                     højesterets kendelse
                        afsagt tirsdag den 30. august 2016
sag 192/2016
a kærer bortvisningen af ham fra et retsmøde i sagen:
anklagemyndigheden
mod
t
kæren angår bortvisningen af a fra et retsmøde i en straffesag i østre landsrets 6. afdeling
den 18. december 2015, hvor a var mødt op som tilhører.
ved kendelse af 24. juni 2016 afviste højesteret kæremålet under henvisning til, at kære-
fristen måtte anses for overskredet. som følge af nye oplysninger blev denne kendelse op-
hævet ved kendelse af 29. august 2016 og sagen fremmet til realitetsbehandling.
i pådømmelsen har deltaget tre dommere: vibeke rønne, hanne schmidt og jan schans
christensen.
påstande
a har nedlagt påstand om, at han ikke burde have været bortvist fra retsmødet.
landsretten har henholdt sig til beslutningen.
sagsfremstilling
den 18. december 2015 blev a bortvist fra et retsmøde i en straffesag i østre landsrets 6.
afdeling, hvor han var mødt op som tilhører.
                                                - 2 -
a har foruden at kære beslutningen om bortvisning til højesteret klaget over bortvisningen til
den særlige klageret, der afsagde dom den 24. maj 2015.
i klagerettens dom hedder det bl.a.:
      ”a har anført, at han ønskede at overvære retsmødet som tilskuer. landsdommer b
      burde ikke have truffet beslutning om at tilkalde vagtpersonale, hvorved hun fik ham
      fjernet fra retssalen, uden først at bede ham gå og uden at oplyse, hvorfor han ikke
      havde lov til at overvære retsmødet. han og landsdommer b kunne ikke høre, hvad hin-
      anden sagde, og hun burde have bedt ham om at gentage sig selv. han forstyrrede på
      ingen måde retshandlingen, hvorfor det var malplaceret og absolut grundløst, at han
      blev ført ud af retslokalet.
      …
      landsdommer b har i anledning af klagen til østre landsrets præsident afgivet en ud-
      talelse dateret den 5. januar 2016. hun har over for klageretten henholdt sig til denne
      udtalelse, som er tiltrådt af landsdommer c, der ligeledes deltog som dommer i retsmø-
      det den 18. december 2015. af udtalelsen fremgår følgende:
             ”den 18. december 2015 behandlede 6. afdeling kl. 9.30 i et offentligt retsmøde
             en straffesag under medvirken af domsmænd, hvor jeg var retsformand. der var
             tale om en bevisanke, hvor der ud over tiltalte skulle afgives forklaring af tre vid-
             ner. under afhøringen af det sidste vidne kom en person til stede og satte sig på
             tilhørerpladserne. den pågældende person medbragte en pose eller taske og
             havde, fra han trådte ind i retslokalet, et påfaldende udtryk i øjnene og en bemær-
             kelsesværdig gang, og der opstod en utryg stemning i retslokalet, som påvirkede
             rettens medlemmer og ikke mindst det vidne, der blev afhørt, og den tiltalte.
             efter samråd med mine kolleger rettede jeg som retsformand en forespørgsel til
             den pågældende person for at få afklaret, om han havde tilknytning til sagen. den
             pågældende talte ikke dansk og svarede på engelsk, og jeg var ikke umiddelbart i
             stand til at høre, hvad der blev sagt. herefter spurgte jeg forsvareren og tiltalte,
             om tiltalte havde nærmere kendskab til personen, hvilket blev besvaret benæg-
             tende. forsvareren spurgte derfor den pågældende om baggrunden for dennes til-
             stedeværelse, hvorefter vedkommende svarede, at han var tilhører. herefter fort-
             satte retsmødet, og afhøringen af vidnet blev genoptaget. der var dog fortsat en
             utryg stemning, og vidnet havde svært ved at koncentrere sig om at afgive forkla-
             ring.
             da tilhøreren begyndte at fremtage noget fra den medbragte pose eller taske og
             efterfølgende tillige rejste sig og langsomt begyndte at lyne sin jakke op, valgte
             jeg efter samråd med mine kolleger at tilkalde afdelingens protokolfører med hen-
             blik på at få bistand af vagtpersonalet. hensigten var, at vagtpersonalets tilstede-
             værelse skulle skabe fornøden ro og sikkerhed i retslokalet, og at vagtpersonalet
             om nødvendigt skulle føre tilhøreren ud af retslokalet. vagtpersonalet tog venligt
             og roligt den pågældende person med uden for retslokalet. der blev ikke forinden
                                           - 3 -
        formelt truffet afgørelse om, at den pågældende skulle føres ud af retslokalet. det
        var dog min og mine kollegers opfattelse, at det ikke var forsvarligt at gennemføre
        retsmødet under den pågældendes tilstedeværelse. ved udøvelsen af et sådant
        skøn bør der efter forholdene, hvor enhver uden sikkerhedskontrol kan gå ind i en
        retssal, være en bred margin for skønsudøvelsen – både fra rettens og vagtperso-
        nalets side.
        det bemærkes, at domsmændene tillige gav udtryk for, at de syntes, at det var en
        korrekt beslutning, at vedkommende blev ført ud af retslokalet.”
udtalelsen er fremsendt til den særlige klageret som bilag til et brev af 19. januar 2016
underskrevet af landsdommer b og landsdommer c, hvori bl.a. er anført følgende:
        ”yderligere bemærker vi, at det fremgår af klagen, at døren til retslokalet efterføl-
        gende blev forsynet med skiltning om ”lukkede døre”. en sådan beslutning blev
        ikke truffet under retsmødet, og vi havde ikke kendskab til, hvad der foregik uden
        for retssalen, efter at a havde forladt denne. episoden har efterfølgende været
        drøftet med sektionspersonalet blandt andet med henblik på at forbedre kommuni-
        kationen i forbindelse med eventuel dørlukning.”
a, som har været forelagt udtalelserne fra landsdommer b og landsdommer c, har i
brev modtaget i klageretten den 26. januar 2016 fastholdt klagen bl.a. med henvisning
til, at han ikke har overtrådt nogen sikkerhedsforskrifter, ligesom han ikke har gjort no-
get for at gøre de tilstedeværende i retssalen usikre.
klageretten har anmodet den anklager og den forsvarer, som mødte i straffesagen den
18. december 2015, om deres eventuelle bemærkninger til klagen og til landsdommer
bs udtalelse.
den mødende anklager bo bjerregaard har som svar herpå i en erklæring af 29. februar
2016 anført følgende:
        ”sendes tilbage til den særlige klageret med bemærkning om, at jeg som mø-
        dende anklager i det retsmøde den 18. december 2015, som klagen udspringer af, i
        hovedtræk kan tilslutte mig landsdommer bs beskrivelse af det faktiske forløb
        under retsmødet, herunder at der efter klagerens ankomst opstod en utryg stem-
        ning i retslokalet.
        jeg har ikke kendskab til, hvad der foregik uden for retslokalet, efter at klageren
        havde forladt dette.”
advokat karoline normann, der var mødt som beskikket forsvarer for den tiltalte i den
sag, som a ønskede at overvære, har i brev af 4. marts 2016 bl.a. anført følgende:
        ”klageren kom ind i retslokalet midt i et vidnes forklaring og det skabte i første
        omgang lidt uro i lokalet – ikke mindst for vidnet og min klient, der blev tydeligt
        påvirket. herefter opstod der uklarhed i forhold til klagers eventuelle tilhørsfor-
                                                 - 4 -
             hold til sagen og bevæggrunden for ønsket om at være til stede. han oplyste
             imidlertid, at han blot var tilhører, men hans tilstedeværelse havde utvivlsomt for-
             andret stemningen i retslokalet, og der bestod en tydelig usikkerhed blandt de til-
             stedeværende. jeg forstod, at retsformanden havde tilkaldt vagtpersonalet, idet der
             kom personale og bad klager om at følge med.
             i lyset af, at både min klient og vidnet syntes at fokusere mere på, hvem klager var
             og hvorfor han var til stede, forekom det hensigtsmæssigt, at forhandlingerne
             kunne fortsætte, mens personalet i mellemtiden undersøgte situationen vedrørende
             klager nærmere.” ”
anbringender
a har navnlig anført, at bortvisningen er en afgørelse, han kan kære, jf. retsplejelovens § 968
a, stk. 4. betingelserne i retsplejelovens § 28 b for at nægte ham adgang til retsmødet var ikke
opfyldt, og der blev ikke afsagt kendelse om dørlukning, jf. retsplejelovens § 29. det var der-
for uberettiget, at han blev bortvist fra retsmødet.
landsretten har henholdt sig til sine udtalelser af 5. og 19. januar 2016 gengivet i klagerettens
dom.
højesterets begrundelse og resultat
efter retsplejelovens § 151, stk. 1, 1. pkt., er det retsformandens ansvar at sørge for, at for-
handlingen foregår med orden og værdighed. af § 151, stk. 2, følger videre, at retsformanden
bl.a. ved ”uorden, hvorved forhandlingerne forstyrres”, kan lade vedkommende fjerne fra
retslokalet. beslutningen om at fjerne a fra retslokalet blev ikke ført til retsbogen, og hjemlen
for afgørelsen er ikke oplyst. højesteret lægger imidlertid til grund, at beslutningen blev truf-
fet i medfør af retsplejelovens § 151, stk. 1 og 2.
sagen angår herefter i første række, om en retsformands beslutning om bortvisning af en til-
hører fra et offentligt retsmøde er en afgørelse, der kan kæres af den bortviste, jf. retsplejelo-
vens § 968 a, stk. 4, jf. § 968, stk. 1. er det tilfældet, er spørgsmålet i anden række, om be-
slutningen var i strid med retsplejelovens § 151.
højesterets behandling af kæremålet
beslutningen om bortvisning fra retsmødet var specifikt rettet mod a og var begrundet i as
adfærd. højesteret finder, at beslutningen under disse omstændigheder havde karakter af en
                                               - 5 -
afgørelse over for a, som han var berettiget til at kære uden procesbevillingsnævnets tilla-
delse, jf. retsplejelovens § 968 a, stk. 4.
beslutningen om bortvisning
det fremgår af retsformandens udtalelser af 5. og 19. januar 2016, som er tiltrådt af en af de
øvrige medvirkende dommere, og som understøttes af udtalelser fra den mødende anklager og
forsvarer, at as tilstedeværelse og adfærd i retslokalet gav anledning til en utryg stemning,
som bl.a. påvirkede det vidne, der var ved at afgive forklaring. herefter finder højesteret, at
beslutningen om at fjerne a fra retssalen lå inden for det skøn, der tilkom retsformanden, jf.
retsplejelovens § 151, stk. 1 og 2. det bemærkes herved, at a efter det oplyste ikke havde
tilhørsforhold til sagen eller dens parter.
højesteret tiltræder herefter afgørelsen om bortvisning af a.
                                         thi bestemmes:
landsrettens beslutning om at fjerne a fra retssalen var berettiget.
