                             højesterets dom
                        afsagt fredag den 1. december 2017
sag 55/2017
(2. afdeling)
advokat a
(advokat morten samuelsson)
mod
advokatnævnet
(advokat martin simonsen)
i tidligere instanser er afsagt dom af københavns byret den 30. juni 2015 og af østre lands-
rets 3. afdeling den 4. november 2016.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, vibeke rønne, oliver
talevski, jan schans christensen og lars apostoli.
påstande
parterne har gentaget deres påstande.
supplerende sagsfremstilling
i brev af 13. februar 2013 fra advokat as advokatfirma til folkeregistret hedder det bl.a.:
       ”som advokat for m retter jeg herved henvendelse til dem med ønske om at få oplyst
       adresse på ovenstående k.
       m har til k udlånt en bil og ladet samme k tinglyse som ejer for halvdelen af en
       bestemt fast ejendom. fsva. både bil og ejendom var det intentionen, at disse skulle
       gives til k som gave i forbindelse med en senere indgåelse af ægteskab. ægteskabet
       blev imidlertid aldrig indgået, og nu kræver m tingene tilbage. der vedlægges
       stævningsudkast med bilag til dokumentation.
                                                 - 2 -
      jeg har ved opslag i cpr-registreret konstateret, at k har fået navne- og
      adressebeskyttelse, og jeg kan ikke ad andre veje finde hendes adresse. på denne bag-
      grund anmoder jeg dem venligst være behjælpelig med oplysninger om ks nuværende
      adresse, således at stævning kan forkyndes for hende…”
efter advokatfirmaets modtagelse af adresseoplysningen fra kommunen anlagde advokat a på
ms vegne sag mod k. sagen angik det økonomiske opgør mellem m og k efter deres
samlivsophævelse i 2012, og den blev afgjort ved retten i lyngbys dom af 29. oktober 2013.
ved dommen fik m delvis medhold.
retsgrundlag
cpr-loven (dagældende lovbekendtgørelse nr. 5 af 9. januar 2013) indeholder bl.a. følgende
bestemmelser:
      ”kapitel 7.
      de registreredes beskyttelse mod videregivelse af oplysninger
      § 28. enhver har ret til ved henvendelse til sin bopælskommune at få navne- og adres-
      sebeskyttelse, således at vedkommendes navn og adresse i cpr ikke må videregives til
      private, jf. dog § 34, § 38, stk. 4, § 42, stk. 3-5, og § 43, stk. 1, og § 45. …
      …
      kapitel 12.
      kommunalbestyrelsernes videregivelse af enkeltoplysninger m.v. til private
      § 42. enhver har ret til ved henvendelse til en kommunalbestyrelse at få oplysninger i
      cpr om en bestemt person, som den pågældende forud har identificeret, jf. stk. 6.
      stk. 2. oplysningerne, der kan videregives efter stk. 1, er
      1) nuværende navn, medmindre dette er beskyttet, jf. § 28,
      2) nuværende adresse, medmindre denne er beskyttet, jf. § 28, …
      …
      stk. 5. en persons navne- og adressebeskyttelse, jf. § 28, kan normalt ikke opretholdes
      over for kreditorer, der agter at foretage skridt til opkrævning eller inddrivelse af en for-
      falden fordring. ved tvivl om fordringens eksistens skal kommunalbestyrelsen indhente
      en udtalelse fra den angivne debitor, før oplysningerne kan videregives.
      …
      § 43. kommunalbestyrelsen kan videregive beskyttede navne og adresser i cpr, jf. §
      28, til private, der har en retlig interesse i sådanne oplysninger om en forud identificeret
      person, jf. § 42, stk. 6. det er en betingelse, at den beskyttede har fået mulighed for at
      udtale sig om ønsket og ikke har fremsat sådanne indvendinger mod udleveringen, som
                                              - 3 -
      kommunen finder skal tillægges større vægt end den retlige interesse, den pågældende
      har i at modtage de beskyttede oplysninger.
      …
      § 44. oplysninger modtaget efter § 42, stk. 3- 5, og §§ 43 og 45 må ikke videregives til
      andre private, medmindre det følger af lov eller bestemmelser fastsat i henhold til lov.
      ved videregivelse af navne- og adresseoplysninger efter § 42, stk. 5, og § 43 og § 45,
      skal oplysning om eventuel navne- og adressebeskyttelse, jf. § 28, tillige videregives.
      …
      kapitel 15.
      klage og straf
      …
      § 57. medmindre højere straf er forskyldt efter den øvrige lovgivning straffes med bøde
      den, der forsætligt eller ved grov uagtsomhed
      …
      4) overtræder … §§ 44 og …”
i bemærkningerne til lovforslaget vedrørende cpr-loven (lov nr. 426 af 31. maj 2000) hedder
det bl.a. (folketingstidende 1999-2000, tillæg a, lovforslag nr. l 3, s. 56-58):
      ”til § 40
      …
      formålet med videregivelsesforbeholdet [for erhvervsdrivende] i stk. 2 er at sikre, at de
      almindelige personoplysninger, som registreres i cpr, hentes direkte i cpr af de priva-
      te, således at de meddelte oplysninger er helt aktuelle og korrekte.
      …
      til § 42
      …
      bestemmelsen i stk. 5 svarer til folkeregistreringsbekendtgørelsens § 17, stk. 3, hvoref-
      ter en adressebeskyttelse ikke kan opretholdes overfor kreditorer, der agter at foretage
      skridt til opkrævning eller inddrivelse af en forfalden fordring.
      en kreditor skal således kunne fremvise en forfalden, ubetalt fordring. meningen med
      denne undtagelse fra navne- og adressebeskyttelsen er, at man ikke skal kunne gemme
      sig for sine kreditorer gennem en navne- og adressebeskyttelse for at undgå at betale sin
      gæld. at en fordring er forfalden betyder, at den sidste rettidige betalingsdag er over-
      skredet.
      navne- og adressebeskyttelse skal dog ikke altid vige for kreditorer, selv om disse kan
      opfylde betingelserne, der er angivet ovenfor. dette skyldes, at der kan tænkes tilfælde,
      hvor formålet med at præsentere en forfalden fordring ikke er at få de penge m.m., man
      har til gode, men derimod er en måde at omgå beskyttelsen på. der må i almindelighed
                                                 - 4 -
      kunne ses bort fra muligheden for omgåelse, hvis den spørgende er en forretningsvirk-
      somhed, herunder en advokatvirksomhed. kommunerne afviser i dag visse adressefore-
      spørgsler, fordi der rejses tvivl om fordringens eksistens. i sådanne tilfælde er det fundet
      hensigtsmæssigt at afklare tvivlen ved som noget nyt at pålægge kommunerne at fore-
      lægge anmodningen for den angivelige skyldner.
      …
      til § 43
      efter bestemmelsen i stk. 1, som svarer til folkeregistreringsbekendtgørelsens § 17, stk.
      4, kan kommunen herudover udlevere beskyttede navne og adresser til private, der har
      en retlig interesse. bestemmelsen forudsætter, at der sker en dokumentation af den retli-
      ge interesse. dette vil normalt ikke kunne ske uden skriftlighed. men det kan ikke ude-
      lukkes, at dokumentationen i visse tilfælde vil kunne ske mundtligt. efter bestemmelsen
      er det en betingelse at den beskyttede ikke har fremsat en indvending mod udleveringen,
      som kommunen finder skal tillægges større vægt end den spørgendes retlige interesse.
      ifølge indenrigsministeriets praksis foreligger der som regel kun en retlig interesse, hvis
      den ønskede oplysning i sig selv ændrer retstilstanden, er nødvendig for at få denne æn-
      dret eller skal bruges til at gøre en ret gældende …
      …
      om udtrykket retlig interesse henvises til bemærkningerne til stk. 1. som eksempel kan
      nævnes, at en oplysning om slægtskab kan være af betydning for fremsættelse af et ar-
      vekrav. på samme måde som bobestyrere og andre efter § 50, stk. 1 og 2, har adgang til
      nødvendige oplysninger i ældre folkeregistermateriale i forbindelse med skifte m.v. ved
      en persons død, giver bestemmelsen i stk. 2 en tilsvarende adgang for disse til cpr's op-
      lysninger. et andet eksempel på retlig interesse er, at oplysningen har betydning for ud-
      faldet af en verserende eller forestående retssag. retlig interesse i en oplysning har man
      også, hvis oplysningen har betydning for udfaldet af et erstatningskrav, man selv har
      rejst, eller som er rejst mod en. såfremt ens krav på en ydelse er afhængig af, om man
      har boet et bestemt sted sammen med en anden person i en bestemt periode, har man en
      retlig interesse i at få oplyst disse forhold. derimod er f.eks. ønsket om at drive slægts-
      forskning ikke en interesse, som kan kaldes retlig, jf. de særlige regler herom i lov-
      forslagets § 49.
      det er ikke udover de angivne eksempler muligt på forhånd at opregne de tilfælde, hvor
      private har en retlig interesse i en oplysning i cpr om en bestemt person.
      …
      til § 44
      der henvises for så vidt angår stk. 1 og 3 til bemærkninger til de næsten enslydende be-
      stemmelser i § 40, stk. 2-3, for så vidt angår oplysninger, der er modtaget fra inden-
      rigsministeriet efter § 38, stk. 1-4, og 39…”
i økonomi- og indenrigsministeriets vejledning om folkeregistrering (vejledning nr. 9293 af
14. juni 2013) hedder det bl.a.:
                                         - 5 -
”12.3. videregivelse af andre oplysninger end standardoplysninger samt videregivelse
af beskyttede navne og adresser
…
navne- og adressebeskyttelse kan normalt ikke opretholdes over for kreditorer, der ag-
ter at foretage skridt til opkrævning eller inddrivelse af en forfalden fordring, jf. cpr-
lovens § 42, stk. 5. det bemærkes, at fuld sikkerhed for, at betingelserne i denne be-
stemmelse er opfyldt, forudsætter, at kreditor kan fremvise en forfalden, ubetalt for-
dring, som debitor har underskrevet, og hvis ægthed kommunen ikke er i tvivl om. at
en fordring er forfalden, betyder, at den sidste rettidige betalingsdag er overskredet.
hvis skyldneren ikke har underskrevet dokumentet, er der ingen sikkerhed for, at dette
vedrører en reel fordring. kommunen bør i sådanne tilfælde kun udlevere en beskyttet
adresse, hvis man på grund af kendskab til spørgeren har en velbegrundet formodning
for, at fordringen er reel. mener kommunen, at der kan rejses tvivl om fordringens eksi-
stens, skal tvivlen afklares ved, at kommunen forelægger anmodningen for den angive-
lige skyldner. kommunen er således forpligtet til at undersøge sagen nærmere og kan
ikke blot afvise henvendelsen. hvis kravet er over 3 år, bør kommunen i øvrigt være
opmærksom på, at kravet kan være forældet.
navne- og adressebeskyttelsen skal opretholdes over for kreditorer, hvor formålet med
at præsentere en forfalden fordring ikke er at få de penge m.m., man har til gode, men
derimod er en måde at omgå beskyttelsen på. der må i almindelighed kunne ses bort fra
muligheden for omgåelse, hvis den spørgende er en forretningsvirksomhed, herunder en
advokatvirksomhed. hvis kommunen finder, at der er en risiko for omgåelse, skal an-
modningen forelægges skyldneren.
efter lovens § 43, stk. 1 og 2, er det en betingelse for udlevering af oplysninger, at den
pågældende har en retlig interesse. ved vurderingen af, hvorvidt den pågældende har en
retlig interesse i udlevering af oplysninger efter lovens § 43, stk. 1 og 2, skal kommunen
tage stilling til, om de oplysninger, der ønskes udleveret, i sig selv ændrer retstilstanden
eller er nødvendige for at få denne ændret eller skal bruges til at gøre en ret gældende.
der vil f.eks. være tale om retlig interesse, når oplysningen har betydning for udfaldet af
en verserende eller forestående retssag, herunder har betydning for, om en retssag kan
anlægges. retlig interesse i en oplysning kan også foreligge, hvis oplysningen har be-
tydning for udfaldet af et erstatningskrav, den spørgende selv har rejst, eller som er rejst
mod den pågældende. såfremt spørgerens krav på en ydelse er afhængig af, om den på-
gældende har boet et bestemt sted sammen med en anden person i en bestemt periode,
har den pågældende en retlig interesse i at få oplyst disse forhold.
…
det nævnte er alene eksempler og ikke en udtømmende angivelse af, hvornår der fore-
ligger retlig interesse. det er ikke muligt på forhånd at opregne de tilfælde, hvor private
har en retlig interesse i en oplysning i cpr om en bestemt person. der må altid foreta-
ges en konkret vurdering af en forespørgsel.”
                                                - 6 -
højesterets begrundelse og resultat
sagens baggrund og problemstilling
baggrunden for sagen er en konflikt om det økonomiske opgør efter samlivsophævelse mel-
lem m og k.
m havde engageret advokat a til bl.a. at udtage stævning mod k, og med henblik på dette
anmodede advokaten kommunen om at oplyse ks adresse. da k havde adressebeskyttelse i
henhold til cpr-lovens § 28, havde det ikke været muligt at tilvejebringe adresseoplysningen
på anden måde.
efter cpr-lovens § 42, stk. 5, kan en adressebeskyttelse normalt ikke opretholdes over for
kreditorer, der agter at foretage skridt til opkrævning eller inddrivelse af en forfalden fordring.
efter lovens § 43, stk. 1, kan kommunen endvidere videregive beskyttede adresser til private,
der har en retlig interesse i sådanne oplysninger.
kommunen sendte oplysningerne om ks adresse til advokat a. kommunen må således have
fundet betingelserne for at udlevere oplysningen opfyldt og dermed have lagt til grund bl.a., at
formålet med at anmode om ks adresse ikke var at omgå adressebeskyttelsen, jf. pkt. 12.3 i
økonomi- og indenrigsministeriets vejledning om folkeregistrering.
efter modtagelsen af adresseoplysningen anlagde advokat a sag mod k på ms vegne.
parternes navne og adresser var anført på stævningen, jf. retsplejelovens § 348, stk. 2, nr. 1.
advokat a sendte en kopi af stævningen til m, som ikke misbrugte oplysningen om ks
adresse.
efter advokatnævnets opfattelse havde advokat a overtrådt cpr-lovens § 44, stk. 1, ved at
have givet m oplysningen om ks adresse trods adressebeskyttelsen. advokatnævnet fandt, at
han herved var gået videre, end hvad berettigede hensyn til varetagelse af klientens interesser
tilsagde, og ved nævnets kendelse af 16. december 2013 blev han derfor pålagt en bøde på
10.000 kr. for tilsidesættelse af god advokatskik, jf. retsplejelovens § 126, stk. 1.
                                                - 7 -
hovedspørgsmålet i sagen er, om advokat a tilsidesatte god advokatskik ved under de anførte
omstændigheder til m at udlevere en kopi af stævningen, hvorpå ks beskyttede adresse var
anført.
vurdering
efter cpr-lovens § 44, stk. 1, må beskyttede adresseoplysninger, der er modtaget efter bl.a. §
42, stk. 5, eller § 43, stk. 1, ikke videregives til andre private, medmindre det følger af lov
eller bestemmelser fastsat i medfør af lov. overtrædelse af bestemmelsen, der sker forsætligt
eller ved grov uagtsomhed, straffes med bøde, medmindre højere straf er forskyldt efter den
øvrige lovgivning, jf. § 57, stk. 1, nr. 4.
en advokat har som hovedregel ikke tavshedspligt over for sin klient om oplysninger, advo-
katen har modtaget om f.eks. modparten som led i hvervets udførelse, jf. herved også højeste-
rets dom af 6. januar 2016 (ufr 2016.1436).
det fremgår hverken af ordlyden af eller forarbejderne til cpr-lovens § 44, stk. 1, at udtryk-
ket ”må ikke videregives til andre private” tager sigte på at fravige denne hovedregel. be-
stemmelsen adskiller sig herved fra f.eks. de regler i retsplejeloven, hvor det udtrykkeligt er
reguleret, om en forsvarer må udlevere det modtagne materiale til sin klient, jf. denne lovs §
729 a, stk. 1 og 2.
kommunen havde som nævnt givet adresseoplysningen vedrørende k til advokat a i dennes
egenskab af partsrepræsentant for m til brug for retssagen, som m agtede at anlægge mod k.
det må endvidere antages, at advokat a ikke havde grund til at formode, at der var risiko for,
at m ville misbruge adresseoplysningen vedrørende k.
under disse omstændigheder finder højesteret, at advokat a hverken handlede i strid med
cpr-lovens § 44, stk. 1, eller god advokatskik ved til m at udlevere en kopi af stævningen,
hvorpå ks beskyttede adresse var anført.
højesteret tager herefter as påstand om ophævelse af advokatnævnets kendelse af 16.
december 2013 til følge.
                                              - 8 -
efter sagens karakter og udfald skal advokatnævnet i sagsomkostninger for byret, landsret og
højesteret betale 77.750 kr. til advokat a, heraf 75.000 kr. til dækning af udgifter til
advokatbistand og 2.750 kr. til dækning af retsafgift.
                                     thi kendes for ret:
advokatnævnets kendelse af 16. december 2013 i sag nr. 2013-813 ophæves.
i sagsomkostninger for byret, landsret og højesteret skal advokatnævnet betale 77.750 kr. til
advokat a.
det idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms
afsigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.
