retten i viborg
udskrift af dombogen
dom
afsagt den 19. december
2016 i sag nr. bs 1-95/2014:
a
mod
tryg forsikring a/s
klausdalsbrovej 601
2750 ballerup
sagens baggrund og parternes påstande
sagen drejer sig om, hvorvidt sagsøgeren as krav på yderligere erstatning,
herunder for varigt men og erhvervsevnetab fra sagsøgte tryg forsikring
a/s vedrørende en ulykke hun var udsat for den 9. april 1996, er forældet.
sagsøgerens påstand er, at sagsøgte, tryg forsikring a/s dømmes til at be-
tale sagsøgeren 1.105.385 kr. med tillæg af renter fra den 9. april 1996, jf.
erstatningsansvarslovens § 16.
sagsøgtes påstand er frifindelse.
det påstævnte beløb fremkommer på følgende måde på grundlag af krav om
godtgørelse for varige men på yderligere 10 % samt erstatning for er-
hvervsevnetab på 75 % som følge af et trafikuheld den 9. april 1996 og er
opgjort som følger:
godtgørelse for varige men:
10 % af 302.000 kr.                           30.200,00 kr.
erhvervsevnetab:
75 % x 6 x 238.930,05 kr.                  1.075.185,00 kr.
i alt                                      1.105.385,00 kr.
ved sagens anlæg gjorde sagsøgte udover forældelsesproblematikken gæl-
dende, at der ikke var årsagssammenhæng mellem færdselsuheldet og de
skader, der lå til grund for kravet. derudover var parterne uenige om kravets
størrelse.
der har under sagen været stillet spørgsmål til retslægerådet ligesom sagen
har været forelagt arbejdsskadestyrelsen, og sagsøgte har herefter erkendt,
                                                          std061446-s0i-st0i-kl94-t3-l0i-moo-id2s
                                                                                                   side 2 /17
at der er årsagssammenhæng mellem ulykken, og de følger, der dannede
grundlag for sagsøgerens førtidspensionering, ligesom der nu også er enig-
hed om kravets opgørelse.
sagen vedrører herefter alene spørgsmålet om, hvorvidt kravet er forældet.
sagen er anlagt den 30. april 2014.
oplysningerne i sagen
denne dom indeholder ikke en fuldstændig sagsfremstilling, jf. retspleje-
lovens § 218 a, stk. 2.
den 9. april 1996 var sagsøgeren ude for en trafikulykke, idet hun som cyk-
list blev ramt af en lastbil, hvorved hun faldt, slog hovedet, og var bevidst-
løs. hun var efterfølgende indlagt på x-by sygehus frem til den 11. april
1996, hvor hun havde en hævelse af højre knæ, sår på venstre ankel og læ-
sion i højre panderegion, der blev syet. en ct-scanning af hjernen var nor-
mal.
hun var efter ulykken præget af træthed, hovedpine og lydfølsomhed, og
hun blev henvist til neurologisk speciallægeundersøgelse på foranledning af
tryg baltica. det blev her konstateret, at sagsøgeren havde følger efter con-
tution i frontalregion samt følger efter hjernerystelse, og de varige men blev
fastsat til 10 %.
sagsøgeren fik sig genoptrænet, således at hun kunne passe sit arbejde som
pædagog. efter ca. 4 ugers sygemelding genoptog sagsøgeren arbejdet som
pædagog. de første 4 måneder på halv tid og siden da på fuld tid.
den 26. oktober 2006 blev sagsøgeren sygemeldt, og hendes egen læge har i
journalen angivet hendes problemer til at være "helt tydeligt arbejdsrelatere-
de". hun blev herefter henvist til arbejdsmedicinsk klinik, der fandt, at sag-
søgeren led af dårlig nattesøvn, grådlabilitet, nedsat hukommelse og kon-
centration, nedsat selvværd mv., men hun fik det bedre efter samtaler med
psykolog og et skifte til en anden arbejdsplads.
det fremgår af journal fra egen læge fra den 5. november 2008, at sagsøge-
ren har oplyst, at hun siden sommeren 2008 havde haft mindre overskud,
været lidt i dårligt humør og ind i mellem haft lettere til irritation, men læ-
gen vurderede, at der ikke var behov for yderligere tiltag, idet det trods alt
gik bedre.
sagsøgeren blev i efteråret 2009 sygemeldt med diagnosen stress efter en
hård periode hvor hendes svigerfar døde i maj, og svigermoderen ugen efter
fik konstateret kræft. hun blev efterfølgende fyret fra sit arbejde. sagsøge-
ren blev henvist til psykologsamtaler som pårørende til personer, der er ramt
af en alvorlig invaliderende sygdom, idet hun af lægen er beskrevet som i en
depressiv tilstand, og den 26. oktober 2010 blev hun på ny henvist til ar-
                                                          std061446-s01-st0i-ki94-tj-l0i-moo-i021
                                                                                                    side 3 /17
bejdsmedicinsk klinik og regionspsykiatrien med diagnosen depression.
herefter påbegyndtes den 18. januar 2011 et udredningsforløb bestående af
samtaler ved psykolog og psykiater, mr-scanning og neurologisk undersø-
gelse ved regionspsykiatrien x-by, klinik for affektive lidelser, hvor man
fik mistanke om, at der kunne være tale om en mulig hjerneskade som for-
klaring på sagsøgerens symptomer.
det fremgår af lægejournalen fra sagsøgerens egen læge, at sagsøgte den 20.
januar 2011 skrev følgende i en mail til lægen:
      "jeg vil lige opdatere dig ang. besøg ved psykiater og psykolog. det
      var en rigtig god oplevelse at være hos dem. de mener at jeg i 15 år
      har dækket over en skade som jeg fik ved påkørsel af en venstresving-
      ende lastbil hvor jeg slog hovedet og var bevidstløs måske 1 time."
den 28. februar 2011 fik sagsøgeren foretaget en ror-scanning, der viste
forandringer frontalt i hjernen. det fremgår af konklusionen efter scannin-
gen, at de konstaterede forandringer i hjernen var forenelige med et traume
mod højre panderegion.
af sagsøgerens lægejournal hos egen læge fremgår det, at psykiatriklinikken
den 29. marts 2011 til lægen har sendt følgende brevtekst:
      "pt. ringer, da vi har sendt hende en tid. hun fortæller, hun har været
      hos psykiater i januar 2011, x-klinik, og til scanning, der viser gam-
      mel hjerneskade. går hos neuropsykolog der også. vi sletter således
      tiden herinde"
det fremgår blandt andet af den neuropsykologiske undersøgelse af 28. april
2011 udarbejdet af neuropsykolog ditte bentzen, at sagsøgeren og hendes
mand under en samtale der blandt andet har oplyst, at:
      "...de opfatter vanskelighederne som en statisk tilstand, og de ser in-
      gen ændring. de fortæller, at de først inden for de sidste år er blevet
      opmærksomme på, at der kan være sket skader ifm ulykken i 1996. i
      bakspejlet kan de godt se, at der skete nogle ændringer den gang, men
      de har sammen kompenseret for dem og fundet ud af at leve med
      det...".
det fremgår videre af konklusionen i undersøgelsen blandt andet følgende:
        "
        ud fra differentieringen af klagebilledet i tiden efter ulykken og tiden
        efter stress-episoden er det vurderingen, at a siden ulykken i 1996
        har haft specifikke kognitive vanskeligheder svarende til testfundene.
        hun har desuden ved samme ulykke fået en ikke uvæsentlig
                                                           std061446-s01-st0i-kl94-tj-loi-moo-\d28
                                                                                                    side 4 /17
         patologisk udtrætning, som har ændret hendes daglige funktionsni-
        veau. (... ) det fremgår desuden tydeligt, at der er sket yderligere æn-
        dringer i forbindelse med stress-episoden i 2006. a er blevet yderli-
        gere trætbar, husker dårligt og oplever en langsomhed i sansebear-
        bejdningen. der er tilkommet yderligere nedsat overblik og dårlig
        koncentrationsevne. således ses de tidligere vanskeligheder forstær-
        ket af den nye tilstand.
          "
den 30. maj 2011 kom psykolog susanne jakobsen med sin afsluttende vur-
dering, udarbejdet på baggrund af neuropsykologisk testning, mr- scanning
samt vurdering ved speciallæge susanne fabricius, og sagsøgeren blev af-
sluttet fra klinikken i juni 2011, idet samtlige undersøgelsesresultater pegede
på en organisk, kognitiv forstyrrelse.
på baggrund af de nye oplysninger i sagen anmodede sagsøgeren den 7. juni
2011 sagsøgte om at genoptage sagen, hvilket sagsøgte afslog den 1. de-
cember 2011 med henvisning til, at man fortsat var af den opfattelse, at der
ikke var årsagssammenhæng mellem de kognitive gener og uheldet den
9. april 1996. i mellemtiden var sagsøgeren den 22. november 2011 blevet
tilkendt førtidspension.
den 27. februar 2012 anmodede sagsøgeren på ny sagsøgte om at genoptage
sagen, idet sagsøgeren nu var blevet repræsenteret af advokat.
sagsøgeren havde sideløbende med anmodningen om genoptagelse af sagen
hos sagsøgte ligeledes anmodet sit forsikringsselskab topdanmark om gen-
optagelse af sin sag hos dem, hvilket medførte at topdanmark ulykkesfor-
sikring den 14. maj 2012 forelagde sagen for arbejdsskadestyrelsen med
henblik på stillingtagen til årsagssammenhæng og varige men.
sagsøgte afviste den 21. maj 2012 på ny at genoptage sagen stadig med
henvisning til, at der ikke var årsagssammenhæng mellem skaderne og uhel-
det. sagsøgte oplyste i afslaget om sagsøgerens mulighed for selv at ind-
bringe sagen for arbejdsskadestyrelsen, ligesom der blandt andet blev anført
følgende: "såfremt arbejdsskadestyrelsen måtte finde, at der er årsagssam-
menhæng mellem din klients gener i hjernen og uheldet, og vi følger ar-
bejdsskadestyrelsens vurdering, skal vi være indstillet på at betale for om-
kostninger til arbejdsskadestyrelsen".
den 25. maj 2012 orienterede sagsøgeren sagsøgte om, at sagen allerede på
foranledning af topdanmark var indbragt for arbejdsskadestyrelsen, og sag-
søgeren anmodede sagsøgte om at bekræfte, at man var indforstået med, at
forældelse i sagen blev suspenderet 1 år efter arbejdsskadestyrelsens kom-
mende vurdering.
sagsøgte afviste den 31. maj 2012 at suspendere forældelsesfristen med
                                                           std061446-s0i-st0i-kl94-tj-l0i-moo-id28
                                                                                                  side 5 /17
henvisning til afgørelsen i brev af 21. maj 2012. det blev samtidig oplyst, at
man på ny ville tage stilling til anmodningen om genoptagelse af sagen, når
der forelå en afgørelse fra arbejdsskadestyrelsen.
sagsøgerens advokat noterede sig herefter ved brev af 7. juni 2012, at sag-
søgeren kunne vende tilbage med henblik på sagens genoptagelse, hvis ar-
bejdsskadestyrelsens kommende vurdering kunne begrunde det.
den 27. februar 2013 blev der på foranledning af arbejdsskadestyrelsen/
topdanmark ulykkesforsikring udarbejdet en sædvanlig speciellægeerklæ-
ring til belysning af følgerne efter ulykken, og den 3. oktober 2013 vurdere-
de arbejdsskadestyrelsen, at der var årsagssammenhæng, og at mengraden
var 20 % mod de tidligere fastsatte 10 %. topdanmark ulykkesforsikring
anerkendte herefter udtalelsen og udbetalte erstatning i overensstemmelse
hermed.
den 7. oktober 2013 fremsendte sagsøgerens advokat arbejdsskadestyrel-
sens vejledende udtalelse til sagsøgte sammen med speciallægeerklæringen
og anmodede på ny om sagens genoptagelse. den 23. oktober 2013
anmodede sagsøgte om at få tilsendt samtlige akter fra
arbejdsskadestyrelsen mv., idet man herefter ville forelægge oplysningerne
for sin lægekonsulent og herefter tage endelig stilling til, om sagen kunne
genoptages.
den 30. oktober 2013 blev arbejdsskadestyrelsens interne lægekonsulentud-
talelse sendt til sagsøgerens advokat, der videresendte disse og andre lægeli-
ge sagsakter til sagsøgeren ved breve af 5. og 14. november 2013.
den 9. december 2013 afviste sagsøgte endeligt at genoptage sagen, idet
man var uenig i arbejdsskadestyrelsens udtalelse om årsagssammenhæng.
sagsøgerens advokat oplyste herefter den 18. december 2013, at der ville
blive udarbejdet stævning først i det nye år, og der blev indgivet stævning
den 30. april 2014.
det fremgår blandt andet arbejdsskadestyrelsens vejledende udtalelse af 20.
april 2016, at man har lagt til grund, at "a lige siden ulykken har været ka-
rakteriseret ved hurtig mental udtrætning og kognitive forstyrrelser".
forklaringer
a har forklaret, at hun på ulykkestidspunktet i 1996 arbejdede i en ung-
domsklub. hun var gift, og hendes børn var henholdsvis 4 og 7 år på det
tidspunkt. hun var rigtig glad for sit arbejde. lige efter ulykken var hun
meget præget af træthed, hovedpine og lydfølsomhed, men hun fik at vide,
at man kunne have gener i op til et år efter en hjernerystelse. efter en perio-
de kom hun op at arbejde på fuld tid igen. i de første 14 dage efter ulykken
kom hendes mor og hjalp familien, primært med børnene. derefter
                                                         std061446-s01-st0i-kl94-tl-loi-moo-id28
                                                                                                  side 6 /17
strukturerede de deres hverdag meget for at klare det hele, herunder rengø-
ring, madlavning mv. derudover gik hun meget tidligt i seng. fra hun gen-
optog arbejdet og frem til 2006 havde hun det okay og var glad for sit arbej-
de, ligesom de fandt ud af tingene derhjemme.
i 2006 blev hun sygemeldt. da hun kom tilbage på arbejde efter efterårsferi-
en og en kollega spurgte, om hun havde haft en god ferie, begyndte hun bare
at græde, fordi hun havde det så dårligt, og hun kunne ikke stoppe igen. hun
kunne blandt andet ikke sove om natten. hun tænkte ikke på, at ændringerne
i hendes tilstand kunne skyldes ulykken. hun følte sig stresset og overbela-
stet af sit arbejde. hendes læge sagde heller ikke noget om, at det kunne
skyldes ulykken. det var heller ikke noget, de talte om hjemme. efter syge-
meldingen i 2006-2007 skiftede hun job flere gange, fordi hun hver gang
tænkte, at det var det enkelte job, hun ikke kunne holde til. hun tænkte bare
på, at det skyldtes hende, og at hun måske var for følsom. hun følte ikke, at
hun blev sig selv igen. hun havde store problemer med hukommelsen, f.eks
kunne hun ikke fremlægge noget fra et kursus for nogle kollegaer eller lave
noget skriftligt omkring det.
den 21. september 2009 kontaktede hun egen læge og klagede over, at hun
var utilpas og svimmel. hun blev herefter sygemeldt. der var sket mange
ting for hende privat, idet svigerfaderen døde uventet, og svigermoderen
derefter blev meget syg af kræft og krævede rigtig meget af dem. det var
rigtigt svært for hende både at koncentrere sig om svigermoderen og om sit
arbejde. den sidste gang hun var på arbejde, skulle hun fremlægge en rap-
port om et barn for mange mennesker. hun sad og kiggede på siderne, og
hun kunne pludselig ikke se, hvad der stod dem. det dækkede hun over og
sagde, at de jo alle havde læst dem og bare kunne stille hende spørgsmål. da
hun gik hjem den dag, kom hun aldrig på arbejde igen.
fra 2009 og lang tid frem fik hun forskellige præparater mod depression,
men der var ikke noget af det, som hjalp. hendes udtalelse der fremgår af
den neuropsykologiske undersøgelser om, at "de opfatter vanskelighederne
som en statisk tilstand, og der ser ingen ændring" var en henvisning til, at
medicinen ikke hjalp hende.
i perioden inden januar 2011 havde hun ingen mistanke til, at det var ulyk-
ken, der var årsagen til hendes symptomer. det, der fremgår af journalen fra
egen læge vedrørende den 26. oktober 2010 om, at hun selv havde fokus på,
at hjernen havde taget skade, handler om, at hun var blevet stresset grundet
arbejdspresset, og at hun af den grund troede, at hendes hjerne havde taget
skade, og hun troede ikke, at det ville blive bedre.
som hun husker det, havde hun og hendes daværende ægtefælle ikke fokus
på, at det skulle være ulykken, der var årsag til symptomerne. hun ved der-
for ikke, hvorfor det fremgår af den neurologiske undersøgelse. hun havde
det forfærdeligt, da sygedagpengeudbetalingerne stoppede, og hun fik
                                                         std061446-s0i-st0i-ki94-ti-loi-moo-i028
                                                                                                    side 7 /17
 at vide, at hun skulle stille op i arbejdsløshedskøen, fordi det vidste hun, at
 hun ikke kunne klare. hun fik det ikke bedre af medicinen, som gav hende
 bivirkninger. den 26. august 2010 foreslog hendes egen læge, at hun skulle
 til psykiater fordi lægen ikke selv havde flere ideer til, hvordan hun kunne
 hjælpes.
 ved den første samtale med psykiater susanne fabricius var der også en
psykolog med. hun skulle fortælle om sine symptomer. psykiateren spurgte
hende derefter, om hun kunne have slået hovedet på et tidspunkt. hun sagde,
at det gjorde hun for lang tid siden. psykiateren sagde herefter, at sympto-
merne kunne tyde på en hjerneskade, og at det ville de gerne hjælpe hende
med at udrede/undersøge nærmere. de fortalte hende ikke, at hun havde en
hjerneskade. hun hørte ordet hjerneskade, da de sagde det. hun var glad for,
at de prøvede at arbejde i en anden retning. hun var lettet over, at de måske
kunne finde ud af noget. hun blev herefter henvist til en mr-scanning. hun
aflyste tiden hos psykologen, fordi hun ikke kunne overskue at gå til mere.
da hun blev afsluttet ved regionspsykiatrien var hun til en afsluttende sam-
tale med psykologen, hvor hun fik fremlagt resultaterne.
hun anmodede herefter sagsøgte og topdanmark forsikring om at se på sa-
gerne igen. det talte de om derhjemme nok var en god ide. med de oplys-
ninger der kom frem, fik hun svar på mange ting. hun syntes derfor, at hun
skulle vende tilbage til forsikringsselskaberne, fordi hun jo ikke havde fået
noget, fordi det var så slemt. symptomer blev meget forværrede i 2006-
2007 og herefter igen i 2009. i dag bliver hun let udtrættet, og hun skal ikke
udsættes for ret meget. hun har forsøgt at lave frivilligt arbejde, men det
kunne hun ikke holde til. i 2006-2007 var det ikke så slemt som i 2009. i
dag har hun det som i 2009 bortset fra, at hun ikke går på arbejde.
parternes synspunkter
sagsøgeren har til støtte for påstanden i det væsentlige procederet i overens-
stemmelse med påstandsdokument af 18. oktober 2016, der er sålydende,
idet der dog alene er procederet på forældelsespørgsmålet:
"anbringender:
ad erstatningsfastsættelse og forrentning:
det gøres gældende, at det er skadestidspunktet og den dagældende erstat-
ningsansvarslov, der skal danne udgangspunkt for erstatningsberegningen og
forrentning, jf. fed2004.2598 og at kravet med rette er opgjort, som det
fremgår af bilag 40. dette gælder såvel i genoptagelsestilfælde som i tilfæl-
de af udskudt forældelse, begrundet i tilregnelig uvidenhed.
ad forældelse:
sagsøgers krav på erstatning er som nævnt omfattet af forældelsesreglerne i
forældelsesloven, uanset om man anskuer situationen som en
                                                          std061446-sol•stol•kl94-t3-l.ol·moo-id28
                                                                                                    side 8 /17
genoptagelsessag eller en sag om udskudt begyndelsestidspunkt.
udgangspunktet i personskadesager er, at forældelsesfristen løber fra ska-
dens indtræden.
der er dog et udskudt begyndelsestidspunkt, hvis det først på et senere tids-
punkt er klart, at skaden har større varige følger, end først antaget.
den i forældelseslovens § 3 fastsatte 3-årige frist løber i h.t. § 3, stk. 2, fra
tidspunktet, hvor fordringshaveren fik eller burde have fået kendskab til
kravet/forværringen.
sagsøgte er i sin duplik inde på, at sagsøger væsentligt tidligere, end ved
genoptagelsesanmodningen juni 2011, burde have vidst, at skaden den
9.4.1996 havde medført større skader, end de oprindelige fastsatte varige
men på 10%.
ser man på den kronologiske oversigt, jf. bilag 41, kan man konstatere føl-
gende:
26.10.2006 blev sagsøger sygemeldt, hvilket blev vurderet - helt tydeligt -
             som værende arbejdsrelateret og det gøres gældende, at sagsøger
             på ingen måde tilbage i 2006 burde have forstået, at hendes ge-
             ner kunne skyldes ulykken fra 1996.
21.09.2009 sygemeldes hun på ny med stress og depression og opsiges si-
             denhen fra sit arbejde. der pågår forskellige undersøgelser og
             samtaler ved psykolog, primært begrundet i forhold privat og ar-
             bejdsmæssigt. da samtalerne ikke hjælper, beder hun om hen-
             visning til regionspsykiatrien og arbejdsmedicinsk klinik, idet
             hun føler, at hjernen har taget skade og angiver sig "stresset hele
             vejen rundt og muligvis også udbrændt p.g.a. at mit arbejde gen-
             nem 25 år med børn i socialt belastede familier".
først efter et nærmere udredningsforløb, bestående af psykologsamtaler,
psykiatrisk vurdering, mr-scanning og neuropsykologisk test i perioden
18.1. - 30.5.2011, konkluderer overlæge susanne fabricius (bilag 13) den
16.5.2011, at sagsøgers gener og sygemelding skyldes organisk kognitiv
forstyrrelse, forårsaget af ulykken den 9.4.1996.
det gøres således gældende, at sagsøger har været i utilregnelig uvidenhed
om yderligere krav på erstatning frem til ultimo april/maj og at starttids-
punktet for den udskudte forældelsesfrist/genoptagelse først løber fra om-
kring den 16.5.2011 - 30.5.2011, hvor hun var relevant undersøgt og udredt-
i hvert fald tidligst 29.4.2011 - hvorefter stævning den 29.4.2014 er indgivet
rettidigt og kravet således ikke er forældet.
et sådant synspunkt støttes af retspraksis - herunder u1998.753v, der
                                                           std061446-s0i-st0i-k194-tl-l0i-moo-id2s
                                                                                                  side 9 /17
vedrørte en skade fra december 1977. der blev anlagt retssag den 31.3.1996
og retten fandt, at kravet ikke var forældet, da forældelsesfristen tidligst
kunne regnes fra det tidspunkt, hvor sagsøger var blevet klar over skade-
virkningernes indtræden. starttidspunktet blev fastsat til 21.3.1991, jf. tillige
fed1998.683, hvor man lagde til grund, at forældelsesfristens starttidspunkt
var udskudt til indhentelse af en speciallægeerklæring den 5.3.1990, hvoref-
ter kravet ikke var forældet.
endelig blev starttidspunktet for "burde viden" udskudt i u2000.2509v, der
drejer sig om et færdselsuheld i 1998, hvorefter sagsøger først i 1989, i for-
bindelse med aktindsigt, blev klar over, at ulykken kunne være årsag til ge-
nerne. retssag anlagt i april 1993 og således rettidig, idet man lagde til
grund, at selvom om en del af e's gener var karakteristiske for et whip lash
traume, havde hun ikke på noget tidspunkt, i forbindelse med de mange un-
dersøgelser og behandlinger, fået oplyst, at hendes gener muligt kunne hen-
føres til uheldet.
såfremt retten mener, at starttidspunktet for forældelsen er indtrådt i perio-
den 21.9.2009, hvor sagsøger sygemeldes og frem til 28.4.2014, gøres det
gældende, at kravet ikke var forældet ved anmodning om genoptagelse den
7.6.2011, ligesom det gøres gældende, at sagsøgte - efter genoptagelsesan-
modningen - har givet sagsøger føje til at tro, at sagen kunne og ville blive
undersøgt nærmere efter arbejdsskadestyrelsens vejledende udtalelse af
3.10.2013, hvor man vurderede, at der var årsagssammenhæng mellem
ulykken og sagsøgers gener.
sagsøgte har således givet sagsøger føje til at tro, at der ville være rimelig
tid til at udtage stævning efter arbejdsskadestyrelsens udtalelse, såfremt
man ikke var enig i, at der var årsagssammenhæng mellem ulykken fra 1996
og sagsøgers gener.
efter 1908-loven var det antaget, at forhandlinger mellem skyldner og kredi-
tor kunne medføre afbrydelse. dette fremgår af bemærkninger til loven og af
den teoretiske behandling af spørgsmålet i bo von eydens "forældelse i" og
eivind ejnersens "lovkommentarer til 1908-loven".
princippet fastslås også i "betænkning om revision af forældelsesloven",
betænkning nr. 1460 i 2005, hvor det endvidere anføres: "der tilsigtes ikke
nogen ændring i ft. gældende ret m.h.t. spørgsmålet om, hvornår der anta-
ges at være indtrådt sådanne forhandlinger mellem parterne".
bemærkningerne gentages i lovforslaget til den nye forældelseslov.
der henvises derfor også til bemærkningerne i forældelseslovens § 21, stk.
5.
den eneste ændring, der er i den nye forældelseslov, er, at man nu har præ-
ciseret den tid, der må gå fra forhandlingens sammenbrud til retsligt
                                                         std061446-s0i-st0i-kl94-t3-l0i-m00-1dl8
                                                                                                     side 10
                                                                                                    /17
skridt, til 1 år, hvorimod der efter 1908-loven var "rimelig tid" til at foreta-
ge retsligt skridt, når forhandlingerne var brudt sammen.
det afgørende spørgsmål i denne sammenhæng er derfor, om det forhold, at
parterne i gensidig forståelse afventer arbejdsskadestyrelsens udtalelse om
årsagssammenhæng mellem sagsøgers gener i hjernen og uheldet, er en til-
strækkelig forhandling, eller stiltiende aftale om suspension.
det er sagsøgers opfattelse, at en forelæggelse for arbejdsskadestyrelsen i
nærværende sag, hvor sagsøgte den 21.5.2012 anfører
"såfremt arbejdsskadestyrelsen måtte finde, at der er årsagssammenhæng
mellem din klients gener i hjernen og uheldet og vi følger arbejdsskadesty-
relsens vurdering, skal vi være indstillet på at betale for omkostningerne til
arbejdsskadestyrelsen" (bilag 22). og videre den 21.5.2012 (bilag 38) "når
arbejdsskadestyrelsens afgørelse foreligger og vi modtager kopi heraf tager
vi stilling til genoptagelse af sagen på ny" (bilag 38) er en tilstrækkelig
aftale/stiltiende aftale om suspension, jf. tillige sagsøgtes brev til
undertegnede af 14.12.2010, der fremlægges som bilag 42.
det ligger implicit i hele situationen, at begge parter afventer arbejdsskade-
styrelsens udtalelse, hvilket da også er den måde, en forelæggelse normalt
betragtes på af de parter, der sædvanligvis opererer på erstatningsområdet -
både skadelidte, advokater og forsikringsselskaber.
denne opfattelse har støtte i omfattende retspraksis, der dog i vidt omfang
drejer sig om opgørelse af kravene og ikke om årsagssammenhæng, men
principperne er fuldstændig identiske med nærværende sag.
se eksempelvis u.2012.25170, hvor skadelidte anmodede om suspension i
forbindelse med en forelæggelse for arbejdsskadestyrelsen, hvorefter for-
sikringsselskabet svarede, at de ikke var relevant i forhold til de nye foræl-
delsesregler.
den samme opfattelse kommer til udtryk i bilag 42 samt brev fra codan
forsikring a/s til advokatfirmaet elmer & partnere, hvilket fremlægges
som bilag 43.
af den praksis, der foreligger på området, fremgår det, at det afgørende er,
om skyldner har givet kreditor en berettiget forventning om, at man ikke
ville påberåbe sig forældelse, således at kreditor herved - med føje - har
kunnet antage, at det ikke ville være nødvendigt at anlægge retssag, inden
udløbet af en vis rimelig frist.
                                                           std061446-s01-st0i-kl94--t3-l0i-m00-\028
                                                                                                     side 11
dette synspunkt er bærende i u2006.2535h, hvor korrespondance mellem /17
parterne og indhentelse af udtalelser til brug for bedømmelse af erstatnings-
kravet, blev sidestillet med en stiltiende accept, er udskydelse eller foreløbig
afbrydelse af forældelse. også i denne sag, var sagen forelagt for
arbejdsskadestyrelsen med henblik på udtalelse. i sagen er der dissens for,
at der er indtrådt forældelse i den periode, der gik fra, at skadelidte ikke
længere kunne påregne en mindelig løsning til sagsanlæg. flertallet fandt, at
sagen ikke var forældet. alle 5 højesteretsdommere var enige i, at selve
forløbet - med forelæggelse for arbejdsskadestyrelsen og indhentelse af op-
lysninger til nærmere belysning af sagen med henblik på, at der kunne op-
gøres et krav - måtte forstås som en stiltiende aftale eller forhandling, der
afbrød forældelse.
teori og praksis benævner lidt i flæng problemstillingen som suspension,
udskydelse eller afbrydelse, men den samlede virkning er, at man har rime-
lig tid, efter at man som kreditor ikke længere kan regne med, at der er en
rimelig udsigt til en forligsmæssig løsning. der henvises her også til
u2002.573h.
derudover henvises til u2012.25170 og u2012.28440.
sammenfattende er det antagelsen, at en afbrydelse, herunder en forelæg-
gelse for arbejdsskadestyrelsen, hvor parterne er enige om/i gensidig forstå-
else afventer vurderingen, varer, indtil "forhandlingerne" bryder sammen.
herefter har man en frist, der efter de tidligere regler var "rimelig tid" og ef-
ter de nye regler er 1 år.
endvidere henvises til u2013.2608h. også i denne sag var der tale om, at
skadevolder havde forelagt sagen for arbejdsskadestyrelsens efter erstat-
ningsansvarslovens § 10. forsikringsselskabet meddelte skadelidte, at man
ville vende tilbage, når man havde hørt fra arbejdsskadestyrelsen. højeste-
ret fandt under disse omstændigheder, at forsikringsselskabet måtte anses
for stiltiende at have accepteret en udskydelse eller foreløbig afbrydelse af
forældelsen, således at der, hvis der ikke kunne opnås en løsning på bag-
grund af arbejdsskadestyrelsens udtalelse, skulle indrømmes skadelidte en
rimelig frist til sagsanlæg.
hvis sagsøgte ikke havde haft til hensigt at indrømme sagsøger en rimelig
tid til at udtage stævning efter afvisningen af, at ville følge arbejdsskade-
styrelsens vurdering af 3.10. 2013, hvor der blev statueret årsagssammen-
hæng, måtte de udtrykkeligt have meddelt dette ved korrespondancen i
2011/2012 (bilag 22 og 37-39).
der henvises tillige til u2015.2445h samt fed2015.45v, hvor forsikrings-
selskabet afviste kravene, men alligevel valgte at forelægge sagen for ar-
bejdsskadestyrelsen, hvilket blev betragtet som forligsforhandlinger.
                                                           std061446-s01-st0i-kl94--t3-l0i-m00-\028
                                                                                                      side 12
                                                                                                     /17
til støtte for den nedlagte påstand gøres det således sammenfattende/ sup-
plerende gældende at sagsøgers krav på varige men og erhvervsevnetab
kan opgøres, som det fremgår af bilag 40.
f.s.v. angår forældelse gøres det gældende, at kravet ikke er forældet, idet
         forældelsens starttidspunkt var udskudt, således at stævning, indgivet
         den 29.4.2014, skete rettidigt inden 3-års fristen i forældelsesloven,
         sagsøgte, på trods af, at man afviste årsagssammenhæng, alligevel
         accepterede, at sagen blev forelagt for arbejdsskadestyrelsen, hvilket
         gav sagsøger føje til at tro, at sagen - efter arbejdsskadestyrelsens
         udtalelse - kunne løses forligsmæssigt uden sagsanlæg, der således
         mellem parterne var indgået eksplicit eller i det mindste implicit afta-
         le om suspension, at sagsøgte sågar var indstillet på at betale om-
         kostninger til arbejdsskadestyrelsen, hvis der blev statueret årsags-
         sammenhæng og man fulgte vurderingen, arbejdsskadestyrelsens
         vurdering af 3.10.2013 og sagsøgtes efterfølgende indhentelse af
         supplerende oplysninger, gav sagsøger føje til at tro, at der kunne
         opnås en mindelig løsning, det først er ved sagsøgtes brev af
         9.12.2013, at det stod klart, at sagsøgte ikke var enig i arbejdsskade-
         styrelsens vurdering af årsagssammenhæng, sagsøger afbrød foræl-
         delsen rettidigt ved sagsanlæg den 29.4.2014, principperne i forsik-
         ringsaftalelovens§ 29 tillige medfører, at kravet ikke er forældet
sagsøgte har til støtte for påstanden i det væsentlige procederet i overens-
stemmelse med påstandsdokument af 31. oktober 2016, der er sålydende:
"nærværende sag udspringer af en trafikulykke den 9. april 1996, som sag-
søger var impliceret i, og hvorved hun pådrog sig en række skader. sagsøg-
te, tryg forsikring a/s, har anerkendt erstatningspligten som ansvarsforsik-
ringsselskab for det skadevoldende køretøj og har i 1997 udbetalt erstatning,
bl.a. 10% men. der blev i den forbindelse ikke afregnet erhvervsevnetabser-
statning til sagsøger, som noget tid efter ulykken genoptog sit erhverv.
pr. 1. december 2011 blev sagsøger tilkendt førtidspension og vendte på den
baggrund tilbage til tryg med anmodning om genoptagelse af den afsluttede
erstatningssag. dette kan ifølge § 11 i dagældende erstatningsansvarslov
ske, "hvis der indtræder uforudsete ændringer i skadelidtes helbredstilstand,
således at skadelidtes mengrad eller erhvervsevnetabsprocent må antages at
være væsentlig højere end først antaget."
det var oprindeligt trygs opfattelse, at der ikke var grundlag for at genopta-
ge erstatningssagen, idet der ikke var årsagssammenhæng mellem ulykken
og de følger, der dannede grundlag for sagsøgers førtidspensionering. på
baggrund af retslægerådets udtalelse har sagsøgte dog nu anerkendt
årsagssammenhængen, og sagsøgte frafalder indsigelsen om forrentning fra
skadetidspunktet, ligesom tryg frafalder indsigelsen om en lavere
                                                            std061446-s01-st0i-kl94--t3-l0i-m00-\028
                                                                                                     side 13
erhvervsevnetabsprocent end 75.                                                                     /17
med påstandsdokumentet har sagsøger nedsat årslønnen fra 245.626 kr. til
238.930,05 kr., hvilket fører til en nedsættelse af erhvervsevnetabserstatnin-
gen fra 1.105.317 kr. til 1.075.185 kr. sagsøgte har efter omstændighederne
ikke indsigelser til den nu opgjorte årsløn.
der udestår herefter alene uenighed om, hvorvidt kravet er forældet.
sagsøger har i stævningen nedlagt påstand om en højere mengrad på i alt
20%, dvs. et mermen på 10%, og erhvervsevnetab på 75%. begge poster af-
spejles i arbejdsskadestyrelsens (nu arbejdsmarkedets erhvervssikring)
vurdering af 20. april 2016 (jfr. bilag 36).
sagsøgte kan tiltræde, at der er årsagssammenhæng mellem ulykken og de
gener, der ligger til grund for de to erstatningsposter, ligesom sagsøgte kan
tiltræde udmålingen.
sagsøgte er derimod af den opfattelse, at kravet er forældet, både hvis der er
tale om oprindelige gener med suspenderet forældelse, eller hvis der er tale
om en egentlig genoptagelsessag.
det gøres til støtte herfor gældende, at der gennem hele forløbet har været
kognitive gener af en vis karakter. der henvises bl.a. til den neuropsykologi-
ske undersøgelse refereret i bilag 12, s. 3, hvor sagsøger og hendes ægtefæl-
le har forklaret, at
            "de opfatter vanskelighederne som en statisk tilstand, og de ser
             ingen ændring. de fortæller, at de først inden for de sidste år er
             blevet opmærksomme på, at der kan være sket skader ifbm ulyk-
             ken i 1996. i bakspejlet kan de godt se, at der skete nogle æn-
             dringer den gang, men de har sammen kompenseret for dem og
             fundet ud af at leve med det." (mine fremhævelser).
i samme bilag konkluderede neuropsykologen på s. 5, at
            "ud fra differentieringen af klagebilledet i tiden efter ulykken og
             tiden efter stress-episoden er det vurderingen, at a siden ulyk-
             ken i 1996 har haft specifikke kognitive vanskeligheder sva-
             rende til testfundene. hun har desuden ved samme ulykke fået
             en ikke uvæsentlig patologisk udtrætning, som har ændret hen-
             des daglige funktionsniveau. (. ..) det fremgår desuden tydeligt,
             at der er sket yderligere ændringer i forbindelse med stress-
             episoden i 2006. a er blevet yderligere trætbar, husker dårligt
             og oplever en langsomhed i sansebearbejdningen. der er
             tilkommet yderligere nedsat overblik og dårlig koncentrations-
                                                           std061446-s01-st0i-kl94--t3-l0i-m00-\028
                                                                                                     side 14
             evne. således ses de tidligere vanskeligheder forstærket af den/17
             nye tilstand. " (mine fremhævelser)
også arbejdsskadestyrelsen har i vurderingen af 20. april 2016, jfr. bilag 36,
lagt til grund, at "a lige siden ulykken har været karakteriseret ved hurtig
mental udtrætning og kognitiveforstyrrelser." (min fremhævelse)
sagsøger har således i hele perioden efter ulykken haft visse gener af kogni-
tiv karakter m.v. krav, der knytter sig til disse gener, er derfor forældet. det
bemærkes videre, at det ikke er hjerneskaden som følge af ulykken, der har
udløst en forværring i generne i 2006 og 2009, men derimod særlige belast-
ninger på arbejdet og i privatsfæren. der er derfor ikke i erstatningsretlig
henseende årsagssammenhæng mellem skaden og de - muligvis forbigående
- gener i forbindelse med arbejdsmæssige belastninger mv.
efter dagældende erstatningsansvarslov er ændringer i de faktiske forhold,
fx økonomiske eller arbejdsmæssige forhold, ikke i sig selv tilstrækkelige til
at få en afsluttet sag genoptaget. at sagsøger blev tilkendt førtidspension
med virkning fra 1. december 2010 (bilag 16), er således heller ikke i sig
selv tilstrækkeligt til at få en afsluttet sag genoptaget. det bevidner dog, at
sagsøger senest i 2010 var bekendt med helbredsmæssige ændringer af be-
tydning for en eventuel genoptagelsessag. selv hvis retten måtte nå frem til,
at der er tale om en genoptagelsessituation, er også dette krav forældet, idet
sagsøger havde anledning til at rejse kravet mere end 3 år før forældelsen
blev afbrudt ved stævning udtaget den 29. april 2014.
for at kravet ikke er forældet, skal retten således finde, at sagsøger først ef-
ter den 29. april 2011 havde et sådant kendskab til sit krav, at der ikke læn-
gere forelå suspenderende uvidenhed. dette er ikke tilfældet. sagsøger har
således ifølge bilag 12 haft viden om årsagssammenhæng i flere år, hvilken
mistanke er blevet bekræftet senest i januar 2011. den 20. januar 2011 (jfr.
bilag 6) skrev sagsøger således til sin læge:
             "jeg vil lige opdatere dig ang. besøg ved psykiater og psykolog.
             det var en rigtig god oplevelse at være hos dem. de mener at
             jeg i 15 år har dækket over en skade som jeg fik ved påkørsel af
             en venstresvingende lastbil hvor jeg slog hovedet og var bevidst-
             løs måske 1 time. "
den 29. marts 2011 ringede sagsøger til psykiatriklinikken for at aflyse en
tid, idet "hun fortæller, at hun har været hos psykiater i januar 2011, klinik
x og til scanning, der viser gammel hjerneskade. "
skaden er indtrådt den 9. april 1996, hvorfor eventuelle personskadekrav i
henhold til dagældende forældelsesregler som udgangspunkt blev forældet
den 9. april 2001. der er i nærværende sag ingen særlige omstændigheder
der medfører, at forældelsesfristens begyndelsestidspunkt er udskudt, lige-
                                                           std061446-s01-st0i-kl94--t3-l0i-m00-\028
                                                                                                      side 15
som kravet er ikke suspenderet og der ikke er sket fristafbrydelse.                                  /17
selv om retten måtte lægge til grund, at der er tale om en egentlig genopta-
gelsessag i medfør af dagældende erstatningsansvarslovs § 11, er kravet li-
geledes forældet, idet sagsøger også i dette tilfælde har været bekendt med
forværringen i mere end 3 år forud for den fristafbrydende handling.
det gøres endvidere gældende, at der ikke foreligger forhandlinger mellem
parterne i § 21, stk. 5, forstand, der kan medføre, at forældelsen er suspen-
deret. dels blev udtalelsen fra arbejdsskadestyrelsen (nu arbejdsmarkedets
erhvervssikring, herefter aes), fremlagt som bilag 24, ikke indhentet i sa-
gen mellem sagsøger og tryg, idet der var tale om en forelæggelse til brug
for et andet forsikringsselskab (topdanmark). allerede af den grund er fore-
læggelsen ikke at betragte som forhandlinger mellem tryg og sagsøger.
dertil kommer, at det alene var mengraden, der blev belyst ved aes' udta-
lelse, hvilket ikke er suspenderende for øvrige, ikke- omfattede erstatnings-
poster. i givet fald ville suspensionen således alene knytte sig til mengodt-
gørelsen.
sagen har tryg bekendt ikke tidligere (forud for sagsanlæg) været forelagt
for aes med henblik på en udtalelse i nærværende sag. det er en sådan
henvendelse, tryg nævnte i brevet af 21. maj 2012 (bilag 22), og tilbød at
betale for, hvis aes lagde til grund, at der var årsagssammenhæng, og hvis
udtalelsen blev fulgt af tryg. hverken trygs ageren i forbindelse med top-
danmarks indhentelse af en udtalelse fra aes eller den efterfølgende korre-
spondance er tilstrækkelig konkret eller imødekommende på en sådan må-
de, at der er tale om forhandlinger i forældelseslovens forstand."
rettens begrundelse og afgørelse
sagen drejer sig om, hvorvidt sagsøgeren as krav på yderligere er- statning,
herunder for varigt men og erhvervsevnetab vedrørende en ulykke hun var
udsat for den 9. april 1996, er forældet.
efter forældelseslovens § 3, stk. 2, løber den tre årige forældelsesfrist fra
tidspunktet, hvor sagsøgeren fik eller burde have fået kendskab til kravet/
forværringen i hendes gener. det skal således vurderes om, sagsøgeren 3 år
forud for sagens anlæg den 30. april 2014 havde et sådant kendskab til kra-
vet, at der ikke forelå suspenderende uvidenhed om kravet.
uanset at det på baggrund af oplysningerne i den neuropsykologiske under-
søgelse, og i arbejdsskadestyrelsens vejledende udtalelse af 20. april 2016
må lægges til grund, at sagsøgeren siden ulykken har haft visse gener af
kognitiv karakter, og at det af den neuropsykologiske undersøgelse af 28.
april 2011 blandt andet fremgår, at sagsøgeren og hendes mand under en
samtale har oplyst, at de først inden for de sidste år er blevet opmærksomme
på, at der kan være sket skader i forbindelse med ulykken i 1996, finder
retten ikke, at sagsøgeren frem til udredningsforløbet i januar 2016 har haft
                                                            std061446-s01-st0i-kl94--t3-l0i-m00-\028
                                                                                                     side 16
tilstrækkeligt grundlag til at tro, at generne skyldtes ulykken. der er herved /17
lagt på, at de lægelige oplysninger i sagen frem til dette tidspunkt har be-
tragtet generne som arbejds- og stressrelaterede.
 det fremgår af sagsøgerens lægejournal fra egen læge fra den 20. januar
2011, at sagsøgeren samme dag i en mail til lægen har oplyst, at hun ved et
møde med en psykiater og en psykolog har fået oplyst, at de mener, at hun i
15 år har dækket over en skade, som hun fik ved ulykken i 1996. det frem-
går endvidere af journalen for den 29. marts 2011, at sagsøgeren har aflyst
en tid hos psykiatriklinikken med henvisning til, at hun i januar 2011 har
været til psykiater og til scanning, der viser gammel hjerneskade.
 på denne baggrund finder retten, at sagsøgeren ihverfald på dette tidspunkt
havde de oplysninger, der var tilstrækkelige til at vide, at der kunne være en
mulig årsagssammenhæng mellem ulykken og hendes gener, hvorfor foræl-
delsesfristen begynder at løbe fra dette tidspunkt. kravet på erstatning var
herefter som udgangspunkt forældet ved sagens anlæg den 30. april 2011, jf.
forældelseslovens§ 3, stk. 2.
sagsøgeren har gjort gældende, at forældelsesfristen var suspenderet efter
forældelseslovens § 21, stk. 5, idet der inden fristens udløb var indledt for-
handlinger med sagsøgte, der gjorde, at forældelsesfristen var suspenderet.
sagsøgte afviste den 1. december 2011 og den 21. maj 2012 sagsøgerens
anmodninger om genoptagelse af sagen med henvisning til manglende år-
sagssammenhæng, ligesom man den 31. maj 2012 efter forespørgsel fra sag-
søgerens advokat af samme grund afviste at suspendere forældelsesfristen i
sagen for at afvente en udtalelse fra arbejdsskadestyrelsen, som sagsøgerens
forsikringsselskab topdanmark havde indhentet til brug for en anden sag.
sagsøgte traf på ny den 9. december 2013 afgørelse om at nægte at genopta-
ge sagen efter, at sagsøgeren den 7. oktober 2013 havde fremsendt arbejds-
skadestyrelsens udtalelse til sagsøgeren og på den baggrund anmodet om
genoptagelse af sagen, og efter at sagsøgeren havde indhentet de bilag, der
lå til grund for arbejdsskadestyrelsens afgørelse. retten finder på den bag-
grund, at der ikke mellem parterne har været indledt forhandlinger om kra-
vet, således at sagsøgeren havde føje til at antage, at man kunne nå en for-
ligsmæssig løsning af sagen uden sagsanlæg, og forældelsesfristen er derfor
ikke suspenderet efter forældelseslovens § 21, stk. 5. herefter, og da prin-
cipperne i forsikringsaftaleloven ikke kan føre til et andet resultat, frifindes
sagsøgte.
efter dette resultat skal sagsøgeren betale sagsomkostninger til sagsøgte med
80.000 kr. beløbet vedrører sagsøgtes rimelige udgift til advokatbistand, og
der er ved beløbets fastsættelse lagt vægt på sagens værdi og omfang, herun-
der at sagen har været forelagt for retslægerådet. beløbet er ikke tillagt
moms, idet sagsøgte er repræsenteret af en ansat advokat.
                                                           std061446-s01-st0i-kl94--t3-l0i-m00-\028
 thi kendes for ret:
sagsøgte tryg forsikring a/s frifindes.
sagsøgeren a skal inden 14 dage betale 80.000 kr. i sagsom-
kostninger til sagsøgte tryg forsikring a/s.
