                             højesterets dom
                        afsagt torsdag den 16. oktober 2014
sag 89/2013
(2. afdeling)
a
(advokat carsten lyngs)
mod
advokatnævnet
(advokat dorthe horstmann)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i holstebro den 25. januar 2012 og af vestre
landsrets 6. afdeling den 11. januar 2013.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: thomas rørdam, poul dahl jensen, lars
hjortnæs, oliver talevski og lars apostoli.
påstande
appellanten, a, har principalt påstået byrettens dom stadfæstet, således at advokatnævnets
kendelse ophæves, subsidiært idømmelse af en mildere sanktion.
indstævnte, advokatnævnet, har påstået stadfæstelse af landsrettens dom.
anbringender
a har navnlig gjort gældende, at der alene er tale om en ekspeditionsfejl på hans kontor, som
var uden skadevirkning for klienten, eftersom han i sit brev af 24. august 2010 til klientens
nye advokat erkendte fejlen og advokatkontorets erstatningsansvar for det eventuelle tab, som
fejlen måtte give anledning til. da han således med det samme rettede for sig, var klienten
økonomisk stillet på samme måde, som hvis fejlen ikke var sket. fejlen skete i forbindelse
med den praktiske del af opgaven, der gik ud på overførsel af købesummen til en depone-
                                                 - 2 -
ringskonto i sælgers bank – en ekspedition, som han havde overladt til sin sekretær, der efter
mere end 25 års ansættelse havde stor erfaring.
ved vestre landsrets dom af 1. november 2012 blev hans kontor frifundet i erstatningssagen,
som klienten havde anlagt, netop fordi klienten ikke havde ført bevis for, at fejlen havde for-
voldt noget tab.
det er i strid med advokatnævnets egen praksis at bedømme ekspeditionsfejl, der ikke har
forvoldt klienten tab eller skade, som overtrædelse af god advokatskik.
subsidiært bør sanktionen ændres i formildende retning, fordi en bøde på 20.000 kr. ikke står
i rimeligt forhold til fejlen, heller ikke når de tidligere sanktioner fra advokatnævnet tages i
betragtning.
advokatnævnet har navnlig gjort gældende, at der er tale om en grov ekspeditionsfejl, som
ved almindelig agtpågivenhed kunne være undgået. deponering af en købesum er en sædvan-
ligt forekommende og rutinepræget opgave på et advokatkontor, og det medførte gene,
ulempe og – i hvert fald oprindeligt – også usikkerhed om risiko for tab, at købesummen som
følge af fejlen blev udbetalt til sælgers frie rådighed i stedet for at blive indsat på en depone-
ringskonto. fejlen har således bl.a. frataget klienten den gunstige forhandlingsposition i for-
hold til sælger, som klienten ville have haft, hvis købesummen ikke var blevet indbetalt di-
rekte på sælgerens konto, men var blevet indsat på en deponeringskonto som aftalt.
det kan ikke ændre bedømmelsen af fejlens karakter, at advokat a efterfølgende erkendte
fejlen og vedstod ansvaret for et eventuelt formuetab som følge af fejlen.
advokatnævnets kendelse er i overensstemmelse med praksis, og sanktionen forekommer
passende under hensyn til de tidligere sanktioner for advokat as overtrædelse af god advokat-
skik. fejlen er i øvrigt hverken bagatelagtig eller undskyldelig, og der foreligger heller ikke
andre formildende omstændigheder.
supplerende sagsfremstilling
ved vestre landsrets dom af 1. november 2012 blev advokat as kontor, firma 2 i/s, frifun-
det i en sag, anlagt af firma 1 aps (tidligere firma 1 ved b). sagen angik spørgsmålet om
                                                - 3 -
advokatkontorets forpligtelse til at erstatte selskabet udgiften til købesummen vedrørende
grussorteringsmaskinen fra irland (18.500 euro) samt udgiften til pladsleje (19.437,50 kr.) for
en periode, hvor maskinen henstod uafhentet på havnen i esbjerg. i dommens præmisser hed-
der det bl.a.:
       ”det var, som erkendt af advokat a, en ansvarspådragende fejl, at købesummen ikke
       var blevet deponeret.
       forudsætningen for, at fejlen kan antages at have været tabsforvoldende for firma 1
       aps som anført af selskabet og dermed erstatningspådragende for advokatkontoret, er
       imidlertid, at det kan konstateres, at maskinen led af så væsentlige mangler, at det var
       berettiget at hæve handelen, og at det har vist sig ikke ved sædvanlige retsskridt at være
       muligt at opnå tilbagebetaling af købesummen og erstatning af udgiften til pladsleje.
       allerede fordi firma 1 aps ikke har taget skridt hertil, tages advokatkontorets påstand
       om frifindelse til følge.”
højesterets begrundelse og resultat
sagens hovedspørgsmål er, om advokat a har overtrådt god advokatskik ved ikke at sikre sig,
at købesummen for en maskine, som hans klient, firma 1 ved b, havde købt i irland, blev
deponeret og alene frigivet til sælger efter advokatens accept.
efter retsplejelovens § 126, stk. 1, skal en advokat udvise en adfærd, der stemmer overens
med ”god advokatskik”. advokaten skal herunder udføre sit hverv grundigt, samvittigheds-
fuldt og i overensstemmelse med, hvad berettigede hensyn til klientens tarv tilsiger, og sagen
skal fremmes med fornøden hurtighed.
det er efter praksis ikke en hvilken som helst fejl fra en advokats side, der anses for tilside-
sættelse af god advokatskik. det kræves, at fejlen har en vis grovhed, og det er en nødvendig,
men ikke en tilstrækkelig betingelse, at advokaten personligt har handlet culpøst.
tre dommere – lars hjortnæs, oliver talevski og lars apostoli – udtaler herefter:
vi lægger ligesom advokatnævnet til grund, at det mellem advokat a og klienten var aftalt, at
klienten skulle indbetale købesummen for maskinen til advokatens kontor, og at advokat a
herefter skulle deponere den på ”sælgers konto”, hvilket må forstås som en særlig depone-
ringskonto oprettet af sælger i sin irske bank.
                                               - 4 -
sælgeren oplyste køberen om iban-nummeret på en konto, som købesummen skulle ind-
sættes på, og køberen videregav denne oplysning til advokat as kontor, hvorefter beløbet blev
overført til den pågældende konto. kontoen viste sig efterfølgende ikke at være en depone-
ringskonto, men en konto, som sælgeren kunne disponere over.
vi finder, at advokat a burde have sikret sig, at hans kontor inden købesummens overførsel
til den konto, sælgeren havde oplyst, havde kontrolleret, at sælgeren ikke frit kunne råde over
kontoen, og at den irske bank ville respektere deponeringsklausulen. ved at undlade dette har
advokat a handlet culpøst.
ved bedømmelsen af, om advokat a herved også har handlet i strid med god advokatskik, må
der efter vores opfattelse lægges vægt på, at der er tale om en fejl i forbindelse med den prak-
tiske ekspedition af en opgave af rutinepræget karakter, og at ekspeditionen var overladt til en
erfaren sekretær. det må endvidere tillægges vægt, at sælgeren må antages at have handlet i
strid med parternes aftale ved at oplyse en konto, som ikke var en deponeringskonto, og at
advokat a, da fejlen blev opdaget, påtog sig ansvaret på en sådan måde, at klienten i den fo-
religgende situation blev stillet i det væsentlige, som om beløbet var blevet deponeret korrekt.
i så fald ville det således også have været nødvendigt for klienten at få fastslået, at den købte
maskine led af hævebegrundende mangler, for at få krav på tilbagebetaling af den deponerede
købesum.
efter en samlet vurdering finder vi herefter, at advokat a ikke har handlet i strid med god ad-
vokatskik, og vi stemmer derfor for at tage hans principale påstand om ophævelse af advo-
katnævnets kendelse til følge.
dommerne thomas rørdam og poul dahl jensen udtaler:
advokat a havde af firma 1 fået i opdrag at sørge for deponering i en irsk bank af købesum-
men for en grussorteringsmaskine, som værket havde købt hos en irsk sælger. ved en fejl blev
købesummen imidlertid ikke deponeret som aftalt, men indsat på en konto, som sælgeren frit
kunne råde over. fejlen skete ved, at advokat a gav grønt lys for overførslen af købesummen
uden at sikre sig, at det kontonummer (iban-nummer) i den irske bank, som hans advokatse-
kretær i mail af 18. marts 2010 til ham havde oplyst, at hun havde modtaget ”via fax fra fruen
til b”, angik en særskilt deponeringskonto. vi finder, at advokat a herved har begået en fejl,
                                               - 5 -
der må karakteriseres som forholdsvis grov, og at han har gjort sig skyldig i en forsømmelse,
der isoleret set indebærer en tilsidesættelse af god advokatskik. spørgsmålet er, om det for-
hold, at advokat a efterfølgende, da fejlen blev opdaget, anerkendte at være erstatningsan-
svarlig for tab, som klienten måtte lide som følge af fejlen, kan føre til en anden bedømmelse.
ved brev af 11. maj 2010 til den irske sælger af maskinen ophævede advokat a på klientens
vegne købet af maskinen med henvisning til væsentlige mangler. den irske sælger bestred
berettigelsen af ophævelsen. efter at advokat a ved brev af 24. august 2010 havde anerkendt
erstatningspligten over for firma 1, var situationen den, at klienten var henvist til at anlægge
en sag mod den irske sælger med henblik på en afklaring af spørgsmålet om berettigelsen af
ophævelsen af købet af maskinen. som anført af vestre landsret i dommen af 1. november
2012 i erstatningssagen mellem firma 1 og as advokatkontor, var det en forudsætning for
advokatkontorets erstatningsansvar, at det var konstateret, at maskinen led af så væsentlige
mangler, at det var berettiget at ophæve købet, og at det havde vist sig, at det ved sædvanlige
retsskridt ikke havde været muligt at opnå tilbagebetaling af købesummen fra sælger.
vi finder, at advokat as klient herved blev stillet mindre fordelagtigt, end hvis købesummen
var blevet deponeret som forudsat, idet advokat a efter deponeringsvilkåret kunne have for-
hindret frigivelse af de deponerede midler til den irske sælger, indtil spørgsmålet om beretti-
gelsen af ophævelsen af købet var blevet afklaret, hvilket ville have medført fordele for kli-
enten, navnlig en stærkere forhandlingsposition over for den irske sælger.
efter en samlet vurdering af karakteren af advokat as fejl og fejlens betydning for hans klient
tiltræder vi, at advokat a har tilsidesat god advokatskik.
af de grunde, der er anført af landsretten, tiltræder vi endvidere, at sanktionen er fastsat til en
bøde på 20.000 kr.
vi stemmer herefter for at stadfæste landsrettens dom.
der træffes afgørelse efter stemmeflertallet, således at advokat as principale påstand om op-
hævelse af advokatnævnets kendelse af 2. februar 2011 tages til følge.
                                              - 6 -
efter sagens udfald og omfang skal advokatnævnet betale sagsomkostninger for byret, lands-
ret og højesteret med i alt 77.000 kr., hvoraf 75.000 kr. er til dækning af advokatudgifter og
2.000 kr. til dækning af retsafgifter.
                                      thi kendes for ret:
byrettens dom stadfæstes, således at advokatnævnets kendelse af 2. februar 2011 ophæves.
i sagsomkostninger for byret, landsret og højesteret skal advokatnævnet inden 14 dage efter
denne højesteretsdoms afsigelse betale 77.000 kr. til a. beløbet forrentes efter rentelovens § 8
a.
