede
puls og iagttog livstegn hos a, samt at de, mens de ventede på ambulancen, nøje observerede
a ved at opholde sig tæt ved ham på jorden. det kan efter vores opfattelse ikke føre til et an-
det resultat, at ingen af betjentene i den foreliggende situation lyttede til as mund og næse for
at undersøge åndedrættet.
vi tiltræder endvidere, at der ikke er grundlag for at fastslå, at betjentene g og h har udvist en
adfærd, der er ansvarspådragende.
efter det anførte har vi heller ikke grundlag for at fastslå, at en eller flere af de fire betjente
har handlet i strid med europæiske menneskerettighedskonventions artikel 2. det bemærkes
herved, at myndighederne efter vores opfattelse har givet en tilfredsstillende og overbevisende
forklaring på forløbet på rastepladsen, efter at a mistede bevidstheden. dette gælder, selv om
tidspunktet for hjertestoppets indtræden ikke kan fastlægges præcist.
undersøgelsen
vi er enige med landsretten i, at det er egnet til at svække offentlighedens tillid til statsadvo-
katens første undersøgelse, at d og c havde mulighed for at samstemme deres forklaringer,
inden de blev afhørt af statsadvokaten dagen efter dødsfaldet, og at vurderingen af forklarin-
gerne derfor må ske i lyset heraf. af de grunde, landsretten har anført, har vi imidlertid efter
en samlet vurdering ikke grundlag for at fastslå, at statsadvokatens undersøgelse som følge
heraf har været uegnet til at afdække spørgsmålet om at indlede strafferetlig forfølgning mod
de involverede betjente, herunder bedømme, om der havde fundet magtanvendelse sted i strid
med artikel 2.
                                                 - 9 -
herefter og af de grunde, som landsretten i øvrigt har anført, tiltræder vi, at der ikke er
grundlag for at fastslå, at der i relation til undersøgelserne af omstændighederne ved døds-
faldet er sket krænkelse af artikel 2.
sagsbehandlingstiden
vi tiltræder, at spørgsmålet om, hvorvidt artikel 6, stk. 1, i den europæiske menneskerettig-
hedskonvention om rettergang inden for rimelig tid er krænket, skal vurderes i lyset af tids-
forløbet fra sagernes anlæg henholdsvis den 5. september 2006 og den 7. august 2007.
af de grunde, der er anført af landsretten, tiltræder vi, at der ikke er grundlag for at fastslå, at
sagerne under landsrettens behandling har haft et forløb, der indebærer krænkelse af appel-
lanternes ret til rettergang inden for rimelig tid.
vi finder heller ikke, at forløbet under højesterets behandling af sagen indebærer en kræn-
kelse af appellanternes ret til rettergang inden for rimelig tid.
på denne baggrund, og da det, som appellanterne i øvrigt har anført, ikke kan føre til et andet
resultat, stemmer vi for at stadfæste dommen.
dommerne per walsøe og niels grubbe udtaler:
vi er enige i det, der er anført af flertallet om målestokken for bedømmelsen, om anholdelsen
og forløbet under kørslen samt om undersøgelsen og sagsbehandlingstiden.
i tilfælde hvor myndighederne lovligt og ved en i øvrigt forsvarlig optræden anvender en
fremgangsmåde eller skaber en tilstand, der rummer betydelige risici for skadeforvoldelse, må
myndighederne foretage det fornødne for at forebygge, at fremgangsmåden eller tilstanden
udløser skade.
vi er som anført enige i, at det er myndighederne, der skal fremkomme med en tilfredsstil-
lende og overbevisende forklaring på det forløb, der førte til, at a døde, mens han var i politi-
ets varetægt efter anholdelsen, hvor alene myndighederne har kendskab til, hvad der skete. vi
finder, at kravet om, at forklaringen skal være tilfredsstillende og overbevisende, skal ses på
                                               - 10 -
baggrund af den nævnte strenge norm for kravene til myndighedernes handlemåde i en sådan
situation.
om forløbet på rastepladsen
som fastslået af flertallet og landsretten i overensstemmelse med retslægerådets svar på
spørgsmål 1 a og 1 b er det ikke muligt at fastslå den endelige dødsårsag, men der er holde-
punkter for at antage, at det uventede hjertestop skyldtes voldsom fysisk aktivitet sammen
med indtagelse af alkohol og cannabis samt iltmangel forårsaget af hæmmet vejrtrækning,
fordi a i en periode lå på maven med armene fikseret på ryggen. retslægerådet har endvidere
anført, at det ikke kan udelukkes, at iltmanglen har været medvirkende årsag til udløsning af
hjertestoppet. der er herved henvist til, at a var overvægtig og til, at den nedsatte vejrtræk-
ning er særlig farlig for en hyperaktiv person, der har et øget iltforbrug og en udtrættet mu-
skulatur.
retslægerådet har endvidere i svaret på spørgsmål c anført, at der ikke foreligger nogen læ-
gelige oplysninger om betydningen af eventuelle sygdomme forud for hjertestoppets indtræ-
den. vi tillægger det væsentlig betydning, at der i forhold til retslægerådets udsagn om de
samvirkende årsager til hjertestoppet ikke af retslægerådet eller på anden måde er påvist an-
dre årsager.
der foreligger ikke sikre oplysninger om, hvornår hjertestoppet indtrådte. hverken oplysnin-
ger om ekg eller blåfarvning giver sikkert holdepunkt for, at det var indtrådt væsentligt før
ambulancens ankomst til rastepladsen ca. kl. 23.13, men disse oplysninger taler på den anden
side heller ikke imod, at det kan være indtrådt tidligere. bevidstløsheden var indtrådt før kl.
23.06, hvor ambulancen blev tilkaldt. retslægerådet har på spørgsmål 7 svaret, at bevidstløs-
hed indtræder 5-10 sekunder efter hjertestop. vi bemærker, at der ikke foreligger nogen op-
lysninger om, at bevidstløsheden havde anden årsag end hjertestoppet. dette taler isoleret set
for, at hjertestoppet var indtrådt før kl. 23.06.
rigspolitiets daværende lærebog i politiets teknikker angav i et afsnit om benlås – som ikke
blev etableret her – at et kraftigt ikke ganske kortvarigt tryk på brystkassen kan være farligt
under bugleje, og at det tilrådes, at der ved enhver form for pacificering, hvor anbringelse i
bugleje finder sted, foretages nøje observation af puls og vejrtrækning.
                                               - 11 -
en daværende vejledning om førstehjælp udgivet af nordjysk politi og falck til brug for poli-
tiet angiver, at bevidstløse personer hjælpes ved at skaffe frie luftveje, at undersøge mund og
svælg for fremmedlegemer og at lytte ved mund og næse, om personen trækker vejret. proce-
duren ved akutbehandling, der er foreskrevet i tilfælde, hvor den bevidstløse ikke trækker vej-
ret, er angivet ved fire trin, således at man fortsætter til næste trin, hvis et trin er negativt. før-
ste trin omfatter kontrol af bevidsthed, andet trin kontrol af åndedræt og eventuelt kunstigt
åndedræt, tredje trin omfatter kontrol af puls ved undersøgelse på begge sider af halsen og
fjerde trin hjertemassage og fortsat kunstigt åndedræt.
i en senere udgave af politiets lærebog er angivet, at buglejring kun bør benyttes i kort tid ad
gangen. betydningen af overvægt, fysisk aktivitet og spirituspåvirkning er i forbindelse med
udsendelsen af den senere udgave understreget ved en indskærpelse af, at buglejring af over-
vægtige personer, der eventuelt tillige er hyperaktive og/eller påvirkede, skal være af så kort
varighed som muligt.
om forløbet på rastepladsen lægger vi til grund, at a med magt blev lagt i bugleje, og at der i
den forbindelse var en betydelig fysisk aktivitet, idet han, der også forinden havde været ag-
gressiv og sparkende og gjort voldsom modstand, modsatte sig magtanvendelsen og forsøget
på at iværksætte benlås. han blev holdt nede ved et tryk på højre skulder og fik et slag med
politistav på låret. der er ikke præcise oplysninger om, hvor længe a lå i bugleje, før han mi-
stede bevidstheden, men vi lægger til grund, at det ikke var langvarigt.
betjentene har forklaret, at da a lå stille, overvejede de, om han simulerede. da han blev ved
med at ligge stille og ikke reagerede, blev de klar over, at han havde mistet bevidstheden, og
lagde ham i låst sideleje og fjernede håndjernene. de tog puls ved håndleddet og ifølge den
ene betjent muligvis tillige på halsen, og de mente at kunne mærke puls. retslægerådet har
som svar på spørgsmål 8 oplyst, at det kan være vanskeligt at føle puls hos en person med
kraftig overvægtig underarm, og at det ikke er ualmindeligt, at lægfolk forveksler deres eget
pulsslag i fingrene med den undersøgtes eventuelle manglende puls. de kunne begge se as
brystkasse hæve og sænke sig og den ene betjent tillige, at han bevægede hoved eller mund.
ingen af betjentene tog imidlertid hovedet ned til hans mund og næse for at tjekke åndedræt-
tet.
ved bedømmelsen af forløbet må det efter vores opfattelse yderligere tages i betragtning,
hvad der var baggrunden for anholdelsen, og at forholdene på rastepladsen var rolige, selv om
                                             - 12 -
a var stor og reagerede voldsomt, samt at betjentene ikke havde andre opgaver at tage vare
på.
på baggrund af det anførte finder vi, at myndighederne – selv om betjentene gjorde, hvad de i
situationen vurderede som det rigtige – ikke har givet en tilfredsstillende og overbevisende
forklaring på det forløb på rastepladsen, som førte til as død.
som følge af flertallets stemmeafgivning finder vi ikke anledning til at tage konkret stilling til
de to nedlagte betalingspåstande.
afgørelsen træffes efter stemmeflertallet.
højesteret finder, at der foreligger sådanne særlige grunde, at appellanterne ikke skal betale
sagsomkostninger for højesteret til de indstævnte, jf. retsplejelovens § 312, stk. 2.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for højesteret til nogen anden part.
