                             højesterets dom
                       afsagt fredag den 12. september 2014
sag 163/2013
(1. afdeling)
foa - fag og arbejde som mandatar for a
(advokat peter breum)
mod
region sjælland
(advokat morten ulrich)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 4. afdeling den 13. juni 2013.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: poul søgaard, marianne højgaard pedersen, jon
stokholm, oliver talevski og lars apostoli.
sagen er behandlet skriftligt, jf. retsplejelovens § 387.
påstande
appellanten, foa - fag og arbejde som mandatar for a, har gentaget sin påstand.
indstævnte, region sjælland, har påstået stadfæstelse.
højesterets begrundelse og resultat
godtgørelse som følge af forsinket betaling af fratrædelsesgodtgørelse
det fremgår af forskelsbehandlingslovens § 7, stk. 1, at en person, hvis rettigheder er krænket
ved bl.a. overtrædelse af forbuddet mod forskelsbehandling på grund af alder, jf. lovens § 2,
kan tilkendes en godtgørelse. om der i det enkelte tilfælde er grundlag for godtgørelse, af-
                                               - 2 -
hænger af en konkret vurdering først og fremmest af grovheden af den krænkelse, som har
fundet sted, jf. herved højesterets domme ufr 2011.417, ufr 2014.1116 og ufr 2014.1119.
det er ved disse domme fastslået, at der ved denne vurdering navnlig skal tages hensyn til
baggrunden for overtrædelsen og til den krænkelse, der måtte være påført den pågældende
person.
det følger af eu-domstolens dom af 12. oktober 2010 i sag c-499/08 (ole andersen-dom-
men), at betaling af fratrædelsesgodtgørelse efter funktionærlovens § 2 a, stk. 1, jf. stk. 3, ikke
kan nægtes, hvis en arbejdstager, der ved fratræden af sin stilling har ret til alderspension fra
sin arbejdsgiver, har til hensigt midlertidigt at give afkald på denne pension med henblik på at
forfølge sin erhvervsmæssige karriere. efter denne dom var der for den enkelte arbejdsgiver
anledning til nærmere at overveje dommens betydning for udbetaling af fratrædelsesgodtgø-
relse til en medarbejder, der ved sin fratræden har ret til alderspension, jf. herved højesterets
domme ufr 2014.1116 og ufr 2014.1119.
a blev afskediget ved brev af 16. december 2010. i brevet gjorde region sjælland opmærk-
som på, at der ved domstolene verserede sager om adgangen til fratrædelsesgodtgørelse, og at
regionen ville respektere resultatet, når der forelå en endelig afgørelse. hun fratrådte sin stil-
ling den 1. maj 2011, og regionen udbetalte fratrædelsesgodtgørelsen den 26. januar 2012.
den forsinkede udbetaling af fratrædelsesgodtgørelsen må ud fra en almindelig betragtning
anses for en krænkelse af forholdsvis begrænset karakter. under disse omstændigheder finder
højesteret, at der ikke er grundlag for at pålægge regionen at betale godtgørelse til a i medfør
af § 7, stk. 1, i forskelsbehandlingsloven.
afskedigelse på grund af handicap
hovedspørgsmålet er, om a blev afskediget på grund af sit handicap i strid med forskelsbe-
handlingslovens § 2, jf. § 1.
som følge af funktionsnedsættelse var a ansat i fleksjob på vilkår om skånehensyn, der bl.a.
betød, at hun ikke måtte foretage tunge løft, og at hendes arbejdstid var nedsat til 16 timer om
ugen. der er enighed om, at hun er handicappet i forskelsbehandlingslovens forstand.
                                                - 3 -
afskedigelsen af a fandt sted som led i en større omstrukturering på psykiatriens område i
region sjælland – nødvendiggjort af besparelser. besparelserne og omstruktureringerne gav
anledning til nedlæggelse af funktioner og personalereduktioner. regionen havde ved vurde-
ringen af, hvilke medarbejdere der skulle afskediges, foretaget en prioritering ud fra en række
generelle kriterier, herunder faglige kvalifikationer, opgavevaretagelsen og personlige kvalifi-
kationer.
det fremgår af afskedigelsesbrevet af 16. december 2010, at resultatet af en samlet vurdering
havde været, at a var blandt de medarbejdere, som bedst kunne undværes i forhold til opga-
veløsningen efter de strukturændringer, som besparelserne havde nødvendiggjort. efter ned-
læggelsen af de åbne sygehusafdelinger var det således nødvendigt med en bemanding med
medarbejdere med et timetal så tæt på en fuldtidsstilling som muligt, og alle ansatte skulle
kunne medvirke i fuldt omfang i alarmsituationer til at fastholde svært urolige og fysisk
stærke patienter, hvilket var uforeneligt med de skånehensyn, som fulgte af as funktionsned-
sættelse.
højesteret lægger efter bevisførelsen, herunder michael bech-hansens og lone johansens
forklaringer, til grund, at fysisk styrke og fleksibilitet med hensyn til arbejdstid efter nedlæg-
gelsen af de åbne sygehusafdelinger var nødvendige kompetencer for de tilbageværende med-
arbejdere. højesteret lægger desuden til grund, at a ikke opfyldte disse krav, og at afskedigel-
sen af hende ikke kunne have været afværget ved foranstaltninger som nævnt i forskelsbe-
handlingslovens § 2 a.
efter det anførte finder højesteret, at a ikke blev udsat for direkte forskelsbehandling på
grund af sit handicap, jf. forskelsbehandlingslovens § 1, stk. 2. højesteret finder dog, at af-
skedigelseskriterierne fleksibilitet med hensyn til arbejdstid og fysisk styrke indebar, at a
med sit handicap blev stillet ringere end andre personer. region sjælland har imidlertid be-
vist, at denne forskelsbehandling var begrundet i et sagligt formål, nemlig hensynet til vareta-
gelsen af opgaveløsningen efter strukturændringen på psykiatriområdet, og at afskedigelsen af
hende var et nødvendigt middel for at opnå dette formål. hun blev derfor ikke udsat for indi-
rekte forskelsbehandling som nævnt i forskelsbehandlingslovens § 1, stk. 3.
                                               - 4 -
højesteret finder herefter, at afskedigelsen af a ikke indebærer en krænkelse af hendes ret-
tigheder efter forskelsbehandlingslovens § 2, og stadfæster derfor dommen.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal foa - fag og arbejde som mandatar for a betale
60.000 kr. til region sjælland.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.
