                                               dom
afsagt den 16. januar 2018 af østre landsrets 24. afdeling
(landsdommerne ole dybdahl, taber rasmussen, ib hounsgaard trabjerg, benedikte
holberg og morten christensen).
24. afd. nr. b-882-15:
hjørring vandselskab a/s
(advokat arne møllin ottosen)
mod
skatteministeriet
(advokat steffen sværke)
1. påstande
denne sag, der er anlagt ved retten i hjørring den 26. september 2014, er ved kendelse af 8.
december 2014 henvist til behandling ved vestre landsret i medfør af retsplejelovens § 226,
stk. 1. ved kendelse af 23. marts 2015 er sagen henvist til behandling ved østre landsret i
medfør af retsplejelovens § 254, stk. 2, med henblik på, at sagen behandles i forbindelse med
østre landsrets sag b-107-15.
sagen angår prøvelse af landsskatterettens kendelse af 26. juni 2014 om opgørelsen af
hjørring vandselskab a/s’ afskrivningsgrundlag for distributionsnet (ledningsnet) og
produktionsanlæg ved indskydelsen af den kommunale vand- og
spildevandsforsyningsvirksomhed i selskabet i 2007.
sagsøgeren, hjørring vandselskab a/s, har endeligt nedlagt følgende påstande:
principalt: skatteministeriet tilpligtes at anerkende, at skats afgørelse af 21. september
2011 er ugyldig.
                                               - 2 -
subsidiært: skatteministeriet tilpligtes at anerkende, at selskabets afskrivningsgrundlag skal
fastsættes som værdien af produktionsanlæg og ledningsnet opgjort på baggrund af danvas
værdiansættelsesmodel til den nedskrevne genanskaffelsesværdi på henholdsvis 509.726.604
kr. og 2.740.103.855 kr. for spildevandsforsyningen samt 70.565.458 kr. og 607.593.321 kr.
for vandforsyningen.
mere subsidiært: skatteministeriet tilpligtes at anerkende, at selskabets afskrivningsgrundlag
skal fastsættes som værdien af produktionsanlæg og ledningsnet opgjort på baggrund af de
regulatoriske indgangsværdier godkendt af forsyningssekretariatet til henholdsvis
352.335.458 kr. og 2.644.193.468 kr. for spildevandsforsyningen samt 71.183.205 kr. og
669.843.222 kr. for vandforsyningen.
yderligere subsidiært: skatteministeriet tilpligtes at anerkende, at selskabets afskrivnings-
grundlag skal fastsættes som værdien af produktionsanlæg og ledningsnet opgjort på bag-
grund af den korrigerede værdiansættelse fra orbicon a/s til den nedskrevne genanskaffelses-
værdi på henholdsvis 2.865.184.419 kr. for ledningsnettet og 170.893.581 kr. for
produktionsanlægget samlet for både vand- og spildevandsforsyningen.
mest subsidiært: hjemvisning af sagen til fornyet behandling.
skatteministeriet har påstået frifindelse.
sagen har været forhandlet i forbindelse med sag b-107-15, hjørring vandselskab a/s mod
skatteministeriet, jf. retsplejelovens § 254, stk. 1.
2. sagsfremstilling
landsskatteretten afsagde den 26. juni 2014 følgende kendelse:
      ”i afgørelsen har deltaget: h. augustesen, henrik estrup, freddy dam og kirsten
      stallknecht
      klager:                hjørring vandselskab a/s
      klage over:            skats afgørelse af 21. september 2011
                                        - 3 -
sagen vedrører opgørelsen af selskabets afskrivningsgrundlag for distribu-
tionsnet og produktionsanlæg ved indskydelsen af den kommunale vand- og
spildevandsforsyningsvirksomhed i selskabet.
landsskatterettens afgørelse
selskabsindkomst
skat har ændret den af selskabet
selvangivne skattemæssige saldo for distributionsnet
fra 1.825.044.883 kr. til                                      552.189.572 kr.
herefter har skat alene godkendt
fradrag for 12 %, der er den selvangivne
afskrivningssats, af 568.823.420 kr.
(inkl. tilgang for 2007) svarende til                            68.258.810 kr.
landsskatteretten stadfæster skats afgørelse.
skat har ændret den af selskabet
selvangivne skattemæssige saldo
for produktionsanlæg, der ikke er afskrevet på,
fra 170.893.581 kr. (eksl. tilgang for 2007) til                  51.705.936 kr.
landsskatteretten stadfæster skats afgørelse.
…
faktiske oplysninger
hjørring vandselskab a/s (selskabet) blev stiftet den 2. januar 2007 ved
apportindskud af kommunens vand- og spildevandsaktiviteter, der bestod af en
række forsyninger, der oprindeligt havde tilhørt hjørring, sindal, løkken-vrå og
hirtshals kommuner. regnskabsmæssigt skete stiftelsen med tilbagevirkende kraft
fra den 1. september 2006, mens den skattemæssige stiftelse skete den 2. januar
2007.
ifølge årsrapporten for 2006/2007 omfatter selskabets virksomhed afledning og
rensning af spildevand og regnvand, produktion og distribution af drikkevand
samt tømning af private spildevandstanke. herudover sælger selskabet drifts- og
serviceydelser. selskabet ejes direkte af hjørring kommune.
aktiverne omfattet af apportindskuddet bestod af produktionsanlæg i form af
renseanlæg, bassiner, bygværker og ledninger samt ledningsnet for henholdsvis
vand- og spildevandsaktiviteten.
i henhold til vurderingsberetning med tilhørende åbningsbalance pr. 1. september
2006 har selskabet regnskabsmæssigt opgjort værdierne ved apportindskuddet af
de materielle anlægsaktiver til samlet 660.257.588 kr., der fordeler sig på
”grunde” og ”distributionsnet mv.” med henholdsvis 19.441.955 kr. og
640.815.633 kr. derudover blev der indskudt omsætningsaktiver for 1.916.103 kr.
af vurderingsberetningen fremgår endvidere følgende under punktet ”materielle
anlægsaktiver”:
                                         - 4 -
”grunde er værdiansat til skønnet kostpris
bygninger, distributionsnet m.v. samt andre anlæg, driftsmateriel og inventar er
værdiansat til en skønnet kostpris beregnet på baggrund af aktivernes restlevetid
med udgangspunkt i estimerede nedskrevne kostpriser.
værdiansættelsen er baseret på forventning om lovgivningsmæssig udmøntning af
serviceeftersynet i vandsektoren. heri lægges der op til indregning af en
forrentning af den indskudte kapital i taksterne, jf. udkast til politisk aftale af 29.
september 2006. værdiansættelsen af aktiverne er med baggrund heri værdiansat
med udgangspunkt i principper, der svarer til fremgangsmåden ved udarbejdelsen
af åbningsbalancer for elsektoren ved lovreformen i 1999”
som vederlag for de indskudte aktiviteter modtog hjørring kommune nominelt
200.000.000 kr. aktier til kurs 276,25 svarende til en overkurs på 352.505.097 kr.,
hvilket gav en samlet egenkapital på 552.505.097 kr. herudover overtog selskabet
en række gældsforpligtigelser for 109.668.594 kr.
af selskabets bilag til selvangivelsen for 2007 fremgår, at selskabet har opgjort
følgende afskrivningssaldi i den skattemæssige åbningsbalance pr. den 2. januar
2007 vedrørende ledningsnet og produktionsanlæg:
produktionsanlæg                    spildevand                          vand
i alt                             127.019.220 kr.                   43.874.361 kr.
ledningsnet
i alt                             1.586.218.988 kr.                 238.825.895 kr.
det fremgår endvidere, at værdien af begge saldi er opgjort på baggrund af
nedskrevne genanskaffelsespriser.
skats afgørelse
skat har ændret den af selskabet selvangivne skattemæssige saldo for
ledningsnet fra 1.825.044.883 kr. til 552.189.572 kr. skat har herefter godkendt
fradrag for afskrivning på 68.258.810 kr. (beregnet efter tilgang i 2007)
skat har endvidere ændret det af selskabet selvangivne afskrivningsgrundlag for
produktionsanlæg fra 170.893.581 kr. til 51.705.936 kr.
til støtte for afgørelsen har skat overordnet anført, at overdragelsen af vand- og
spildevandsforsyningsaktiviteten fra hjørring kommune til hjørring vandselskab
a/s er en transaktion, der er omfattet af ligningslovens § 2, hvilket medfører, at
prisen for aktiviteten derfor skal fastsættes i overensstemmelse med, hvad der
kunne være opnået, hvis transaktionen var afsluttet mellem uafhængige parter –
dvs. på armslængdevilkår.
skat har nærmere anført, at skat har været nødsaget til at udøve et skøn over
handelsværdien af selskabets aktiver, idet det selvangivne afskrivningsgrundlag
ikke er udtryk for armslængdeprisen for de aktiver, som blev apportindskudt i
selskabet, jf. ligningslovens § 2, og at det pågældende skøn kun kan tilsidesættes,
                                         - 5 -
hvis selskabet godtgør, at det er åbenbart urimeligt eller udøvet på et klart
fejlagtigt grundlag, jf. skm2005.368h og skm2009.37h. selskabet har ikke
formået at løfte bevisbyrden for, at skønnet kan tilsidesættes.
skat har i denne forbindelse henvist til, at det følger af skatteministeriets svar
på spørgsmål 5 fra danva af 1. april 2009 til ændringsloven nr. 460 af 26.
februar 2009, der ændrede en række love, herunder selskabsskatteloven, som
følge af reformen af vandsektoren, at vand- og spildevandsforsyningerne ikke kan
anvende nedskrevne genanskaffelsespriser som sådan som indgangsværdier,
medmindre det kan dokumenteres, at det således opgjorte beløb svarer til aktivets
handelsværdi. ligeledes fremgår det af skatterådets afgørelse af 28. marts 2011,
offentliggjort skm2011.220.sr, at genanskaffelsesværdien, korrigeret for
restlevetid, kun kan anses for at være handelsværdien, hvis det dokumenteres, at
de to værdier svarer til hinanden.
derudover har skat henvist til, at selskabet for perioden 2007 til 2010 alene har
en gennemsnitlig afkastgrad (resultat før finansielle poster * 100/samlede aktiver)
på mellem 1 – 2 % baseret på selskabets skattemæssige værdier i henhold til den
subsidiære, mere subsidiære og den mest subsidiære påstand, hvilket er væsentligt
under den gennemsnitlige afkastgrad for en risikofri investering i danske
statsobligationer, der i perioden fra 2008 til 2010 havde en gennemsnitlig
afkastgrad på 3,8 %. da afkastet af en investering i sikre danske statsobligationer
således afviger betydeligt fra afkastet i en investering i forsyningsvirksomhed, kan
den skattemæssige værdiansættelse ikke være udtryk for den pris, som en
uafhængig tredjemand ville betale for selskabets aktiver efter ligningslovens § 2. i
tilknytning hertil har skat gjort gældende, at en afkastgrad på armslængdevilkår
efter ligningslovens § 2 skal fastsættes på baggrund af, hvad en uafhængig
investor ville kræve i afkast, og at en uafhængig investor aldrig ville foretage en
investering, hvor afkastet er mindre end den risikofrie rente.
skat har videre til støtte for afgørelsen anført, at den bedste måde at fastlægge
handelsværdien for selskabets skatterelevante aktiver på er at tage udgangspunkt i
en indkomstbaseret værdiansættelsesmetode, idet der for det første bliver henset
til den specifikke lovmæssige regulering af indkomsten, som gælder for selskabet,
for det andet vil selskabets pengestrømme kunne opgøres med relativ stor
sikkerhed, og for det tredje vil pengestrømmene med stor sandsynlighed kunne
forventes i en længere periode. skat har endvidere henvist til, at fsr i
december 2002 har udarbejdet et rådgivningsnotat om værdiansættelse af
virksomheder og virksomhedsandele, hvoraf fremgår, at den indkomstbaserede
værdiansættelsesmetode benævnt ”den tilbagediskonterede cash flow-model”
(dcf-model) er blandt de mest benyttede værdiansættelsesmetoder i praksis.
skat har herefter anvendt dcf-modellen til at opgøre værdien af de aktiver,
som selskabet ved apportindskuddet henførte til de skattemæssige saldi for
henholdsvis distributionsnettet og produktionsanlæg. skat har ved beregningen
taget udgangspunkt i det af selskabet fremlagte budget for 1. september 2006 til
og med 2016. med henblik på at estimere en pengestrøm fra driften har skat
taget udgangspunkt i budgettets resultat på 57.045.000 kr. for 2007 og har heri
fratrukket en skønnet forholdsmæssig andel på 5.997.179 kr. af den samlede
”overdækning” på 59.971.790 kr., som konkurrencestyrelsen pr. 31. september
                                        - 6 -
2009 har opgjort i henhold til prisloftsafgørelserne af 15. oktober 2010 for
spildevandsområdet og af 22. oktober 2010 på vandområdet. den samlede
repræsentative pengestrøm, som en køber maksimalt måtte kunne henføre til
distributionsnettet og produktionsanlæggene ved skattepligtens indtræden under
”hvile-i-sig-selv”-princippet, skønnes herefter til 51.047.821 kr., hvilket efter en
konkret helhedsvurdering kan henføres distributionsnettet og
produktionsanlæggene alene.
på baggrund af årsrapporten har skat opgjort den gennemsnitlige forventede
vægtede levetid for distributionsnettet og produktionsanlæggene til 59,5 år,
hvilket tidsrum anvendes som henfaldsperiode for den repræsentative pengestrøm.
ved opgørelsen af diskonteringsfaktoren (”wacc” – weighted average cost of
capital) har skat anvendt en skattesats på 25 % (2007), en risikofri rente på
3,889 % (stående lån med en løbetid på 10 år), en risikopræmie på 4,5 %,
betaværdi på 0,5 % (systematisk risiko ved en lav driftsmæssig risiko og lav
finansiel risiko) og en gældsandel på 12 % af aktivmassen. på denne baggrund har
skat beregnet diskonteringsfaktoren til 5,75 % afrundet til 5,7 %. endelig har
skat opgjort den summariske tilbagediskonterede værdi af skattebesparelsen
ved skattemæssig afskrivning på de værdiansatte driftsmidler ud fra formlen:
værdi*afskrivningssats*skattesats/(afskrivningssats + diskonteringsfaktor).
herefter har skat opgjort værdien af selskabets afskrivningsgrundlag på
følgende måde:
år                  1                 2 (…)             59              60
pengestrøm af                         50.189.874        1.286.920         428.973
eksisterende        51.047.821
driftsmidler
skat heraf                            12.547.469          321.730         107.243
                    12.761.955
netto                                 37.642.406          965.190         321.730
pengestrøm          38.285.866
diskonteringsfa           0,946          0,895              0,038          0,036
ktor
diskonteret                           33.692.047           36.660          11.561
                    36.221.254
opsummeret
npv                 480.952.670
tab 1
                    97.913.817
tab 2
                    19.933.595
tab 3 (…)
                    4.058.142
tab 9
                    298
total
                    603.895.508
                                         - 7 -
overfor selskabets indvending om, at det er meningsløst at ansætte en
markedsmæssig værdi for aktiver baseret på en fremtidig indtægtsstrøm, der ikke
er undergivet fri prisdannelse, har skat anført, at det udslagsgivende netop er, at
der er en indtægtsstrøm. selskabets branche er undergivet en intensiv priskontrol,
og ved anvendelsen af den indkomstbaserede værdiansættelsesmetode tages der
dermed højde for den markedssituation, som selskabet befinder sig i. prisloftet
begrænser størrelsen af de pengestrømme, der kan forventes ved driften af en
vand- eller spildevandsvirksomhed, hvilket resulterer i en lavere værdiansættelse.
den reducerede værdiansættelse er imidlertid et resultat af prisloftsreguleringen
og ikke en følge af anvendelsen af en indkomstbaseret værdiansættelsesmetode.
den indkomstbaserede værdiansættelsesmetode er blot velegnet til at opgøre den
negative indvirkning af reguleringen ved fastlæggelsen af aktivernes værdi.
skat har endvidere anført, at selskabet grundlæggende ønsker, at der skal ses
bort fra den faktiske markedssituation, som selskabet og dennes branche befinder
sig i – dvs. først og fremmest den tætte offentlige regulering af priserne i
branchen.
i forhold til den nedlagte påstand om ugyldighed har skat anført, at skats
afgørelse af 21. september 2011 ikke kan anses for ugyldig som følge af
forældelse, idet ansættelsen af selskabet er foretaget rettidigt inden for den
udvidede ansættelsesfrist i skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5, idet der foreligger
en kontrolleret transaktion mellem hjørring kommune og selskabet omfattet af
ligningslovens § 2 og skattekontrollovens § 3 b.
skat har nærmere anført, at bestemmelsen i skattekontrollovens § 3 b pålægger
den part, der benævnes den ”skattepligtige”, en række oplysnings- og
dokumentationskrav, hvilket i nærværende sag er selskabet. efter ordlyden af
bestemmelsen er det ikke en betingelse, at den anden part i den kontrollerede
transaktion er skattepligtig, det være sig i danmark eller andet steds. det er efter
ordlyden i skattekontrollovens § 3 b, stk. 1, nr. 1, tilstrækkeligt, at den anden part
er en ”juridisk person”. det forskellige ordvalg med henholdsvis ”skattepligtige”
og ”juridiske personer” viser, at det efter ordlyden ikke er et krav, at den juridiske
person er skattepligtig. det er ubestridt, at hjørring kommune er en juridisk
person, og da der foreligger en kontrolleret transaktion, er den skattemæssige
konsekvens heraf, at den forlængede ansættelsesfrist i skatteforvaltningslovens §
26, stk. 5, finder anvendelse. fristen for afsendelse af afgørelse udløb dermed
først den 1. august 2013, og den af skat fremsendte afgørelse af 21. september
2011 er således rettidig.
overfor selskabets anbringende om, at opgørelsen af de skattemæssige
indgangsværdier ved omdannelsen af de kommunale vand- og
spildevandsforsyninger til selskaber skal ske efter selskabsskattelovens § 5 d, har
skat anført, at selskabsskattelovens § 5 d er en generel bestemmelse om
fastsættelse af skattemæssige indgangsværdier i forbindelse med et selskabs, en
forenings mv.’s overgang fra skattefri aktivitet til skattepligtig aktivitet. imidlertid
omfatter selskabsskattelovens § 5 d i indkomståret 2007 alene tilfælde, hvor det
samme subjekts aktivitet skifter fra skattefrihed til skattepligt og ikke, hvor en
aktivitet, der er skattefri for en kommune, overdrages til en juridisk person, der er
                                          - 8 -
skattepligtig af aktiviteten. bestemmelsen finder således ikke anvendelse i
nærværende tilfælde, hvilket selskabet også er umiddelbart enig i. der er i øvrigt
ikke grundlag for en analog anvendelse, idet der ikke er et retstomt rum, og idet
ligningslovens § 2 regulerer forholdet.
overfor selskabets anbringende om, at der indtil 2011 forelå en praksis for
anvendelsen af den nedskrevne genanskaffelsesværdi, har skat anført, at
bevisbyrden for eksistensen af en praksis, hvorefter indgangsværdien skal
fastsættes til den nedskrevne genanskaffelsesværdi, påhviler selskabet, og at
selskabet ikke har løftet denne bevisbyrde.
skat har nærmere anført, at der i den forbindelse stilles strenge krav til beviset
for påstanden om, at en fast og bindende praksis har været gældende. det er
således ikke tilstrækkeligt at henvise til, at andre skatteydere har haft held til at
anvende tilsvarende værdiansættelsesmetoder, uden at det er blevet anfægtet af
myndighederne. det er heller ikke tilstrækkeligt, at det kan påvises, at en
myndighed har godkendt værdiansættelsesmetoden efter en egentlig
ligningsmæssig prøvelse. det er ikke engang tilstrækkeligt, hvis der kan føres
bevis for, at en myndighed rent faktisk har haft en fast godkendelsespraksis på det
pågældende område, hvis der er tale om en underordnet myndighed.
underordnede myndigheders eventuelle praksis er således ikke bindende for de
overordnede myndigheder. end ikke, hvis der kan føres bevis for, at også de
overordnede myndigheder i enkelte tilfælde har godkendt en tilsvarende
opgørelsesmetode, kan det uden videre lægges til grund, at der er tale om en fast
og bindende administrativ praksis. kun hvis de overordnede myndigheder
vedvarende har godkendt fremgangsmåden som udtryk for en fast praksis, er der
tale om en praksis, der kan være bindende på den måde, at det vil indebære et
brud på en lighedsgrundsætning, hvis en tilsvarende fremgangsmåde nægtes en
skatteyder uden saglig begrundelse.
skat har videre anført, at praksis skabes af afgørelser fra overordnede
myndigheder, jf. ufr 1994.792 h og skm2011.587.h, og selskabet har ikke ved
sine henvisninger løftet bevisbyrden for eksistensen af den hævdede praksis i
2007.
i forhold til selskabets mere subsidiære påstand om, at selskabets
afskrivningsgrundlag skal fastsættes som værdien af produktionsanlæg og
ledningsnet opgjort på baggrund af de regulatoriske indgangsværdier godkendt af
forsyningssekretariatet, har skat anført, at der intet belæg er for, at lovgivers
ønske i skattemæssigt henseende var andet end, at aktiverne skulle opgøres til
handelsværdien, idet anvendelsen af de regulatoriske indgangsværdier alene blev
forbeholdt opgørelsen af prisloftet i forbindelse med takstfastsættelsen efter
bekendtgørelse nr. 143 af 9. februar 2010 om prisloftsregulering af vandsektoren.
der findes ingen tilsvarende regulering for så vidt angår den skattemæssige
værdiansættelse, og der er derfor ikke hjemmel til at opgøre værdien til de
regulatoriske indgangsværdier.
i forhold til selskabets anbringende om, at diskonteringsfaktoren ved en
værdiansættelse efter en dcf-metode kan sættes til 0 %, har skat anført, at hvis
årsagen hertil er, at en investor i et vand- eller spildevandsselskab ikke kan
                                        - 9 -
oppebære et afkast af sit indskud, må det nødvendigvis følge heraf, at også det
afkast, det er muligt at oppebære sættes til 0 kr., hvorved opnås en værdi af de
pågældende aktiver på 0 kr. virkningen af selskabets indsigelser overfor den af
skat anvendte diskonteringsfaktor kan følgelig ikke meningsfuldt anskues
isoleret. en justering af diskonteringsfaktoren vil have virkning på andre
elementer af dcf-metoden, som mere end opvejer ændringen af
diskonteringsfaktoren. hertil kommer, at diskonteringsfaktoren skal afspejle en
uafhængig købers afkastkrav, der er i overensstemmelse med en sædvanlig
markedsmæssig forrentning. endelig skal cash flowet, der ligger til grund for
skat anvendelse af dcf-metoden, ikke inflationsreguleres, da cash flowet
blandt andet modsvares af de lineære afskrivninger på de historiske investeringer
(polka-værdien) og derfor er en stationær værdi. uanset om andre driftsudgifter
måtte stige med en deraf følgende højere indtægt inden for prisloftet, vil ”netto
cash flowet” ikke ændre sig, hvorfor der ikke er grundlag for inflationsregulering
af cash flowet.
selskabets opfattelse
selskabets repræsentant har nedlagt principal påstand om, at skats afgørelse
skal anses for ugyldig som følge af forældelse i henhold til
skatteforvaltningslovens § 26, stk. 1.
subsidiært har repræsentanten nedlagt påstand om, at selskabets
afskrivningsgrundlag skal fastsættes som værdien af produktionsanlæg og
ledningsnet opgjort på baggrund af danvas værdiansættelsesmodel til den
nedskrevne genanskaffelsesværdi på henholdsvis 509.726.604 kr. og
2.740.103.855 kr. for spildevandsforsyningen og 70.565.458 kr. og 607.593.321
kr. for vandforsyningen.
mere subsidiært har repræsentanten nedlagt påstand om, at selskabets
afskrivningsgrundlag skal fastsættes som værdien af produktionsanlæg og
ledningsnet opgjort på baggrund af de regulatoriske indgangsværdier godkendt af
forsyningssekretariatet til henholdsvis 352.335.458 kr. og 2.644.193.468 kr. for
spildevandsforsyningen og 71.183.205 kr. og 669.843.222 kr. for
vandforsyningen.
mest subsidiært har repræsentanten nedlagt påstand om, at selskabets
afskrivningsgrundlag skal fastsættes som værdien af produktionsanlæg og
ledningsnet opgjort på baggrund af den korrigerede værdiansættelse fra orbicon
til den nedskrevne genanskaffelsesværdi på henholdsvis 2.865.184.419 kr. for
ledningsnettet og 170.893.581 kr. for produktionsanlægget samlet for både vand-
og spildevandsforsyningen.
repræsentanten har nærmere om lovgrundlaget for vandforsyningsvirksomheden
anført, at denne virksomhed i 2007 for så vidt angik prisfastsættelsen var reguleret
i vandforsyningslovens § 52 a. i 2007 blev priserne på vand dannet ved at
indregne nødvendige udgifter til indvinding og distribution af vand, lønninger og
andre driftsomkostninger, administration, driftsmæssige afskrivninger, forrentning
af fremmed kapital og underskud fra tidligere perioder opstået i forbindelse med
etablering og væsentlig udbygning af forsyningssystemerne og henlæggelser til
nyinvesteringer. således var det et muligt element i prisberegningen efter § 52 a i
                                        - 10 -
vandforsyningsloven, at der blev taget højde for driftsmæssige afskrivninger i
forbindelse med beregning af vandpriserne. der var således i 2007 en
reguleringsmekanisme, hvor der kunne tages udgangspunkt i anlægsaktivernes
kostpriser i forbindelse med beregning af vandpriserne. vandvirksomhederne var
– som det også er tilfældet i dag – underlagt et ”hvile-i-sig-selv”-princip. det var
ikke hensigten, at der skulle kunne tjenes penge på vandforsyningsvirksomhed.
”hvile-i-sig-selv”-princippet indebar, at der ikke kunne anvendes midler til
aktiviteter, som lå uden for vand- eller spildevandsforsyningsvirksomhedernes
ansvarsområde. en vand- eller spildevandsforsyningsvirksomheds midler kunne
ikke anvendes til at finansiere andre forsyningsvirksomheder eller almindelige
skattefinansierede aktiviteter. det var endvidere heller ikke muligt at finansiere
aktiviteter forbundet med vandforsyning via midler opkrævet for aktiviteter
forbundet med spildevandsforsyning eller omvendt, uanset om vand- og
spildevandsaktiviteterne organisatorisk var samlet i ét selskab
til støtte for den principale påstand har repræsentanten overordnet gjort
gældende, at den udvidede ansættelsesfrist i skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5,
ikke finder anvendelse, og at skats afgørelse, der er dateret den 21. september
2011, derved er ugyldig, idet skat ikke senere end den 1. august 2011 kunne
foretage ansættelse af selskabets indkomst efter skatteforvaltningslovens § 26, stk.
1.
repræsentanten har nærmere gjort gældende, at udskillelsen af henholdsvis vand-
og spildevandsforsyningen fra hjørring kommune til hjørring vandselskab a/s
ikke er en kontrolleret transaktion omfattet af bestemmelserne i ligningslovens § 2
og skattekontrollovens § 3 b, idet hjørring kommune ikke er en juridisk person
med selvstændig skattesubjektivitet, hvilket er en afgørende forudsætning for
anvendelsen af ligningslovens § 2 og skattekontrollovens § 3 b. idet
ligningslovens § 2 og skattekontrollovens § 3 b således ikke finder anvendelse,
finder den udvidede ansættelsesfrist i skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5, heller
ikke finder anvendelse.
til støtte herfor er der blandt andet henvist til, at det fremgår direkte af
forarbejderne til såvel skattekontrollovens § 3b og ligningslovens § 2, herunder
lovforslag nr. 101 af 2. juni og nr. 116 af 14. december 2005, at anvendelsen af
skattekontrollovens § 3 b forudsætter, at både den ”skattepligtige” og den
”juridiske person” som nævnt i begge bestemmelsers stk. 1, nr. 1, er selvstændige
skattesubjekter. endvidere er der henvist til forarbejderne til lov nr. 452 af 31. maj
2000 om elreformen, hvoraf følger, at en kommune først blev omfattet af
skattekontrolloven i det omfang, den ifaldt skattepligt efter de ved denne lov
indførte bestemmelser i selskabsskattelovens § 1. endeligt er den subjektive
skattepligt for juridiske personer udtømmende angivet i selskabsskattelovens §§
1–3. hjørring kommune var og er undtaget fra skattepligt efter
selskabsskattelovens § 3, stk. 1, nr. 2. henset til at den subjektive skattepligt
normerer den skatteretlige retsevne, må det lægges til grund, at hjørring
kommune ikke er en juridisk person omfattet af ligningslovens § 2 eller
skattekontrollovens § 3 b.
til støtte for de øvrige påstande har repræsentanten overordnet gjort gældende, at
lovgiver har forudsat, at selskabsskattelovens § 5 d skal finde anvendelse på
                                        - 11 -
opgørelsen af de skattemæssige indgangsværdier ved omdannelsen af de
kommunale vand- og spildevandsforsyninger til selskaber, og at selskabets aktiver
som følge heraf skal opgøres til handelsværdien.
repræsentanten har med henvisning til forarbejderne til lov nr. 460 af 12. juni
2009 ”konsekvensloven” (følgeændringer af lov om vandsektorens organisering)
nærmere anført, at det fremgår heraf, at de aktiver, der er i behold hos
spildevandsforsyninger, der hidtil har været drevet i kommunalt regi og derfor har
været skattefrie, ved overgangen til skattepligt skal værdiansættes til
handelsværdien efter selskabsskattelovens § 5 d. henset til at kommuner ikke kan
drive spildevandsforsyning, jf. udskillelseskravet i vandsektorlovgivningens § 15,
stk. 1, må det på baggrund heraf have været lovgivers intention, at
selskabsskattelovens § 5 d tillige har skullet finde anvendelse ved de kommunale
udskillelser til aktieselskaber. det må endvidere lægges til grund, idet der ikke
med konsekvensloven skete en ændring af selskabsskattelovens § 5 d, at lovgiver
har været af den opfattelse, at selskabsskattelovens 5 d allerede finder anvendelse
ved den skattemæssige værdiansættelse ved udskillelse af kommunale
spildevandsforsyninger, hvilket vil sige, at udskillelsen af vand- og
spildevandsforsyningen fra hjørring kommune til selskabet i 2007 også må anses
for omfattet af selskabsskattelovens § 5 d.
repræsentanten har videre gjort gældende, at såfremt lovbemærkningerne ikke
giver anledning til en direkte anvendelse af selskabsskattelovens § 5 d, må
bestemmelserne heri finde anvendelse analogt. dette er baseret på årsagernes
lighed mellem de situationer, som umiddelbart reguleres af bestemmelserne, dvs.
hvor samme skattesubjekt overgår fra skattefrihed til skattepligt, og nærværende
situation, hvor den skattefrie vand- og spildevandsvirksomhed overgår til
skattepligt som følge af selskabsdannelsen. i denne forbindelse må
selskabsskattelovens § 5 d anses at være lex specialis i forhold til skattefrie
enheders overgang til beskatning, hvor ligningslovens § 2 er en generel
bestemmelse, som ikke oprindeligt var tænkt anvendt til regulering af disse
særlige situationer.
til støtte for de øvrige påstande har repræsentanten derudover overordnet gjort
gældende, at der indtil 2011 forelå en praksis for anvendelsen af nedskrevne
genanskaffelsesværdier i forbindelse med værdiansættelse af vandselskaber eller
forsyningsselskaber, og at skat ud fra et lighedsprincip ikke kan ændre denne
praksis med tilbagevirkende kraft. repræsentanten har i denne forbindelse henvist
til skats afgørelser af henholdsvis 6. februar og 1. marts 2007 vedrørende to
spildevandsvirksomheder, revisionsrapport af 2. juni 2006 vedrørende odense
vandselskab og landsskatterettens utrykte kendelse af 4. december 2007
vedrørende et varmeværk, hvorved de skattemæssige indgangsværdier blev
opgjort efter kostprisbaserede metoder, herunder bl.a. opgørelse til den
nedskrevne genanskaffelsesværdi.
til støtte for den subsidiære påstand om, at selskabets afskrivningsgrundlag skal
opgøres efter danvas værdiansættelsesmodel, har repræsentanten overordnet
anført, at en opgørelse til den nedskrevne genanskaffelsesværdi vil være det
bedste udtryk for aktivernes handelsværdi, idet genanskaffelsesværdien er det
bedste udtryk for, hvad det ville koste at erhverve det omhandlede aktiv i handel
                                        - 12 -
og vandel uden at have et konkret sammenligningsgrundlag. om danvas
værdiansættelsesmodel har repræsentanten nærmere anført, at danva i 2007 og
for tidligere år havde udarbejdet en såkaldt prisbog, hvori vand- og
spildevandsforsyningsvirksomheders aktiver blev prisestimeret. priserne angav en
standardpris for hvert enkelt aktiv, som en forsyningsvirksomhed normalt ejede –
herunder forsyningsledninger (angivet i længdemål), pumpestationer mv.
prisbogen blev oprindeligt lavet for at sammenligne de enkelte
vandvirksomheders effektivitet. der forelå således i 2007 et ensartet grundlag for
værdiansættelserne af vandvirksomhedernes aktiver. selskabet har ikke
selvangivet på grundlag af danvas værdiansættelsesmodel, idet denne ikke
havde været anvendt i forbindelse med benchmarking i alle de kommuner, hvorfra
aktiverne i selskabet stammer. baseret på grundlag af den viden, som selskabet
har fået efter skats afgørelse i selskabets sag, må det anses for det mest korrekte
udtryk for en opgørelse til handelsværdier, samt i overensstemmelse med
lighedsprincippet, at de skattemæssige indgangsværdier fastlægges i
overensstemmelse med danvas dagældende værdiansættelsesmodel.
til støtte for den mere subsidiære påstand om, at selskabets afskrivningsgrundlag
for produktionsanlæg og ledningsnet skal opgøres på baggrund af de regulatoriske
indgangsværdier godkendt af forsyningssekretariatet, har selskabet anført, at der
med en opgørelse på baggrund heraf er skabt en ensartet og objektiv
værdiansættelsesmodel, hvor myndighederne har elimineret
forsyningsselskabernes mulighed for fejlansættelser mv. de af
forsyningssekretariatet godkendte regulatoriske indgangsværdier er et korrekt og
konkret udtryk for handelsværdierne af selskabets aktiver, ligesom der ved
anvendelsen af de pågældende værdier er skabt sikkerhed for, at der gennemføres
en ligebehandling af de skattepligtige vandselskaber i relation til grundlaget for
opgørelsen af de skattemæssige indgangsværdier. der er således med de
regulatoriske indgangsværdier foretaget en gennemgribende og myndighedsskabt
værdiansættelse af vandsektorens aktiver på aktivniveau, som i kraft af deres
indregning i de fremtidige takster må antages at have skabt en selvstændig
handelsværdi af aktiverne, hvilket tillige var den fremherskende opfattelse i
branchen. anvendelsen af de regulatoriske indgangsværdier som et samtidigt
udtryk for de skattemæssige indgangsværdier synes derudover også at have været
intentionen i forligskredsen bag vandsektorloven.
vedrørende den mest subsidiære påstand om, at selskabets afskrivningsgrundlag
skal fastsættes som værdien af produktionsanlæg og ledningsnet opgjort på
baggrund af den korrigerede værdiansættelse fra orbicon a/s, har repræsentanten
nærmere anført, at selskabet i mangel af et konkret og tilgængeligt
sammenligneligt grundlag ved selvangivelsen for 2007 valgte at bestille en
vurdering af selskabets aktiver hos orbicon a/s. valget af orbicon a/s blev
truffet, idet orbicon a/s på daværende tidspunkt havde en stor kompetence inden
for forsynings- og anlægsteknik. orbicon a/s havde på daværende tidspunkt
arbejdet for et stort antal kommuner inden for spildevand og vandforsyning.
orbicon a/s anvendte ved værdiansættelsen it-systemet dakar, der var anvendt
af et stort antal kommuner til værdiansættelse af fysiske aktiver i spildevands- og
vandforsyningssektoren. den af orbicon a/s anvendte model til den konkrete
værdiansættelse er i lighed med danvas model baseret på nedskrevne
genanskaffelsespriser, således at aktivernes værdi udtrykkes som den pris, det
                                         - 13 -
ville koste at købe de respektive aktiver igen til nyværdi og herefter afskrevet fra
anskaffelsestidspunktet og frem til datoen for værdiansættelsen på baggrund af
dets estimerede levetid. grundlaget for beregningen af genanskaffelsesprisen er et
priskatalog baseret på ”v&s prisbog anlæg”, ”prisdata, driftsdata, love mv.” og
priser fra leverandører kombineret med orbicon a/s’s erfaringspriser.
til støtte for den mest subsidiære påstand har repræsentanten gjort gældende, at
den konkrete værdiansættelse på baggrund af orbicon a/s’s model gav et validt
og realistisk estimat for den konkrete handelsværdi, der ville være forbundet med
at anskaffe aktiver, der var identiske og af samme stand, som de aktiver selskabet
var i besiddelse af, og der foreligger således en klar og entydig dokumentation af
aktivernes handelsværdi, baseret på den daværende viden omkring
vandselskabernes anlægsværdier.
overfor det af skat anførte om, at skat har været nødsaget til at udøve et skøn
over selskabets aktiver, har repræsentanten anført, at et vandselskab, underlagt
prisloftsregulering og et ”hvile-i-sig-selv”-princip, pr. definition ikke kan give
noget afkast til dets ejer eller investor. værdien af et vandselskab som
investeringsobjekt er derfor reelt ikke eksisterende. en investor, som søger et
afkast, vil med andre ord ikke søge at erhverve et vandselskab med det formål at
opnå et afkast. de faktiske forhold gør således, at det dels ikke giver mening at
vurdere værdien af et vandselskab ud fra en dcf-model, og dels at en sådan
model selvsagt ikke vil kunne anvendes til at estimere værdien af aktiverne i
selskabet. det forhold, at værdien af et vandselskab som investeringsobjekt
antages at være lav eller ikke-eksisterende, siger derimod intet om den faktiske
handelsværdi af dets aktiver. det giver således ingen mening at tage
udgangspunkt i den risikofrie rente og dernæst forvente, at selskabet skulle give et
tilsvarende afkast. branchen har som sådan ikke noget afkastningskrav i
forbindelse med dens investering i anlægsaktiverne. vandselskabernes
investeringer foretages således ikke for at begunstige investorer eller andre, men
som almindelige erhvervsmæssige investeringer, hvorved det enkelte selskab kan
opfylde sine forpligtelser over dets kunder inden for lovgivningens rammer.
med hensyn til skats anvendelse af en dcf-model har repræsentanten indvendt,
at en dcf-model ikke kan anvendes ved værdiansættelse af en vand- eller
spildevandsforsyningsvirksomhed, allerede fordi der ikke knytter sig et frit cash
flow til virksomhederne eller disses aktiver. ethvert overskud, som måtte opstå i
en vand- eller spildevandsforsyningsvirksomhed, skal ultimativt henføres og
tilbagebetales til forbrugerne såvel ud fra prisloftsreguleringen som ”hvile-i-sig-
selv”-princippet. en ejer af vand- eller spildevandsforsyningsvirksomhed kan
således ikke oppebære et afkast. afkastkravet er en nødvendig forudsætning for at
kunne anvende en dcf-model til værdiansættelse. værdien af selskabet er
dermed yderst begrænset, og det vil være overordentligt vanskeligt at finde en
køber, som vil overtage selskabet med økonomisk vinding for øje. at selskabet
som sådan er af begrænset værdi siger dog intet om handelsværdien af selskabets
aktiver. aktiverne repræsenterer ikke uvæsentlige værdier, hvilket er
dokumenteret til fulde af såvel selskabet som naturstyrelsen og
konkurrencestyrelsen på baggrund af deres respektive værdiansættelsesmodeller.
                                         - 14 -
som eksempel på at anvendelsen af dcf-modellen giver et forkert resultat, har
repræsentanten henvist til, at hvis den kommunal forsyningsvirksomhed havde
erhvervet og idriftsat et anlæg til en værdi af 100 mio. kr. den 1. januar 2007, så
ville dette anlæg som følge af skats dcf-model have en værdi af 20 mio. kr. i
den skattemæssige åbningsbalance. havde anlægget derimod været anskaffet og
idriftsat af selskabet den 3. januar 2007, så ville det indgå i den skattemæssige
driftsmiddelsaldo med den fulde anskaffelsessum. det burde være åbenbart, at der
ikke er sket nogen faktisk værdiforringelse eller ændring af det pågældende aktivs
handelsværdi fra den 1. til den 3. januar 2007. dette er imidlertid konsekvensen
ved anvendelsen af skats dcf-model.
endeligt har repræsentanten gjort gældende, at i det tilfælde af, at
landsskatteretten måtte finde, at dcf-metoden faktisk er anvendelig, må
parametrene i skats dcf-beregninger justeres. henset til fraværet af et
investeringsmæssigt afkast inden for vandsektoren, og som et helt afgørende
element i dcf-metoden, skal afkastkravet – eller wacc’en – således rettest
sættes til 0 %. derved værdiansættes aktiverne ud fra deres faktiske
”indtjeningsevne”. hvis en privat investor således indskyder en selskabskapital i
et vandaktieselskab, så vil han 10 år senere – på grund af de regulatoriske forhold
i branchen, hvorefter investoren ikke kan opnå en forrentning – kunne hæve det
præcis samme beløb. investoren har således ingen mulighed for overskud og kan
ikke oppebære en forrentning, hvorfor der bør anvendes en afkastgrad på 0 % i
overensstemmelse med det hvile-i-sig-selv-princip, som virksomhederne er
underlagt. endvidere bør cash-flowet, der er anvendt ved skats værdiansættelse,
reguleres for inflation, når afkastgraden ligeledes er fastsat i løbende priser, hvis
den anvendte beregningsmetode skal være konsistent.
repræsentanten har lavet følgende opgørelse til illustration af, hvordan
wacc’ens fastsættelse påvirker den samlede værdi en række
forsyningsvirksomheders samlede aktiver:
                                                    wacc
mia. kr.                  6,6 %                     3,9 %                   0%
med                       2,7                       3,9                     8,4
inflation
uden                      2,2                       3,0                     5,7
inflation
landsskatterettens afgørelse
det følger af skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5, at lignings- og
ansættelsesfristen efter stk. 1, for så vidt angår de kontrollerede transaktioner for
skattepligtige omfattet af skattekontrollovens § 3 b, udløber i det sjette år efter det
indkomstår, hvor foretagelsen eller ændring af indkomstskatten påtænkes
gennemført.
af skattekontrollovens § 3 b, stk. 1, nr. 1, fremgår, at skattepligtige, hvorover
fysiske eller juridiske personer udøver en bestemmende indflydelse, i
selvangivelsen skal afgive oplysninger om art og omfang af handelsmæssige eller
                                         - 15 -
økonomiske transaktioner med de nævnte parter i nr. 1-6 (kontrollerede
transaktioner).
en kommunes skattepligt fremgår af selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 2f, om
netvirksomhed mv., og nr. 2h, om vandforsyningsvirksomhed, der blev indsat i
forbindelse med vandsektorreformen, mens kommunens øvrige virksomhed er
fritaget for beskatning efter selskabsskattelovens § 3, stk. 1, nr. 2. en kommune
må således på lige fod med de øvrige i § 1 nævnte selskaber og foreninger mv.
betragtes som en juridisk person med selvstændig skattesubjektivitet, der blot
efter § 3 er undtaget skattepligt for al anden virksomhed end den, der er nævnt i §
1.
de af repræsentanten anførte henvisninger til forarbejderne til henholdsvis
ligningslovens § 2 og skattekontrollovens § 3 b samt forarbejder til lov nr. 452 af
31. maj 2000 om elreformen kan ikke føre til et andet resultat.
idet hjørring kommune således er en juridisk person som nævnt i
skattekontrollovens § 3 b, der udøver bestemmende indflydelse over selskabet, er
overdragelsen af vand- og spildevandsvirksomheden en kontrolleret transaktion
omfattet af skattekontrollovens § 3 b og ligningslovens § 2. herefter finder den
udvidede lignings- og ansættelsesfrist i skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5,
anvendelse, og skats ændring af selskabets ansættelse af indkomstskat ved
afgørelse af 21. september 2011 er således foretaget rettidigt.
for så vidt angår opgørelsen af de skattemæssige indgangsværdier efter
selskabsskattelovens § 5 d, finder bestemmelserne heri anvendelse ved
overgangen fra skattefrihed til skattepligt som følge af vandsektorreformen på de
aktiver, som et forsyningsselskab, der er blevet stiftet som et skattefrit selskab, har
i behold ved overgangen til skattepligt, og på de aktiver som en kommune ved
overgangen til skattepligt har medejerskab til som følge af sin deltagelse i
eksisterende vand- og spildevandsforsyningsaktiviteter, der er organiseret som et
kommunalt fællesskab i interessentskabsform efter den kommunale styrelseslovs
§ 60.
hjørring kommunens frivillige overdragelse af den hidtil kommunalt drevne
vand- og spildevandsforsyningsvirksomhed til et af kommunen ejet skattepligtigt
selskab forud for udskillelseskravets indtræden den 1. januar 2010 efter
vandsektorlovens § 15 (lov nr. 469 af 12. juni 2009) reguleres derimod af
ligningslovens § 2, hvorefter skattepligtige, der foretager handelsmæssige eller
økonomiske transaktioner med en nærmere angivet kreds af interesseforbundne
parter (kontrollerede transaktioner), ved opgørelsen af den skatte- eller
udlodningspligtige indkomst skal anvende priser og vilkår i overensstemmelse
med hvad der kunne være opnået, hvis transaktionerne var afsluttet mellem
uafhængige parter (armslængdeprincippet).
det følger af højesterets dom af 18. november 2004, offentliggjort i
skm2005.5.hr, at der ved vurderingen af, om en transaktion mellem
interesseforbundne parter er i overensstemmelse med ligningslovens § 2, skal
foretages en sammenligning med, hvad der under tilsvarende omstændigheder og
                                           - 16 -
på tilsvarende vilkår kunne være opnået, hvis transaktionen var foretaget med en
uafhængig tredjemand.
idet der i øvrigt er enighed mellem parterne om, at der ikke foreligger et marked
for handler med vand- eller spildevandsvirksomheder, eller at der er
sammenlignelige handler, der kan tjene til belysning af handelsværdien for vand-
eller spildevandsvirksomheder, må værdien på armslængde efter ligningslovens §
2 fastsættes på anden vis i overensstemmelse med, hvad der ville have været aftalt
mellem uafhængige parter under tilsvarende omstændigheder og på tilsvarende
vilkår.
i denne forbindelse følger det af højesterets dom af 7. juni 1996, offentliggjort i
tfs 1996, 496 h, at der ved overdragelse af en virksomheds brugte driftsmidler
mellem parter med en fælles interesse i en høj værdiansættelse ikke er krav på
skattemæssig godkendelse af en salgspris, der er højere end, hvad der kunne
forventes opnået i forbindelse med et samlet salg af virksomheden til en
uafhængig køber. ved fastsættelsen af værdierne af de overdragne aktiver på
armslængde må der således stilles krav om, at der tages hensyn til den
begrænsende effekt, den gældende sektorlovgivning har, på den konkrete vand- og
spildevandsforsyningsvirksomheds samlede værdi.
for så vidt angår praksis for værdiansættelse i indkomståret 2007, er det ubestridt,
at skat i to konkrete afgørelser af henholdsvis 6. februar og 1. marts 2007 har
godkendt, at opgørelsen af værdien af driftsmidler til den nedskrevne
genanskaffelsesværdi kan anses for at svare til driftsmidlernes handelsværdi ved
opgørelsen af driftsmidlernes afskrivningsgrundlag efter selskabsskattelovens § 5
d. endvidere blev det ved landsskatterettens utrykte kendelse af 4. december
2007 på baggrund af en syns- og skønsrapport godkendt, at restværdien for et
varmeværks ledningsnet i henhold til selskabsskattelovens § 5 d kunne opgøres
under hensyntagen til dets art, alder, stand og prisniveau i det pågældende
indkomstår, der var til prøvelse.
eksistensen af en praksis, hvorefter handelsværdien kun kan opgøres til den
nedskrevne genanskaffelsesværdi, og skat dermed er afskåret fra at udøve et
selvstændigt værdiskøn over handelsværdien af aktiver, der ikke handles på det
åbne marked, efter en anden metode end opgørelsen til den nedskrevne
genafskaffelsesværdi, kan på det foreliggende grundlag hverken udledes
enkeltvist eller samlet af landsskatterettens kendelse og/eller skats øvrige
afgørelser. skat handlede således ikke i strid med det forvaltningsretlige
lighedsprincip ved konkret at anvende en dcf-model ved opgørelse af værdien af
selskabets afskrivningsgrundlag for distributionsnettet og produktionsanlægget.
for så vidt angår skats adgang til at korrigere selskabets selvangivne
afskrivningsgrundlag efter ligningslovens § 2, kan en opgørelse af værdien af de
enkelte aktiver i hjørring kommunes vand- og spildevandsforsyning, herunder
distributionsnettet og produktionsanlæg, til den nedskrevne genanskaffelsesværdi
som udgangspunkt ikke uden videre anses for at være et retvisende udtryk for
værdien af virksomhedens konkrete aktiver på armslængdevilkår. der er herved
henset til, at det ikke er et realistisk alternativ til køb af den pågældende
virksomhed for en uafhængig køber at anlægge en tilsvarende virksomhed fra
                                         - 17 -
grunden, og til at en opgørelse af værdien af de enkelte aktiver til den nedskrevne
genanskaffelsesværdi ikke kan anses for at tage tilstrækkeligt højde for den
begrænsning af virksomhedens samlede værdi, der følger af den gældende
sektorlovgivning på området.
dernæst kan hverken danvas prisbog, orbicons prisbog eller de regulatoriske
indgangsværdier (polka-værdien) uden videre lægges til grund for en
fastlæggelse af handelsværdien af de konkrete aktiver i hjørring kommunes
vand- og spildevandsforsyning. der er herved henset til, at både danvas
prisbog og orbicons prisbog efter det oplyste var baseret på generelle priser for
hvert enkelt aktiv, som en forsyningsvirksomhed normalt ejede, og til at
danvas prisbogs oprindeligt blev lavet med henblik på at skabe et indbyrdes
sammenligningsgrundlag for effektiviteten mellem de enkelte
vandforsyningsvirksomheder. for så vidt går de regulatoriske indgangsværdier er
disse udtryk for tekniske værdier, der alene opgøres med henblik på beregningen
af det takstmæssige prisloft for selskabets vand- og afledningsbidrag i henhold til
den gældende sektorlovgivning. ingen af de pågældende metoder inddrager i
værdiansættelsen som parameter, hvad en uafhængig og økonomisk rationel køber
– uanset om denne er omfattet af den gældende sektorlovgivning eller ej – ville
være villig til at betale for den pågældende virksomhed, og på det foreliggende
grundlag er det således ikke godtgjort, at de konkrete værdier opgjort efter
henholdsvis danvas eller orbicons prisbog eller de regulatoriske
indgangsværdier kan anses for et retvisende udtryk for en handelsværdi for
hjørring kommunes vand- og spildevandsforsyning på armslængdevilkår efter
ligningslovens § 2.
på denne baggrund og idet der således ikke er tilstrækkeligt redegjort for den
difference, der er mellem værdien i vurderingsberetningen og den selvangivne
værdi af afskrivningsgrundlaget eller de øvrigt opgjorte værdier, har skat haft
grundlag for at foretage en korrektion af det selvangivne afskrivningsgrundlag
efter ligningslovens § 2.
for så vidt angår skats valg af metode til fastsættelse af armlængdeprisen efter
ligningslovens § 2, fremgår det af miljøministerens svar på spørgsmål nr. 5 til l
150 og l 151 af 14. april 2009, at den overordnede hensigt med den politiske
aftale af 1. februar 2007, der lå til grund for henholdsvis vandsektorloven og
følgeloven (ændringslov nr. 460 af 12. juni 2009), var at opnå en mere
professionel og effektiv drift af vandsektoren, og at dette bedst kunne opnås ved et
krav om, at driften skulle ske i selskabsform med en almindelig beskatning,
hvilket ville tvinge vand- og spildevandsforsyningerne til at tænke mere
professionelt.
i denne forbindelse må det anses for at være i overensstemmelse med
forudsætninger bag den politiske aftale fra 2007, at en armslængdepris på den
kommunale vand- og spildevandsforsyningsvirksomhed i skattemæssig henseende
ved overdragelsen til selskabet blev fastsat efter dcf-modellen, der ifølge fsrs
notat om værdiansættelse af virksomheder og virksomhedsandele fra 2002 var
blandt de mest benyttede værdiansættelsesmodeller i praksis.
                                               - 18 -
       endvidere må værdiansættelsen af en vand- og spildevandsforsyningsvirksomhed
       efter en dcf-model metodisk anses for velegnet til at give et realistisk bud på en
       armslængdepris for vand- og spildevandsforsyningsvirksomhed, idet der ved en
       værdiansættelse af aktiverne efter en dcf-model tages udgangspunkt i, hvor
       effektivt virksomheden generer en pengestrøm i den løbende drift under den
       gældende sektorlovgivning, herunder ”hvile-i-sig-selv”-princippet og det
       efterfølgende prisloft, hvilket må antages at have værdi hos en uafhængig køber,
       der selv er omfattet af den gældende sektorlovgivning.
       for så vidt angår skats konkrete anvendelse af dcf-modellen, må der ved
       fastsættelsen af afkastkravet i forbindelse med beregningen henses til, hvilket
       afkastkrav der er sædvanligt for vand- og spildevandsbranchen, uanset om dette
       afkastkrav måtte være mindre end den risikofri rente, idet den primære interesse
       under den gældende sektorlovgivning for en køber af en vand- eller
       spildevandsvirksomhed ikke kan anses for at være en forrentning af den
       pågældende investering. en køber af en vand- eller
       spildevandsforsyningsvirksomhed kan således ikke sidestilles med en almindelig
       investor, der har investering i risikofri statsobligationer som alternativ til
       investering i en vand- eller spildevandsforsyningsvirksomhed.
       idet selskabet ikke har fremlagt et andet budget, end det skat havde til rådighed
       ved sin beregning, og idet landsskatteretten ikke på det foreliggende grundlag
       kan tiltræde selskabets synspunkt om, at afkastkravet ved en beregning efter en
       dcf-model kan sættes til 0 %, eller at cash flowet i denne sammenhæng skal
       inflationsreguleres, må landsskatteretten fastholde den af skat opgjorte værdi
       på armslængde af de overdragne aktiver og derved stadfæste skats opgørelse af
       afskrivningsgrundlaget for selskabets distributionsnet og produktionsanlægget.”
som det fremgår af landsskatterettens afgørelse, traf skat afgørelse i sagen den 21.
september 2011.
forud herfor havde skat ved brev af 1. maj 2011 fremsendt forslag til afgørelse
(”agterskrivelse”) til hjørring vandselskab a/s.
ved brev af 18. maj 2011 meddelte selskabets revisor fra revisionsfirmaet kpmg, at
selskabet var af den opfattelse, at de skattemæssige indgangsværdier burde forhøjes svarende
til de regulatoriske indgangsværdier. det anførtes samtidig, at selskabet ønskede et møde,
såfremt skat ikke tog påstanden herom til følge.
den 20. juni 2011 meddelte revisor ved mail til skat, at selskabet var ”indstillet på, at der
kan bortses fra fristen den 1. august 2011 med henblik på udsendelse af afgørelse.”
                                              - 19 -
ved mail af 21. juni 2011 anmodede revisor på vegne af selskabet om ”udsættelse af
ansættelsesfristen i skatteforvaltningslovens § 26, stk. 1, fra den 1. august 2011 til den 1.
oktober 2011”.
det fremgår af selskabets selvangivelse for 2008, at selskabet ved spørgsmål om, hvorvidt
selskabet ”tilhører kredsen af skattepligtige omfattet af skattekontrollovens § 3 b om
kontrollerede transaktioner” har svaret ”ja”.
af skats sagsfremstilling af 21. september 2011 fremgår bl.a. følgende:
      ”1. fastsættelse af skattemæssige indgangsværdier
      …
      brev fra revisionsfirmaet kpmg af 16. marts 2011.
      ad. 1. skattemæssige indgangsværdier.
      de skattemæssige indgangsværdier for hjørring vandselskab a/s er opgjort på
      grundlag af værdiansættelsesrapporter udarbejdet af orbicon a/s. rapporterne
      tager udgangspunkt i anlæggenes genanskaffelsesværdi pr. 31. august 2006. det
      vil sige, de priser som hjørring vandselskab a/s skulle have betalt for at erhverve
      de respektive anlæg i samme stand m.v. pr. denne dato. der er i forbindelse med
      opgørelsen af de skattemæssige indgangsværdier gennemført en korrektion hertil,
      henset til de afskrivninger, som ville være gennemført i perioden fra den 31.
      august 2006 til udskillelsesdatoen den 2. januar 2007.
      …
      skat, store selskaber skønner, at den bedste måde at fastlægge handelsværdien
      for selskabets skatterelevante aktiver på er, at tage udgangspunkt i en
      indkomstbaseret værdiansættelsesmetode, idet der herved bliver henset til den
      spcifikke lovmæssige regulering af indkomsten som gælder for hjørring vand
      a/s.
      indkomsten skal opgøres på det grundlag, som måtte forventes på tidspunktet for
      den skattemæssige stiftelse. skat, store selskaber, har derfor indkaldt
      dokumentationsmateriale til fastlæggelse af selskabets forventede fremtidige
      indkomster. det indkaldte dokumentationsmateriale omfatter:
           •   foreliggende lang- og kortsigtede budgetter for hjørring vandselskabet
               a/s, udarbejdet på overdragelsestidspunktet den 2. januar 2007, eller i
               umiddelbar nærhed af tidspunktet for overdragelsen og
           •   konkurrencestyrelsen i henhold til prisloftsbekendtgørelsen
               (bekendtgørelse nr. 143 af 9. februar 2010) godkendte budgetter.
                                       - 20 -
hjørring vandselskab a/s har ved dets repræsentant kpmg indsendt budget for
1. september 2006 (starten af selskabets 1. regnskabsår – i 6. mdr.) til og med
2016. skat, store selskaber, har skønnet værdien af ledningsnet og
produktionsanlæg ved anvendelse af nedenstående metode. ved metoden er der
særlig henset til at indkomsten langsomt vil blive udfaset (henfalder), når der til
ikke indregnes nye investeringer:
1. opgørelse af et års repræsentative pengestrøm ved skattepligtens begyndelse.
pengestrømmen henføres til driftsmidlerne.
2. fastlæggelse af, hvordan pengestrømmene vil henfalder i takt med
driftsmidlernes regnskabsmæssige afskrivning (henfaldsperioden)
3. fastlæggelse af diskonteringsfaktor (wacc) til tilbagediskontering af de
opgjorte fremtidige pengestrømme
4. beregning af den amortiserede skattefordel (”tab”, tax amoritification
benefit)
5. beregning af værdien på baggrund af ovennævnte punkt 1-4.
ad 1: de opgjorte pengestrømme
ved fastsættelse af en handelspris på et givent tidspunkt tages normalt
udgangspunkt i de oplysninger som var tilgængelige på tidspunktet for
transaktionens gennemførelse.
det for skat, store selskaber, fremlagte budget viser et resultat af vand- og
spildevandsaktiviteterne for 2007, på 57.045.000 kr. der er herved taget hensyn til
omsætning, produktionsomkostninger og administration og set bort fra
tømningsordningen.
skat, store selskaber er ikke i stand til at vurdere i hvilket omfang den
budgetterede lønsomhed/omsætning reelt ligger inden for hvile-i-sig-selv-
princippet. konkurrencestyrelsen opgør i prisloftsafgørelserne af 15. oktober 2010
på spildevandsområdet og 22. oktober 2010 på drikkevandsområdet, at der pr. 31.
december 2009 er en samlet ”overdækning” på 59.971.790 kr., hvilket styrelsen
regulerer vandpriserne med over en 10 årig periode, hvilket er den længste
periode styrelsen har hjemmel til. på denne baggrund anser skat, store
selskaber en tiendedel af overdækningen, 5.997.179 kr., for at være et forsigtigt
skøn over den del af omsætningen som i 2007 ikke kunne oppebæres inden for
hvile-i-sig-selv-princippet.
med henblik på at estimere en pengestrøm fra driften/cash flow, jf. tp
værdiansættelsesvejledningen, afsnit 4.1. tages udgangspunkt i budgets ovenfor
anførte resultat på 57.045.000 kr. minus skønnet overdækning 5.997.179 kr. i alt
51.047.821 kr. da selskabet stiftes 2. januar 2007 kan dette flow med rimelighed
anses at hidrøre fra selskabets kapacitet primo 2007.
den samlede repræsentative pengestrøm, som en køber maksimalt måtte kunne
henføre til de eksisterende driftsmidler ved skattepligtens indtræden, skønnes
herefter at svare til den nævnte estimerede pengestrøm på 51.047.821 kr.
                                        - 21 -
skat, store selskaber henfører denne tilnærmede pengestrøm alene til de
vanskeligt værdisatte driftsmidler (ledningsnet og produktionsanlæg). dette
overestimerer i princippet den beregnede handelsværdi af disse aktiver. skat,
store selskaber skønner at dette er acceptabelt ud fra en konkret
helhedsvurdering.
ad 2: opgørelse af henfaldsperioden
ifølge årsrapporterne afskrives distributionsanlæg lineært over den forventede
brugstid, som opgives at ligge mellem 25 og 100 år. renseanlæg afskrives for
forskellige kategorier med henholdsvis 40, 30 og 15 år. gennemsnittet af de
forventede levetider skønnes på denne baggrund at være 59,5 år, hvilket tidsrum
anvendes som henfaldsperioden for den repræsentative pengestrøm. ved skønnet
er der taget hensyn til anlæggenes relative vægt med udgangspunkt i
genanskaffelsesværdierne.
beregningen er foretaget således:
beregning                 år                     sa værdi              vægtet år
vægtet                                                                 (afrundet)
henfaldstid
distributionsnet          62,5                   1.824.044.883         57,1
25-100 år, gns:
renseanlæg 15,            28,3                     170.893.581          2,4
30 og 40 år,
gns:
                                                 1.995.938.464         59,5
ad 3: opgørelse af diskonteringsfaktor
diskonteringsfaktoren er fastsat som en wacc, weighted average cost of
capital, jf. tp værdiansættelsesvejledningens afsnit 4.1.2, idet en uafhængig
køber principielt vil forvente et afkast af sin investering.
der er ved beregningerne taget udgangspunkt i følgende parametre:
skattesats: 25 % som var skattesatsen i 2007.
satsen anvendes i budgettet ved opgørelsen af nette cash flow’et og i beregningen
af diskonteringsfaktoren, jf. tp værdiansættelsesvejledningen, afsnit 4.1.2.7 samt
nedenfor.
en formindskelse af skattesatsen vil medføre en forøgelse af værdierne i den
skattemæssige åbningsbalance.
risikofri rente: 3,889 %, hvilket er renten på en statsobligation (stående lån),
løbetid 10 år på datoen for værdiansættelsen, jf. tp
værdiansættelsesvejledningen, afsnit 4.1.2.2.
en formindskelse af den risikofrie rente vil medføre en forøgelse af værdierne i
den skattemæssige åbningsbalance.
risikopræmie: 4,5 %
                                       - 22 -
risikopræmien er en aktieinvestors forventede merafkast i forhold til en
investering af statsobligationer. præmien er målt på mange måder og bevæger sig
efter skat, store selskabers opfattelse mellem 4 og 5 % i danmark. i forhold til
hjørring vandselskab a/s findes ikke grundlag for at fravige skats normale
anbefalinger, jf. tp værdiansættelsesvejledningen, afsnit 4.1.2.3.
en formindskelse af risikopræmien vil medføre en forøgelse af værdierne i den
skattemæssige åbningsbalance.
betaværdi: 0,5
betaværdien er et mål for den systematiske risiko, jf. tp
værdiansættelsesvejledningen, afsnit 4.1.2.4. en betaværdi på 0 udtrykker en
risikofri investering. en betaværdi under 1 udtrykker en risiko mindre end en
veldiversificeret portefølje og omvendt for en betaværdi over 1.
fsrs faglige notat om den statsautoriserede revisors arbejde i forbindelse med
værdiansættelse af virksomheder og virksomhedsandele af december 2002 (fsrs
faglige notat), angiver, under ”common sence metoden” i afsnit 8.2.2.7, at ved en
lav driftsmæssig risiko og en lav finansiel risiko, findes beta i et interval mellem
0,4 og 0,6.
skat, store selskaber skønner at betaværdien for en vandvirksomhed i
almindelighed kan ansættes til 0,5. som det fremgår af fsrs faglige notat er dette
en usædvanlig lav værdi, som dog findes forsvarlig under hensyntagen til
vandselskabernes ejerforhold.
gældsandel: 12 %
i åbningsbalancen udgør langfristet gæld 11,8 % af aktivmassen.
skat, store selskaber skønner at gældsandelen kan ansættes i overensstemmelse
med åbningsbalancen.
en forøgelse af gældsandelen vil medføre en forøgelse af værdierne i den
skattemæssige åbningsbalance.
samlet set beregnes diskonteringsfaktoren (wacc’en) til 5,75233 %, der
afrundes til 5,7 %.
ad 4: den værdi af de skattemæssige afskrivninger (tab).
tab er en summarisk tilbagediskonteret værdi af skattebesparelse ved
skattemæssig afskrivning på de værdiansatte driftsmidler. beløbet beregnes
iterativt ud fra formlen:
værdi * afskrivningssats * skattesats / (afskrivningssats + diskonteringsfaktor).
ved den anvendte iterative tilgang indregnes ”skattefordel af skattefordel” indtil
yderligere beløb er uvæsentlige.
ad 5: den beregnede værdi
                                            - 23 -
      de fundne parametre er anvendt i en samlet beregning af driftsmidlernes værdi
      som i uddrag kan vises således (kolonnerne for årene 3 til 58 inklusive samt
      rækker med beregning af tab er undertrykt):
      …
      år                          1                    2              59           60
      pengestrøm                    51.047.821           50.189.874 1.286.920         428.973
      eksisterende
      driftsmidler
      skat heraf                  -12.761.955          -12.547.469      -321.730     -107.243
      netto pengestrøm              38.285.866           37.642.406      965.190      321.730
      diskonteringsfaktor              0,946                0,895         0,038          0,036
      diskonteret                   36.221.254           33.692.047       36.660        11.561
      opsummeret npv               480.952.670
      tab 1                          97.913.817
      tab 2                          19.993.595
      tab 3                           4.058.142
      tab 9                                 289
      beregnet værdi              603.891.508
      den samlede værdi af driftsmidler (distribution) er således 603.895.508 kr.,
      hvilket udgør 94,2 % af den regnskabsmæssige værdi ved stiftelse af selskabet,
      men kun 30,3 % af det selvangivne beløb.”
3. syn og skøn
der er enighed mellem parterne om, at de udsagn, der er kommet til udtryk i de af
skønsmanden, lektor carsten krogholt hansen, copenhagen business school, afgivne
skønserklæringer i sag b-107-15, hvidovre vand a/s mod skatteministeriet, tillige skal
indgå i sagen vedrørende hjørring vandselskab a/s, hvorfor skønserklæringerne fra sagen
vedrørende hvidovre vand a/s gengives nedenfor. de konkrete værdier, der fremgår af
erklæringerne, vedrører dog alene hvidovre vand a/s.
af den af carsten krogholt hansen afgivne skønserklæring af 5. december 2016 fremgår bl.a.
følgende:
      ”spørgsmål a – skatteministeriet
      skønsmanden bedes oplyse og begrunde, hvorvidt der består et almindelig frit
      marked for køb og salg af vand- og spildevandsforsyningsvirksomheder, herunder
      redegøre for om ikke-kommunalt ejede virksomheder vil erhverve sådanne
      virksomheder.
      skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
                                        - 24 -
ved besvarelsen har jeg lagt til grund, at et ”frit marked” er et marked, hvor
handel, i dette tilfælde med vand- og spildevandsforsyningsvirksomheder, foregår
på markedsøkonomiske betingelser.
prisen bestemmes derfor som en funktion af udbud og efterspørgsel for den
pågældende slags virksomheder. markedsaktørernes motiver er primært styret af
krav om et markedsmæssigt afkast af den investerede kapital.
”ikke-kommunalt ejede virksomheder” er forstået som ”ikke-offentligt ejede
virksomheder”.
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
jeg har undersøgt markedet for køb og salg af ”vand- og
spildevandsforsyningsvirksomheder” i perioden fra 1. januar 2007, herunder
overdragelse af disse virksomheder. dette er sket ved en gennemgang af offentlig
tilgængelig dokumentation, herunder virksomhedernes årsrapporter og
hjemmesider.
undersøgelsen har udelukkende omfattet markedet i danmark.
besvarelse:
på grundlag af den gennemførte undersøgelse, har jeg i perioden fra 1. januar
2007 udelukkende identificeret overdragelse af ”vand- og
spildevandsforsyningsvirksomheder” fra og til offentligt ejede virksomheder. jeg
har således ikke identificeret overdragelser til ”ikke-offentligt ejede
virksomheder”.
de overdragelser, der er gennemført i perioden fra 1. januar 2007 er udelukkende
sket i forbindelse med etablering af nye selvstændige vand- og
spildevandsvirksomheder således, at den/de fortsættende virksomheder uændret
varetager den hidtidige forsyningspligt.
vederlæggelsen er i samtlige tilfælde sket således, at de hidtidige ejere af de
enkelte vand- og spildevandsforsyningsvirksomheder som vederlag modtager en
andel af den/de fortsættende virksomheder, der på tidspunktet for overdragelsen,
værdimæssigt svarer til de hidtidige regnskabsmæssige indre værdier ...
i perioden fra 1. januar 2007 er jeg ikke bekendt med, at der er gennemført udbud
af ”vand- og spildevandsforsyningsvirksomheder”. jeg er heller ikke bekendt
med, at der har været efterspørgsel efter sådanne virksomheder.
på grundlag heraf konkluderer jeg, at der på nuværende tidspunkt ikke er et
almindeligt frit marked for køb og salg af ”vand- og
spildevandsforsyningsvirksomheder”.
som følge af ”hvile i sig selv princippet”, er det endvidere min opfattelse, at ikke
offentligt ejede virksomheder ikke have incitamenter til at erhverve sådanne
virksomheder…
spørgsmål b – skatteministeriet
skønsmanden bedes oplyse og begrunde, om der eksisterer et almindeligt frit
marked for køb og salg af aktiverne i en fungerende vandforsynings- eller
spildevandsvirksomhed, herunder redegøre for om der er købere af sådanne
aktiver, der ikke driver vand- og spildevandsvirksomhed.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
af årsrapporterne for vandforsynings- eller spildevandsvirksomhederne fremgår
det, at de ejer en række forskellige aktiver. besvarelsen af spørgsmålet afhænger
derfor af aktivtypen og aktivets alternative anvendelse for en eventuel køber.
                                        - 25 -
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
til besvarelsen af spørgsmålet har vi taget udgangspunkt i åbningsbalancen pr. 1.
januar 2007 for hvidovre vand a/s og de aktivtyper der fremgår heraf.
jeg har i besvarelsen set bort fra at aktiverne kan have en scrapværdi, f.eks. i
forbindelse med genindvinding af råmaterialerne.
vurderingen har udelukkende omfattet markedet i danmark.
besvarelse:
for den del af spørgsmålet der vedrører et almindeligt frit marked for køb og salg
af aktiverne i en fungerende vandforsynings- eller spildevandsvirksomhed,
henvises til bevarelsen af spørgsmål a. heraf fremgår det, at der på nuværende
tidspunkt ikke er et almindeligt frit marked for køb og salg af vand- og
spildevandsforsyningsvirksomheder.
med hensyn til købere, der ikke driver vand- og spildevandsvirksomhed, afhænger
svaret af mulighederne for alternativ anvendelse af den enkelte aktivtype:
• for grunde og bygninger vil der være et almindeligt frit marked. dette gælder
dog ikke for bygninger der specifikt designet til håndtering af vand- og
spildevandsaktiviteter.
• produktions- og distributionsanlæg: disse aktiver er snævert knyttet til den
konkrete anvendelse i vandforsynings- eller spildevandsvirksomhed. der
eksisterer derfor ikke et almindeligt frit marked.
• andre anlæg, driftsmateriel og inventar: det beror på en individuel vurdering
af de enkelte aktiver, om der er et almindeligt frit marked. dette vil f.eks. være
tilfældet ved biler og kontorinventar.
• tilgodehavender. dette beror på en individuel vurdering af de enkelte aktiver
om der er et almindeligt frit marked. dette vil f.eks. være tilfældet for
tilgodehavender hos kunder.
spørgsmål c – skatteministeriet
skønsmanden bedes oplyse og begrunde, om en uafhængig investor, der overvejer
at erhverve en vand- eller spildevandsforsyningsvirksomhed, vil hense til
prisloftsreguleringen i sektoren.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
ved en ”uafhængig investor” forstås en ”ikke-offentligt ejet virksomhed”, der
drives med et krav om markedsmæssigt afkast af den investerede kapital som det
ses på et ”frit marked”. endvidere har en ”uafhængig investor” på tidspunktet for
investeringsbeslutningen ingen forpligtelser eller relationer til sælger, der påvirker
investeringsbeslutningen.
det er forudsat, at en eventuel erhvervelse skal ske under forudsætning af fortsat
drift, jf. kravene i vandforsyningsloven.
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
jeg har foretaget en gennemgang af relevant lovgivning og anden regulering i
forbindelse med vand- og spildevandsforsyningsvirksomheder.
besvarelse:
vandforsyningsloven med tilhørende bekendtgørelser begrænser mulighederne for
at vand- eller spildevandsforsyningsvirksomhed kan generere overskud og dermed
udbetale udbytte til aktionærerne. endvidere kan der i virksomhederne kun ske en
opsparing, der er formålsbestemt i forhold til vand- og spildevandsaktiviteter.
                                        - 26 -
de nævnte forhold vil naturligt indgå i en potentiel uafhængig investors
overvejelser. da en del af disse begrænsninger kan tilskrives prisloftet, vil en
uafhængig investor hense hertil.
spørgsmål d – skatteministeriet
i tilknytning til besvarelsen af spørgsmål c bedes skønsmanden redegøre for, om
prisloftsreguleringen vi påvirke den pris, som en uafhængig investor ville betale
for en sådan virksomhed.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
ved en ”uafhængig investor” forstås en ”ikke-offentligt ejet virksomhed”, der
drives med et krav om markedsmæssigt afkast af den investerede kapital som det
ses på et ”frit marked”. endvidere har en ”uafhængig investor” på tidspunktet for
investeringsbeslutningen ingen forpligtelser eller relationer til sælger, der påvirker
investeringsbeslutningen.
det er forudsat, at en eventuel erhvervelse skal ske under forudsætning af fortsat
drift, jf. kravene i vandforsyningsloven.
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
jeg har foretaget en gennemgang af relevant lovgivning og anden regulering i
forbindelse med vand- og spildevandsforsyningsvirksomheder.
besvarelse:
der findes flere forskellige måder at værdiansætte en virksomhed på i et ”frit
marked”. der kan i den forbindelse henvises til en omfattende litteratur og praksis
i forbindelse med værdiansættelse af virksomheder i købs- og salgssituationen.
et fælles kendetegn for disse værdiansættelsesmetoder er, at virksomhedens
indtjeningsevne og/eller evnen til at generere et positivt cash flow har betydning
for værdiansættelsen. da prisloftreguleringen begrænser
indtjening/overskudsgenerering og/eller evnen til evnen til at generere et positivt
cash flow, vil dette påvirke den pris som en uafhængig investor ville betale for en
sådan virksomhed.
spørgsmål e - skatteministeriet
skønsmanden anmodes om at oplyse om og redegøre for, om den af skat
anvendte metode (dcf) er egnet til at fastsætte handelsværdien af de overdragne
aktiver?
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
i modsætning til spørgsmål b tolker jeg her ”de overdragne aktiver” som en
helhed af nettoaktiver. det vil sige, at ”de overdragne aktiver” omfatter samtlige
de aktiver og forpligtelser, der indgår i åbningsbalancen pr. 1. januar for hvidovre
vand a/s, vurderet som en helhed.
”handelsværdien af de overdragne aktiver” er opfattet som det vederlag, der skal
erlægges ved overdragelsen af disse aktiver og forpligtelser, fra hvidovre
kommune til hvidovre vand a/s.
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
besvarelsen er baseret på en gennemgang af litteraturen omkring dcf…
vi har endvidere fortolket § 26 i ”bekendtgørelsen om prisloftregulering m.v. af
vandsektoren” således, at et eventuelt overskud fra driften skal anvendes til
selskabets forsyningsaktiviteter eller til nedsættelse af forbrugerpriserne. dette
betyder, at selskabet har en bunden reguleringsmæssig anvendelse af et eventuelt
                                        - 27 -
overskud. tilsvarende gælder for et eventuelt likviditetsmæssigt overskud, jf.
samme bekendtgørelse § 24.
besvarelse:
et væsentligt element i dcf modellen er det fremtidige ”frie cash flow”. det ”frie
cash flow” defineres som den likviditet som genereres udover det, der skal
reinvesteres i virksomheden eller bevares i denne… ud fra denne definition kan
der på grund af de regulatoriske krav ikke genereres et ”frit cash flow”.
endvidere opererer enhver dcf-model med en diskonteringsfaktor, som bl.a.
omfatter det risikofrie afkast i den investerende virksomhed samt en risikopræmie.
anvendelsen af sådanne begreber er ikke meningsfulde i en situation, hvor
virksomheden ikke tillades at generere frie cash flows.
som følge heraf er dcf modellen ikke egnet til at fastsatte handelsværdien af de
overdragne aktiver.
spørgsmål f - skatteministeriet
såfremt skønsmanden finder en anden metode til opgørelsen af værdien af de
indskudte aktiver mere velegnet, anmodes skønsmanden om at redegøre herfor og
i den forbindelse ansætte handelsværdierne af aktiverne.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
ovenfor under besvarelsen af spørgsmål e konkluderede jeg, at dcf-modellen er
uegnet som metode med henblik på at fastsætte handelsværdien af de overdragne
aktiver.
jeg fortolker nærværende spørgsmål derhen, at såfremt der ikke kan anvises
metoder til at fastlægge ”handelsværdien” af de indskudte aktiver, så ønskes der
alternativer hertil.
regnskabslitteraturen og -reguleringen indeholder en lang række af surrogater for
værdibegreber, som kan tages i anvendelse, når det konstateres, at det ikke er
praktisk (eller teoretisk) muligt at anvende det foretrukne og mest
pålidelige/informative værdibegreb i en given situation.
efter min opfattelse, er dette situationen i besvarelsen af dette spørgsmål.
som nævnt i besvarelsen af spørgsmål a, er vederlæggelsen i samtlige tilfælde
sket ved at den hidtidige ejer af de enkelt vand- og spildevandsvirksomheder har
modtaget en andel af den fortsættende sammenlagte enhed, der på tidspunktet for
overdragelsen, værdimæssigt svarer til de hidtidige værdier.
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
jeg har gennemgået er del af de gennemførte overdragelser af ”vand- og
spildevandsforsyningsvirksomheder” fra 1. januar 2007, herunder overdragelsen
af hvidovre vand a/s til hofor vand holding a/s pr. 1. januar 2012.
gennemgangen er udelukkende baseret på offentligt tilgængeligt materiale,
herunder vurderingsberetninger, årsrapporter og informationer tilgængelig på
virksomhedernes hjemmesider.
på grundlag heraf har jeg foretaget en analyse af de værdiansættelser, der er lagt
til grund ved beregning af vederlaget.
besvarelse:
et valg af et alternativt værdibegreb bør efter mit skøn være styret af indholdet af
de regulatoriske krav, som er gældende for et vandforsyningsselskab.
som anført ovenfor under besvarelsen af spørgsmål c, begrænser
vandforsyningsloven mulighederne for at generere overskud og dermed udbetale
                                                - 28 -
udbytte til aktionærerne. derfor skal værdiansættelsen afspejle den reelle
takstpolitik.
hvile-i-sig-princippet medfører, at de regnskabsmæssige
afskrivninger/skattemæssige afskrivninger på de indskudte aktiver skal ske med
udgangspunkt i en værdimåling, der gør det muligt at generere en omsætning, der
er tilstrækkelig til at skabe et økonomisk råderum til reinvesteringer (herunder
vedligehold) i forsyningsanlægget med henblik på at bevare evnen til at opfylde
formålet om vandforsyning.
på denne baggrund konkluderer jeg derfor, at en måling af de indskudte aktiver til
en eller anden form for genanskaffelsespriser er mere velegnet. men det er
nødvendigt, at målingen af genanskaffelsespriser tager hensyn til det
henfald/slitage etc., siden den oprindelige anlægget blev etableret.
min konklusion harmonerer med den metode og de anvisninger, der gives i
”vejledning til udarbejdelse af reguleringsmæssig åbningsbalance,
forsyningssekretariatet, 17. februar 2010”, i det følgende benævnt ”regulatorisk
værdiansættelse”.
på basis af den værdiregulering, der er foretaget i årsrapporten for 2010 for
hvidovre vand a/s, kan en regulatorisk værdiansættelse primo 2010 fastsættes på
følgende måde:
                                     grunde og   prod. distrib. driftsmat. anlæg u.       i alt
                                     bygninger  anlæg   anlæg    inventar udførelse
saldo 31. december 2009                 13.755   8.537 101.555            0      471 124.318
reguleringsmæssig opskrivning            1.584   4.341  74.077            0        0   80.002
regulatorisk saldo 1. januar 2010       15.339  12.878 175.632            0      471 204.320
på basis af bevægelserne på materielle anlægsaktiver, som de fremgår af
årsrapporterne for 2007 – 2009, kan til tilnærmet regulatorisk værdi pr. 1. januar
2007 opgøres på følgende måde:
regulatorisk saldo 1. januar 2010       15.339  12.878 175.632            0      471 204.320
tilbageførsler:
overførsler 2007 - 2009                      0       0   -5.378           0    5.378          0
tilgang 2007 - 2009                          0  -1.757   -9.459           0   -5.849  -17.065
afgang 2007 - 2009                           0       0    3.467       1.320        0    4.787
tilbageførte afskrivninger på afgang         0       0     -108           0        0     -108
afskrivninger 2007 - 2009                1.196   1.978    7.230          50        0   10.454
nedskrivninger 2007 - 2009               2.614       0        0           0        0    2.614
regulatorisk saldo 1. januar 2007       19.149  13.099 171.384        1.370        0 205.002
baseret på ovenstående tilnærmet beregning kan den regulatoriske saldo pr. 1.
januar 2007 opgøres til ca. mio. kr. 205.
en mere præcis opgørelse af den regulatoriske værdi pr. 1. januar 2007 kan
foretages på grundlag virksomhedens detailregistreringer og den excel-model, der
er beskrevet i forsyningssekretariatets vejledning af 17. februar 2010.
sammenfattende er det dermed min konklusion, at de indskudte aktiver i
hvidovre vand a/s pr. januar 2007 bør indregnes i åbningsbalancen med et beløb
i niveau af mio. kr. 200.
spørgsmål 1 – hvidovre vand a/s
skønsmanden anmodes om at anslå markedsprisen for de af sagen omhandlede
driftsmidler ved et salg til en uafhængig, relevant køber under hensyn til
                                        - 29 -
driftsmidlernes stand på tidspunktet for overdragelsen af distributions- og
produktionsanlægget fra hvidovre kommune til selskabet.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
ved en ”uafhængig køber” forstås, jf. spørgsmål c, en ”ikke-offentligt ejet
virksomhed”, der drives med et krav om et markedsmæssigt afkast af den
investerede kapital som ses på et ”frit marked”. endvidere har en ”uafhængig
investor” på tidspunktet for investeringsbeslutningen ingen forpligtelser eller
relationer til sælger, der påvirker investeringsbeslutningen.
jeg har endvidere opfattet driftsmidlerne som en helhed og derfor ikke vurderet de
enkelte aktiver. for en markedsmæssig vurdering af de enkelte aktiver henvises til
besvarelsen af spørgsmål b.
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
i besvarelsen af spørgsmål a ovenfor konkluderer jeg, at ”der på nuværende
tidspunkt ikke er et almindelig frit marked for køb og salg af ”vand- og
spildevandsvirksomheder”. der eksisterer derfor ikke noget erfaringsbaseret
datagrundlag til fastsættelse af markedsprisen for driftsmidlerne.
da virksomheden samtidig, som konkluderet i besvarelsen af spørgsmål e
ovenfor, ikke genererer et ”frit cash flow”, udelukker dette en indkomst og/eller
cash flow baseret værdiansættelse.
besvarelse:
da der aktuelt ikke eksisterer et marked for driftsmidlerne betragtet som en helhed
og da forudsætningerne for en indkomst og/eller cash flow baseret
værdiansættelse ikke er opfyldt, foreligger der ikke det nødvendige grundlag for at
kunne anslå en markedspris ved et salg til en uafhængig køber.
spørgsmål 2 – hvidovre vand a/s
ved anvendelsen af armslængdeprincippet skal der foretages en sammenligning
mellem vilkårene mellem interesseforbundne parter og ikke interesseforbundne
parter. dette forudsætter, at der eksisterer et sammenligningsgrundlag i en eller
anden tilgængelig form, dvs. at sammenligningsgrundlaget er identisk eller at der
kan korrigeres for eventuelle forskelle.
skønsmanden anmodes om at vurdere og begrunde, om man konkret og henset til
hvile-i-sig-selv princippet meningsfuldt kan tale om et marked for driftsmidlerne i
andre situationer end dem, hvor køber (investor) selv har en forsyningspligt.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
jeg fortolker ”driftsmidlerne” som de samlede aktiver, der er nødvendige til
varetagelse af forsyningspligten. jeg har således forudsat, at køber tillige
overtager forsyningsforpligtelsen.
besvarelse:
i bevarelsen af spørgsmål a ovenfor konkluderer jeg, at der på nuværende
tidspunkt ikke eksisterer et almindeligt frit marked for køb og salg af ”vand- og
spildevandsforsyningsvirksomheder”.
på denne baggrund og under hensyntagen til de aktuelle regulatoriske krav anser
jeg det i praksis ikke for meningsfuldt at tale om et marked for de samlede
driftsmidler i andre situationen end dem, hvor køber (investor) selv har
forsyningspligten.
                                         - 30 -
spørgsmål 3 – hvidovre vand a/s
af de almindelige skatteretlige principper følger, at ethvert skattesubjekt skal
beskattes af alle sine skattepligtige indtægter. såfremt der foretages transaktioner
mellem to skattesubjekter, og transaktionerne ikke er på armslængde vilkår, vil
der være mulighed for korrektion. der er med andre ord sket en »skjult«
overførsel af en indtægt fra ét skattesubjekt til et andet.
på den baggrund anmodes skønsmanden om at vurdere,
i. hvad der for kommunen kan antages at udgøre en acceptabel mindstepris for
driftsmidlerne, hvis kommunen skulle afhænde driftsmidlerne til en uafhængig
tredjemand på tidspunktet for overdragelsen af vand- og spildevandsforsyningen
fra hvidovre kommune til selskabet, og
ii. om selskabet på den baggrund har opnået en rabat ift. uafhængig køber.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
jeg forudsætter, at den uafhængige køber af driftsmiler og forsyningsanlæg
samtidig overtager forsyningsforpligtelsen i henhold til lovgivningen.
når der i spørgsmålets anden del tales om ”en rabat”, så forudsætter jeg, at
sammenligningsgrundlaget for opgørelse af eventuel rabat, er det beløb, som
hvidovre vand a/s i selvangivelsen for 2007 selvangiver som saldo for
driftsmidler, dvs. mio. kr. 203.
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
under besvarelsen af spørgsmål 1 konkluderede jeg, at ”der aktuelt ikke eksisterer
et marked for driftsmidlerne betragtet som en helhed” og at der ikke foreligger
”det nødvendige grundlag for at anslå en markedspris.”
besvarelse:
forud for stiftelsen af hvidovre vand a/s havde hvidovre kommune en
forsyningspligt og til afdækning af denne, var der anskaffet en række driftsmidler.
der er således en direkte sammenhæng mellem forsyningspligten og det
økonomiske offer, dvs. de udbetalinger, som hvidovre kommune historisk set har
præsteret for at anskaffe de nødvendige driftsmidler og anlæg.
som følge af afhændelse til en uafhængig tredjemand fjernes forsyningspligten fra
kommunen, fordi en uafhængig køber både overtager driftsmidlerne og
forsyningsforpligtelsen.
det er mit skøn, at den acceptable mindstepris, set med en kommunal
beslutningstagers øjne, vil svare til ca. mio. kr. 200, som opgjort ovenfor under
besvarelsen af spørgsmål f.
jeg anlægger det synspunkt, at ca. mio. kr. 200 er udtryk for det beløb, som
hvidovre kommune burde have haft som et aktiv i balancen i kommunens
årsregnskab. som følge heraf tolker jeg, at ca. mio. kr. 200, er det beløb, som
kommunen på daværende tidspunkt ikke havde ”overvæltet” (via afskrivninger)
på vandforbrugerne i form af indtægter for levering af vand til kommunens
borgere.
jeg er i denne forbindelse opmærksom på, at dette på daværende tidspunkt ikke
var ”almindelig kommunal regnskabspraksis” at have sådanne anlæg aktiveret,
hvilket imidlertid ikke rykker ved min konklusion.
det er i forlængelse heraf også mit skøn, at der ikke vil være tale om en rabat i
skatteretlig henseende, idet hvidovre vand a/s selvangiver værdien af
driftsmidler og anlæg mv. til mio. kr. 203.
                                         - 31 -
spørgsmål 4 – hvidovre vand a/s
hvis det antages, at dcf-modellen rent faktisk skal anvendes ved
værdiansættelse af aktiverne, anmodes skønsmanden om at vurdere hvilket
afkastkrav, der er sædvanligt for vand- og spildevandsbranchen.
det skal ved besvarelsen lægges til grund, at køberen har en forsyningspligt og er
underlagt hvile-i-sig-selv princippet.
skønsmanden anmodes om at oplyse, om det ved besvarelsen gør en forskel, om
forsyningspligten pålægges som følge af erhvervelsen af aktiverne.
skønsmanden anmodes endvidere om at oplyse, om det ved besvarelsen gør en
forskel, om parterne havde en forventning om, at en ny og friere regulering var
forestående.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
dcf antages at være defineret i overensstemmelse med almindelig anerkendte
begreber. dette betyder, at tælleren repræsenterer det ”frie cash flow” og
nævneren diskonteringsrenten (afkastkravet). der henvises til fodnote 3, 4 og 5 til
spørgsmål e.
besvarelse:
under henvisning til besvarelsen af spørgsmål e genererer virksomheden ikke et
”frit cash flow”. som følge heraf er afkastkravet uden betydning for en eventuel
beregning.
spørgsmål 5 – hvidovre vand a/s
skønsmanden anmodes om at vurdere og begrunde hvilket cash-flow, der bør
anvendes på værdiansættelsestidspunktet ved anvendelse af dcf-modellen.
besvarelse:
som det fremgår af besvarelsen af spørgsmål e anser vi ikke dcf modellen for
egnet til at fastsætte handelsværdien af de overdragne aktiver. den primære årsag
er at der ikke genereres et ”frit cash flow” i virksomheden.
spørgsmål 6 – hvidovre vand a/s
skønsmanden anmodes om at vurdere og begrunde, om et cash-flow efter dcf-
modellen skal inflationskorrigeres, i det omfang det anvendte cash-flow er opgjort
i faste priser.
besvarelse:
som det fremgår af besvarelsen af spørgsmål e ovenfor, anser jeg ikke dcf-
modellen for egnet til at fastsætte handelsværdien af de overdragne aktiver. den
primære årsag er at der ikke genereres et ”frit cash flow” i virksomheden.
på baggrund af denne konklusion er spørgsmålet om eventuel
inflationskorrigering ikke relevant.
spørgsmål 7 – hvidovre vand a/s
skønsmanden anmodes om at vurdere og begrunde hvilken henfaldsperiode, der
vil skulle lægges til grund ved anvendelse af en dcf-model.
besvarelse:
som det fremgår af besvarelsen af spørgsmål e ovenfor, anser jeg ikke dcf-
modellen for egnet til at fastsætte handelsværdien af de overdragne aktiver. den
primære årsag er at der ikke genereres et ”frit cash flow” i virksomheden.
på baggrund af denne konklusion er spørgsmålet om henfaldsperioden ikke
relevant.
                                        - 32 -
spørgsmål 8 – hvidovre vand a/s
skønsmanden anmodes om at vurdere og begrunde, hvorvidt aktiver erhvervet fra
en uafhængig sælger inden for eksempelvis det seneste år forud for udskillelsen
(og hvor der således er konstateret en markedspris), kan værdiansættes til de
således konstaterede markedspriser, eller om aktiverne skal indgå ved en
værdiansættelse efter dcf-modellen.
besvarelse:
som det fremgår af besvarelsen af spørgsmål e ovenfor, anser jeg ikke dcf
modellen for egnet til at fastsætte handelsværdien af de overdragne aktiver. den
primære årsag er at der ikke genereres et ”frit cash flow” i virksomheden.
jeg har endvidere i besvarelsen af spørgsmål f ovenfor anført, at jeg vil ansætte
”handelsværdien” af aktiverne pr. 1. januar 2010 med udgangspunkt i
vejledningen udarbejdet af forsyningssekretariatet.
for det seneste år forud for adskillelsen, hvilket vil sige kalenderåret 2006, vil
forskellen mellem anskaffelsesprisen (markedsprisen) og handelsværdien året
efter sandsynligvis være begrænset. anskaffelsesprisen (markedsprisen) vil derfor
umiddelbart kunne anvendes til værdiansættelse af aktiverne.
spørgsmål 9 – hvidovre vand a/s
skønsmanden anmodes om at oplyse og begrunde, om og hvor stor en forskel
ministeriets forudsætning om, at en kommune "ikke [kan] overdrage en
vandforsyningsforpligtelse uden samtidig at overdrage det eksisterende
forsyningsanlæg. og en uafhængig køber vil ikke erhverve forpligtelsen til at
levere vand uden samtidig at erhverve det eksisterende anlæg", har for
handelsværdien af de aktiver, som sagen handler om.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
jeg har forstået spørgsmålet på følgende måde:
hvilken betydning har det for handelsværdien af aktiverne hvis de overdrages
uden forsyningspligt i forhold til udgangspunktet hvor de overdrages sammen
med forsyningspligt?
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
i besvarelsen af spørgsmål f har jeg anført, at de indskudte aktiver i hvidovre
vand a/s pr. januar 2007 bør indregnes i åbningsbalancen med et beløb i niveau
af mio. kr. 200. denne situation svarer til udgangspunktet for spørgsmålet, hvor
aktiverne overdrages sammen med forsyningspligten.
dette er sammenholdt med besvarelsen af spørgsmål b, hvor det er vurderet, om
der er købere af aktiverne, der ikke driver vand- og spildevandsvirksomhed.
jeg har besvaret spørgsmålet på dette grundlag, uanset at jeg i besvarelsen af
spørgsmål 2 har anført: ”under hensyntagen til de aktuelle regulatoriske krav
anser jeg det i praksis ikke for meningsfuldt at tale om et marked for de samlede
driftsmidler i andre situationen end dem, hvor køber (investor) selv har
forsyningspligten.”
besvarelse:
i besvarelsen for spørgsmål b, har jeg for hele gruppen af produktions- og
distributionsanlæg anført, at der ikke eksisterer et almindeligt frit marked.
begrundelsen er, at der ikke er en alternativ anvendelse for disse aktiver.
som følge heraf vurderer jeg, at disse aktiver har en handelsværdi på kr. 0, når
køber ikke driver vand- og spildevandsvirksomhed, og når der ses bort fra en
eventuel scrapværdi.
                                        - 33 -
spørgsmål 10 – hvidovre vand a/s
hvis skønsmanden vurderer, at aktiverne har en lavere markedsværdi, hvis de
alene kan erhverves samtidig med, at man påtager sig en forsyningspligt,
anmodes skønsmanden om at oplyse og begrunde, om den forskel afspejler en
forskel i aktivernes værdi, eller om den afspejler en rabat eller præmie eller
lignende for, at køber samtidig påtager sig forsyningspligten.
besvarelse:
af besvarelsen af spørgsmål 9 fremgår det, at jeg er af den opfattelse, at aktiverne
har en lavere værdi hvis, de overdrages uden forsyningspligt. jeg vurderer således
ikke, at aktiverne har en lavere værdi hvis de overdrages sammen med
forsyningspligten.
spørgsmål 11 – hvidovre vand a/s
hvis skønsmanden vurderer, at dcf-modellen kan anvendes ved værdiansættelse
af aktiverne, anmodes skønsmanden om at oplyse og begrunde, hvad der konkret
er en korrekt beta-værdi i lyset af hvidovre vand a/s´ risikoprofil? ved
besvarelsen anmodes skønsmanden om at præcisere, om det yderligere indgår
som et moment, om hvidovre vand a/s’ virksomhed udøves på et
monopollignende marked.
besvarelse:
som det fremgår af besvarelsen af spørgsmål e ovenfor, anser jeg ikke dcf
modellen for egnet til at fastsætte handelsværdien af de overdragne aktiver. den
primære årsag, er at der ikke genereres et ”frit cash flow” i virksomheden. som
følge heraf kan der heller ikke relevant, at bedømme, hvad der er en korrekt beta-
værdi.
spørgsmål 1.a – skatteministeriet
i tilknytning til selskabets spørgsmål 1 anmodes skønsmanden om at oplyse om og
redegøre for, hvorvidt det er sædvanligt, at købere, der varetager ideelle
interesser, betaler mere for de aktiver, som anvendes i forbindelse med
virksomhedsudøvelsen, end købere, der ikke varetager ideelle interesser.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
jeg har forstået ”ideelle interesser” som erhvervsmæssige værdier, der ikke kan
opgøres i penge eller effektivitet.
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
besvarelsen er baseret på kendskab til håndteringen af indkøb i en række
forskellige interesseorganisationer, herunder virksomheder der er omfattet af
reglerne for offentligt udbud…
besvarelse:
interesseorganisationer, herunder virksomheder der er omfattet af reglerne for
offentligt udbud, betaler sædvanligvis ikke mere for aktiver, som anvendes i
forbindelse med virksomhedsudøvelsen, end andre købere.
derfor er det mit skøn, at det ikke er sædvanligt, at købere, der varetager ideelle
interesser, betaler mere for de aktiver, end andre købere.
spørgsmål 2.a – skatteministeriet
                                        - 34 -
i tilknytning til selskabets spørgsmål 2 bedes skønsmanden om at oplyse om og
redegøre for, hvorvidt det gør nogen forskel for besvarelsen, om sælger har en
forsyningspligt, der overdrages sammen med aktiverne.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
i besvarelsen af spørgsmål 2 har jeg fortolket ”driftsmidlerne” som de samlede
aktiver, der er nødvendige til varetagelse af forsyningspligten. jeg har således i
spørgsmål 2 forudsat, at køber tillige overtager forsyningsforpligtelsen.
nærværende spørgsmål har jeg forstår på den måde, at køber ikke overtager
forsyningspligten.
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
i besvarelsen af spørgsmål 2 anførte jeg, at ”under hensyntagen til de aktuelle
regulatoriske krav anser jeg det i praksis ikke for meningsfuldt at tale om et
marked for de samlede driftsmidler i andre situationen end dem, hvor køber
(investor) selv har forsyningspligten”.
besvarelse:
da jeg i praksis ikke anser det for meningsfuldt at tale om et marked for de
samlede driftsmidler i andre situationen end dem, hvor køber (investor) selv har
forsyningspligten, er svaret på nærværende spørgsmål:
det gør ingen forskel på besvarelsen spørgsmål 2, om sælger har en
forsyningspligt, der overdrages sammen med aktiverne.
spørgsmål 4.a – skatteministeriet
skønsmanden anmodes om at oplyse om redegøre for, hvilken betydning det har
for besvarelsen af selskabets spørgsmål 1 og 4, at sælgeren af aktiverne er pålagt
en forsyningspligt, og at denne forsyningspligt overdrages i sammenhæng med
aktiverne.
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
i besvarelsen af spørgsmål 1 har jeg anført, at der aktuelt ikke eksisterer et marked
for driftsmidlerne betragtet som en helhed og da forudsætningerne for en
indkomst og/eller cash flow baseret værdiansættelse ikke er opfyldt, foreligger der
ikke det nødvendige grundlag for at kunne anslå en markedspris ved et salg til en
uafhængig køber.
i besvarelsen af spørgsmål 4 er anført, at da virksomheden ikke genererer et ”frit
cash flow”, er afkastkravet uden betydning for en eventuel beregning.
besvarelse:
da der aktuelt ikke eksisterer et frit marked for driftsmidlerne betragtet som en
helhed, og da forudsætningerne for en indkomst og/eller cash flow baseret
værdiansættelse ikke er opfyldt, herunder anvendelsen af dcf modellen, har det
ingen betydning for besvarelsen af spørgsmål 1 og 4, at forsyningspligten
overdrages i sammenhæng med aktiverne.
spørgsmål 5.a – skatteministeriet
såfremt skønsmanden finder, at der bør anvendes et andet cash-flow end det af
skat anvendte, anmodes han om at uddybe baggrunden herfor.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
jeg har forstået ”et andet cash-flow” således, at det skal overvejes om der er
alternative opgørelsesmuligheder for det frie cash flow, som er en forudsætning
for dcf-modellen.
                                        - 35 -
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
i besvarelsen af spørgsmål 5 har jeg anført, at der ikke genereres et ”frit cash
flow” i virksomheden.
besvarelse:
da der ikke genereres et ”frit cash flow” i virksomheden, og da dette er en
forudsætning for anvendelse af dcf modellen, er der ikke alternative
opgørelsesmuligheder.
spørgsmål a/b 1 - hvidovre vand a/s
hvis skønsmanden oplyser, at det kun er kommunalt ejede virksomheder, der vil
erhverve vand- og spildevandsforsyningsvirksomheder, og at der ikke består et
almindeligt frit marked for køb og salg af sådanne virksomheder eller aktiver i
sådanne virksomheder, anmodes skønsmanden om at oplyse og begrunde, om der
findes andre markeder, som kan anvendes som sammenligningsgrundlag. dvs. om
armslængdeprisen kan udfindes med udgangspunkt i en anden form for
forsyningsvirksomhed eller lignende, hvor køber er en kommunalt ejet, uafhængig
virksomhed (dvs. en virksomhed der ikke skal opnå profit), og som har en
forsyningspligt.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
ved besvarelsen har jeg lagt til grund, at et ”frit marked” er et marked, hvor
handel, i dette tilfælde med vand- og spildevandsforsyningsvirksomheder, foregår
på markedsøkonomiske betingelser.
prisen bestemmes derfor som en funktion af udbud og efterspørgsel på den
pågældende slags virksomheder. markedsaktørernes motiver er primært styret af
krav om et markedsmæssigt afkast af den investerede kapital.
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
undersøgelsen har udelukkende omfattet markedet i danmark.
besvarelse:
der findes en række andre former for forsyningsvirksomhed, der er offentligt ejet,
eksempelvis virksomheder inden for fjernvarme og bygas. disse virksomheder er
i lighed med ”vand- og spildevandsvirksomheder” undergivet en række
regulatoriske restriktioner, der på detailniveau kan være forskellige fra den
regulering, der gælder for vand- og spildevandsvirksomheder.
det er mit skøn, at der ikke findes markeder for sådanne virksomheder eller
sådanne aktiver, der kan anvendes som sammenligningsgrundlag med henblik på
at estimere armslængdepriser for vand- og spildevandsvirksomheder.
spørgsmål c.1 – hvidovre vand a/s
i tilknytning til besvarelsen af spørgsmål c anmodes skønsmanden oplyse og
begrunde, om prisloftsreguleringen er så usædvanligt et vilkår, at ingen
uafhængig erhvervsmæssig køber ville erhverve en virksomhed under de vilkår, og
om der derfor skal ses bort fra prisloftsreguleringen ved fastsættelsen af
aktivernes markedsværdi ved anvendelsen af dcf-metoden.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet: jeg har ved besvarelsen af
spørgsmålet lagt til grund, at den nuværende praksis for den regulatoriske
administration af prisloftsreguleringen fastholdes.
besvarelse:
                                               - 36 -
       under besvarelsen af spørgsmål c anført jeg, at vandforsyningsloven med
       tilhørende bekendtgørelser begrænser mulighederne for at vand- eller
       spildevandsforsyningsvirksomhed kan generere overskud og dermed udbetale
       udbytte til aktionærerne. endvidere kan der i virksomhederne kun ske en
       opsparing, der er formålsbestemt i forhold til vand- og spildevandsaktiviteter.
       de nævnte forhold vil naturligt indgå i en potentiel uafhængig investors
       overvejelser. da en del af disse begrænsninger kan tilskrives prisloftet, vil en
       uafhængig investor hense hertil.
       jeg vurderer, at prisloftreguleringen er så usædvanligt et vilkår, at ingen
       uafhængig erhvervsmæssig investor vil erhverve en virksomhed under de vilkår.
       samtidig er det ikke relevant at se bort fra prisloftreguleringen uanset om dcf-
       metoden eller en anden metode anvendes til værdiansættelse af aktivernes
       markedsværdi.
       spørgsmål e.1 – hvidovre vand a/s
       hvis skønsmanden finder, at dcf-metoden er egnet som værdiansættelsesmetode
       jf. spørgsmål e, anmodes skønsmanden om at oplyse og begrunde, om
       handelsværdien for de overdragne aktiver så skal fastsættes ved brug af en wacc
       på "0".
       besvarelse:
       som det fremgår af besvarelsen af spørgsmål e ovenfor, anser jeg vi ikke dcf
       modellen for egnet til at fastsætte handelsværdien af de overdragne aktiver. den
       primære årsag er at der ikke genereres et ”frit cash flow” i virksomheden.
       derfor er størrelsen på wacc’en ikke relevant i denne sammenhæng.”
skønsmanden har den 30. august 2017 afgivet supplerende skønserklæring, hvoraf fremgår
bl.a. følgende:
       ”spørgsmål ss 1 – hvidovre vand a/s
       på denne baggrund anmodes skønsmanden om at bekræfte, at der med ”et
       alternativt værdibegreb” i besvarelsen af spørgsmål f menes ”en alternativ
       værdiansættelsesmetode”.
       skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
       i spørgsmål f er anført ”… en anden metode til opgørelse af værdien …”.
       i besvarelsen af spørgsmål f er anført ”… et alternativt værdiansættelses-begreb
       …”.
       ved besvarelsen har jeg lagt til grund, at det er de to ovennævnte forhold, anført i
       citationstegn, der skal sammenholdes.
       besvarelse:
       i forhold til besvarelsen af spørgsmål f kan det bekræftes, at ”… et alternativt
       værdiansættelsesbegreb …” umiddelbart kan erstattes med ”… en anden metode
       til opgørelse af værdien …”.
       spørgsmål ss 2 – hvidovre vand a/s
       skønsmanden anmodes om at bekræfte, at han ansætter handelsværdierne af
       aktiverne til 200 mio. kr., og at dette således er udtryk for den værdi, man ville
       blive enige om ved en handel mellem uafhængige parter.
       skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
                                        - 37 -
som det fremgår af besvarelsen af spørgsmål b kan der for enkelte aktivtyper
være en alternativ anvendelse. dette betyder, at der for disse aktivtyper kan være
et almindeligt frit marked. for disse aktivtyper vil det være muligt at fastsætte en
handelsværdi.
i besvarelsen af spørgsmål ss 2 er der set bort fra muligheden for at ansætte en
handelsværdi for de enkelte aktivtyper. aktiverne er således set under et i forhold
til deres aktuelle anvendelse i en vand- og spildevandsforsynings-virksomhed.
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
i besvarelsen af spørgsmål a konkluderede jeg:
” … at der på nuværende tidspunkt ikke er et almindeligt frit marked for køb og
salg af vand- og spildevandsforsyningsvirksomheder”.
denne konklusion blev anvendt som grundlag for besvarelsen af spørgsmål f og
underbygget af følgende bemærkning under forståelse af spørgsmålet:
”… at såfremt der ikke kan anvises metoder til at fastlægge ”handelsværdien” af
de indskudte aktiver, så ønskes der alternativer hertil”.
de nævnte forhold er lagt til grund ved besvarelsen af spørgsmål ss 2.
besvarelse:
der eksisterer ikke et almindeligt frit marked for køb og salg af ”vand- og
spildevandsforsyningsvirksomheder”. som følge heraf kan der ikke fastsættes en
handelsværdi for aktiverne.
den værdi der fremgår af besvarelsen af spørgsmål f er således ikke
handelsværdien, men en værdi fastsat på grundlag af ”en alternativ
værdiansættelsesmetode”, jf. ovenstående spørgsmål ss 1.
jeg kan således ikke bekræfte, at handelsværdierne kan ansættes til kr. 200 mio.
ved en handel mellem uafhængige parter.
spørgsmål ss 3 – hvidovre vand a/s
skønsmanden anmodes om at bekræfte,
• at besvarelsen af spørgsmål 8 specifikt vedrører den i spørgsmålet beskrevne
situationen, samt
• at besvarelsen ikke ændrer ved besvarelsen af spørgsmål f, hvorefter en
ansættelse af værdien af de indskudte aktiver til en eller anden form for
genanskaffelsespriser er mere velegnet end den af skat anvendte metode.
besvarelse:
det kan bekræftes, at besvarelsen af spørgsmål 8 specifikt vedrører den i
spørgsmålet beskrevne situation.
det kan endvidere bekræftes, at besvarelsen af spørgsmål 8 ikke ændrer ved
besvarelsen af spørgsmål f.
det kan således også bekræftes, at en værdiansættelse af de indskudte aktiver til
en eller anden form for genanskaffelsesværdi er mere velegnet end den af skat
anvendte metode.
spørgsmål ss 4 – hvidovre vand a/s
hvis skønsmanden besvarer skatteministeriets spørgsmål ss ic, anmodes
skønsmanden om at besvare spørgsmålet igen og i denne forbindelse inddrage
følgende forudsætninger, såfremt skønsmanden vurderer, at de er relevante:
• over den 40-årige ejerperiode er der brugt midler på vedligehold og
forbedring af de underliggende aktiver, og i taleksemplet skal disse summer
lægges oven i de 70 mio. kr.
                                         - 38 -
• da skønsforretningen vedrører handelsværdien på overdragelsestidspunktet,
skal der tages hensyn til prisudviklingen fra 1970 til 2010, og dette skal dermed
afspejles i ”skatteministeriets nedskrivningssaldi”. det bemærkes i denne
forbindelse, at skønsmanden skal ansætte handelsværdien og ikke den nedskrevne
anskaffelsessum.
• vedrørende skatteministeriets ”dåbsgavebetragtning” bemærkes, at alle
aktiver blev nulstillet ved vandreformen, uanset om de var afskrevet 100 % eller
2 %.
• hvis skønsmanden vurderer, at skatteministeriet derudover skaber en hybrid
ved sammenblanding af omkostningsbaserede og indtægtsbaserede modeller ved
at bede om en diskontering, anmodes skønsmanden om at redegøre for dette.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
jeg forstår spørgsmålet således, at de enkelte ”bullets” kun skal inddrages i
besvarelsen, såfremt jeg finder dem relevante.
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
i tilknytning til besvarelsen af spørgsmål ss ic blev anført, at datagrundlaget er
baseret på en gennemgang af gennemførte overdragelser af ”vand- og
spildevandsforsyningsvirksomheder” fra 1. januar 2007, herunder overdragelsen
af hvidovre vand a/s til hofor vand holding a/s pr. 1. januar 2012.
jeg har således ikke direkte lagt de forhold, der er nævnt i de enkelte ”bullets”, til
grund for besvarelsen af spørgsmål ss ic.
besvarelse:
på baggrund af ovenstående anser jeg ikke de forhold, der er nævnt i de enkelte
”bullets” for relevante i forhold til forståelsen af besvarelsen af spørgsmål ss ic.
spørgsmål ss 5 – hvidovre vand a/s
skønsmanden anmodes om at præcisere, om selve berigtigelsen (en brutto-
/nettobetragtning) er relevant for besvarelsen af spørgsmål ss if, herunder
hvorfor og med hvilken konkret virkning.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
jeg har ikke inddraget berigtigelsen af købesummen som en del af
forudsætningerne for værdiansættelsen. dette skal ses i sammenhæng med, at det i
forståelsen af spørgsmålet er præciseret, at der ikke er et almindeligt frit marked
for køb og salg af vand- og spildevandsvirksomheder.
som det fremgår af forståelsen af spørgsmål f, er berigtigelsen af over-dragelser
af vand- og spildevandsvirksomheder fra 1. januar 2007, udelukkende sket ved at
den hidtidige ejer har modtaget en andel af det fortsættende selskab, der på
tidspunktet for overdragelsen, værdimæssigt svarer til de hidtidige værdier. ved
etableringen af hvidovre vand a/s, er hvidovre kommune således blevet
vederlagt med aktier i selskabet.
besvarelse:
ved besvarelsen af spørgsmål ss if er berigtigelsen af købesummen ikke anset
for relevant i forhold til fastlæggelse af værdien af hvidovre vand a/s’ aktiver på
overdragelsestidspunktet.
spørgsmål ss ia - skatteministeriet
skønsmanden bedes oplyse, om skatteministeriets opfattelse af besvarelsen af
spørgsmål f er korrekt, nemlig at skønsmanden ikke har udtalt sig om metoder til
                                       - 39 -
at fastlægge en handelsværdi, men derimod om metoder til at finde et andet tal,
som vil kunne indregnes i en regnskabspost.
i benægtende fald bedes skønsmanden redegøre for og komme med eksempler på,
at uafhængige parter har villet betale det beløb for aktiverne ved en
virksomhedsoverdragelse, som også indbefatter forsyningsforpligtelserne, der
fremkommer ved en regulatorisk beregning efter den i besvarelsen af spørgsmål f
angivne metode.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
i spørgsmål f anvendes udtrykket ”de indskudte aktiver”. skønsmanden
konkluderer derfor, at spørgsmål f ønskes besvaret i et selskabsstiftelses-scenarie.
skønsmanden har gennemset vurderingsberetning med tilhørende udkast til
åbningsbalance pr. 1. januar 2007 for hvidovre vand a/s under stiftelse.
på side 1 under overskriften stifters underskrifter anføres:
”de lovgivningsmæssige rammer for vandsektoren vil fra 2009 blive fastlagt med
udgangspunkt i den politiske aftale af 1. februar 2007 om serviceeftersyn af
vandsektoren. et af elementerne heri er en prisloftregulering med en fastsat
grænse for, hvor meget priserne må stige. værdiansættelsen i åbningsbalancen er
foretaget i forventning om, at den kommende prisregulering fortsat muliggør
konsolidering af forsyningen samt giver økonomisk råderum til gennemførelse af
re- og nyinvesteringer.
under hensyntagen til ovenstående anser vi derfor den af os ansatte værdi af de
indskudte nettoaktiver i hvidovre vand a/s under stiftelse for mindst at svare til
vederlaget herfor.
åbningsbalancen er opgjort i overensstemmelse med den danske årsregnskabs-
lovs indregnings- og målekriterier. vi anser den valgte regnskabspraksis for
hensigtsmæssig, således at åbningsbalancen giver et retvisende billede af
selskabets aktivitet samt de aktiver og passiver, der indskydes i hvidovre vand
a/s”
på side 3 konkluderer vurderingsmanden:
”det er vores opfattelse, af værdien af den indskudte virksomhed mindst svarer til
det fastsatte vederlag, herunder den pålydende værdi af de aktier, der skal
udstedes, med tillæg af overkurs”
under overskriften ”supplerende oplysninger” anfører vurderingsmanden
endvidere:
”som anført under stifters underskrifter er værdiansættelsen af anlægsaktiver i
åbningsbalancen foretaget i forventning om, at den kommende prisregulering
fortsat muliggør konsolidering af forsyningen samt giver økonomisk råderum til
gennemførelse af re- og nyinvesteringer.”
på side 6 under overskrifterne regnskabspraksis, regnskabsgrundlag, balancen,
materielle anlægsaktiver:
”materielle anlægsaktiver måles til kostpris med fradrag af akkumulerede af- og
nedskrivninger”
materielle anlægsaktiver er indregnet i åbningsbalancen med mio. kr. 125.
skønsmanden bemærker endvidere, at vurderingsberetningen med tilhørende
udkast til åbningsbalance ikke indeholder omtale af forhold, som måtte være
resultatet af et regnskabsmæssigt skøn. skønsmanden finder det
bemærkelsesværdigt, at vurderingsberetningen med tilhørende udkast til
åbningsbalance ikke indeholder omtale af væsentlig usikkerhed ved
værdiansættelsen.
                                         - 40 -
skønsmanden anser indregningen af materielle anlægsaktiver med mio. kr. 125
for at være et regnskabsmæssigt skøn.
jeg har forstået, at skatteministeriets tolker besvarelsen af spørgsmål f på
følgende måde:
• at det beregnede tal på 200 mio. kr. er en alternativ værdi, som ikke svarer til
handelsværdien.
• de 200 mio. kr. er derimod et beløb, som efter skønsmandens opfattelse kan
indgå i selskabets regnskab.
besvarelse:
besvarelsen af spørgsmål f er baseret på den forståelse, ”at såfremt der ikke kan
anvises metoder til fastlæggelse af ”handelsværdien” af de indskudte aktiver, så
ønskes alternativer hertil.
som følge heraf kan det bekræftes, at jeg ved besvarelsen af spørgsmål f ikke har
udtalt mig om metoder til fastlæggelse af handelsværdien.
jeg har derimod udtalt mig om alternativer (surrogater) hertil. som det fremgår af
besvarelsen af spørgsmål f anser jeg en eller anden form for genanskaffelsespriser
for et velegnet alternativ. dette er i øvrigt i overensstemmelse med de muligheder,
der fremgår af årl §41, stk. 2. se endvidere nærmere herom i besvarelsen af
spørgsmål ss ic.
derfor kan det også bekræftes, at jeg har udtalt mig om en metode ” til at finde et
andet tal, som vil kunne indregnes i en regnskabspost.”
spørgsmål ss ib - skatteministeriet
skønsmanden bedes oplyse, om det er korrekt forstået, at skønsmanden har
indlagt en forudsætning om, at der var en uafhængig tredjemand, som ville
overtage virksomheden på det pågældende tidspunkt, men at skønsmanden mener,
at der faktisk ikke findes en sådan tredjemand.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
ved en ”uafhængig tredjemand” forstås en ikke-offentligt ejet virksomhedet, der
drives med et krav om et markedsmæssigt afkast af den investerede kapital som
ses på et ”frit marked”. endvidere har en ”uafhængig tredjemand” på tidspunktet
for investeringsbeslutningen ingen forpligtelser eller relationer til sælger, der
påvirker investeringsbeslutningen.
besvarelse:
det er korrekt forstået, at jeg i besvarelsen af spørgsmål 3 har indlagt en
forudsætning om, at der var en uafhængig tredjemand, som ville overtage
virksomheden på det pågældende tidspunkt.
det er ligeledes korrekt forstået, at jeg på det pågældende tidspunkt ikke mener, at
der faktisk findes en sådan tredjemand.
spørgsmål ss ic - skatteministeriet
på baggrund af ovenstående anmodes skønsmanden om at give en begrundet
redegørelse for, hvorvidt den for kommunen acceptable mindstepris ved salg til en
uafhængig tredjemand er (a) den nedskrevne anskaffelsespris, (b) den
regulatoriske værdi, (c) den nedskrevne genanskaffelsespris eller (d) et fjerde
beløb.
ved besvarelsen bedes skønsmanden også redegøre for, hvorvidt der skal tages
højde for en diskonteringsfaktor ved beregningen af den for kommunen acceptable
mindstepris, fordi kommunen kun kan oppebære indtægten løbende over
aktivernes resterende levetid.
                                         - 41 -
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
hvidovre vand a/s blev etableret 1. januar 2007 ved indskud af en bestående
virksomhed, hvidovre vandforsyning, der var en del af hvidovre kommune. af
åbningsbalancen for hvidovre vand a/s pr. 1. januar 2007 fremgår det, at de
materielle anlægsaktiver er værdiansat til ”kostpris med fradrag af akkumulerede
af- og nedskrivninger.” dette resulterede i en bogført værdi pr. 1. januar 2007 på
mio.kr. 125, som der er redegjort ovenfor under besvarelsen af spørgsmål ss ia.
jeg skal præcisere, at kostprisen og de akkumulerede af- og nedskrivninger efter
min opfattelse er baseret på et regnskabsmæssigt skøn foretaget af stifterne. det
skyldes, at der på tidspunktet for etableringen ikke var registreringer i hvidovre
vandforsyning, der kunne dokumentere kostpris og anskaffelses-tidspunkt. på
tidspunktet for etableringen forelå der således ikke et anlægs-kartotek for
hvidovre vandforsyning eller for andre dele af hvidovre kommune, hvilket blev
bekræftet ved mail af 18. august 2016 fra hvidovre vand a/s. kravet om
anlægskartotek blev først indført med virkning fra regnskabsåret 2007.
i motivationen for spørgsmålet anvendes begrebet ”dåbsgaven”. jeg opfatter
”dåbsgaven” som den opskrivning, der blev foretaget i hvidovre vand a/s, da de
regulatoriske værdier blev kendte. opskrivningen fremgår af årsrapporten for
hvidovre vand a/s for 2010 og udgør mio.kr. 80.
effekten af ”dåbsgaven” er, at der foretages årlige afskrivninger på opskrivningen.
disse afskrivninger har hvidovre vand a/s mulighed for at opkræve hos
forbrugerne via højere vandpriser. det opkrævede beløb har en bunden
anvendelse jf. bek nr. 143 af 9/2/2010. det opkrævede beløb kan således ikke
udbetales til ejerne, f.eks. i form at udbytte.
indtil de regulatoriske værdier blev kendte, var de materielle anlægsaktiver
værdiansat til ”kostpris med fradrag af akkumulerede af- og nedskrivninger.”, jf.
årsrapport for 2009 for hvidovre vand a/s, hvilket svarer til den praksis der blev
fastlagt i forbindelse med udarbejdelse af åbningsbalancen pr. 1. januar 2007.
med virkning fra 2010 er den regnskabsmæssige værdiansættelse i hvidovre
vand a/s ændret således, at materielle anlægsaktiver anskaffet før 1. januar 2010
værdiansættes til de regulatoriske værdier. materielle anlægsaktiver anskaffet
efter 1. januar 2010 værdiansættes til ”dagsværdi med fradrag af akkumulerede
afskrivninger”.
med hensyn til ”dagsværdien” skal bemærkes, at der i henhold til årsregnskabs-
loven (årl) er etableret følgende prioriterede praksis for fastsættelse af denne:
1. hvis der eksisterer et velfungerende marked for de pågældende aktiver
anvendes salgspriserne (dagsværdi) som grundlag for værdiansættelsen, jf. årl §
37, stk. 1.
2. hvis dette ikke er tilfældet, kan en tilnærmet salgsværdi beregnes ved hjælp af
almindeligt accepterede værdiansættelsesmetoder, jf. årl § 37, stk. 1.
3. hvis en tilnærmet salgsværdi ikke kan beregnes kan genanskaffelsesværdien
anvendes, jf. årl § 41, stk. 2.
under henvisning til besvarelsen af ss 2, hvor det konkluderes, at der ikke
eksisterer der ikke et almindelig frit marked for køb af ”vand- og
spildevandsforsyningsvirksomheder”, kan salgspriserne således ikke umiddelbart
fastlægges (prioritet 1).
på trods af at dcf modellen er en almindeligt accepteret værdiansættelsesmetode,
er den, som det fremgår af besvarelsen af spørgsmål e, ikke egnet til at fastsætte
handelsværdien (prioritet 2).
                                       - 42 -
under hensyn hertil er det i besvarelsen af spørgsmål f anført, at en eller anden
form for genanskaffelsespriser vil være mere velegnet (prioritet 3).
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
under henvisning til besvarelsen af spørgsmål ss ib er der på nuværende
tidspunkt ikke en køber i form af en uafhængig tredjemand, ligesom der ikke
eksisterer et ”frit marked” for vand- og spildevandsforsyningsvirksomheder. som
følge heraf foreligger der ikke et markedsbaseret datagrundlag der kan lægges til
grund for besvarelsen.
i besvarelsen af spørgsmål f er anført:
”jeg har gennemgået er del af de gennemførte overdragelser af ”vand- og
spildevandsforsyningsvirksomheder” fra 1. januar 2007, herunder overdragelsen
af hvidovre vand a/s til hofor vand holding a/s pr. 1. januar 2012.
gennemgangen er udelukkende baseret på offentligt tilgængeligt materiale,
herunder vurderingsberetninger, årsrapporter og informationer tilgængelig på
virksomhedernes hjemmesider.”
på grundlag heraf har jeg foretaget en analyse af de værdiansættelser, der er lagt
til grund ved beregning af vederlaget. vederlaget består af hvidovre kommunes
aktiepost i hvidovre vandforsyning a/s.
jeg har endvidere gennemgået praksis for værdiansættelse af kapitalandele i
kommunale regnskaber. baseret på denne gennemgang kan det konstateres, at
kapitalandele værdiansættes til den regnskabsmæssige indre værdi, hvilket også
sker i hvidovre kommunes regnskab.
effekten af at hvidovre kommune værdiansætter kapitalandele til den
regnskabsmæssige indre værdi er, at af den bogførte egenkapital i hvidovre vand
a/s optræder med en tilsvarende værdi i det kommunale regnskab.
besvarelse:
på grundlag af en gennemgang af en del af de gennemførte overdragelser af
”vand- og spildevandsforsyningsvirksomheder” kan det konstateres, at de
selskaber, hvor der er en kommunal aktionær, har indarbejdet den regulatoriske
værdiregulering i årsrapporterne. værdiansættelsen i de kommunale regnskaber er
således sket i overensstemmelse med ”vejledning til udarbejdelse af
reguleringsmæssig åbningsbalance, forsyningssekretariatet, 17. februar 2010”.
da kommunerne sædvanligvis værdiansætter kapitalandele til den
regnskabsmæssige indre værdi baseret på ejerandelen, betyder dette, at den
regulatoriske værdi-regulering medfører en tilsvarende opskrivning i det
kommunale regnskab.
på denne baggrund forekommer det ikke sandsynligt, at en kommune
(kommunalbestyrelse) ville have interesse i at påføre sig selv et regnskabs-
mæssigt tab ved at sælge en vand- og spildevandsforsyningsvirksomhed, til en
pris, der ligger under den regnskabsmæssige indre værdi.
denne værdi er en kombination af ”(b) den regulatoriske værdi” for materielle
anlægsaktiver anskaffet før 1. januar 2010 og ”dagsværdi med fradrag af
akkumulerede afskrivninger” for anskaffelser efter denne dato.
under hensyntagen til at nærværende sag vedrører skatteansættelsen for hvidovre
vand a/s for 2007, vil der udelukkende være tale om materielle anlægsaktiver
anskaffet før 1. januar 2010.
som følge heraf skønner jeg, at den acceptable mindstepris for en kommune vil
være ”(b) den regulatoriske værdi”.
                                       - 43 -
spørgsmål ss id - skatteministeriet
såfremt skønsmanden mener, at den for kommunen acceptable mindstepris ved
salg til en uafhængig tredjemand er et beløb, som er højere end (a) den
nedskrevne anskaffelsespris, - dvs. enten (b) den regulatoriske værdi, (c) den
nedskrevne genanskaffelsespris eller (d) et fjerde beløb, som er højere end den
nedskrevne anskaffelsespris – bedes skønsmanden redegøre for, hvordan den for
kommunen acceptable mindstepris kan være højere end den pengestrøm, som
kommunen maksimalt kan opnå.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
af besvarelsen til spørgsmål ss ic fremgår det, at:
”som følge heraf skønner jeg, at den acceptable mindstepris for en kommune er
”(b) den regulatoriske værdi”.
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
i besvarelsen af spørgsmål e er anført, at dcf modellen ikke er egnet til at
fastsætte handelsværdien af de overdragne aktiver. begrundelsen herfor er, at der
på grund af de regulatoriske krav ikke genereres et ”frit cash flow”.
i forlængelse heraf fremkom jeg i besvarelsen af spørgsmål f med en ”anden
metode til opgørelse af værdien”. denne besvarelse er yderligere begrundet i
ovenstående spørgsmål ss ic.
besvarelse:
da en cash flow baseret værdiansættelse ikke er egnet til at fastsætte
handelsværdien, giver det ingen mening at sammenholde en eventuel
værdiansættelse baseret herpå, med de resultater der kan fremkomme ved
anvendelse af andre metoder.
skønsmanden skønner således ikke, at den for kommunen acceptable mindstepris
overstiger de i spørgsmålet nævnte værdier.
spørgsmål ss ie - skatteministeriet
skønsmanden anmodes dog om at bekræfte, at kommunens faktiske nedskrevne
anskaffelsessum på overdragelsestidspunktet udgjorde et lavere beløb end 200
mio. kr.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
principielt kan spørgsmålet ikke besvares, da vi ikke kender de faktiske historiske
anskaffelsessummer og af- og nedskrivninger herpå, jf. besvarelsen af spørgsmål
ss ia.
skønsmændenes fremgangsmåde ved besvarelse af spørgsmålet samt
datagrundlag:
der foreligger ikke et anlægskartotek med registreringer af anskaffelsessummer
(historisk kostpris) og akkumulerede afskrivninger på overdragelsestidspunktet.
der foreligger dog en specifikation af den skattemæssige åbningsbalance pr. 1.
januar 2007, jf. mail af 18. august 2016 fra hvidovre vand a/s.
endvidere foreligger ”vurderingsberetning med tilhørende udkast til åbnings-
balance pr. 1. januar 2007”. i denne er anført, at ”materielle anlægsaktiver måles
til kostpris med fradrag af akkumulerede af- og nedskrivninger.”
besvarelse:
på grundlag af specifikationen af den skattemæssige åbningsbalance og
beskrivelsen af værdiansættelsen i ”vurderingsberetning med tilhørende udkast til
åbningsbalance pr. 1. januar 2007”, skønner jeg, at den nedskrevne
                                        - 44 -
anskaffelsessum på overdragelsestidspunktet udgjorde et lavere beløb end 200
mio. kr.
spørgsmål ss if - skatteministeriet
hvad udgjorde værdien af hvidovre vand a/s’ aktiver på
overdragelsestidspunktet, når der ved værdiansættelsen tages højde for, at
hvidovre vand a/s samtidig overtog forpligtelsen til at drive
vandforsyningsvirksomhed.
ved besvarelsen skal det lægges til grund, at køber skulle drive virksomheden
under hensyntagen til reguleringen i prisloftbekendtgørelsen, at dåbsgaven ikke
kunne udnyttes i 2007, at dåbsgaven heller ikke kunne udnyttes af kommunen, at
der ikke kunne identificeres uafhængige parter, som ville være villige til at købe
aktiverne, og at der ikke er nogen alternative udnyttelsesmuligheder for aktiverne.
skønsmandens forståelse af spørgsmålet:
den omstændighed at det i spørgsmålsformuleringen præciseres, at der ved
værdiansættelsen samtidig skal tages højde for, at hvidovre vand a/s samtidig
overtog forpligtelsen, giver skønsmanden anledning til at præcisere følgende:
skønsmanden finder ikke, at den samtidige overtagelse af forpligtelsen bør
påvirke værdiansættelsen (i nedadgående retning). begrundelsen er den, at
selskabet i forbindelse med overtagelse af forpligtelsen samtidig fik overdraget
retten til at overvælte afskrivningerne på anlæggene på vandforbrugerne.
advokat sune risgaard har på skatteministeriets vegne ved mail af 25. august
2017 til skønsmanden og hvidovre vand a/s meddelt, at det er en fejl, at der i
spørgsmålet er henvist til en prisloftbekendtgørelse, som ikke var i kraft i 2007. i
stedet burde der være henvist til den dagældende vandforsyningslovs § 52 a, som
i 2007 havde følgende ordlyd:
”§ 52a ved levering af vand fra et alment vandforsyningsanlæg kan i prisen
indregnes nødvendige udgifter til indvinding og distribution af vand, lønninger og
andre driftsomkostninger, administration, driftsmæssige afskrivninger, forrentning
af fremmedkapital og underskud fra tidligere perioder opstået i forbindelse med
etablering og væsentlig udbygning af forsyningssystemerne og henlæggelser til
nyinvesteringer. desuden kan et alment vandforsyningsanlæg afholde udgifter til
rådgivning af sine kunder om vandbesparelser, finansiering af vandbesparende
foranstaltninger samt deltagelse i vandværkssamarbejder og lignende. herudover
kan indregnes udgifter til kortlægning, overvågning og beskyttelse af de
vandressourcer, som anlægget indvinder fra eller i fremtiden kan forventes at
indvinde fra, i det omfang en sådan supplerende overvågning og beskyttelse ud
over den offentlige kortlægning, overvågning og beskyttelse er nødvendig eller
hensigtsmæssig for vandforsyningsanlægget. der kan endvidere indregnes
udgifter til dækning af gebyrer, jf. § 52 c og § 35 i lov om miljømål m.v. for
vandforekomster og internationale naturbeskyttelsesområder.
stk. 2. stk. 1 omfatter også prisfastsættelse for salg af vand mellem almene
vandforsyningsanlæg.
stk. 3. miljø- og energiministeren kan fastsætte nærmere regler om
prisfastsættelsen efter stk. 1, herunder regler om forrentning af indskudskapital.”
bestemmelsen lovfæstede et ”hvile i sig selv”-princip i lighed med
prisloftbekendtgørelsen, hvilket skønsmanden har lagt til grund ved besvarelsen af
spørgsmålet.
da der, som anført i tilknytning til besvarelsen af spørgsmål f, ikke kan anvises
metoder til fastlæggelse af ”handelsværdien”, er der anvendt alternativer hertil. i
                                              - 45 -
      besvarelsen af spørgsmål f er det endvidere anført, at en anden metode til
      opgørelse af værdien bør være styret af de regulatoriske krav, som gælder for et
      vandforsyningsselskab.
      besvarelsen af spørgsmål ss if er baseret på følende forudsætninger:
      • at køber skulle drive virksomheden under hensyntagen til reguleringen i den
      dagældende vandforsyningslov,
      • at dåbsgaven ikke kunne udnyttes i 2007,
      • at dåbsgaven heller ikke kunne udnyttes af kommunen
      det forhold, at det i spørgsmål ss if specifikt er nævnt, at ”… hvidovre vand
      a/s samtidig overtog forpligtelsen til at drive vandforsyningsvirksomhed”,
      forudsætter at aktiverne anvendes til deres hidtidige formål, og udelukker dermed
      alternative udnyttelsesmuligheder.
      det sidste forhold, ”at der ikke kunne identificeres uafhængige parter, som ville
      være villige til at købe aktiverne”, er en konsekvens af, at der ikke er et
      almindeligt frit marked for køb og salg af vand- og spildevandsvirksomheder.
      dette forhold var ligeledes en forudsætning for besvarelsen af spørgsmål f.
      besvarelse:
      på overdragelsestidspunktet 1. januar 2007 må det indledningsvis konstateres, at
      følgende forhold var gældende:
      (1) at der ikke foreligger en handelsværdi fastsat på et almindeligt frit marked
      (dagsværdi) jf. besvarelsen af spørgsmål a.
      (2) de faktiske historiske anskaffelsespriser var ikke kendte jf. besvarelsen af
      spørgsmål ss ia.
      (3) der forelå ikke regulatoriske værdier dvs. vægtede (50%/50%) kalkulerede
      anskaffelsespriser og genanskaffelsespriser.
      (4) dåbsgavebetragtningen var ikke relevant.
      (5) hvidovre kommune var i besiddelse af en beskrivelse af de materielle
      anlægsaktiver herunder den fysiske stand, etableringstidspunkter etc.
      i besvarelsen af spørgsmål ss ic blev oplistet følende værdibegreber i prioriteret
      rækkefølge:
      (a) salgspriser (dagsværdi).
      (b) en beregnet tilnærmet salgsværdi.
      (c) genanskaffelsesværdi.
      man kunne anlægge den betragtning, at såfremt de faktiske historiske
      anskaffelsespriser var kendte, så ville kommunens økonomiske offer bestå i, at
      kommunen overdrog retten til at overvælte de faktiske historiske
      anskaffelsespriser på vandforbrugerne til hvidovre vand a/s. da de faktiske
      historiske anskaffelses er ukendte, er betragtningen ikke relevant, jf. besvarelsen
      af spørgsmål ss ia.
      som anført tidligere, er en værdiansættelse til salgsværdi (a) eller en eller anden
      form for beregnet kapitalværdi (b) ej heller en farbar vej.
      i mangel af en bedre værdiansættelsesmetode, finder skønsmanden, at anvendelse
      en eller anden form for genanskaffelsesværdi på overdragelsestidspunktet er den
      eneste praktiske mulighed. genanskaffelsesværdien bør reflektere anlæggenes
      daværende stand, alder etc.
      på det foreliggende grundlag er skønsmanden ikke i stand til at estimere et beløb,
      som repræsenterer en eller anden form for genanskaffelsesværdi.”
4. forklaringer
                                               - 46 -
der er i sag b-107-15 afgivet forklaring af skønsmand, lektor carsten krogholt hansen,
copenhagen business school. som nævnt ovenfor i pkt. 3 er der enighed mellem parterne
om, at de udsagn, der er kommet til udtryk i skønserklæringerne i sag b-107-15, hvidovre
vand a/s mod skatteministeriet, tillige kan indgå i sagen vedrørende hjørring vandselskab
a/s, hvorfor skønsmandens forklaring gengives i det følgende:
carsten krogholt hansen har vedstået skønserklæringen af 5. december 2016 og den
supplerende skønserklæring af 30. august 2017 og har i tilknytning til besvarelsen af
spørgsmål a og b forklaret, at der ikke findes et marked for hverken en
virksomhedsoverdragelse eller en aktivoverdragelse af distributions- og produktionsanlæg
inden for vandforsyningsområdet. det er i den forbindelse uden betydning, om
virksomhedsoverdragelsen eller aktivoverdragelsen sker samtidig med overdragelse af
forsyningspligten/forsyningsretten. hverken virksomheden eller aktiverne har derfor en
handelsværdi. baggrunden herfor er, at forretningen ifølge lovgivningen skal hvile i sig selv.
af samme årsag har hvidovre vand a/s som selskab betragtet heller ikke et økonomisk
incitament til at erhverve distributionsanlægget. ved at erhverve distributionsanlægget får
selskabet ganske vist både ret og pligt til at levere vand, men der må ikke være indtjening på
leverancerne.
dcf-metoden, der har dannet grundlag for skattemyndighedernes værdiansættelse i sagen,
bygger på, at der ved værdiansættelsen foretages en prognose over den tilbagediskonterede
værdi af det fremtidige forventede cash flow på aktivet. diskonteringsfaktoren inddrager
blandt andet det risikofrie afkast – traditionelt forstået som den 10-årige statsobligationsrente
– og en nærmere fastsat risikopræmie. som anført i besvarelsen af spørgsmål e er en
indkomstbaseret model som dcf-metoden efter hans opfattelse ikke anvendelig inden for
vandforsyningsområdet, hvor det ikke er tilladt at have et frit cash flow, og hvor det derfor
heller ikke giver mening at anvende en diskonteringsfaktor. dette skyldes, at
vandforsyningsområdet er omfattet af hvile-i-sig-selv-princippet og den i tilknytning hertil
indførte prisloftsregulering. som følge af reguleringen på vandforsyningsområdet har
hvidovre vand a/s således som selskab betragtet ikke i sig selv et økonomisk incitament til
virksomhedsdriften.
                                               - 47 -
ved besvarelsen af spørgsmål 3 har han ikke taget udgangspunkt i oprindelige
anskaffelsespriser med senere afskrivninger. dette skyldes, at der på grund af den tidligere
kommunale regnskabspraksis ikke findes sikre og komplette data om de historiske kostpriser i
forbindelse med etablering af anlæggene, herunder i form af anlægskartoteker. hvis sådanne
historiske kostpriser havde været tilgængelige, ville de have været udtryk for ”det kommunale
offer”, det vil sige for de afskrivninger, der ikke var foretaget endnu. afskrivninger har til
formål at sikre, at man helt eller delvist kan genanskaffe nedslidte anlæg. en afskrivning på
de rene kostpriser giver imidlertid ikke det tilstrækkelige råderum til genanskaffelser, der kan
ligge mange år frem i tid. derfor giver det bedre mening at tage udgangspunkt i en
omkostningsbaseret metode, hvor der lægges vægt på genanskaffelsespriser frem for
kostpriser, således som det er sket ved hans besvarelse af spørgsmål e og f. et årsregnskab
eller et perioderegnskab kan ikke anvendes til at fastlægge, hvad et aktiv er værd. der kan
ikke sættes lighedstegn mellem en historisk kostpris og en nedskrevet genanskaffelsespris, og
besvarelsen af spørgsmål 3 bygger heller ikke herpå.
ved skønnet over den acceptable mindstepris på 200 mio. kr. har han indlagt den hypotetiske
forudsætning i spørgsmålet, at der kan ske salg til en uafhængig tredjemand, og han har lagt
til grund, at kommunens økonomiske offer ved salg til denne hypotetiske, uafhængige
tredjemand samtidig med, at kommunen frigøres for forsyningspligten, kan opgøres som
anført i besvarelsen af spørgsmål f. de 200 mio. kr. er udtryk for de indtægter fra
vandleverancer, som kommunen på daværende tidspunkt ikke via afskrivninger havde
overvæltet på vandforbrugerne. dette beløb burde kommunen have haft som et aktiv i
balancen i kommunens årsregnskab forud for overdragelsen.
det kunne nok fremgå tydeligere af besvarelsen af spørgsmål f, at opgørelsen på 200 mio. kr.
i mangel af bedre muligheder er inspireret af en værdiansættelse med udgangspunkt i de
regulatoriske forhold og således er baseret på en hybrid af historiske kostpriser og
genanskaffelsesværdier baseret på polka-værdier og ikke ”rene” nedskrevne
genanskaffelsesværdier. ved at inddrage polka-værdierne tages der ved værdiansættelsen
højde for de særlige regulatoriske krav, som vandforsyningsområdet er underlagt gennem
hvile-i-sig-selv-princippet og prisloftsreguleringen.
                                               - 48 -
i forhold til sin forståelse af grundlaget for besvarelsen af spørgsmål ss ic er han enig i, at
hvidovre vand a/s ved udarbejdelse af vurderingsberetningen har anvendt den
beregningsmetode, der fremgår af pkt. 5 i pwc’s notat af 3. december 2007. af pkt. 5 i pwc’s
notat fremgår det således, at der er foretaget en nedskrivningstest med udgangspunkt i et
justeret skøn over genindvindingsværdien (impairment-nedskrivning), jf. årsregnskabslovens
§ 42. der er således ikke som anført i grundlaget for hans besvarelse af spørgsmålet, og i
modsætning til, hvad der fremgår af indledningen til vurderingsberetningen, taget
udgangspunkt i nedskrevne kostpriser. revisor synes således i mangel af et anlægskartotek at
have foretaget et skøn. han undrer sig over, at dette ikke fremgår tydeligere af
vurderingsberetningen.
den ”dåbsgave”, som vandselskaberne modtog i tilknytning til lovændringerne i 2009,
udgøres af forskellen mellem de nedskrevne anskaffelsessummer og de nedskrevne
genanskaffelsessummer. ønsket var at få lagt de regulatoriske værdier ind som et aktiv,
således at der i selskaberne kom til at ligge en opsparing til anlægsinvesteringer ved
opgørelsen af afskrivningsgrundlaget. den reelle værdi af ”dåbsgaven” afhænger derfor af
størrelsen af de skattemæssige indgangsværdier og således af, hvordan disse opgøres. det kan
ikke anføres, at værdien af ”dåbsgaven” for hvidovre vand a/s’ vedkommende svarer til den
opskrivning med 80 mio. kr., der er foretaget i årsrapporten for 2010.
som led i sine undersøgelser har han ikke set eksempler på, at dcf-modellen uden for landets
grænser er blevet anvendt i forbindelse med værdiansættelser i tilknytning til virksomheder
eller aktiver, der drives under lignende forudsætninger som hvile-i-sig-selv-princippet.
de øvrige overdragelser på vandforsyningsområdet, som han har undersøgt til brug for
besvarelsen af spørgsmål ss ic, har alle ligget efter lovændringerne i 2010. mere generelt
kan det herom anføres, at kommunerne ud fra en skattemæssig betragtning ikke vil have
nogen interesse i en høj værdiansættelse. værdiansættelsen vil dog have betydning i forhold
til muligheden for at foretage afskrivninger.
hvis polka-værdierne ikke var kendt, ville han ved værdiansættelsen tage udgangspunkt i
genanskaffelsesværdier.
                                              - 49 -
det må i forhold til besvarelsen af spørgsmål ss ie anses for sikkert, at den nedskrevne
anskaffelsessum på overdragelsestidspunktet udgjorde et lavere beløb end 200 mio. kr.
i forhold til besvarelsen af spørgsmål ss id er det naturligvis korrekt, at den for kommunen
acceptable mindstepris ikke kan være højere end den pengestrøm, som kommunen maksimalt
kan opnå, men det er heller ikke den forudsætning, som han har indlagt ved besvarelsen af
spørgsmålet, hvor det er lagt til grund, at den acceptable mindstepris for en kommune er den
regulatoriske værdi. på dette grundlag indeholder besvarelsen derfor reelt ikke en stillingtagen
til de enkelte led i det stillede spørgsmål.
for så vidt angår spørgsmål ss if skal besvarelsen af dette spørgsmål særligt læses i lyset af,
at man på overdragelsestidspunktet ikke kendte de historiske kostpriser. havde disse været
kendt, ville de have udgjort det naturlige udgangspunkt for værdiansættelsen. som anført i
skønserklæringen er en værdiansættelse til salgsværdi eller en beregnet kapitalværdi heller
ikke anvendelig, jf. årsregnskabslovens § 37, stk. 1 og 2. det betyder derfor, at der efter hans
opfattelse reelt alene er mulighed for at anvende en værdiansættelsesmetode, der tager
udgangspunkt i genanskaffelsesværdierne på overdragelsestidspunktet under inddragelse af
vandforsyningsanlæggenes alder, stand mv., jf. årsregnskabslovens § 41, stk. 2. det forhold,
at ledningsnettet på et tidspunkt i fremtiden skal udskiftes med de deraf følgende større
afskrivningsmuligheder, er ikke en omstændighed, der vil føre til en højere prisfastsættelse.
den værdiansættelse, som fremgangsmåden i besvarelsen af spørgsmål ss if fører frem til, er
ikke udtryk for en handelsværdi, men er et surrogat herfor. polka-værdierne danner efter
hans opfattelse et godt udgangspunkt for en værdiansættelse, og det er også disse værdier, der
har dannet grundlag for hans beregninger i besvarelsen af spørgsmål f.
alt andet lige vil nedskrevne genanskaffelsesværdier føre til en højere værdiansættelse end
nedskrevne anskaffelsesværdier.
som det var tilfældet ved besvarelsen af spørgsmål 8, har hvidovre vand a/s som selskab
betragtet ikke et økonomisk incitament til at erhverve distributionsnettet til aktivernes
polka-værdier.
                                              - 50 -
samlet set vil han fastholde, at dcf-modellen er uegnet til at danne grundlag for
værdiansættelsen i forbindelse med overdragelser af virksomheder og aktiver på
vandforsyningsområdet på grund af den særlige reguleringsordning på dette område. forsøger
man alligevel at anvende dcf-modellen, er hovedproblemet, at der ikke er noget frit cash
flow at tilbagediskontere ved anvendelsen af modellen.
det skøn, som skattemyndighederne har udøvet i deres afgørelse, kan næppe siges at bygge på
en handelsværdi, og det udøvede skøn er efter hans opfattelse heller ikke udtryk for et
velegnet surrogat til en handelsværdi. han er enig i den formel for dcf-modellen, der
fremgår af skats vejledning om transfer pricing mv. fra 2009, og formlen kan også
anvendes, hvis værdien for frit cash flow sættes til nul kr. i en sådan situation vil værdien af
aktivet eller virksomheden i alle tilfælde blive nul kr.
den værdi, der blev fastlagt i hans besvarelse af spørgsmål f, er som tidligere nævnt ikke
udtryk for en handelsværdi, men derimod for et surrogat hertil.
5. det retlige grundlag for sagen
vandforsyningslovens § 52 a, stk. 1, og § 53, stk. 1
kommunal forsyningsvirksomhed er undergivet et hvile-i-sig selv-princip.
på området for vandforsyning blev princippet lovfæstet med vandforsyningslovens § 52 a, der
blev indført ved lov nr. 479 af 1. juli 1998. § 52 a, stk. 1, der gjaldt almen vandforsyning,
havde i 2007 følgende ordlyd, jf. lovbekendtgørelse nr. 71 af 17. januar 2007:
      ”§ 52. ved levering af vand fra et alment vandforsyningsanlæg kan i prisen
      indregnes nødvendige udgifter til indvinding og distribution af vand, lønninger og
      andre driftsomkostninger, administration, driftsmæssige afskrivninger, forrentning
      af fremmedkapital og underskud fra tidligere perioder opstået i forbindelse med
      etablering og væsentlig udbygning af forsyningssystemerne og henlæggelser til
      nyinvesteringer. desuden kan et alment vandforsyningsanlæg afholde udgifter til
      rådgivning af sine kunder om vandbesparelser, finansiering af vandbesparende
      foranstaltninger samt deltagelse i vandværkssamarbejder og lignende. herudover
      kan indregnes udgifter til kortlægning, overvågning og beskyttelse af de
      vandressourcer, som anlægget indvinder fra eller i fremtiden kan forventes at
      indvinde fra, i det omfang en sådan supplerende overvågning og beskyttelse ud
      over den offentlige kortlægning, overvågning og beskyttelse er nødvendig eller
      hensigtsmæssig for vandforsyningsanlægget. ...”
                                                - 51 -
vandforsyningslovens § 53, stk.1, bestemte blandt andet:
       ”§ 53. kommunalbestyrelsen fastsætter anlægs- og driftsbidrag ved levering af
       vand fra den kommunale vandforsyning. anlægs- og driftsbidrag til andre almene
       vandforsyningsanlæg skal godkendes af kommunalbestyrelsen i den kommune,
       hvor vandet forbruges, efter indstilling fra anlæggets ejer.”
vandsektorloven og samleloven
den 26. februar 2009 fremsatte miljøministeren lovforslag nr. l 150 til lov om vandsektorens
organisering og økonomiske forhold (herefter vandsektorloven) samt lovforslag nr. l 151 til
lov om ændring af lov om miljøbeskyttelse, lov om vandforsyning, lov om betalingsregler for
spildevandsanlæg m.v. og forskellige andre love (herefter samleloven). lovforslag nr. l 151
indeholdt herunder forslag til ændring af selskabsskatteloven.
i de almindelige bemærkninger til lovforslag nr. l 150 hedder det om baggrunden for
lovforslaget blandt andet:
       ”af regeringens udspil ”grøn markedsøkonomi - mere miljø for pengene” fra
       april 2003 fremgik, at vandsektorens organisering skulle gennemgås med henblik
       på at vurdere, om sektoren kan opnå øget omkostningseffektivitet, og om der kan
       skabes mere konkurrence i sektoren.
       baggrunden herfor var konkurrenceredegørelsen 2003, som pegede på et
       betydeligt effektiviseringspotentiale inden for vandsektoren, som redegørelsen
       anslog til over 1 mia. kr. årligt, hvis alle forsyningsvirksomheder og
       vandselskaber kan gøres lige så effektive som de bedste i branchen. samtidig blev
       der påvist store forskelle på, hvad forbrugerne betaler for vand- og
       spildevandsforsyning. det økonomiske råds halvårsrapport fra 2004 pegede også
       på betydelige effektiviseringsmuligheder i vandsektoren.
       konkurrenceredegørelsen vurderede, at der ikke er et tilsvarende
       effektiviseringspotentiale for de private, forbrugerejede vandforsyningsselskaber.
       en
       række af de forbrugerejede vandforsyningsselskaber er traditionelt blevet drevet
       med fokus på lave takster. der vurderes derfor ikke at være samme
       effektiviseringsmuligheder i de private vandforsyningsselskaber som i resten af
       vandsektoren.
       på grundlag af konkurrenceredegørelsen 2003 blev der nedsat et
       embedsmandsudvalg under miljøstyrelsens formandskab med deltagelse af
       erhvervs- og byggestyrelsen, konkurrencestyrelsen under økonomi- og
       erhvervsministeriet, finansministeriet, indenrigs- og sundhedsministeriet og
       skatteministeriet med henblik på at gennemføre en analyse af vandsektorens
                                              - 52 -
     organisation og regulering. embedsmandsudvalgets anbefalinger blev i efteråret
     2005 offentliggjort i form af et idéoplæg med titlen ”serviceeftersyn af
     vandsektoren”. samtidig blev 10 notater udarbejdet i forbindelse med at
     embedsmandsudvalgets arbejde blev offentliggjort. idéoplægget var i perioden 13.
     oktober 2004 til 1. december 2005 udsendt i høring til en række organisationer og
     myndigheder.
     …
     på baggrund af idéoplægget og de modtagne høringssvar blev der den 1. februar
     2007 indgået forlig mellem folketingets partier, bortset fra det radikale venstre,
     om en aftale for en mere effektiv vandsektor.
     den politiske aftale om den fremtidige regulering og organisering af vandsektoren
     bygger på følgende elementer
     - at kravene til miljø, sundhed og forsyningssikkerhed skal fastholdes,
     - at vandsektorens effektiviseringspotentiale skal udnyttes til gavn for forbrugerne
     og miljøet,
     - at den økonomiske regulering skal understøtte effektiviseringen af sektoren,
     - at der ikke tilsigtes en ændring af ejerforholdene i vandsektoren,
     - at der er behov for økonomiske midler til at imødegå investerings- og
     fornyelsesbehov, bl.a. også til teknologiudvikling,
     - at der skal ske en klar adskillelse af drifts- og myndighedsansvar,
     - at gennemskueligheden i vandsektorens forhold skal øges, herunder også i
     grundlaget for, hvordan de vandpriser, som forbrugerne betaler, fastsættes,
     - at den eksisterende regnskabsmæssige adskillelse mellem aktiviteter forbundet
     med vand- eller spildevandsforsyning skal fastholdes, og
     - at overskuddet skal fastholdes i vandsektoren.”
om vandsektorens forhold anføres det i forslagets almindelige bemærkninger blandt andet:
     ”…
     sektorens anlæg er opbygget gennem en lang årrække og repræsenterer en værdi
     på flere hundrede milliarder kroner.”
under bemærkningerne til lovforslagets § 18, som omhandler vandselskabers deltagelse i
anden virksomhed, er endvidere anført blandt andet:
     ”vandselskaber er monopolvirksomhed i den forstand, at forbrugerne ikke frit kan
     vælge leverandør. takstopkrævningen i vandselskaberne er reguleret af
     bestemmelserne om, hvilke udgifter der kan indregnes i taksterne, og de
     foreslåede bestemmelser om et prisloft over taksterne. vandselskabernes
     tilknyttede aktiviteter udøves i modsætning til vandselskabets hovedvirksomhed
     på et konkurrenceudsat marked med private aktører.”
                                                - 53 -
lovforslagene blev med visse ændringer den 12. juni 2009 vedtaget som henholdsvis lov nr.
469 (vandsektorloven) og lov nr. 460 (samleloven).
vandsektorloven trådte i kraft den 1. juli 2009, jf. lovens § 31, stk. 1, dog således at visse
bestemmelser, herunder kravet om udskillelse af kommunale vand- og spildevandsforsyninger
i selskabsform, først trådte i kraft den 1. januar 2010, jf. herved lovens § 31, stk. 2.
samleloven trådte i kraft den 1. januar 2010, jf. lovens § 16, stk. 1, dog således at visse
bestemmelser som angivet i bestemmelsens stk. 2 trådte i kraft samtidig med vandsektorloven
den 1. juli 2009.
vandsektorlovens § 15, stk. 1-3, bestemmer følgende:
       ”§ 15. kommuner kan kun deltage i aktiviteter forbundet med vand- eller
       spildevandsforsyning omfattet af § 2, stk. 1, nr. 1, hvis aktiviteterne udøves i et
       eller flere selskaber, som drives i aktie- eller anpartsselskabsform, jf. dog § 32.
       vederlag i forbindelse med stiftelse af aktie- eller anpartsselskaber omfattet af §
       2, stk. 1, nr. 1, må udelukkende bestå af aktier eller anparter i det nystiftede
       selskab.
       stk. 2. miljøministeren kan, når ganske særlige omstændigheder taler for det,
       bestemme, at mindre vandforsyningsanlæg eller mindre omfattende
       vandforsyningsaktiviteter helt eller delvis skal undtages fra kravet om
       organisering i aktie- eller anpartsselskabsform.
       stk. 3. miljøministeren fastsætter regler om opgørelsen af vandselskabernes
       reguleringsmæssige åbningsbalance til brug for forsyningssekretariatet, herunder
       værdiansættelsen af vandselskabernes aktiver og passiver og afskrivninger herpå
       samt aktivernes levetid.”
i bemærkningerne til om § 15, stk. 3, hedder det:
       ”den foreslåede bestemmelse i lovforslagets § 15, stk. 3, har baggrund i, at det til
       brug for benchmarkingen er nødvendigt at kunne inddrage afskrivningerne for at
       få et retvisende billede af selskabernes effektivitet. det er derfor vigtigt, at
       afskrivningerne sker på et ensartet grundlag, og at principper for opgørelse af
       værdier og aktivernes levetider fastsættes ensartet. det er nødvendigt, at
       aktivernes værdier, investeringsbehov m.v. bliver identificeret og synliggjort ud
       fra ensartede kriterier. et ensartet grundlag vil endvidere gøre det muligt år for år
       at overvåge, om vandselskaberne gennemfører en tilstrækkelig forbedring og
       fornyelse af infrastrukturen. i samarbejde med branchen og kl udarbejdes et
       bilag til en bekendtgørelse, der skal omfatte de relevante komponenter med
       fastsættelse af enhedspris og levetid for hver komponent til brug for fastsættelsen
       af den reguleringsmæssige åbningsbalance. miljøministeren fastsætter derfor
       regler om opgørelsen af den reguleringsmæssige åbningsbalance og om
                                               - 54 -
      fastlæggelse af levetider for individuelle typer af aktiver. de nævnte opgørelser
      fastlægges i samarbejde med branchen.”
vandforsyningsvirksomhed drevet i kommunalt regi var efter § 3, stk. 1, nr. 2, i den hidtil
gældende selskabsskattelov (lovbekendtgørelse nr. 1037 af 24. august 2007) undtaget fra
skattepligt. anden vandforsyningsvirksomhed kunne ligeledes være undtaget fra skattepligt i
medfør af selskabsskattelovens § 3, stk. 1, nr. 4, der var sålydende:
      ”§ 3. undtaget fra skattepligten er:
      …
      4) havne, herunder lufthavne, der er åbne for offentlig trafik, samt gas-, vand- og
      fjernvarmeværker, når adgangen til leverance fra værket står åben for alle inden
      for det område, hvori værket arbejder, alt for så vidt havnens eller værkets
      indtægter, bortset fra normal forrentning af en eventuel indskudskapital, ifølge
      vedtægtsmæssig bestemmelse udelukkende kan anvendes til havnens eller værkets
      formål. betingelserne i 1. pkt. er opfyldt, selv om en havn eller
      lufthavn udøver aktivitet, der falder uden for formålet, såfremt disse aktiviteter
      udøves i et skattepligtigt datterselskab.”
dette blev ændret ved samlelovens § 9, som blandt andet indeholder følgende bestemmelse
om, hvilke selskaber og foreninger hjemmehørende her i landet der efter selskabsskattelovens
§ 1 er skattepligtige:
      ”i lov om indkomstbeskatning af aktieselskaber m.v. (selskabsskatteloven), jf.
      lovbekendtgørelse nr. 272 af 3. april 2009, foretages følgende ændringer:
      1. i § 1, stk. 1, indsættes som nr. 2 h:
      ”2 h) vandforsyningsselskaber, der er omfattet af § 2, stk. 1, i lov om
      vandsektorens organisering og økonomiske forhold, og
      spildevandsforsyningsselskaber, hvorved i denne lov forstås selskaber m.v., der
      for andre og mod betaling behandler og transporterer spildevand. skattepligten
      gælder uanset vand- henholdsvis spildevandsforsyningsselskabets
      organisationsform. indregistrerede aktieselskaber omfattes dog af nr. 1. hvis
      aktivitet som nævnt i 1. pkt. udøves af et interessentskab, et kommanditselskab
      eller et kommanditaktieselskab, beskattes henholdsvis interessenterne,
      komplementaren og kommanditisterne efter reglerne i denne bestemmelse,””
selskabsskattelovens § 3, stk. 1, nr. 4, blev samtidig ændret, således at bestemmelsen ikke
længere omfattede vandværker, og der blev i samme stykke som nr. 4 a) indsat en
bestemmelse om, at vandselskaber, der ikke er omfattet af vandsektorlovens § 2, stk. 1, under
visse betingelser er undtaget fra skattepligt. adgangen til skatteundtagelse var herefter
forbeholdt mindre, ikke-kommunale vandselskaber, som efterlever hvile-i-sig-selv-princippet,
                                                - 55 -
og hvis leverancer står åbne for enhver inden for det geografiske område, som vandselskabet
dækker.
ved samleloven blev også vandforsyningslovens §§ 52 a og 53 justeret, men hvile-i-sig-selv-
princippet blev ikke ophævet.
i de almindelige bemærkninger til forslaget til samleloven (lovforslag nr. l 151) anføres
blandt andet:
       ”2.4.1. gældende ret
       efter de gældende regler er vandværker skattefri. vandværker, der drives i
       kommunalt regi er skattefri efter selskabsskattelovens § 3, stk. 1, nr. 2.
       bestemmelsen omfatter vandværker ejet direkte af kommunen og den situation,
       hvor vandværket er organiseret som et interessentskab efter den kommunale
       styrelseslovs § 60, dvs. med kommuner som deltagere.
       andre vandværker er skattefri efter selskabsskattelovens § 3, stk. 1, nr. 4.
       skattefriheden er betinget af, at leverancer fra værket står åben for alle inden for
       det geografiske område, som værket dækker. det er også en betingelse, at værkets
       indtægter, bortset fra normal forrentning af en eventuel indskudskapital, efter
       vedtægterne kun kan bruges til værkets formål. vandforsyningerne må kun
       opkræve beløb hos forbrugerne svarende til, hvad det koster at drive forsyningen.
       skattefritagelsen omfatter vandforsyninger, hvori indgår et vandværk
       (vandindvindingsanlæg og rensning af vand til drikkevand).
       …
       2.4.2. den foreslåede ordning
       i skattelovgivningen indføres der generelt skattepligt for vandforsyninger, der
       direkte eller indirekte er ejet af en kommune og vandforsyninger, der leverer over
       200.000 m³ vand årligt. afgrænsningen svarer til den foreslåede § 2, stk. 1, i
       forslaget til lov om vandsektorens organisering og økonomiske forhold.
       konsekvensen er, at den hidtidige skattefrihed for vandforsyninger ophæves for så
       vidt angår de store forsyninger og de kommunalt ejede forsyninger. skattepligten
       er ens uanset organisationsform. det betyder, at alle skattepligtige
       vandforsyningsselskaber beskattes efter reglerne for aktieselskaber. de
       vandforsyninger, der i dag drives i kommunalt regi, vil også blive skattepligtige.
       det gælder vandforsyninger, der drives som en del af den kommunale forvaltning,
       da de efter forslag til lov om vandsektorens organisering og økonomiske forhold
       skal udskilles til selskaber eller overdrages til tredjemand. endvidere gælder det
       f.eks. også eksisterende fælleskommunale vandforsyninger, der er organiseret som
       interessentskaber, idet kommunen som interessent omfattes af skattepligten, for så
       vidt angår denne virksomhed.
       for de vandforsyninger, der hidtil har været skattefri efter reglen i
       selskabsskattelovens § 3, stk. 1, nr. 4, men som bliver omfattet af den foreslåede
                                                - 56 -
       regel om skattepligt, finder reglen i selskabsskattelovens § 5 d anvendelse.
       aktiver, der er i behold ved overgangen til skattepligt, skal dermed fastsættes til
       handelsværdien. reglen i selskabsskattelovens § 5 d finder endvidere anvendelse,
       hvor en kommune, som interessent m.m. i en vandforsyningsvirksomhed, overgår
       fra skattefrihed efter selskabsskattelovens § 3, stk. 1, nr. 2, til skattepligt efter den
       foreslåede regel om skattepligt.
       de små vandforsyninger omfattes ikke af den nye incitamentsstruktur, men skal
       fortsætte under ”hvile i sig selv”-princippet. det foreslås derfor, at de små
       vandforsyninger fortsat skal kunne være skattefri. betingelserne skal også efter
       skattereglerne være, at de som hidtil fungerer under ”hvile i sig selv”-princippet.
       …
       3.1. de økonomiske konsekvenser for det offentlige
       …
       det forventes ikke, at selskaberne i vandsektoren giver et skattemæssigt overskud
       på hverken kort eller mellemlangt sigt som følge af forslaget om skattepligt.
       dermed forventes den foreslåede skattepligt for selskaberne ikke at lede til nogen
       umiddelbar provenuvirkning. det skyldes, at selskaberne har store afskrivninger
       umiddelbart efter skattepligtens indtræden som følge af åbningsbalancerne.
       på langt sigt kan forslaget lede til et merprovenu. såfremt selskaberne ikke aktivt
       er opmærksomme på muligheden for at nedjustere vandpriserne, kan forslagets
       varige virkning blive et provenu i størrelsesordenen 0,1 mia. kr. årligt. skønnet er
       baseret på opgørelser af sektorens nuværende omkostningsstruktur og
       investeringsomfang, vandprisen samt forventningen til effektiviseringspotentialet
       på over 1 mia. kr. årligt som følge af forslaget.”
i bemærkningerne til lovforslagets § 9, nr. 1 (indsættelse af selskabsskattelovens § 1, stk. 1,
nr. 2 h), hedder det blandt andet:
       ”for de vandforsyninger og spildevandsforsyninger, der hidtil har været skattefri,
       men som bliver omfattet af den foreslåede regel i selskabsskattelovens § 1, stk. 1,
       nr. 2 h, om skattepligt, skal der for de aktiver, som er i behold ved overgangen til
       skattepligt, ske en opgørelse til handelsværdi, jf. selskabsskattelovens § 5 d. den
       fastsatte handelsværdi vil danne grundlag for en eventuel afskrivningsadgang og
       en eventuel avanceopgørelse.
       for de vandforsyninger, der er organiseret som aktie- eller anpartsselskaber, og
       som hidtil har været skattefri efter selskabsskattelovens § 3, stk. 1, nr. 4, men som
       bliver skattepligtige efter selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 1, som følge af de
       forslåede ændringer, skal der tilsvarende for de aktiver, der er i behold ved
       overgangen til skattepligt, ske en opgørelse til handelsværdi, jf.
       selskabsskattelovens § 5 d. den fastsatte handelsværdi vil danne grundlag for en
       eventuel afskrivningsadgang og en eventuel avanceopgørelse.
       i forhold til afskrivningsloven vil vandværker, rensningsanlæg, vandledninger og
       kloaknet være at anse for driftsmidler. en mindre del af vandværkerne og
                                              - 57 -
      rensningsanlæggene (murværk og lignende) vil dog formentlig skulle anses for
      bygningsanlæg.
      …
      for vandforsyninger vil det derfor være relevant at sondre mellem aktiver, der
      medgår til produktion af vand og aktiver, der medgår til distribution af vand. til
      aktiver som medgår til produktion af vand anses f.eks. råvandsledninger og
      værker, beholderanlæg, behandlingsanlæg, udpumpningsanlæg og el-anlæg . til
      aktiver, der medgår til distribution af vand anses f.eks. ledninger og stikledninger
      samt trykforøgerstationer, andre bygningsværker på ledningsnettet og
      afregningsmålere.
      derudover vil der også skulle udskilles eventuelle administrations- og
      værkstedsbygninger. af hensyn til den skattemæssige vurdering af
      åbningsbalancen bør ledningsnettet opdeles i city/by/land - city består af den
      indre bykerne og by af bolig- og byområder, der ikke opfylder city-definitionen.
      endvidere bør ledningsnettet opdeles i de to dimensioner over/under 200 mm.
      opdelingen i city/by/land er alene relevant i forhold til åbningsbalancen.
      for spildevandsforsyninger vil det være relevant at udskille aktiver i bygninger,
      ledninger og brønde, veje og pladser samt sparebassiner/laguner. ledningsnettet
      bør opdeles i city/by/land og med en angivelse af rørdimensioner. også her er
      opdelingen i city/by/land alene relevant i forhold til åbningsbalancen.”
folketingets miljø- og planlægningsudvalg anmodede under behandlingen af lovforslagene
ved spørgsmål nr. 5 af 3. april 2009 om lovforslag nr. l 150 og nr. l 151 miljøministeren om
at kommentere en henvendelse af 1. april 2009 fra dansk vand- og spildevandsforening
(danva).
danvas henvendelse indeholdt blandt andet følgende spørgsmål:
      ”kan selskaberne anvende nedskrevne genanskaffelsesværdier som skattemæssige
      indgangsværdier? hvis ikke, hvorledes skal bemærkningerne til § 9 i samleloven
      til en skattemæssig opdeling i city/by/land m.v. forstås?”
skatteministerens bidrag til miljøministerens besvarelse af dette spørgsmål lyder således:
      ”skattemæssige forhold i øvrigt
      danva spørger til skattemæssige indgangsværdier.
      hvilke værdier, der skal anvendes ved forsyningernes overgang til skattepligt eller
      overgang til en anden skattepligtsbestemmelse, inklusive den foreslåede nye
      bestemmelse for vand- og spildevandsforsyninger, følger af reglerne i
      selskabsskattelovens §§ 5 b-d. hovedreglen er, at aktiverne skal sættes til
                                               - 58 -
       handelsværdien på overgangstidspunktet. er overgangen omfattet af
       selskabsskattelovens § 5 c, indtrædes i aktivernes oprindelige anskaffelsessum og
       de hidtidige afskrivninger. disse regler gælder, uanset om overgangen sker før
       eller efter den 1. januar 2010. som det fremgår, kan forsyningerne ikke anvende
       nedskrevne genanskaffelsespriser som sådan, som indgangsværdier. det vil
       kræve, at det kan dokumenteres, at det således opgjorte beløb svarer til aktivets
       handelsværdi.
       henvisningen i bemærkningerne til opdelingen city/by/land/ går på, at
       handelsværdien kan være påvirket heraf.”
et 2. udkast af 4. juli 2008 til lov om vandsektorens organisering og økonomiske forhold
havde forinden fremsættelsen af lovforslag nr. l 150 i folketinget været sendt i høring, og
foreningen af statsautoriserede revisorer (fsr) afgav i et brev af 18. august 2008 et
høringssvar. heri bemærkede fsr blandt andet:
       ”skattemæssige åbningsbalancer
       det fremgår af bemærkningerne til § 8 i forslag til lov om vandsektorens
       organisering og økonomiske forhold, at ”selskabernes reguleringsmæssige
       åbningsbalance kan samtidig danne grundlag for de skattemæssige
       indgangsværdier”.
       ovenstående bemærkning, som må antages at være af særdeles stor praktisk
       betydning for de involverede selskaber, kan ikke genfindes i de skattemæssige
       bestemmelser eller bemærkningerne hertil. med henblik på at undgå
       misforståelser mv. kan det overvejes at indsætte en særlig overgangsbestemmelse
       – i lighed med overgangsbestemmelserne ved elselskabernes overgang til
       skattepligt – hvorved det lovfæstes, at vandsektoren kan anvende de
       reguleringsmæssige åbningsbalancer som skattemæssige åbningsbalancer.”
overgangsbestemmelserne for elselskaber, som fsr henviste til i sit brev, var
selskabsskattelovens § 35 o, hvorefter elselskaber, der fra og med 1. januar 2000 overgik til
beskatning efter nogle nærmere angivne bestemmelser i loven, blandt andet fik mulighed for
at foretage afskrivninger på eksisterende driftsmidler på grundlag af genanskaffelsesværdien
korrigeret for restlevetid og korrigeret for inflation/prisstigninger.
der havde inden fremsættelsen af lovforslag nr. l 150 endvidere den 13. januar 2009 været
afholdt møde i forligskredsen om en mere effektiv vandsektor med deltagelse af
miljøministeren.
                                              - 59 -
af et referat af mødet, dateret 14. januar 2009, udarbejdet af miljøpolitisk sekretariat fremgår
blandt andet:
       ”ad 2: beskatning
       miljøministeren redegjorde kort for, at det ikke er hensigten, at der skal betales
       skat i nævneværdigt omfang, men at beskatning er et middel til at sikre, at
       forsyningerne er effektive. hensigten er, at forsyningerne i stedet for at generere
       et skattepligtigt overskud enten skal foretage de fornødne investeringer eller sætte
       taksten ned.
       det blev understreget, at spørgsmålet om beskatning skal ses i sammenhæng med
       spørgsmålet om værdiansættelsesmetode, idet den skitserede kompromismodel vil
       give forsyningerne øgede muligheder og mindske sandsynligheden for, at der vil
       skulle betales skat.
       der var i kredsen enighed om spørgsmålet om beskatning, idet dette skal ses i
       sammenhæng med valget af værdiansættelsesmetode.”
den passus fra bemærkninger til § 8 i 2. udkast til lovforslag, som fsr havde citeret i sit
høringssvar, genfindes ikke i det fremsatte lovforslag nr. l 150 eller i lovforslag nr. l 151.
med hjemmel i vandsektorlovens kapitel 4 blev der etableret et forsyningssekretariat, der
blandt andet fik til opgave at fastsætte et prisloft for vandforsyning og et prisloft for
spildevandsforsyning.
en arbejdsgruppe bestående af pricewaterhousecoopers (pwc), danva, fvd, en række
vandselskaber, cowi, konkurrencestyrelsen og by- og landskabsstyrelsen har udarbejdet et
pris- og levetidskatalog (polka) indeholdende standardpriser og standardlevetider for
vandselskabernes anlægsaktiver. endvidere offentliggjorde forsyningssekretariatet
”vejledning til udarbejdelse af reguleringsmæssig åbningsbalance” af 17. februar 2010 med
oplysninger om, hvorledes et vandselskab udarbejder den reguleringsmæssige
åbningsbalance, hvilket hovedsageligt sker på baggrund af pris- og levetidskatalogets værdier
(polka-værdier). det er under sagen oplyst, at polka-værdien er gennemsnittet af en
nedskreven genanskaffelsesværdi og en nedskreven estimeret anskaffelsesværdi for et
anlægsaktiv. disse er endvidere benævnt ”regulatoriske indgangsværdier”.
ligningslovens § 2
                                                - 60 -
ligningslovens § 2 om, hvorledes den skattepligtige indkomst skal opgøres i forbindelse med
kontrollerede transaktioner, blev indført ved lov nr. 432 af 26. juni 1998. bestemmelsen
lovfæstede det såkaldte armslængdeprincip.
bestemmelsens stk. 1 havde på daværende tidspunkt følgende ordlyd:
       ”§ 2. skattepligtige, der
       1) kontrolleres af fysiske eller juridiske personer eller
       2) kontrollerer juridiske personer eller
       3) er koncernforbundet med en juridisk person eller
       4) har et fast driftssted beliggende i udlandet eller
       5) er en udenlandsk fysisk eller juridisk person med et fast driftssted i danmark,
       skal ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst anvende priser og vilkår for
       handelsmæssige eller økonomiske transaktioner med ovennævnte fysiske og
       juridiske personer og faste driftssteder (kontrollerede transaktioner) i
       overensstemmelse med, hvad der kunne være opnået, hvis transaktionerne var
       afsluttet mellem uafhængige parter.”
i de almindelige bemærkninger til lovforslaget (lovforslag nr. l 101, fremsat den 2. juni
1998) anføres navnlig følgende om armslængdeprincippet:
       ”lovfæstelse af armlængde princippet
       af de almindelige skatteretlige principper - indeholdt i statsskattelovens §§ 4-6 -
       følger, at ethvert skattesubjekt kun skal beskattes af sine egne indtægter, men skal
       beskattes af alle sine skattepligtige indtægter. af disse principper er hidtil blevet
       udledt, at såfremt der foretages transaktioner mellem to interesseforbundne
       skattesubjekter, der ikke er sket på armslængde vilkår, vil der ved opgørelsen af
       den skattepligtige indkomst være mulighed for at skattemyndighederne kan
       korrigere denne, således at indkomsten kommer til at svare til, hvad der kunne
       være opnået, hvis transaktionerne var sket på armslængde vilkår. disse principper
       svarer til de grundlæggende oecd-principper for transfer pricing, dvs. handel
       mellem interesseforbundne parter over grænserne.
       ved låneforhold mellem interesseforbundne parter, hvor den beregnede rente
       afviger fra, hvad der ville have været fastsat mellem to uafhængige parter, er der
       hidtil sket korrektion af denne rente. den 11. februar 1998 afsagde højesteret
       imidlertid en dom i en sag vedrørende rentekorrektion, der stiller spørgsmålstegn
       ved selve adgangen til at foretage rentekorrektion (hd af 11. februar 1998,
       gengivet i tfs 1998, 199).
       …
       efter højesterets dom er der behov for en lovfæstelse af det almindeligt
       anerkendte princip om anvendelse af armslængde vilkår ved opgørelsen af den
       skattepligtige indkomst for transaktioner mellem interesseforbundne parter.
                                                - 61 -
      lov nr. 131 af 25. februar 1998, lov om ændring af skattekontrolloven og
      skattestyrelsesloven (oplysningspligt vedrørende koncerninterne transaktioner),
      der blev vedtaget den 3. februar 1998 vedrører transaktioner mellem
      interesseforbundne parter over landegrænserne (l 84). ved loven blev der indført
      en udvidet selvangivelsespligt samt en pligt til at udfærdige og opbevare skriftlig
      dokumentation for priser og vilkår for koncerninterne transaktioner. lovens
      formål er at øge skattemyndighedernes mulighed for at sikre korrekt
      prisfastsættelse og dermed korrekt opgørelse af den skattepligtige indkomst ved
      koncerninterne transaktioner på tværs af landegrænserne.
      loven berører imidlertid ikke de materielle regler for armslængde princippet.
      loven forudsætter, at skattemyndighederne har adgang til at korrigere priser og
      vilkår, såfremt disse ikke svarer til, hvad uafhængige parter ville have fastsat i en
      lignende situation.
      …
      det er et internationalt anerkendt princip, at interesseforbundne parter skal handle
      på armslængde vilkår. oecd har udsendt retningslinier om hvilke principper og
      fremgangsmåder, som internationalt kan anerkendes ved ligningen i
      transferpricing sager. disse retningslinier er baseret på armslængde princippet.
      samtlige oecd-lande - herunder danmark – har tilsluttet sig disse retningslinier.
      de nye danske regler indført ved lov nr. 131 af 25. februar 1998 om ændring af
      skattekontrolloven og skattestyrelsesloven er således også i overensstemmelse
      med oecd's retningslinier.
      …
      lovforslagets bestemmelse om en lovfæstelse af armslængde princippet vil få
      virkning på en række forskellige områder. interesseforbundne parter kan indgå
      aftaler eller foretage andre dispositioner på tilsvarende vis som alle andre,
      medmindre der på et særligt område er et udtrykkeligt forbud herimod, jf.
      eksempelvis det selskabsretlige forbud mod aktionærlån.”
i lovforslagets bemærkninger til ligningslovens § 2, stk. 1, hedder det videre:
      ”kravet om anvendelse af pris og vilkår for de kontrollerede transaktioner ved
      opgørelsen af den skattepligtige indkomst i overensstemmelse med hvad der
      kunne have været opnået, hvis transaktionerne var afsluttet mellem uafhængige
      parter, omfatter skattepligtige, der kontrolleres af fysiske eller juridiske personer,
      eller kontrollerer juridiske personer, eller er koncernforbundet med en juridisk
      person, eller har et fast driftssted i udlandet eller er en udenlandsk fysisk eller
      juridisk person med et fast driftssted i danmark. de skattepligtige, der kan være
      omfattet, er fysiske personer, selskaber, fonde, dødsboer, faste driftssteder m.v.
      afgrænsningen af de skattepligtige, der er omfattet af den foreslåede nye § 2 i
      ligningsloven, svarer til den afgrænsning af skattepligtige, der er foretaget i
      skattekontrollovens § 3 b, som indført ved lov nr. 131 af 25. februar 1998. til
      forskel fra skattekontrollovens § 3 b forudsætter den foreslåede § 2 imidlertid
      ikke et grænseoverskridende element (undtagen for så vidt angår faste
                                                 - 62 -
       driftssteder). ved handel mellem to interesseforbundne parter, der begge er
       skattepligtige i danmark, vil de begge have pligt til ved opgørelsen af den
       skattepligtige indkomst at fastsætte pris og vilkår for deres handel i
       overensstemmelse med, hvad der kunne have været opnået, hvis handelen var
       foregået mellem to uafhængige parter. den foreslåede bestemmelse omfatter -
       forudsat begge parter er skattepligtige i danmark - såvel sælger som køber i et
       handelsforhold, långiver som låntager i et låneforhold m.v.
       …
       den angivne kreds tilsigter at omfatte de generelle interessefællesskaber indenfor
       erhvervsforhold. der kan imidlertid være konkrete situationer, hvor eksempelvis
       en værdiansættelse er styret af, at to uafhængige parter har manglende
       skattemæssigt modstridende interesser. ifølge praksis kan skattemyndighederne i
       sådanne situationer korrigere eksempelvis en værdiansættelse, der er begrundet i
       parternes konkrete interessesammenfald, jf. tfs 1996, 496 h og 497 h,
       eller en fordeling af en overdragelsessum begrundet i parternes konkrete
       interessesammenfald, jf. tfs 1993, 32 v. det er ikke hensigten med lovforslaget
       at ændre denne praksis.”
ligningslovens § 2, stk. 1, havde på tidspunktet for stiftelsen af hjørring vandselskab a/s
følgende ordlyd, jf. herved lovbekendtgørelse nr. 1061 af 24. oktober 2006 med senere
ændringer:
       ”§ 2. skattepligtige,
       1) hvorover fysiske eller juridiske personer udøver en bestemmende indflydelse,
       2) der udøver en bestemmende indflydelse over juridiske personer,
       3) der er koncernforbundet med en juridisk person,
       4) der har et fast driftssted beliggende i udlandet, eller
       5) der er en udenlandsk fysisk eller juridisk person med et fast driftssted i
       danmark,
       6) …
       skal ved opgørelsen af den skatte- eller udlodningspligtige indkomst anvende
       priser og vilkår for handelsmæssige eller økonomiske transaktioner med
       ovennævnte fysiske og juridiske personer og faste driftssteder (kontrollerede
       transaktioner) i overensstemmelse med, hvad der kunne være opnået, hvis
       transaktionerne var afsluttet mellem uafhængige parter. med juridiske personer i
       1. pkt., nr. 1, sidestilles selskaber og foreninger m.v., der efter danske skatteregler
       ikke udgør et selvstændigt skattesubjekt, men hvis forhold er reguleret af
       selskabsretlige regler, en selskabsaftale eller en foreningsvedtægt.”
bestemmelsens sidste punktum blev indført ved lov nr. 308 af 19. april 2006, hvorved
tilsvarende bestemmelse blev indført i skattekontrollovens § 3 b.
selskabsskattelovens § 5 d
                                                - 63 -
selskabsskattelovens § 5 d indeholdt på tidspunktet for stiftelsen af hjørring vandselskab
a/s blandt andet følgende bestemmelser, jf. lovbekendtgørelse nr. 1745 af 14. december
2006:
      ”§ 5 d. hvis et selskab eller en forening m.v. overgår fra at være undtaget fra
      skattepligt efter § 3, stk. 1, nr. 1 – 18, til at blive skattepligtig efter § 1, får
      overgangen virkning for selskabets eller foreningens skattepligt på tidspunktet for
      påbegyndelsen af den virksomhed, der begrunder skattepligten, eller på det
      tidspunkt, hvor virksomheden anses for skattepligtig. skatteansættelsen finder
      første gang sted for det indkomstår, jf. § 10, som den første indkomstperiode
      udgør uden hensyn til dennes længde. den første indkomstperiode kan udgøre op
      til 18 måneder.
      stk. 2. i det indkomstår, der er grundlaget for den første skatteansættelse, indgår
      maskiner, inventar og lignende driftsmidler samt skibe, som selskabet eller
      foreningen m.v. ejer før overgangen til skattepligt, i saldoværdien efter
      afskrivningslovens regler med deres handelsværdi på dette tidspunkt omregnet til
      kontantværdi.
      …
      stk. 7. på andre afskrivningsberettigede aktiver, som er anskaffet før overgangen
      til skattepligt, foretages afskrivning på grundlag af deres handelsværdi på dette
      tidspunkt omregnet til kontantværdi.”
skatteforvaltningslovens § 26
skatteforvaltningslovens § 26, jf. lovbekendtgørelse nr. 175 af 23. februar 2011, indeholdt
blandt andet følgende bestemmelser:
                    ”frister m.v. vedrørende indkomst- og ejendomsværdiskat
                                          ordinær ansættelse
      § 26. told- og skatteforvaltningen kan ikke afsende varsel som nævnt i § 20, stk.
      1, om foretagelse eller ændring af en ansættelse af indkomst- eller
      ejendomsværdiskat senere end den 1. maj i det fjerde år efter indkomstårets udløb.
      ansættelsen skal foretages senest den 1. august i det fjerde år efter indkomstårets
      udløb. denne frist gælder ikke for den skatteberegning, der er en følge af
      ansættelsen. har det betydning for den skattepligtiges mulighed for at varetage
      sine interesser, at fristen for at foretage ansættelsen forlænges, skal en anmodning
      om en rimelig fristforlængelse imødekommes. skatteministeren kan for grupper af
      skattepligtige fastsætte kortere frister end angivet i 1. og 2. pkt.
      …
      stk. 5. fristerne efter stk. 1 og 2 udløber først i det sjette år efter indkomstårets
      udløb for skattepligtige omfattet af § 3 b i skattekontrolloven eller § 13 i
      tonnageskatteloven, for så vidt angår de kontrollerede transaktioner.”
                                                - 64 -
bestemmelsen var tidligere indeholdt i skattestyrelseslovens § 35. den forlængede frist i stk.
5 blev indført sammen med skattekontrollovens § 3 b i 1998, jf. herom nedenfor.
skattekontrollovens § 3 b
skattekontrollovens § 3 b om oplysningspligt ved koncerninterne transaktioner blev indsat
ved lov nr. 131 af 25. februar 1998. bestemmelsens stk. 1 havde på daværende tidspunkt
følgende ordlyd:
       ”§ 3 b. skattepligtige, der
       1) kontrolleres af udenlandske fysiske eller juridiske personer eller
       2) kontrollerer udenlandske juridiske personer eller
       3) er koncernforbundet med en udenlandsk juridisk person eller
       4) har et fast driftssted beliggende i udlandet eller
       5) er en udenlandsk fysisk eller juridisk person med et fast driftssted i danmark,
       skal i selvangivelsen afgive oplysninger om art og omfang af handelsmæssige
       eller økonomiske transaktioner med ovennævnte udenlandske fysiske og juridiske
       personer og faste driftssteder (kontrollerede transaktioner). § 1, stk. 2, finder
       tilsvarende anvendelse.”
ved samme lov blev der indsat følgende bestemmelse i den dagældende skattestyrelseslov §
35, stk. 1, 4. pkt.:
       ”for skattepligtige omfattet af skattekontrollovens § 3 b udløber fristerne i 1.-3.
       pkt., for så vidt angår de kontrollerede transaktioner, i det 6. år efter indkomstårets
       udløb.”
i de almindelige bemærkninger til lovforslag nr. l 84, fremsat den 14. november 1997, er det
blandt andet anført, at formålet med lovforslaget var at øge skattemyndighedernes mulighed
for at sikre korrekt prisfastsættelse og dermed korrekt opgørelse af den skattepligtige
indkomst ved koncerninterne transaktioner på tværs af landegrænserne (transfer pricing).
ved lov nr. 408 af 1. juni 2005 blev skattekontrollovens § 3 b, stk. 1, udvidet til også at
omfatte indenlandske kontrollerede transaktioner.
det fremgår af de almindelige bemærkninger til lovforslaget (lovforslag nr. l 120, fremsat
den 2. marts 2005), blandt andet, at udvidelsen skete med henblik på at sikre, at reglerne om
oplysnings- og dokumentationspligt vedrørende koncerninterne transaktioner var i
overensstemmelse med eu-retten.
                                              - 65 -
i lovforslagets bemærkninger til § 1, nr. 1 (ændring af skattekontrollovens § 3 b, stk. 1),
hedder det i relation til udvidelsen blandt andet:
      ”det foreslås, at oplysningspligten udvides til også at omfatte indenlandske
      kontrollerede transaktioner.
      kravet om afgivelse af oplysninger ved selvangivelsen om samtlige kontrollerede
      transaktioner vil efter forslaget omfatte skattepligtige, hvorover fysiske eller
      juridiske personer udøver bestemmende indflydelse, skattepligtige, der udøver
      bestemmende indflydelse over juridiske personer, skattepligtige der er
      koncernforbundne med juridiske personer, skattepligtige der har et fast driftssted
      beliggende i udlandet og skattepligtige, der er en udenlandsk fysisk eller juridisk
      person med et fast driftssted i danmark.
      de kontrollerede transaktioner, der er skal gives oplysning om ved selvangivelsen,
      omfatter alle forbindelser mellem parterne.”
ved lov nr. 308 af 19. april 2006 blev der i skattekontrollovens § 3 b, stk. 1, blandt andet
indsat følgende bestemmelse:
      ”med juridiske personer i nr. 1 sidestilles selskaber og foreninger m.v., der efter
      danske skatteregler ikke udgør et selvstændigt skattesubjekt, men hvis forhold er
      reguleret af selskabsretlige regler, en selskabsaftale eller en foreningsvedtægt.”
tilsvarende bestemmelse blev samtidig indsat i ligningslovens § 2, stk. 1:
      ”med juridiske personer i 1. pkt., nr. 1, sidestilles selskaber og foreninger m.v.,
      der efter danske skatteregler ikke udgør et selvstændigt skattesubjekt, men hvis
      forhold er reguleret af selskabsretlige regler, en selskabsaftale eller en
      foreningsvedtægt.”
om baggrunden for blandt andet disse ændringer hedder det i lovforslagets almindelige
bemærkninger (lovforslag nr. l 116, fremsat den 14. december 2005) navnlig:
      ”i de senere år har flere danske og udenlandske kapitalfonde opkøbt danske
      koncerner. opkøbet foretages gennem et til lejligheden oprettet dansk
      holdingselskab – eventuelt med en høj grad af lånefinansiering og dermed
      betydelige renteudgifter i det danske holdingselskab/targetselskab. herved
      nedbringes umiddelbart den skattepligtige indkomst i danmark i den pågældende
      koncern.
                                          - 66 -
kapitalfondene (private equity fondene) er typisk organiseret som
kommanditselskaber. ifølge dansk skatteret betragtes kommanditselskaber ikke
som selvstændige skattesubjekter, men som skattemæssigt transparente enheder.
det er
dermed de enkelte deltagere, der er skattepligtige. det indebærer, at de danske
værnsregler vedrørende tynd kapitalisering, armslængdeprincippet og kildeskat på
renter til skattelylande, der har til formål at begrænse skatteplanlægning
vedrørende gæld til koncernforbundne selskaber (kontrolleret gæld), ikke kan
anvendes.
årsagen er, at kapitalfonden ikke er et selvstændigt skattesubjekt og at ingen af
investorerne ejer mere end 50 pct. af kapitalen/stemmerne i holdingselskabet. de
gældende værnsregler forudsætter nemlig, at én skattepligtig (eller tilsvarende
udenlandsk enhed) ejer mere end 50 pct. af kapitalen/stemmerne (direkte eller
indirekte).
de gældende regler for kontrolleret gæld, hvis formål er at begrænse
mulighederne for skatteminimering i internationale koncerner, er derfor ikke
anvendelige på kapitalfonde.
det foreslås, at de skattetransparente enheder i forhold til værnsreglerne om
transfer pricing og tynd kapitalisering m.fl. sidestilles med selvstændige
skattesubjekter. dette medfører, at transaktioner mellem en kapitalfond og dets
datterselskab er omfattet af transfer pricing reglerne, samt at gæld fra
kapitalfonden anses for at være koncernintern gæld i reglerne om tynd
kapitalisering og kildeskat på renter, selvom kapitalfonden ikke er et selvstændigt
skattesubjekt. kapitalfondene sidestilles dermed med blandt andre aktieselskaber.
…
2. de gældende regler
…
a. ligningslovens § 2 - de materielle transfer pricing regler
interesseforbundne parter skal ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst
anvende priser og vilkår for deres transaktioner, der svarer til de priser og vilkår,
som uafhængige parter ville fastsætte for tilsvarende transaktioner
(armslængdeprincippet). kravet om anvendelse af armslængdeprincippet i forhold
til priser og vilkår for kontrollerede transaktioner omfatter såvel indenlandske som
grænseoverskridende transaktioner.
skattepligtige:
1. hvorover fysiske eller juridiske personer udøver en bestemmende indflydelse,
2. der udøver en bestemmende indflydelse over juridiske personer,
3. der er koncernforbundet med en juridisk person
4. der har et fast driftssted beliggende i udlandet, eller
5. der er en udenlandsk fysisk eller juridisk person med et fast driftssted i
danmark,
er omfattet af bestemmelsen. ved koncernforbundne juridiske personer forstås
juridiske personer, hvor samme kreds af aktionærer har bestemmende indflydelse.
juridiske personer omfatter kun selskaber mv., der udgør et selvstændigt
                                               - 67 -
       skattesubjekt - begrebet omfatter således ikke skattemæssigt transparente
       enheder.”
på tidspunktet for stiftelsen af hjørring vandselskab a/s havde skattekontrollovens § 3 b,
stk. 1, blandt andet følgende ordlyd:
       ”§ 3 b. skattepligtige,
       1) hvorover fysiske eller juridiske personer udøver en bestemmende indflydelse,
       …
       skal i selvangivelsen afgive oplysninger om art og omfang af handelsmæssige
       eller økonomiske transaktioner med ovennævnte fysiske og juridiske personer og
       faste driftssteder (kontrollerede transaktioner). med juridiske personer i nr. 1 og
       stk. 3 sidestilles selskaber og foreninger m.v., der efter danske skatteregler ikke
       udgør et selvstændigt skattesubjekt, men hvis forhold er reguleret af
       selskabsretlige regler, en selskabsaftale eller en foreningsvedtægt. § 1, stk. 2,
       finder tilsvarende anvendelse.”
skats vejledning ”transfer pricing; kontrollerede transaktioner; værdiansættelse”
skat har udarbejdet vejledningen ”transfer pricing; kontrollerede transaktioner;
værdiansættelse” af 21. august 2009. af vejledningen fremgår om dcf-modellen blandt
andet følgende:
       ”4.1 dcf-modellen
       dcf er en forkortelse for "discounted cash flow". en diskonteret pengestrøm.
       dcf-modellen er en indkomstbaseret værdiansættelsesmodel, hvor værdien af en
       virksomhed, et aktiv eller et forretningsprojekt opgøres som den
       tilbagediskonteret værdi af de forventede fremtidige frie pengestrømme, der kan
       henføres til det pågældende værdiansættelsessubjekt.
       den hyppigste anvendte form for dcf-model måler værdien på selskabsniveau
       (långivers - og ejers synsvinkel) og modellen kan under antagelse om konstant
       afkastkrav i fremtiden vises som:
       ev = estimeret værdi (både egenkapital og rentebærende gæld)
       fcf = frit cash flow til selskabete (både ejere og långivere)
       wacc = vejede gennemsnitlige kapitalomkostninger (både ejere og långivere)”
6. procedure
                                              - 68 -
hjørring vandselskab a/s har i påstandsdokument af 30. oktober 2017 fremsat følgende
anbringender til støtte for påstandene, idet henvisninger til ekstrakt og materialesamling ikke
er medtaget:
      ”1. sagsfremstilling
      hjørring vandselskab a/s har indbragt landsskatterettens afgørelse af 26. juni
      2014 for domstolene.
      sagen handler om, hvorvidt skats afgørelse af 21. september 2011 er ugyldig
      som følge af forældelse i henhold til skatteforvaltningslovens § 26, stk. 1, samt
      hvorledes de skattemæssige indgangsværdier for selskabets driftsmidler skal
      fastsættes i forbindelse med overdragelsen af vand- og spildevandsforsyningen fra
      hjørring kommune til selskabet.
      selskabet blev stiftet den 2. januar 2007 med regnskabsmæssig virkning fra 1.
      september 2006. selskabet blev stiftet af hjørring kommune ved apportindskud
      af kommunens vandforsynings- og spildevandsaktiviteter.
      skat har forhøjet selskabets skattepligtige indkomst for indkomståret 2007 som
      konsekvens af nedsættelsen af den skattemæssige saldo for selskabets ledningsnet
      samt afskrivningsgrundlaget for selskabets produktionsanlæg. skat mener ikke,
      at den selvangivne værdi af selskabets distributions- og produktionsanlæg på
      henholdsvis kr. 1.825.044.883 og kr. 170.893.581 i forbindelse med
      selskabsstiftelsen i 2007 er udtryk for aktivernes handelsværdi.
      hjørring kommune har selvangivet de skattemæssige indgangsværdier til
      nedskrevne genanskaffelsesværdier. skat har i modsætning hertil på baggrund
      af et skøn fastsat den efter skats opfattelse markedsmæssige værdi på baggrund
      af en indkomstbaseret værdiansættelsesmetode (dcf-modellen).
      landsskatteretten har ved afgørelse af 26. juni 2014 som nævnt stadfæstet skats
      afgørelse. det skal i denne forbindelse bemærkes, at landsskatteretten samtidig
      afsagde lignende afgørelse i en række yderligere sager for andre vandselskaber i
      samme situation, som ligeledes er indbragt for domstolene, således at nærværende
      sag er en del af et større sagskompleks.
      2. anbringender
      2. 1 ugyldighed
      selskabet gør overordnet og principalt gældende, at skats afgørelse af 21.
      september 2011 er ugyldig som følge af forældelse i henhold til
      skatteforvaltningslovens § 26, stk. 1.
      udskillelsen af henholdsvis vand- og spildevandsforsyningen fra hjørring
      kommune til selskabet kan ikke anses for at være omfattet af ligningslovens § 2,
      idet hjørring kommune ikke er tillagt selvstændig skattesubjektivitet. den
      udvidede ansættelsesfrist i skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5, jf.
      skattekontrollovens § 3 b, kan således ikke finde anvendelse.
                                        - 69 -
2.1.1 ligningslovens § 2 finder ikke anvendelse
landsskatteretten anser overdragelsen af vand- og
spildevandsforsyningsvirksomheden fra hjørring kommune til selskabet for
reguleret af ligningslovens § 2.
af landsskatterettens præmisser fremgår, at landsskatteretten baserer
anvendelsen af ligningslovens § 2 på en antagelse om, at hjørring kommune er en
juridisk person med selvstændig skattesubjektivitet.
dette er imidlertid ikke tilfældet. allerede derfor er overdragelser af vand- og
spildevandsforsyningen fra kommunerne til de af kommunen ejede vandselskaber
ikke omfattet af ligningslovens § 2.
i henhold til selskabsskattelovens § 3, stk. 1, nr. 2, er kommuner undtaget fra
skattepligt. anvendelsen af såvel ligningslovens § 2 som skattekontrollovens § 3
b forudsætter derimod netop, at der er tale om skattepligtige juridiske personer.
begge bestemmelser starter således med ”skattepligtige”.
begge parter skal være skattepligtige
ligningslovens § 2 blev indført ved lov nr. 432 af 26. juni 1998 med det formål at
lovfæste armslængdeprincippet for transaktioner mellem interesseforbundne
parter. skattekontrollovens § 3 b blev indført ved lov nr. 131 af 25. februar 1998
indeholdende en række dokumentations- og oplysningspligter i relation til
grænseoverskridende transaktioner. skattekontrollovens § 3 b blev senere ændret
ved lov nr. 408 af 1. juni 2005, således at bestemmelsen omfattede samme forhold
som ligningslovens § 2.
i de oprindelige forarbejder til ligningslovens § 2 fremgår:
”ved handel mellem to interesseforbundne parter, der begge er skattepligtige i
danmark, vil de begge have pligt til ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst
at fastsætte priser og vilkår for deres handel i overensstemmelse med, hvad der
kunne have været opnået, hvis handelen var foregået mellem to uafhængige
parter. den foreslåede bestemmelse omfatter – forudsat begge parter er
skattepligtige i danmark – såvel sælger som køber i et handelsforhold, långiver
som låntager i et låneforhold m.v.”
det er således ikke tilstrækkeligt, som anført af skat og landsskatteretten, at
den anden part blot er en ”juridisk person”.
dette er ligeledes senere bemærket ved ændringen af bl.a. ligningsloven i lov nr.
308 af 19. april 2006:
”juridiske personer omfatter kun selskaber mv., der udgør et selvstændigt
skattesubjekt – begrebet omfatter således ikke transparente enheder”.
ved lovændringen blev der gennemført en udvidelse af anvendelsesområdet for
ligningslovens § 2 og skattekontrollovens § 3 b, som herefter også skulle omfatte
selskaber og foreninger uden selvstændig skattesubjektivitet, der reguleres af en
selskabs- eller foreningsvedtægt.
                                          - 70 -
idet kommunerne reguleres af lov om kommunernes styrelse, er kommunerne
imidlertid ikke omfattet af denne udvidelse og således heller ikke på denne
baggrund omfattet af ligningslovens § 2. udvidelsen underbygger ligeledes, at
terminologien ”juridisk person” efter bestemmelserne ikke omfatter enhver
juridisk person uden hensyntagen til dennes skattesubjektivitet.
det fremgår tillige af de oprindelige forarbejder samt den juridiske vejledning
pkt. c.d.11.1.2.1, at det er samme kreds af skattepligtige, der er omfattet af
armslængde-princippet i ligningslovens § 2 og oplysnings- og
dokumentationspligten i skattekontrollovens § 3 b.
dette er også bekræftet i et bindende svar af 22. juni 2005 fra toldskat,
selskabsrevisionen, hvoraf det direkte fremgår, at en kommune ikke er omfattet af
ligningslovens § 3 b som følge af kommunens manglende selvstændige
skattesubjektivitet.
det kan ikke føre til et andet resultat, at kommunerne fsva. begrænsede aktiviteter
konkret er gjort skattepligtige, jf. bl.a. selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 2f og
nr. 2h. selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 2f blev indsat ved lov nr. 452 af 31.
maj 2000 (elselskabers overgang til almindelig skattepligt m.v. – elreformen), og
det fremgår af bemærkningerne hertil, at kommuner som hovedregel ikke er
omfattet af skattekontrollovens bestemmelser:
”kommuner er juridiske personer. som en konsekvens af, at kommuner bliver
skattepligtige, bliver de også omfattet af reglerne i skattekontrolloven. hvor
udtrykket juridiske personer er anvendt i skattekontrolloven dækker dette
ligeledes også kommuner, der skal skatteansættes af indtægt ved at drive
eldistributionsnet og indtægt ved produktion af elektricitet ved affaldsforbrænding
(elnæringsvirksomhed).”
udgangspunktet er herefter, at kommunerne ikke er omfattet af
skattekontrollovens § 3 b og derfor heller ikke af ligningslovens § 2. skats
afgørelse er således truffet uden det fornødne hjemmelsgrundlag.
tilsvarende anlægger både landsskatteretten og skat en omvendt – og dermed
forkert – fortolkning af kommunernes skattepligt, idet landsskatteretten og skat
tager udgangspunkt i undtagelsen om den begrænsede skattepligt fsva. net- og
vandforsyningsvirksomhed. hovedreglen vedrørende kommunernes skattepligt
fremgår derimod, som anført ovenfor, af selskabsskattelovens § 3, stk. 1, nr. 2,
hvorefter kommunerne generelt er undtaget skattepligt.
skats praksis
det fremgår ligeledes klart af skats egen praksis, at skat indtil 2011 ikke har
anvendt ligningslovens § 2 ved fastlæggelsen af de skattemæssige
indgangsværdier for forsyningsvirksomheder, jf. skm2011.651sr, hvor skat
udtaler:
”for de vandforsyninger og spildevandsforsyninger, der tidligere har været
skattefri men som blev omfattet af reglen om skattepligt, finder reglen i
                                        - 71 -
selskabsskattelovens § 5 d anvendelse. aktiver, der er i behold ved overgangen til
skattepligt, skal som udgangspunkt fastsættes til handelsværdien. den fastsatte
handelsværdi vil danne grundlag for en eventuel afskrivningsadgang og en
eventuel avanceopgørelse.”
det er ubestridt, at skat i mindst to sammenlignelige sager fra 2007 – som
begge vedrører fastlæggelsen af skattemæssige indgangsværdier for vandselskaber
udskilt fra en kommune – har lagt til grund, at værdiansættelsen skal gennemføres
under anvendelse af nedskrevne genanskaffelsespriser, og at skats afgørelser er
hjemlet i selskabsskattelovens § 5 d.
som også tidligere anført er selskabet vidende om, at skat har foretaget
ligningsmæssige gennemgange af de skattemæssige åbningsbalancer i andre
sammenlignelige sager uden at skat har stillet krav om anvendelse af en dcf-
model.
det skal fremhæves, at landsskatteretten anser denne praksis for ubestridt, jf.
landsskatterettens afgørelse, og at hverken skat eller skatteministeriet har
fremlagt dokumentation, som afkræfter eksistensen af en praksis om anvendelsen
af selskabsskattelovens § 5 d frem for ligningslovens § 2.
det er således på baggrund af ovenstående dokumenteret af selskabet, at
ligningslovens § 2 ikke kan finde anvendelse.
det følger da også af skats faktiske optræden, at skat selv var af den
opfattelse, at § 2 ikke fandt anvendelse, jf. straks efterfølgende.
2.1.2 forældelse
idet overdragelsen af vand- og spildevandsforsyningen fra hjørring kommune til
selskabet ikke er omfattet af ligningslovens § 2 eller skattekontrollovens § 3 b,
finder den udvidede ansættelsesfrist i skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5 ikke
anvendelse.
skats afgørelse af 21. september 2011 vedrørende indkomståret 2007 er således
forældet og dermed ugyldig, jf. skatteforvaltningslovens § 26, stk. 1, idet
ansættelsesfristen udløb den 1. august 2011.
skat har heroverfor gjort gældende, at der mellem parterne blev aftalt en
fristforlængelse af den ordinære ansættelsesfrist.
selskabet bestrider dette særligt henset til,
•        at det af mails til skat fremgår, at anmodningen om fristforlængelse
         er initieret af skat og ikke selskabet,
•        at det kan lægges til grund, at der ikke har foregået nogen dokumente-
         ret sagsbehandling af anmodningen hos skat, ligesom skat ikke har
         besvaret denne, hvilket skat efterfølgende har erkendt,
•        at det er selskabets klare opfattelse, at skat undervejs i sin behand-
         ling af sagen ændrede opfattelse af hjemmelsgrundlaget for ansættel-
                                         - 72 -
         sesændringen. skat har uden nærmere argumentation blot bestridt
         dette,
•        at skats antagelse om, at skat har indrømmet fristforlængelse alle-
         rede derved, at ansættelsesændringen er fremsendt efter udløbet af den
         ordinære ansættelsesfrist, er åbenbart meningsløs.
det bemærkes, at skat ikke har nogen dokumentation for forløbet, det være sig
telefonisk eller notater i øvrigt.
2.1.3 sammenfatning
hjørring kommune er ikke et selvstændigt skattesubjekt og overdragelsen af
vand- og spildevandsforsyningen fra hjørring kommune til selskabet er således
ikke omfattet af ligningslovens § 2. på denne baggrund kan den udvidede
ansættelsesfrist i skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5 ikke finde anvendelse. der
foreligger derudover ikke aftalt fristforlængelse.
skats afgørelse af 21. september 2011 vedrørende indkomståret 2007 er
forældet og dermed ugyldig efter skatteforvaltningslovens § 26, stk. 1.
2.2 skattemæssige indgangsværdier
omdrejningspunktet for nærværende sag – og tillige de yderligere sager i
sagskomplekset – er fastsættelsen af de skattemæssige indgangsværdier for
selskabets driftsmidler i forbindelse med overdragelsen af vand- og
spildevandsforsyningen fra hjørring kommune til selskabet.
det gøres gældende, at skatteministeriet har bevisbyrden for, at disse
overdragelser ikke er sket på de for selskabet gældende særlige markedsvilkår, og
at denne ikke er løftet. det er yderligere selskabets opfattelse, at de nedskrevne
genanskaffelsesværdier er udtryk for den korrekte værdiansættelsesmetode, som
ligeledes underbygges af skats egen praksis.
2.2.1 forarbejder og provenu
det fremgår af de oprindelige forarbejder til vandsektorloven og
konsekvensændringsloven, at der ikke ved vandsektorens overgang til skattepligt
forventedes et skatteprovenu på hverken kort eller langt sigt, jf. de almindelige
bemærkninger punkt 3.1. til lovforslag nr. 151 af 26. februar 2009:
”det forventes ikke, at selskaberne i vandsektoren giver et skattemæssigt
overskud på hverken kort eller mellemlangt sigt som følge af forslaget om
skattepligt. dermed forventes den foreslåede skattepligt for selskaberne ikke at
lede til nogen umiddelbar provenuvirkning, det skyldes, at selskaberne har store
afskrivninger umiddelbart efter skattepligtens indtræden som følge af
åbningsbalancerne.
på langt sigt kan forslaget lede til et merprovenu. såfremt selskaberne ikke aktivt
er opmærksomme på muligheden for at nedjustere vandpriserne, kan forslagets
virkning blive et provenu i størrelsesordenen 0,1 mia. kr. årligt. skønnet er
baseret på opgørelser af sektorens nuværende omkostningsstruktur og
investeringsomfang, vandprisen samt forventningen til effektiviseringspotentialet
på over 1 mia. kr. årligt som følge af forslaget.”
                                         - 73 -
i direkte modstrid med forarbejderne medfører skats korrektioner ved
anvendelse af dcf-modellen i nærværende samt tilsvarende sager netop, at
selskabet og branchen i det hele taget bliver skattebetalende allerede på kort sigt.
2.2.2 skats bevisbyrde
det fremgår forudsætningsvis af forarbejderne til skattekontrolloven, at
skattemyndighederne skal løfte bevisbyrden for, at de interne transaktioner ikke er
foretaget på armslængde-vilkår.
med lovforslaget blev der indført dokumentationskrav. ved manglende opfyldelse
af kravene kan skat skønsmæssigt fastsætte den skattepligtige indkomst
vedrørende de kontrollerede transaktioner. dermed indførtes regler svarende til,
hvad der gælder for så vidt angår en manglende opfyldelse af regnskabskravene i
mindstekravsbekendtgørelsen.
situationen er herefter i tilfælde af manglende dokumentation, at såfremt den
skattepligtige er af den opfattelse, at ændringen er uberettiget, skal den
skattepligtige godtgøre, at transaktionen er foretaget på armslængdevilkår. dette
betyder, at bevisbyrden alt efter omstændighederne kan skifte mellem den
skattepligtige og skattemyndighederne.
i andre situationer, dvs. situationer der ikke vedrører dokumentationskrav, er der
derimod ikke ændret på bevisbyrdereglerne.
bevisbyrdereglerne for de kontrollerede transaktioner adskiller sig således ikke
principielt fra andre tilfælde på skatterettens område. særligt skal det fremhæves,
at der ikke gælder nogen forhåndsformodning for, at transaktionerne ikke er
foretaget i overensstemmelse med armslængde-vilkåret, jf. ovennævnte
forarbejder og cirkulære nr. 84 af 15. maj 1998 om transfer pricing-regler til de
statslige og kommunale skattemyndigheder, punkt 4.4.
det er således forkert, når skatteministeriet gør gældende, at det kan påhvile
skatteyderen at godtgøre markedsmæssigheden af de aftalte overdragelsessummer.
i den af skatteministeriet påberåbte højesteretsdom ufr1998.1299h kunne en
aftalt overdragelsessum ikke uden videre lægges til grund som ejendommens
reelle handelsværdi, da den aftalte overdragelsessum væsentligt oversteg den
værdi, der accepteredes i skatteadministrativ praksis. bevisbyrden påhvilede
således skatteministeriet, som dog konkret havde løftet bevisbyrden for, at
transaktionen ikke var foretaget på armslængde-vilkår.
i tfs1999.463h oversteg overdragelsessummen for en ejendom ”væsentligt den
værdi, som i skatteadministrativ praksis vedrørende ejendomshandel mellem
interesseforbundne parter normalt uden dokumentation accepteres som udtryk for
ejendommens handelsværdi”. på den baggrund – fraværet af dokumentation –
måtte skatteyder godtgøre, at overdragelsessummen ikke oversteg den pris, hvortil
ejendommen kunne sælges til tredjemand.
                                        - 74 -
i ufr2003.2141h lagde højesteret efter bevisførelsen til grund, at salgssummen
på 610.000 kr. ved salget til en interesseforbunden part var væsentligt lavere end
anparternes handelsværdi. ”skattemyndighederne var derfor berettiget til
skattemæssigt at korrigere salgssummen” (vores understregning).
det følger således af langvarig, fast praksis, herunder skm2012.92h, at
skattemyndighederne har bevisbyrden for, at interne transaktioner ikke er
foretaget på armslængde-vilkår.
dette medfører henset til det allerede anførte i denne sag og det nedenstående, at
skatteministeriet har bevisbyrden for, at de selvangivne værdier (nedskrevne
genanskaffelsesværdier) ikke i den konkrete sammenhæng er et rimeligt udtryk
for handelsværdier.
denne bevisbyrde har skatteministeriet ikke løftet, jf. hertil det følgende.
2.2.3 værdiansættelse
2.2.3.1 hjemmel
selskabet gør overordnet til støtte for de subsidiære påstande gældende, at
lovgiver har forudsat, at selskabsskattelovens § 5 d skal finde anvendelse på
opgørelsen af de skattemæssige indgangsværdier ved omdannelsen af de
kommunale vand- og spildevandsforsyninger til selskabet, og at selskabets aktiver
som følge heraf skal opgøres til handelsværdien.
det fremgår af forarbejderne til lov nr. 460 af 12. juni 2009 (konsekvenser af lov
om vandsektorens organisering og økonomiske forhold), at de aktiver, som er i
behold hos spildevandsforsyninger, der hidtil har været drevet i kommunalt regi
og derfor har været skattefrie, ved overgangen til skattepligt skal værdiansættes til
handelsværdien efter selskabsskattelovens § 5 d.
henset til, at kommuner ikke kan drive spildevandsforsyning, jf.
udskillelseskravet i vandsektorlovgivningens § 15, stk. 1, må det på baggrund
heraf have været lovgivers intention, at selskabsskattelovens § 5 d tillige har
skullet finde anvendelse ved de kommunale udskillelser til aktieselskaber. det må
endvidere lægges til grund, at lovgiver har været af den opfattelse, at
selskabsskattelovens § 5 d allerede finder anvendelse ved den skattemæssige
værdiansættelse ved udskillelse af kommunale spildevandsforsyninger, idet der
ikke med konsekvensloven skete en ændring af bestemmelsen. udskillelsen af
vand- og spildevandsforsyningen fra hjørring kommune til selskabet i 2007 må
således anses for omfattet af selskabsskattelovens § 5 d.
såfremt landsretten ikke finder, at selskabsskattelovens § 5 d finder direkte
anvendelse, gøres det gældende, at bestemmelsen kan anvendes analogt. dette er
baseret på årsagernes lighed mellem de situationer, som umiddelbart reguleres af
bestemmelserne, dvs. hvor samme skattesubjekt overgår fra skattefrihed til
skattepligt, og nærværende situation, hvor den skattefrie vand- og
spildevandsvirksomhed overgår til skattepligt som følge af selskabsdannelsen. i
denne forbindelse må selskabsskattelovens § 5 d anses for at være lex specialis i
forhold til skattefrie enheders overgang til beskatning, hvor ligningslovens § 2 er
                                        - 75 -
en general bestemmelse, som ikke oprindeligt var tænkt anvendt til regulering af
disse særlige situationer.
tp-vejledningen
skats værdiansættelsesmodel er funderet i tp-vejledningen fra 2009 (transfer
pricing; kontrollerede transaktioner, værdiansættelse af 21. august 2009).
tp-vejledningen udgør selvsagt ikke nogen hjemmel og vedrører i øvrigt allerede
efter sit eget udtrykkelige udsagn alene værdiansættelser omfattet af
ligningslovens § 2, jf. vejledningens afsnit 1.2 (ms s. 481, andet underafsnit):
”resultatet fremstår som skats opfattelse af, hvordan man i praksis
værdiansætter virksomheder og virksomhedsandele, og hvilken dokumentation,
der må anbefales at foreligge, for at skat kan vurdere, hvorvidt en
værdiansættelse er udtryk for armslængdevilkår, jf. ligningslovens § 2.
det bemærkes, at vejledning og anbefalinger i denne rapport kun er relevante ved
værdiansættelse mellem interesseforbundne parter. rapporten er endvidere – som
udgangspunkt – udelukkende relevant i relation til nedenstående tre
transaktionstyper mellem interesseforbundne parter.”
i tilknytning hertil bemærkes videre, at selv i det omfang tp-vejledningen skulle
finde anvendelse, ville det følge af vejledningen, at der skal anvendes en
omkostningsbaseret og ikke en indkomstbaseret værdiansættelse, som anvendt af
skat, jf. vejledningens afsnit 3.3.
2.2.3.2 selskabets værdiansættelsesmetode
nedskrevne genanskaffelsesværdier
selskabet gør overordnet gældende, at værdiansættelsen af selskabets driftsmidler
skal ske ved anvendelse af nedskrevne genanskaffelsesværdier, og at disse
værdier udtrykker markedsprisen for samme driftsmidler, hvilket er i
overensstemmelse med skats dagældende anvisninger og praksis, jf. afsnit 0
nedenfor.
der skal således gennemføres en værdiansættelse af aktiverne aktiv for aktiv ved
anvendelse af nedskrevne genanskaffelsespriser, som pr. definition er udtryk for,
hvad det vil koste at anskaffe et givent aktiv i en given stand på det omhandlede
tidspunkt. resultatet bliver derfor de konkrete handelsværdier, hvilket ikke er
tilfældet ved anvendelsen af skats tillempede dcf-model.
i modsætning til den af skat anvendte dcf-model, er der således tale om en
omkostningsbaseret værdiansættelsesmetode, hvor de enkelte aktivers
genanskaffelsesværdi nedskrives lineært over aktivets forventede økonomiske og
fysiske levetid.
en sådan værdiansættelsesmetode tager netop højde for det særlige marked, som
klagerne opererer inden for, jf. det følgende.
danvas værdiansættelsesmodel
                                        - 76 -
selskabet gør til støtte for den subsidiære påstand gældende, at selskabets
afskrivningsgrundlag skal opgøres efter danvas værdiansættelsesmodel. denne
opgørelse er baseret på nedskrevne genanskaffelsesværdier og udgør således den
mest korrekte metode til fastsættelse af aktivernes handelsværdi, idet disse
værdier er udtryk for, hvad det ville koste at erhverve et aktiv i handel og vandel
uden at have et konkret sammenligningsgrundlag.
danva udarbejdede i 2007 samt for tidligere år en prisbog, hvori vand- og
spildevandsforsyningsvirksomhedernes aktiver blev prisestimeret. priserne angav
en standardpris for hvert enkelt aktiv, som en forsyningsvirksomhed normalt
ejede. prisbogen blev oprindeligt udarbejdet for at kunne sammenligne de enkelte
vandvirksomheders effektivitet. der forelå således i 2007 et ensartet grundlag for
værdiansættelserne af vandvirksomhedernes aktiver. selskabet har ikke
selvangivet på grundlag af danvas værdiansættelsesmodel, men anser som
nævnt denne model for at udgøre den mest korrekte metode til fastsættelse af
aktivernes handelsværdi.
regulatoriske indgangsværdier
til støtte for den mere subsidiære påstand gør selskabet gældende, at selskabets
afskrivningsgrundlag skal opgøres på baggrund af de regulatoriske
indgangsværdier godkendt af forsyningssekretariatet. der er på dette grundlag
skabt en ensartet og objektiv værdiansættelsesmodel, hvor myndighederne har
elimineret forsyningsselskabernes mulighed for fejlansættelser mv. de
regulatoriske indgangsværdier er således et korrekt udtryk for aktivernes
handelsværdi, og der er hermed foretaget en gennemgribende myndighedsskabt
værdiansættelse af vandsektorens aktiver på aktivniveau, som i kraft af deres
indregning i de fremtidige takster har skabt en selvstændig handelsværdi for
aktiverne.
orbicon a/s’ korrigerede værdiansættelse
i mangel af et konkret og tilgængeligt sammenligneligt grundlag ved selskabets
selvangivelse for 2007 valgte selskabet at bestille en vurdering af selskabets
aktiver hos orbicon a/s. den af orbicon a/s anvendte model ved den konkrete
værdiansættelse er i lighed med danvas værdiansættelsesmodel baseret på
nedskrevne genanskaffelsespriser. til støtte for den mest subsidiære påstand gør
selskabet således gældende, at selskabets afskrivningsgrundlag skal opgøres på
baggrund af den korrigerede værdiansættelse fra orbicon a/s som lagt til grund
ved selvangivelsen for selskabet i 2007.
handelsværdi og reguleret virksomhed
skat gjorde bl.a. på baggrund af skatteministeriets besvarelse af spørgsmål nr. 5
fra danva af 1. april 2009 til lov nr. 460/2009 gældende, at nedskrevne
genanskaffelsesværdier kun finder anvendelse ved fastlæggelsen af skattemæssige
indgangsværdier, hvis det klart kan dokumenteres, at værdierne svarer til
aktivernes handelsværdi.
dette svar udtrykker blot det allerede gældende krav til transaktioner mellem
interesseforbundne parter om, at disse skal være på markedsvilkår, og er således
ikke som udlagt af skat et bevis på, at anvendelsen af nedskrevne
genanskaffelsesværdier ikke er mulig.
                                          - 77 -
i det omfang dcf-modellen ikke desto mindre findes anvendelig, kan selskabet
dog tiltræde landsskatterettens præmisser, hvorefter der ved værdiansættelsen må
henses til,
”hvilket afkastkrav der er sædvanligt for vand- og spildevandsbranchen, uanset
om dette afkastkrav måtte være mindre end den risikofri rente, idet den primære
interesse under den gældende sektorlovgivning for en køber af en vand- eller
spildevandsvirksomhed ikke kan anses for at være en forrentning af den
pågældende investering. en køber af en vand- eller
spildevandsforsyningsvirksomhed kan således ikke sidestilles med en almindelig
investor, der har investering i risikofri statsobligationer som alternativ til
investering i en vand- eller spildevandsforsyningsvirksomhed.”
skats synspunkt, hvorefter ”handelsværdien” altid, rigoristisk og uden
hensyntagen til konteksten skal fastlægges ud fra et åbent marked og aktører, som
handler med egen profitmaksimering for øje, bestrides.
”handelsværdien” er konceptuelt alene meningsfuld som et udtryk for, hvad en
konkret virksomhed/et aktiv kan forventes at indbringe ved salg på det for netop
den virksomhed/det aktiv relevante marked og dermed for de konkrete sælgere
(her: selskabet) i forhold til de realistisk tænkelige købere (her: andre regulerede
virksomheder), som udgør købersiden af markedet.
inden for vandsektoren gælder som allerede fremhævet det helt specielle, at den
regulatorisk fastsatte indtjeningsramme også definerer klagernes ”kommercielle”
indtjeningsmuligheder og afkast (”0”).
allerede derfor er det meningsløst at sammenligne det hypotetiske afkast af
aktiver i en virksomhed i et marked med fri prisdannelse med ”afkastet” inden for
vandsektorens regulerede virksomheder.
af samme grund vil alene ”regulerede købere” være relevante som købere af
selskabets aktiver/virksomhed, mens almindelige investorer ikke er relevante.
de relevante investorer til selskabets aktiver er derfor for så vidt alle ”irrationelle”
i sammenligning med en traditionel markedsinvestor, da de regulerede investorer
netop ikke profitmaksimerer. dette særkende for fastsættelsen af salgsværdier
mellem forsyningsselskaber, som opererer efter et ”hvile-i-sig-selv-princip”, og
som udgør et afgrænset marked for omsætningen af de relevante
forsyningsaktiver, er også fremhævet af erhvervs- og selskabsstyrelsen i
styrelsens notat om regnskabsaflæggelse i forsyningsvirksomheder underlagt
prisregulering.
den korrekte referencetransaktion
det af skatteministeriet anførte vedrørende bl.a. ligningslovens § 2 og oecd-
modellens artikel 9 kan ikke tiltrædes, og de anførte citater anvendes fuldstændig
misvisende.
                                        - 78 -
såvel oecd-kommentaren og citatet fra jens wittendorff vedrører kvaliteten af
referencetransaktioner for den transaktion, som undersøges.
referencetransaktionerne for kommercielle transaktioner (transaktioner foretaget
med profitmaksimering for øje) skal selv være kommercielle transaktioner, og
udsagnene omhandler således ikke den situation, hvor den transaktion, der
undersøges, eller det relevante marked, ikke er en traditionel kommerciel
transaktion, henholdsvis et traditionelt marked. det anførte fastlægger blot, at en
kommerciel transaktion ikke kan testes med en ikke-kommerciel transaktion.
omvendt kan en ikke-kommerciel transaktion/marked ikke testes med en
kommerciel transaktion/marked, hvilket netop er, hvad skat forsøger, og en
opretholdelse af skats tilgang vil derfor også være i strid med det almindelige
forvaltningsretlige forbud mod skøn under regel.
i forarbejderne til lovfæstelsen af armslængdeprincippet i ligningslovens § 2
udtales da også om lov nr. 131 af 25. februar 1998 (oplysningspligt vedrørende
koncerninterne transaktioner), at ”[l]oven forudsætter, at skattemyndighederne
har adgang til at korrigere priser og vilkår, såfremt disse ikke svarer til, hvad
uafhængige parter ville have fastsat i en lignende situation” (vores
understregning).
værdiansættelsen af selskabets aktiver skal således ske under iagttagelse af det
specifikke marked for selskabets aktiver og under hensyntagen til den subjektive
værdi for mulige købere – her andre regulerede virksomheder.
illustrerende for princippet om den subjektive værdi for mulige købere kan
henvises til tfs2008.396h, hvor højesteret fandt, at aktier i mangel af et egentligt
marked skulle ansættes til værdien for den konkrete skatteyder (kurs 42), ikke til
den generelle markedsværdi (0).
det af skat tidligere anførte vedrørende afskrivningslovens § 1 og selskabets
manglende status som erhvervsdrivende i henhold til afskrivningsloven må afvises
som åbenbart irrelevant. selskabets virksomhed drives inden for den ramme, som
legalt er fastsat herfor, herunder at der ikke er mulighed for nogen forrentning, og
det er utvivlsomt forudsat, at selskabets virksomhed er erhvervsmæssig i
skatteretlig forstand.
en værdiansættelse af selskabets aktiver i overensstemmelse med selskabets
påstande savner derfor ikke ”økonomisk fornuft”, men er i nøje overensstemmelse
med den specifikke kontekst og det specifikke marked, som værdiansættelsen skal
foretages indenfor.
det er tværtimod skats tilgang, som medfører et resultat i modstrid med
fornuften – økonomisk og i øvrigt.
der foreligger med skats tilgang nærmest, og med et udtryk lånt fra et andet
retsområde, ”materiel atypicitet” – altså en situation, hvor faktum umiddelbart
efter en ordlydsfortolkning er omfattet af en bestemmelse, men hvor man ud fra
en fornuftig læsning må finde, at forholdet ikke meningsfuldt kan omfattes.
                                         - 79 -
skats skøn fremstår dermed også i sammenhængen som åbenbart urimeligt og
udøvet på et forkert grundlag og må tilsidesættes.
regnskabsmæssige værdier
skat gør gældende, at der består et misforhold mellem selskabets regnskabs- og
skattemæssige værdi af anlægsaktiverne, som efter skats opfattelse medfører, at
de skattemæssige indgangsværdier ikke svarer til aktivernes handelsværdi.
denne forskel er dog udelukkende et resultat af den tidligere usikkerhed omkring,
hvorledes klagernes regnskabsmæssige værdier skulle fastlægges forud for
vedtagelsen af vandsektorloven. de regnskabsmæssige værdier er således ud fra
det regnskabsmæssige forsigtighedsprincip værdiansat til skønnet kostpris
beregnet på baggrund af aktivernes restlevetid med udgangspunkt i estimerede
nedskrevne kostpriser, dvs. de estimerede oprindelige nedskrevne
anskaffelsessummer eller minimumsværdier. åbningsbalancerne er således
baseret på, hvad der ville have været bogførte værdier i kommunerne, såfremt
kommunerne havde været underlagt årsregnskabsloven, og der er således ikke
foretaget en regnskabsmæssig vurdering af aktivernes dagsværdi.
2.2.3.3 skats værdiansættelsesmetode
skat har ved sin skønsmæssige ansættelse af anlægsaktivernes værdi anvendt en
indkomstbaseret værdiansættelsesmetode baseret på dcf-modellen.
det fastholdes, at en værdiansættelse under anvendelse af dcf-metoden ikke er
relevant, og at værdiansættelsen i overensstemmelse med hidtidig praksis, de
konkrete omstændigheder gældende specifikt for selskabet og de klart
tilkendegivne politiske forudsætninger på området skal ske til nedskrevne
genanskaffelsespriser.
selskabet gør således gældende, at en dcf-model ikke kan anvendes ved
værdiansættelse af en vand- eller spildevandsforsyningsvirksomhed, allerede fordi
der ikke knytter sig et frit cash flow til virksomheden eller dennes aktiver. ethvert
overskud, som måtte opstå i en vand- eller spildevandsforsyningsvirksomhed, skal
ultimativt henføres og tilbagebetales til forbrugerne såvel ud fra
prisloftsreguleringen som hvile-i-sig-selv princippet. en ejer af en vand- eller
spildevandsforsyningsvirksomhed kan således ikke oppebære et afkast.
afkastkravet er en forudsætning for at kunne anvende en dcf-model til
værdiansættelse.
måtte landsretten imidlertid fortsat finde, at dcf-metoden faktisk kan anvendes,
gør selskabet af de samme grunde gældende, at parametrene i skats dcf-
beregninger må justeres.
som omtalt har landsskatteretten netop påpeget, at der ved fastsættelsen af
afkastkravet må henses til, hvilket afkastkrav der er sædvanligt for vand- og
spildevandsbranchen, uanset om dette afkastkrav måtte være mindre end den
risikofri rente, da den primære interesse under den gældende sektorlovgivning for
en køber af en vand- eller spildevandsvirksomhed ikke kan anses for at være en
forrentning af investeringen.
                                        - 80 -
henset til fraværet af et investeringsmæssigt afkast inden for vandsektoren, og
som et helt afgørende element i dcf-modellen, skal wacc således rettest sættes
til 0 %. dermed værdiansættes aktiverne ud fra deres faktiske ”indtjeningsevne”.
selskabet skal i denne sammenhæng fremkomme med nogle bemærkninger, som
illustrerer konsekvensen af justeringer af parametrene i dcf-modellen, herunder
særligt afkastkravet.
afkastkravet bør netop sættes til ”0”, svarende til det afkast en investor opnår ved
at investere i en reguleret vandforsyningsvirksomhed. skat har ikke i sin
beregning inflationskorrigeret det cash flow, som danner grundlag for skats
beregning.
de værdier, som fremkommer ved de påviste korrektioner, svarer i øvrigt til de
polka-værdier, som finder anvendelse for sektoren fra 2010, jf. bekendtgørelse
nr. 143 af 09/02/2010 om prisloftregulering m.v. af vandsektoren.
skatteministeriet har anført, at polka-værdierne ikke kan anvendes ved
værdiansættelse efter ligningsloven § 2, da de er ”fastsat efter helt andre kriterier
end markedsprisen”. dette bestrides, og af de ovenstående grunde er det
tværtimod selskabets opfattelse, at værdiansættelse efter disse principper netop er
velegnet til at reflektere de anførte særlige markedsforhold i vandsektoren.
2.2.4 administrativ praksis
skats afgørelse er i strid med hidtidig administrativ praksis i sammenlignelige
sager, idet der som eksempler kan anføres:
        odense vandselskab a/s, revisionsrapport af 2. maj 2006
        landsskatterettens kendelse vedrørende sæby kraftvarmeværk (2007),
         jr. nr. 2-1-1811-1199
        københavns havn a/s
        skm2011.298.sr vedrørende naviair
        skats afgørelse af 8. februar 2007
        skats afgørelse af 1. marts 2007
        bindende svar af 21. november 2011, j.nr. 11-152640
selskabet er yderligere bekendt med, at der i andre, tilsvarende sager verserende
for landsskatteretten er henvist til bl.a.:
        vestforsyning spildevand
        energi viborg spildevand
        bindende svar af 30. juli 2009
        køge, vejbelysning
        middelfart fjernvarme
skat forsøger at bortse fra disse mange afgørelser, men har ikke påvist, at de
nævnte afgørelser skulle være ulovlige, herunder påvist eksistensen af nogen
modgående praksis eller i øvrigt noget grundlag for ikke at tillægge afgørelserne
vægt. det bindende svar skm2011.220.sr, som påberåbt af skat, er ikke
                                         - 81 -
ranghøjere end landsskatterettens 2007-kendelse, og tilsyneladende er det
bindende svar i øvrigt afsagt uden inddragelse af den nævnte administrative
praksis og ligger tillige tidsmæssigt senere.
skat har begrundet sit postulat om, at hidtidig praksis er ulovlig, med at hidtidig
praksis fører til ”det groteske resultat, at en køber af aktiverne alene vil få en
afkastningsgrad på 1%”. skat har derudover anført, at det er ”absurd at forestille
sig en uafhængig part købe disse aktiver til en pris, der med sikkerhed giver ham
et markant mindre afkast end sikre statsobligationer.” et lignende anbringende er
fremsat over for landsretten.
selskabet bemærker hertil, at argumentationen er cirkulær, idet den forudsætter, at
skats synspunkt om den relevante sammenlignelige køber som fremført i
forhold til klagerne er korrekt, hvilket som anført ovenfor og i klagernes tidligere
indlæg netop ikke er tilfældet.
yderligere tilsiger eksistensen af de mange tidligere afgørelser, hvor skat netop
ikke anvender en dcf-model, i sig selv at dcf-modellen ikke er anvendelig, og
at afgørelserne er udtryk for skats erkendelse af uanvendeligheden af modellen
i praksis.
særligt for så vidt angår landsskatterettens kendelse fra 2007 (jr. nr. 2-1-1811-
1199) bemærkes, at landsskatteretten ikke overhovedet forholder sig til
eksistensen af dette præjudikat, ud over et generelt udsagn om, at der ikke kan
udledes eksistensen af nogen praksis hverken ”enkeltvis eller samlet af
landsskatterettens kendelse og/eller skats øvrige afgørelser”.
det forekommer også nærliggende at antage, at der eksisterer endnu flere
konkrete afgørelser, som yderligere bekræfter eksistensen af en administrativ
praksis i modstrid med det standpunkt, som skatteministeriet nu indtager.
2.2.5 syn og skøn
syn og skøn anvendes, når der i forbindelse med en retssag opstår spørgsmål, hvis
besvarelse kræver en særlig sagkundskab, som en dommer ikke er i besiddelse af.
i sådanne tilfælde kan det være nødvendigt at få en fagperson til at bedømme
forholdene som en del af bevisførelsen i sagen.
i forbindelse med sagen vedrørende hvidovre vand a/s (24. afd. nr. b-107-15) er
der udmeldt syn og skøn, og skønsmand carsten krogholt hansen har foretager
en faglig vurdering, som er uddybet i en skønsrapport og en supplerende
skønsrapport, som der er enighed om tillige kan indgå i sagen vedrørende
hjørring vandselskab a/s.
skønsmandens lægger ved besvarelsen til grund, at der på nuværende tidspunkt
ikke er et almindeligt frit marked for køb og salg af ”vand- og
spildevandsforsyningsvirksomheder”, samt at ikke offentligt ejede virksomheder
ikke har incitamenter til at erhverve sådanne virksomheder som følge af ”hvile i
sig selv princippet”.
                                        - 82 -
skønsmanden har efterfølgende oplyst, at der i skønsrapporten ved besvarelsen af
spørgsmål 3 er indlagt en forudsætning om, at der var en uafhængig tredjemand,
som ville overtage virksomheden på det pågældende tidspunkt, og at han på det
pågældende tidspunkt ikke mener, at der faktisk findes en sådan tredjemand.
der er således ved metodevalg og værdiansættelsen i skønsrapporten taget højde
for de forhold, som skat (og nu skatteministeriet) tilsyneladende tillægger vægt
ved skønsudøvelsen, men som skat altså har vurderet forkert.
skønsmandens hovedkonklusion er nemlig, at den af skat anvendte metode er
uegnet til at fastsatte handelsværdien af de overdragne aktiver, og at en mere
velegnet værdiansættelsesmetode ville være genanskaffelsesprisen, dog under
hensyn til henfald/slitage etc., siden den oprindelige etablering.
de klare besvarelser understøtter således entydigt hvidovre vand a/s’ og
hjørring vandselskab a/s’ anbringende om, at der skal anvendes nedskrevne
genanskaffelsesværdier.
selve værdiansættelsen i skønserklæringen understøtter ligeledes hvidovre vand
a/s’ beløbsmæssige påstand og også hjørring vandselskab a/s’ påstande.
2.2.6 sammenfatning
sammenfattende gøres det gældende vedrørende værdiansættelsen, at
skatteministeriet har bevisbyrden for, at de selvangivne værdier ikke i den
konkrete sammenhæng er et rimeligt udtryk for handelsværdierne. denne
bevisbyrde har skatteministeriet ikke løftet.
selskabets faktiske værdiansættelse er i overensstemmelse med skats
dagældende anvisninger og praksis, og der kan ikke meningsfuldt ske
værdiansættelse under anvendelse af en dcf-model, når henses til den særlige
regulering, som selskabet var og er underlagt, herunder i særdeleshed ”hvile-i-sig-
selv” princippet.
dette er også bekræftet ved det af landsretten udmeldte syn og skøn.
eksistensen af de mange tidligere afgørelser, hvor skat netop ikke anvender en
dcf-model, tilsiger i sig selv at dcf-modellen ikke er anvendelig, og
afgørelserne er udtryk for skats erkendelse af modellens uanvendelighed.
selskabets faktiske værdiansættelser er tillige i nøje overensstemmelse med de
klart tilkendegivne politiske forudsætninger på området.
selv hvor det antages, at en dcf-model er anvendelig, er skats beregninger
ikke retvisende, og bl.a. skal wacc i beregningen rettest sættes til 0 %, når
henses til fraværet af et investeringsmæssigt afkast inden for vandsektoren.
skats skøn er således åbenbart urimeligt og udøvet på et forkert grundlag og
skal tilsidesættes.”
                                               - 83 -
hjørring vandselskab a/s har under hovedforhandlingen procederet i overensstemmelse
hermed. selskabet har til støtte for den under hovedforhandlingen nedlagte mest subsidiære
påstand anført, at der bør ske hjemvisning, såfremt landsretten ikke finder grundlag for at tage
selskabets øvrige påstande til følge, idet skats skøn er åbenbart urimeligt og udøvet på et
forkert grundlag.
skatteministeriet har i påstandsdokument af 30. oktober 2017 fremsat følgende anbringender,
idet henvisninger til ekstrakt og materialesamling ikke er medtaget:
      ”anbringender
      ministeriets frifindelsespåstand støttes overordnet på, at værdien af de af
      kommunen indskudte aktiver i vand- og spildevandsselskabet skal fastsættes ved
      et skøn. selskabet har ikke godtgjort, at skønnet kan tilsidesættes.
      over for hjørring vands principale påstand gør skatteministeriet gældende, at
      skats afgørelse af 21. september 2011 ikke er truffet efter udløbet af de i
      skatteforvaltningslovens § 26 angivne frister.
      hjørring vand er omfattet af reglerne om den forlængede ligningsfrist i
      skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5, hvorfor fristen for at ændre selskabets
      skatteansættelse først udløber i det sjette år efter indkomstårets udløb. hertil
      kommer, at end ikke den ordinære ligningsfrist i skatteforvaltningslovens § 26,
      stk. 1, er udløbet, idet det konkret blev aftalt, at fristen for at foretage ansættelse
      blev forlænget, jf. bestemmelsens stk. 1, 4. pkt.
      der er dermed ikke grundlag for at tage hjørring vands principale påstand til
      følge.
      2.       skatteministeriets hovedsynspunkter
      aktiverne skal indgå i hjørring vandselskab a/s’ (herefter hjørring vand eller
      selskabet) og hvidovre vand a/s’ (herefter hvidovre vand) skattemæssige
      åbningsbalance til deres markedsværdi, jf. ligningslovens § 2.
      markedsværdien er den pris, som aktiverne ville kunne indbringe, hvis de blev
      solgt i en handel mellem to uafhængige parter.
      det ligger fast, at aktiverne ikke kan sælges brugte – hverken hver for sig eller
      samlet. det ligger også fast, at man ikke kan tjene på at eje dem.
      det følger af dansk retspraksis og oecd’s transfer pricing guidelines, at der er
      flere forskellige metoder, som kan bruges til at finde markedsprisen. ifølge disse
      metoder kan man enten se på faktiske handelspriser (cup-metoden) eller også
      kan man se på, hvad man kan tjene på at købe aktiverne og hvad man derfor gerne
      vil betale for dem. men det er fælles for alle disse metoder, at de netop skal finde
                                        - 84 -
den pris, som aktiverne ville kunne sælges for i en handel mellem to uafhængige
parter.
faktum i de to prøvesager er, at der ikke en markedspris for de aktiver, som
indgår i vandselskabernes skattemæssige åbningsbalance.
det er umuligt at sælge gamle brugte vand- og kloakrør, som ligger nedgravet i
hvidovre kommune og i hjørring kommune. ingen ekstern part vil være
interesseret i at købe sådanne rør. der er altså ikke noget marked for de brugte rør
nedgravet i jorden.
rørene kan alene bruges til at drive vandforsyningsvirksomheden i hvidovre
kommune og vand- og spildevandsforsyningsvirksomheden i hjørring.
faktum er, at de regulatoriske regler fastslår, at man ikke må tjene penge på at
drive disse former for virksomhed. der kan altså heller ikke tjenes penge på at eje
og bruge aktiverne. derfor er der heller ikke nogen uafhængige parter, som vil
være interesserede i at købe forsyningsvirksomhederne i hvidovre og hjørring.
i sagen vedrørende hvidovre vand har skønsmanden bekræftet, at der ikke er et
marked for sådanne brugte aktiver, jf. bl.a. besvarelsen af skatteministeriets
spørgsmål a.
når der ikke er noget marked for sådanne brugte nedgravede ledninger, kan de
pågældende aktiver altså ikke sælges til en uafhængig part. derfor har aktiverne
ikke nogen markedsværdi. det påhviler vandselskaberne som dem der ønsker at
foretage et fradrag (afskrivning) at bevise, at de har ret til et sådant fradrag, jf. u
2016.3592 h og u 2004.1516 h.
denne bevisbyrde har selskaberne ikke løftet.
der er flere forhold i sagen, som fører til, at skat har været berettigede til
skønsmæssigt at nedsætte de værdier, som fremgår af hjørring vands
skattemæssige åbningsbalance.
transaktionens to parter – selskabet og kommunen – havde begge interesser i, at
den skattemæssige værdiansættelse blev så høj som muligt. værdien er altså
fastsat mellem interesseforbundne parter.
værdien i den skattemæssige åbningsbalance er derfor også fastsat, så den udgør
et meget betydeligt højere beløb end den værdi, som de selvsamme aktiver er
værdiansat til i selskabets årsrapport. de skattemæssige værdier – som danner
grundlag for de skattemæssige afskrivninger – er ca. 1,14 milliarder kr. højere end
hjørring vands egne regnskaber viser, at aktiverne skulle være værd for
selskabet.
i den skattemæssige åbningsbalance har selskabet anvendt aktivernes nedskrevne
genanskaffelsesværdier. det har selskabet altså gjort, selvom de værdier, der
fremgår af selskabets egne regnskaber er langt lavere.
                                         - 85 -
det fremgår også af højesteretspraksis og af fortolkningsbidrag vedr. ændringen
af selskabsskatteloven, at de nedskrevne anskaffelsesværdier ikke svarer til
aktivernes markedspris.
skat har altså været berettigede til skønsmæssigt at nedsætte værdierne. skat
har foretaget dette skøn. det er herefter hjørring vand, som skal godtgøre, at
skats skøn skal tilsidesættes.
det kræver, at selskabet kan begrunde, at en anden og højere værdi er mere rigtig
end den værdi, som skat er kommet frem til.
denne bevisbyrde har selskabet ikke løftet.
det kan ikke kritiseres af vandselskaberne, at skat har baseret værdiansættelsen
på en indkomstbaseret model, som minder om dcf-modellen. dcf-modellen er
helt almindelig at bruge til værdiansættelse, når der ikke er nogen faktiske
markedspriser at sammenligne med.
modellen fører frem til, at hjørring vands aktiver havde en værdi på ca. 604 mio.
kr. for hvidovre vand fører modellen frem til en værdi på 45 mio. kr.
skats skøn er derfor gunstigt for selskaberne. derimod anvender begge
vandselskaberne - hvidovre vand og hjørring vand - selv mange forskellige tal.
hvidovre vand anfører i årsrapporten, at aktivernes værdi var 125 mio. kr. i den
skattemæssige åbningsbalance er værdien opgjort til ca. 230 mio. kr. i den
skønserklæring, der er udarbejdet i sagen vedr. hvidovre vand, er værdien opgjort
til 200 mio. kr., men der er herom anført, at dette ikke svarer til aktivernes
handelsværdi.
på samme måde har hjørring vand medtaget sine aktiver til ca. 660 mio. kr. i
regnskabet mens den værdi, som er medtaget i den skattemæssige åbningsbalance
udgør hele 1,8 mia. kr. tilmed påstår hjørring vand, at den skattemæssige værdi
skal ansættes til ca. 3,9 mia. kr. eller ca. 3,7 mia. kr. eller ca. 3,0 mia. kr.
hjørring vand påstår altså, at selskabet skal have ret til at foretage skattemæssige
afskrivninger på et beløb, som er mere end dobbelt så stort som det beløb, der er
medtaget i selskabets egen selvangivelse og næsten 6 gange så stort som det
beløb, selskabets egen revisor har medtaget i regnskaberne.
for ingen af disse forskellige værdier, som selskaberne bruger er det godtgjort, at
der skulle være tale om handelsværdier, eller at værdierne skulle være mere
rigtige end skats værdiansættelser.
sagen er derimod, at selskaberne aktiver ikke ville kunne sælges. det siger
skønsmanden også sagt i sagen vedr. hvidovre vand. derfor har aktiverne ingen
markedsværdi.
…
                                       - 86 -
3.      markedsværdien af aktiverne i hjørring vand
de værdier af de indskudte aktiver, som hjørring vand har selvangivet, udtrykker
ikke aktivernes handelsværdi.
det følger af armslængdeprincippet i ligningslovens § 2, stk. 1, at
markedsværdien af aktiverne er den pris, som kunne være opnået, hvis aktiverne
på det pågældende tidspunkt var blevet solgt mellem uafhængige parter. dette er
også i overensstemmelse med de retningslinjer, der fremgår af oecd tpg.
i overensstemmelse hermed, fremgår det også af højesteretspraksis, at der i
almindelighed lægges afgørende vægt på faktiske konstaterede handelspriser, når
det skal vurderes, hvilken markedsværdien et aktiv har, jf. blot eksempelvis ufr
2016.191 h, ufr 2011.839 h, ufr 2003.2141 h og ufr 2000.1071 h.
når det skal vurderes, hvilken markedsværdi hjørring vands aktiver havde på
opgørelsestidspunktet, er det derfor afgørende hvilken pris, som aktiverne kunne
sælges for i en handel mellem uafhængige parter.
forholdet er imidlertid, at hjørring vands aktiver slet ikke kunne sælges til
uafhængige parter. der fandtes således ikke – og der findes fortsat ikke – nogen
uafhængige parter, som ville være interesserede i at købe aktiverne.
det skyldes de to forhold, som er anført under de indledende bemærkninger
ovenfor.
det er ganske åbenbart, at der ikke er nogen uafhængig part, som ville købe
hjørring kommunes brugte og nedgravede vand- og
spildevandsforsyningsledninger. der vil ikke være noget formål med at købe disse
brugte nedgravede forsyningsledninger. selv hvis der var et formål, ville det ikke
være realistisk at grave ledningerne op – og det ville heller ikke kunne betale sig
for hverken køberen eller for hjørring kommune.
de brugte forsyningsledninger tjener derfor udelukkende et formål i forbindelse
med varetagelsen af vand- og spildevandsforsyningsvirksomheden i hjørring
kommune.
”hvile i sig selv”-princippet medfører imidlertid, at det ikke er muligt at tjene
penge på at drive vand- og spildevandsforsyningsvirksomhed. derfor er der ikke
nogen uafhængige parter, som ville være interesserede i at købe en sådan
virksomhed og herunder overtage de pågældende aktiver.
når der ikke er nogen, der vil købe aktiverne, så er aktivernes markedsværdi
maksimalt nul.
det fremgår også af de skønserklæringer, som blev udarbejdet i den tilsvarende
sag vedr. hvidovre vand, at aktiverne ikke havde nogen markedsværdi.
i besvarelsen vedr. hvidovre vand anfører skønsmanden bl.a., at han ikke er
bekendt med, at der i perioden fra 1. januar 2007 har været gennemført udbud af
                                        - 87 -
vand- og spildevandsforsyningsvirksomheder eller at der har været efterspørgsel
efter sådanne virksomheder, jf. besvarelsen af skatteministeriets spørgsmål a.
i besvarelsen konkluderer skønsmanden, at der ikke er et almindeligt frit marked
for køb af sådanne virksomheder, jf. ekstrakten i hvidovre vand, side 586.
endelig anfører skønsmanden, at det er hans opfattelse, at som følge af ”hvile i sig
selv”-princippet vil ikke offentligt ejede virksomheder ikke have incitamenter til
at erhverve vand- og spildevandsforsyningsvirksomheder.
i overensstemmelse hermed fremgår bl.a. følgende af skønsmandens besvarelse af
hvidovre vands spørgsmål ss2:
”der eksisterer ikke et almindeligt frit marked for køb og salg af ”vand- og
spildevandsforsyningsvirksomheder”. som følge heraf kan der ikke fastsættes en
handelsværdi for aktiverne.”
ligeledes har skønsmanden i besvarelsen af skatteministeriets spørgsmål ssib
anført, at der ikke findes nogen uafhængig tredjemand, som ville overtage
aktiverne på det pågældende tidspunkt.
det er imidlertid ikke kun skønsmanden, der er af den opfattelse, at aktiverne ikke
vil kunne sælges.
i deloittes evaluering af vandsektorloven fra 2013 … anføres således bl.a.
følgende:
”en afledt konsekvens af hvile-i-sig-selv-princippet er, at det effektivt forhindrer,
at private kommercielle aktører involverer sig i ejerskab af danske
forsyningsselskaber. der er således ingen kommercielle aktører, der er
interesseret i at overtage eller bidrage til finansieringen af vandselskaber, når
disse ikke må generere nogen form for afkast til investorerne.”
deloitte anfører endvidere følgende:
”afskaffelse af hvile-i-sig-selv-princippet vil – uanset om det kobles med prislofter
eller anden form for indtægtsramme – betyde, at det bliver muligt at optjene og
hjemtage ekstraordinære effektiviseringsgevinster til ejerne, og dermed vil der
opstå interesse fra private kommercielle aktører i at finansiere, eje og drive
udvalgte danske vandselskaber.”
deloitte er således af samme opfattelse som skønsmanden og skatteministeriet –
nemlig at ”hvile i sig selv”-princippet medfører, at der ikke er nogen mulige
købere til vandforsyningsvirksomhederne.
når aktiverne ikke kan sælges er deres markedsværdi nul – eller lavere.
3.1     værdiansættelsesmodeller
i nogle situationer er det ikke praktisk muligt at identificere nogen faktiske
handler, der er gennemført mellem uafhængige parter og som kan danne grundlag
for en vurdering af markedsprisen.
                                           - 88 -
i så fald må det overvejes, hvilken værdi aktiverne vil have for en eventuel køber,
jf. ufr 1998.1110/2 h. sagen drejede sig om værdiansættelsen af gældsbreve,
som var udstedt i forbindelse med, at en revisor udtrådte af et
revisionsinteressentskab. højesteret anførte, at gældsbrevet ikke var bestemt til
eller egnet til omsætning på et almindeligt marked, og at det ville være særdeles
svært at sælge til udenforstående. højesteret fandt derfor, at det afgørende for
værdien var, hvilken værdi som gældsbrevet måtte skønnes at have for køberen,
dvs. den udtrådte revisor. i dommen var det er marked, men ikke et almindeligt
marked. i nærværende sag er det slet ikke et marked.
når der ikke er faktisk sammenlignelige handler (såkaldt cup) findes der
økonomiske modeller, som kan bruges til at estimere en pris, som det må
forventes, at aktiverne ville kunne sælges til. der er som regel tale om
indkomstbaserede modeller. den mest anvendte model, er den såkaldte dcf-
model, jf. ligeledes fsrs notat om værdiansættelse af virksomheder og
virksomhedsandele.
forenklet udtrykt estimerer dcf-modellen markedsprisen ved at sammenholde
den indtjening, som man kan opnå, hvis man køber aktiverne, med det afkastkrav,
som en investor vil have, hvis han skal købe aktiverne.
den værdi, som dcf-modellen leder frem til, er altså – igen forenklet udtrykt – et
beløb, som en investor ville kunne tjene på at købe aktivet og som han derfor også
er villig til at betale for dette. hvis investoren ikke kan tjene på aktiverne, så
bliver resultatet af dcf-beregningen, at aktiverne ikke har nogen som helst værdi.
det er vigtigt at være opmærksom på, at dcf-modellen blot er en anden metode,
som kan anvendes til at komme frem til en handelspris, dvs. den pris, som aktivet
ville kunne indbringe i en handel mellem uafhængige parter.
dcf-modellen kan altså være relevant at bruge, når der er det rent praktiske
problem, at det ikke er muligt at identificere nogen faktiske sammenlignelige
handler mellem uafhængige parter, som kan bruges til at vurdere aktivernes
markedsværdi.
at det netop i disse situationer kan være relevant at anvende dcf-modellen
fremgår også af retspraksis, herunder praksis fra højesteret.
i ufr 2015.2550 h skulle højesteret tage stilling til værdiansættelsen af nogle
aktier i et selskab, som var blevet overdraget mellem interesseforbundne parter.
under sagen havde der været syn og skøn vedr. værdien. skønsmanden havde
anvendt dcf-modellen til at værdiansætte aktierne. det var imidlertid afgørende
for dcf-beregningen, om værdien af nogle kundekontrakter skulle medregnes.
hvis de skulle medregnes, blev resultatet af dcf-beregningen på 930.000 kr.
hvilket lå meget tæt på skats skøn.
af højesterets præmisser fremgår bl.a. følgende:
                                        - 89 -
”efter skønsmandens erklæring lægges det til grund, at der for den relevante
periode ikke er oplysninger om sammenlignelige aktiesalg mellem uafhængige
parter, og at handelsprisen derfor ikke kan fastsættes på grundlag af sådanne
salg.
(…)
højesteret finder, at kundekontakterne også ville have haft betydning ved salg til
tredjemand, og at h & b trading ikke har godtgjort, at der ved salg til
tredjemand ikke kunne være opnået en pris svarende til den, der fremgår af
skønsmandens besvarelse af spørgsmål 3 (ca. 930.000 kr.).
højesteret tiltræder herefter, at der ikke er grundlag for at tilsidesætte
skattemyndighedernes skønsmæssige ansættelse af aktiernes værdi, og stadfæster
derfor dommen.”
det fremgår altså af dommen, at det i fraværet af en faktisk handelspris var
relevant at se på skønsmandens værdiansættelse, som var foretaget ved hjælp af
dcf-modellen. der kan bl.a. også henvises til ufr 2012.3599 h og skm
2017.200 ø (anket).
dcf-modellen er altså relevant, hvis der ikke er nogen faktiske handler at
sammenligne med. det er netop tilfældet for hjørring vands aktiver. derfor kan
det heller ikke kritiseres, at skat er gået frem efter denne model.
ved anvendelse af dcf-modellen beregnes markedsprisen som nævnt som et
estimat af, hvad en investor kan tjene på at eje aktiverne.
da man ikke kan tjene penge på at eje hjørring vands aktiver, så fører også dcf-
modellen til, at aktiverne ikke havde nogen markedsværdi, dvs. at aktivernes
værdi var nul.
dcf-modellen ændrer naturligvis ikke på, at det ikke er muligt at tjene penge på
aktiverne, sådan som både deloitte og skønsmanden i sagen vedr. hvidovre vand
har anført. lige så lidt kan dcf-modellen ændre på, at der ikke findes nogen
uafhængige parter, som vil være villige til at købe aktiverne, sådan som
skønsmanden også har anført i sagen vedr. hvidovre vand.
den værdiansættelsesmetode, der i dansk retspraksis i anden række er accepteret
til at fastsætte en markedspris fører altså også til, at der ikke er en markedspris.
skat er ved anvendelse af en model der minder om dcf-modellen kommet frem
til, at hjørring vands aktiver havde en salgsværdi på ca. 604 mio. kr., jf. skats
sagsfremstilling, e373. henset til, at der ikke er nogen der vil betale noget for
aktiverne, er der ganske åbenlyst tale om en meget lempelig værdiansættelse.
når skat er kommet frem til et beløb på 604 mio. kr. skyldes det, at der i
værdiansættelsen ikke er taget højde for, at det foreløbige overskud, som hjørring
vand kunne generere, skulle geninvesteres i virksomheden. skat har altså ikke
taget højde for, at overskuddet ikke kunne udloddes og at det derfor ikke var
muligt at tjene penge på at investere i vand- og
                                         - 90 -
spildevandsforsyningsvirksomheden. for så vidt angår skats beregning henvises
til det i svarskriftet anførte.
det er derfor, at skat er kommet frem til, at aktiverne havde en markedsværdi
på 604 mio. kr. skats beregning ændrer imidlertid ikke på, at man ikke kunne
tjene penge på at købe aktiverne, og at de derfor ikke kunne sælges til nogen,
sådan som deloitte har anført og som skønsmanden også har anført i sagen vedr.
hvidovre vand.
3.2       nedskrevne genanskaffelsespriser
hjørring vand har selvangivet værdien af aktiverne til deres nedskrevne
genanskaffelsesværdi. den nedskrevne genanskaffelsesværdi er et
regnskabsteknisk begreb. genanskaffelsesværdien er den værdi, som det ville
koste at genanskaffe aktiverne på vurderingstidspunktet. denne
genanskaffelsespris skal derefter nedskrives med samme procent, som de faktiske
aktiver er blevet afskrevet med frem til vurderingstidspunktet.
den nedskrevne genanskaffelsesværdi er ikke udtryk for aktivernes handelsværdi
i sagen. det skyldes, at der heller ikke er nogen uafhængig part, som ville være
villig til at købe aktiverne til deres nedskrevne genanskaffelsesværdi.
at et aktivs nedskrevne genanskaffelsesværdi helt generelt ikke er det samme som
aktivets handelsværdi fremgår også af højesterets præmisser i ufr 1996.1148 h.
skattemyndighederne havde skønsmæssigt nedsat den værdi hvormed nogle
aktiver indgik i et skattemæssigt afskrivningsgrundlag i forbindelse med et sale
and lease back arrangement. værdien var oprindeligt opgjort til 30 mio. kr.
højesterets flertal forstod værdiansættelsen på den måde, at der var lagt vægt på,
hvor lang tid de pågældende aktiver kunne udnyttes i den pågældende
virksomhed. herom anførte flertallet:
”dette kan imidlertid ikke tages som udtryk for, at der ved salg af driftsmidlerne i
1983 til en uafhængig køber kunne opnås en pris på 30 mio. kr.”
skattemyndighederne havde nedsat værdien til halvdelen, dvs. 15 mio. kr. dette
var sket ved at ændre på nogle af de parametre, som var indgået i selskabets egen
beregning af aktivernes nedskrevne anskaffelsesværdi.
flertallet fandt ikke, at der var holdepunkter for at fastslå, at dette skøn kunne
tilsidesættes, hvorfor skatteministeriet blev frifundet. flertallet lagde altså vægt
på, at der ikke forelå oplysninger i sagen, som viste, at skattemyndighedernes
skøn var lavere end markedsprisen. i sale and lease back arrangementet var
derimod en klausul, som betød, at aktiverne på et senere tidspunkt kunne købes
tilbage for blot 3 mio. kr.
det fremgår ligeledes af skatteministerens svar på en henvendelse til miljø- og
planlægningsudvalget, jf. l 150, svar på spørgsmål 5, som er gennemgået
nærmere nedenfor, at den nedskrevne genanskaffelsesværdi generelt ikke er
udtryk for markedsværdien.
                                         - 91 -
i sagen vedr. hvidovre vand har skønsmanden også utvetydigt tilkendegivet, at
den nedskrevne genanskaffelsesværdi af hvidovre vands aktiver ikke svarer til
aktivernes handelsværdi, jf. besvarelsen af hvidovre vands spørgsmål ss2.
det fremgår også af skønsmandens besvarelse af skatteministeriets spørgsmål
ssia, at de nedskrevne genanskaffelsespriser ikke svarer til aktivernes
handelsværdi. skønsmanden har derimod tilkendegivet, at der alene er tale om ”et
andet tal, som vil kunne indregnes i en regnskabspost”.
en nedskreven genanskaffelsesværdi er altså alene et regnskabstal og kan ikke
anvendes som udtryk for handelsværdien i skatteretlig henseende.
det er også klart, allerede fordi det vil forudsætte en nøje sammenhæng mellem
de rent regnskabstekniske afskrivninger, som foretages i bogføringen, og
udviklingen i den pris, som aktiverne kan sælges til. en sådan sammenhæng
eksisterer hverken i almindelighed – blot eksempelvis kan nogle helt nye aktiver
straksafskrives allerede på anskaffelsestidspunktet, selvom de stadig ville kunne
sælges til anskaffelsesprisen – eller i hjørring vands tilfælde, hvor aktiverne slet
ikke kan sælges.
de nedskrevne genanskaffelsesværdier kan altså ikke anvendes som udtryk for
aktivernes markedspris. de nedskrevne genanskaffelsesværdier og markedsprisen
har ikke noget med hinanden at gøre. der var heller ikke nogen faktiske handler
mellem uafhængige parter, som kunne danne grundlag for en vurdering af
markedsprisen.
derfor var skats model, som minder om dcf-modellen, den bedst egnede
metode til at opgøre aktivernes markedspris. skat har imidlertid ikke taget
hensyn til, at ”hvile i sig selv”-princippet medfører, at der ikke kan tjenes penge
på aktiverne.
derfor førte skats beregning til et resultat, som var langt højere end aktivernes
handelsværdi, der var nul. derfor er skats skøn meget lempeligt.
det ændrer ikke på, at aktiverne ikke havde nogen markedsværdi, at
forsyningsrørene var nødvendige for, at hjørring vand kunne varetage
forsyningsvirksomheden. blot fordi et aktiv har en nytteværdi internt i
virksomheden, betyder det ikke, at aktivet kan sælges, jf. ligeledes ufr 1996.1148
h.
at der ikke er nogen sammenhæng mellem aktivernes nytteværdi i virksomheden
og aktivernes handelsværdi er også meget klart i denne sag, hvor det ikke var
muligt at tjene penge på at drive virksomheden. den nytteværdi, som aktiverne
havde, medførte altså ikke nogen økonomisk værdi.
det ændrer heller ikke på, at aktiverne ikke kunne sælges, at hjørring kommune
formentlig har afholdt betydelige omkostninger til at anskaffe og etablere det
                                       - 92 -
kommunale forsyningsnetværk. i ufr 2017.1214 h blev der eksempelvis afholdt
flere udgifter på et hus end hvad der kunne dækkes ved et salg til markedspris.
endelig kan hjørring kommunes eventuelle egne indtægtsmuligheder ved at
beholde vand- og spildevandsforsyningsvirksomheden heller ikke ændre på, at der
ikke var nogen uafhængige parter, som ville købe virksomheden eller dennes
aktiver.
3.3      hjørring vand har ikke løftet sin bevisbyrde i sagen
skat har været berettigede til skønsmæssigt at nedsætte de selvangive værdier af
aktiverne. selskabet har ikke godtgjort, at der er grundlag for at tilsidesætte det af
skat udøvede skøn.
3.3.1 skat har været berettiget til at foretage en skønsmæssig nedsættelse
der er flere forskellige forhold, som fører til, at skat har været berettigede til
skønsmæssigt at nedsætte de selvangivne værdier.
for det første er værdiansættelsen af aktiverne sket mellem interesseforbundne
parter, som begge havde interesse i en så høj skattemæssig værdiansættelse som
muligt. den aftalte overdragelsessum kan derfor ikke uden videre lægges til
grund, jf. ufr 2003.2141h, ufr 1998.1299h og ufr 1996.1148 h.
for det andet har dette interessefællesskab netop udmøntet sig i en skattemæssig
værdiansættelse, som i meget betydelig grad overstiger de værdier, som de
selvsamme aktiver er opgjort til i hjørring vands eget regnskab.
hjørring vand var på tidspunktet for apportindskuddet endda klar over, at de
selvangivne værdier ikke udtrykte handelsværdien af de pågældende aktiver.
hjørring vand har således i den regnskabsmæssige åbningsbalance pr. 1.
september 2006 værdiansat selskabets materielle anlægsaktiver (grunde,
bygninger, distributionsnet, produktionsanlæg og andre anlæg under udførelse) til
at repræsentere en værdi af sammenlagt 660 mio. kr.
de samme aktiver mente selskabet i forbindelse med opgørelsen af den
skattemæssige saldoværdi på stiftelsestidspunktet den 2. januar 2007 havde en
værdi af lidt mere end 1,8 mia. kr. den selvangivne skattemæssige værdi er altså
1.140 mio. kr. højere end den af hjørring vand selv fastsatte regnskabsmæssige
værdi eller godt tre gange så høj.
selskabets egen revisor er altså nået frem til en værdi i årsrapporten, som er meget
lavere end den værdi, som hjørring vand har selvangivet.
for det tredje har hjørring vand i forbindelse med klagebehandlingen for
landsskatteretten i virkeligheden har erklæret sig enig med skat i klagen, hvad
der kan forekomme overraskende - sagsanlægget taget i betragtning. hjørring
vand anerkender således, jf. 25. maj 2012, indlægget side 15, 3. og 4. afsnit:
"værdien af hjørring vandselskab a/s som selskab er dermed yderst begrænset,
og det vil være overordentligt vanskeligt at finde en køber, som vil overtage
selskabet med økonomisk vinding for øje…."
                                        - 93 -
for det fjerde fremgår det af den regnskabsmæssige opgørelse på 660 mio. kr., at
hjørring vand her anvendt nedskrevne anskaffelsespriser.
ved opgørelsen af de skattemæssige værdier har hjørring vand derimod anvendt
til de nedskrevne genanskaffelsespriser, som altid vil give et højere beløb.
sådanne nedskrevne genanskaffelsesværdier svarer ikke til aktivernes
markedsværdi. selskabet har altså værdiansat den skattemæssige værdi på
grundlag af et forkert princip, jf. også skatteministerens svar på en henvendelse til
miljø- og planlægningsudvalget, jf. l 150, svar på spørgsmål 5 (lov nr. 460 af 12.
juni 2009 - omtalt ovenfor):
"… … hovedreglen er, at aktiverne skal sættes til handelsværdien på
overgangstidspunktet. er overgangen omfattet af selskabsskattelovens § 5 c,
indtrædes i aktivernes oprindelige anskaffelsessum og de hidtidige afskrivninger.
disse regler gælder, uanset om overgangen sker før eller efter den 1. januar
2010. som det fremgår, kan forsyningerne ikke anvende nedskrevne
genanskaffelsespriser som sådan, som indgangsværdier. det vil kræve, at det kan
dokumenteres, at det således opgjorte beløb svarer til aktivets handelsværdi."
allerede fordi det af selskabet valgte princip er forkert, så bliver skat nødt til at
udøve et skatteskøn over værdien.
endelig er det for det femte selskabet, som påstår sig berettiget til et fradrag
(afskrivning) og som derfor også bærer bevisbyrden for, at et sådant fradrag er
berettiget, jf. ufr 2016.3592 h og ufr 2004.1516 h.
det er derfor klart, at skat har været nødsaget til at udøve et skøn over
handelsværdien af hjørring vands aktiver, idet de selvangivne størrelser ikke
udtrykker en armslængdepris for de aktiver, som blev apportindskudt i selskabet,
jf. ligningslovens § 2.
skat har foretaget et skøn over aktivernes markedsværdi.
det er herefter selskabet, som skal godtgøre, at skats skøn kan tilsidesættes, jf.
ufr 2016.191 h. det forudsætter, at selskabet kan komme med en begrundet
påstand om, at et andet og højere beløb er mere rigtigt end den værdi, som skat
har skønnet, jf. ufr 1996.1148 h.
denne bevisbyrde har selskabet ikke løftet.
3.3.2 de af hjørring vand påståede beløb er ubegrundede
på trods af dette åbenbare misforhold mellem den værdi, som aktiverne kan
sælges for (0,- kr.), den værdi som aktiverne er medtaget i regnskaberne til (660
mio. kr.) og den selvangivne værdi (1,8 milliarder kr.) har hjørring vand tilmed
nedlagt påstand om, at selskabets skattemæssige indgangsværdier fastsættes
endnu højere.
                                         - 94 -
selskabet ønsker således værdierne fastsat til i alt 3.939 mio. kr. selskabet vil
altså have fradrag for et beløb, der er 3.278 mio. kr. højere end den af hjørring
vand selv fastsatte regnskabsmæssige værdi eller næsten seks gange højere.
beløbet er endda mere end dobbelt så højt som det beløb hjørring vand
selvangav.
hjørring vand har mere subsidiært nedlagt påstand om, at selskabets
skattemæssige indgangsværdier fastsættes til i alt 3.802 mio. kr. mest subsidiært
har selskabet nedlagt påstand om, at de skattemæssige indgangsværdier fastsættes
til 3.036 mio. kr.
så vidt ses har hjørring vand ikke nedlagt en påstand, der modsvarer de – ellers
meget høje – selvangivne værdier.
hjørring vand har ikke begrundet, hvorfor handelsværdien skulle overstige de
regnskabsmæssige værdier med alt fra 360 - 500 % i en situation, hvor der ikke er
nogen der kan tjene penge på aktiverne og hvor der derfor heller ikke er nogen der
er interesserede i at købe dem.
3.3.3 skønserklæringen i hvidovre vand
i sagen vedr. hvidovre vand har der været gennemført syn og skøn.
skønsmanden har i den sag erklæret, at der ikke findes et marked for den form for
aktiver.
3.3.4 erhvervs- og selskabsstyrelsens notat af 18. maj 2011
hjørring vand henviser i stævningen på side 14 til erhvervs- og
selskabsstyrelsens notat af 18. maj 2011 om regnskabsaflæggelse i
forsyningsvirksomheder.
i notatet vurderer styrelsen, at der ikke ses at være noget umiddelbart krav om
gennemførelse af nedskrivningstests for forsyningsselskaber, jf.
årsregnskabslovens § 42. baggrunden for, at det i notatet konkluderes, at der ikke
er behov for en efterfølgende nedskrivningstest, er:
"for forsyningsselskaberne er der det særlige forhold, at der efter selskabets
erhvervelse af forsyningsnettet eller enkeltaktiver som udgangspunkt ikke er
indtrådt begivenheder, som giver indikation på værdiforringelse."
samtidig anføres det:
"den - i disse selskaber helt særlige - indikation på værdiforringelse, eksisterer
allerede på erhvervelsestidspunktet af aktivet, som følge af de særlige regler for
afkast på den investerede kapital."
styrelsen er altså enig i, at der er en "værdiforringelse" allerede på
erhvervelsestidspunktet.
notatet støtter dermed skatteministeriets synspunkt om, at indgangsværdien skal
fastsættes i overensstemmelse med det fremtidige afkast og dermed under
                                         - 95 -
hensyntagen til de særlige rammer, som vandforsyningsvirksomhederne opererer
under.
herudover bemærkes det, at det i notatet anførte ikke kan tages til indtægt for, at
der i skattemæssig henseende (ligningslovens § 2) er belæg for at opgøre
handelsværdier ved anvendelse af afkastkrav, der ligger lavere end den risikofri
rente (den 10-årige statsobligationsrente).
3.3.5 provenuskønnet i forbindelse med vedtagelsen af samleloven
i stævningen på side 8 anfører hjørring vand, at der ikke i forbindelse med
samlelovens vedtagelse (samlelov vedrørende konsekvenserne af lov om
vandsektorens organisering og økonomiske forhold (lov nr. 460 af 12. juni 2009)
var forventet et skatteprovenu af betydning. skats korrektioner i denne sag
medfører i modstrid hermed, at der allerede vil blive tale om skattebetaling på kort
sigt.
motiverne til samleloven udelukker selvsagt ikke skattebetaling (ft 2008/09,
tillæg a, side 4690):
"det forventes ikke, at selskaberne i vandsektoren giver et skattemæssigt overskud
på hverken kort eller mellemlangt sigt som følge af forslaget om skattepligt.
dermed forventes den foreslåede skattepligt for selskaberne ikke at lede til nogen
umiddelbar provenuvirkning. det skyldes, at selskaberne har store afskrivninger
umiddelbart efter skattepligtens indtræden som følge af åbningsbalancerne.
på langt sigt kan forslaget lede til et merprovenu. såfremt selskaberne ikke aktivt
er opmærksomme på muligheden for at nedjustere vandpriserne, kan forslagets
varige virkning blive et provenu i størrelsesordenen 0,1 mia. kr. årligt. skønnet er
baseret på opgørelser af sektorens nuværende omkostningsstruktur og
investeringsomfang, vandprisen samt forventningen til effektiviseringspotentialet
på over 1 mia. kr. årligt som følge af forslaget."
skattebetaling forudsættes således at indtræde, såfremt forsyningsselskaberne ikke
foretager prisjusteringer.
et skøn over provenuets størrelse har heller ikke nogen videre betydning, hvis
nogen overhovedet, for fortolkningen. efter lovforslaget skal der anvendes
handelspriser, altså priser i handler mellem uafhængige parter. dette
værdiansættelsesprincip er selvsagt ikke fraveget i lovforslaget i øvrigt, heller
ikke i provenubemærkningerne.
at lovgiver ikke med lovgivningspakken har haft intentioner om, at vand- og
spildevandssektoren aldrig skal betale skat følger endvidere af skatteministerens
svar af 3. juli 2012 på spørgsmål nr. 698:
"i spørgsmålet antydes det, at hensigten fra politisk hold har været, at
vandsektoren ikke skulle betale skat. dette på trods af, at man i den politiske
aftale af 1. februar 2007 om en mere effektiv vandsektor udtrykkeligt aftalte, at
vandsektoren skulle gøres skattepligtig. vandsektorloven og den tilhørende
konsekvenslov er en udmøntning af denne politiske aftale.
                                        - 96 -
jeg tillader mig at gå ud fra, at der har været en mening med dette punkt, og at
meningen ikke har været, at skattepligten samtidig skulle gøres indholdsløs ved at
kombinere skattepligten med regler, som har til hensigt at sikre, at vandsektoren
ikke skal kunne komme til at betale skat."
hjørring vands revisor har efter anmodning fra danva udarbejdet et notat med
beregninger over, hvad det betyder for branchen generelt, hvis selskabernes
indgangsværdier skal beregnes efter en dcf-metode. notatet er udarbejdet i
samarbejde med pwc, som fører og har ført en række lignende sager vedrørende
vand- og spildevandsforsyningsselskaber.
hjørring vand har i forbindelse med landsskatterettens behandling af sagen alene
vedlagt danvas brev af 6. marts 2012, hvori uddrag af notatet fremgår. …
skat har ikke efterprøvet beregningerne, herunder forudsætningerne, hvilket
også ville være umuligt ud fra de informationer, skat har.
underbilag 14 til notatet viser, at 4 af de 12 selskaber ikke kommer til at betale
skat frem til 2037. de resterende 8 selskaber kommer til at betale skat med 314,5
mio. kr. frem til 2037. heraf udgør 134,2 mio. kr. betaling fra ét selskab. om dette
ene selskab bemærkes følgende i underbilag 12:
"den markant større konstante skattebetaling skyldes primært at selskabet ikke
har foretaget fulde skattemæssige afskrivninger i 2007 - 2010 samt at en del af
den opkrævede indtægtsramme anvendes til at afdrage på anlægslån optaget før
overgangen til prisloftsreguleringen." (min understregning)
hvis det lægges til grund, at 100 mio. kr. ud af dette selskabs "skattebetaling" på
134,2 mio. kr. skyldes de to nævnte særlige forhold, er skattebetalingen for de 12
selskaber 214,5 mio.
det fremgår af underbilag 14, at de 12 selskabers andel af "polka-værdier" i
branchen udgør 5,4 %. hvis de 12 selskaber er repræsentative, udgør den samlede
skattebetaling for branchen frem til og med 2037 3,972 mia. kr. det svarer til godt
140 mio. kr. pr år fra 2010 til 2037.
som oven for citeret forventedes et skatteprovenu i størrelsesordenen 0,1 mia. kr.
årlig, forudsat at vandselskaberne ikke er opmærksomme på at nedjustere deres
priser, hvilket ikke er langt fra de nævnte 140 mio. kr.
endnu mere centralt er det, at selskabet standpunkt er i klar strid med lovgivers
ønske om via skattepligten at effektivisere branchen. som det fremgik af citatet
fra lovmotiverne, var der en forventning om et effektiveringspotentiale på over 1
mia. kr. årligt.
de sager, der verserer og har verseret for landsskatteretten, og som er medtaget i
underbilag 2 vedrører nok en uenighed om afskrivningsgrundlaget på nok 7-8 mia.
kr. igen forudsat, at de 12 selskaber er repræsentative, svarer dette til et samlet
afskrivningsgrundlag for branchen på ca. 130-150 mia. kr.
                                         - 97 -
branchen vil til og med reelt være skattefri i de næste 250-300 år baseret på den
ovennævnte skattebetaling for branchen på 3,972 mia. kr. frem til 2037. med en
skatteprocent på 25 % svarer dette til et afskrivningsgrundlag på 16 mia. eller
afskrivninger på knap 500 mio. kr. årligt frem til 2037.
det må på den baggrund konkluderes, at hvis provenuvurderingen mv. i
lovmotiverne støtter nogen af parterne i sagen, så er det skatteministeriet.
3.3.6 ligningslovens § 2 og selskabsskattelovens § 5d
hjørring gør gældende, at ligningslovens § 2 ikke regulerer forholdet, idet
hjørring kommune ikke er en "juridisk person" i bestemmelsens forstand
(stævningen, side 3).
det bestrides, jf. bemærkningerne nedenfor om skattekontrollovens § 3 b i afsnit
3.5.1. det fremhæves i den forbindelse, at afgrænsningen af begrebet "juridiske
personer" er ens i de to bestemmelser.
hjørring vand påberåber sig selskabsskattelovens § 5 d eller dennes analogi
(stævningen side 10).
selskabslovens § 5 d finder imidlertid ikke anvendelse på overdragelsen.
selskabsskattelovens § 5 d er en generel bestemmelse om fastsættelse af
skattemæssige indgangsværdier i forbindelse med et selskabs, en forenings mv.'s
overgang fra skattefri aktivitet til skattepligtig aktivitet. imidlertid omfatter
selskabsskattelovens § 5 d i indkomståret 2007 alene tilfælde, hvor det samme
subjekts aktivitet skifter fra skattefrihed til skattepligt, og altså ikke, hvor en
aktivitet, der er skattefri for en kommune, overdrages til en juridisk person, der er
skattepligtig af aktiviteten.
der er ikke grundlag for en analog anvendelse, idet der er tale om et forhold, der
direkte reguleres af ligningslovens § 2.
herudover har hjørring vand indsigelse ikke betydning. selskabet erkender
således i stævningen på side 10, at aktiverne ved overdragelsen skal værdiansættes
til handelsværdien.
3.4      hjørring vands praksisindsigelse
hjørring vand gør gældende, at anvendelsen af en indkomstbaseret
værdiansættelsesmetode inden for vandsektoren er udtryk for en skærpelse af
praksis. hjørring vand gør i den forbindelse gældende, at praksis ikke kan ændres
med tilbagevirkende kraft. hjørring vand har til støtte for praksissynspunktet
henvist til et antal afgørelser. selskabet har dog ikke fremlagt de afgørelser m.v.,
som der er henvist til.
de afgørelser, som forelå for landsskatteretten, er fremlagt som bilag …
skatteministeriet kan på grund af bestemmelserne om tavshedspligt hverken be-
eller afkræfte eksistensen af yderligere afgørelser. selskaberne blev derfor i
                                        - 98 -
svarskriftet opfordret til at fremlægge evt. yderligere afgørelser, såfremt hjørring
vand havde kendskab til sådanne. dette er ikke sket.
skat fastlægger armslængdeprisen efter ligningslovens § 2 efter den eller de
værdiansættelsesmetode(r), der i den konkrete situation skønnes at udtrykke
handelsværdien. skat har ikke anvendt en praksis ved værdiansættelse af aktiver
i forsyningsvirksomheder, hvorefter der generelt skulle anvendes nedskrevne
genanskaffelsesværdier. indkomstbaserede værdiansættelsesmetoder benyttes
meget ofte af skat ved værdiansættelse af virksomheder.
motiverne til vandreformen viser jo også ganske klart, at en værdiansættelse i
henhold til nedskrevne genanskaffelsesværdier som udgangspunkt ikke kan
accepteres i skattemæssig henseende, jf. skatteministerens besvarelse af
henvendelsen fra danva, som er citeret ovenfor i forbindelse med
gennemgangen af retsgrundlaget (l150, svar på spørgsmål 5). skatteministerens
besvarelse underbygger dermed, at der ikke bestod den af hjørring vandhævdede
praksis.
selskabet har heller ikke ved henvisning til ligningsvejledningen eller lignende
kunnet godtgøre eksistensen af den hævdede administrative praksis.
de foreliggende administrative vejledninger (skats tp vejledning om
værdiansættelse af kontrollerede transaktioner fra august 2009 og skats
vejledning om vandværkernes værdiansættelse fra juni 2011) oplyser intet om en
tidligere praksis med det af selskabet hævdede indhold. tværtimod fremgår det af
tp vejledningen om værdiansættelse, at skat i det væsentligste er enig i fsr's
notat om værdiansættelse fra 2002, der som nævnt primært beskriver
indkomstbaserede værdiansættelsesmetoder.
allerede af den grund har hjørring vand ikke godtgjort eksistensen af den
hævdede administrative praksis. og da bevisbyrden for, at der har foreligget den
hævdede administrative praksis, påhviler selskabet, kan det ikke få medhold i
synspunktet herom, jf. eksempelvis u.2011.3305h.
højesteret har bl.a. i u.2011.3305h fastslået, at praksis skabes af afgørelser fra de
overordnede myndigheder. en række af de afgørelser, som hjørring vand har
henvist til og påberåbt sig (stævningen side 18, e36), er allerede af den grund
irrelevante. det gælder også for så vidt angår de afgørelser, der er fremlagt som
bilag v.
en skatteyder kan alene påberåbe sig en fast administrativ praksis, så langt som
denne går. afgørelser vedrørende andre områder skaber således ikke en fast
administrativ praksis, jf. u2010.780h og u2009.1436h. den utrykte kendelse fra
landsskatteretten, der er fremlagt som bilag u, kan dermed ikke skabe en fast
administrativ praksis i forhold til hjørring vand, idet sagen vedrørte et
kraftvarmeselskab.
                                         - 99 -
hertil kommer, at ingen af de påberåbte afgørelser m.v. er udtryk for en principiel
stillingtagen fra skats side, hvilket er et krav for, at der i det hele taget kan være
en fast administrativ praksis, jf. u.2011.3305h.
endvidere bemærkes det, at selv hvis hjørring vand havde dokumenteret en fast
administrativ praksis for de overordnede myndigheder, vil en sådan praksis være
klart ulovlig at anvende i selskabets sag, jf. den juridiske vejledning, pkt.
a.a.7.1.3 (version 2014-2, e449). når dette er tilfældet, kan hjørring vand ikke
påberåbe sig en sådan administrativ praksis, hvis eksistens til og med er bestridt,
jf. ufr 2015.3383h og ufr 2017.1474 h.
fælles for de fremlagte og de af hjørring vand påberåbte afgørelser er endelig, at
de ikke tager stilling til, hvilken værdiansættelsesmetode der generelt er den
korrekte. afgørelserne går ud på at finde en pris, og det er det, de skal.
afgørelserne fastslår ikke, at det i afgørelsen anvendte princip er det eneste, der
kan anvendes, endsige at dette skulle være praksis. der er ingen af afgørelserne,
der fastslår, at den anvendte værdiansættelsesmetode er den eneste mulige eller
den eneste korrekte metode. administrative afgørelser, der ikke indeholder en
egentlig stillingtagen til dette tema, kan ikke danne grundlag for en fast og
bindende administrativ praksis, der forpligter skat til at anvende en given
værdiansættelsesmetode, jf. u.2014.478h.
sammenfattende har hjørring vand dermed ikke løftet den på selskabet
påhvilende bevisbyrde og påvist eksistensen af den hævdede praksis i 2007.
3.5      ugyldighedsindsigelsen
over for hjørring vands principale påstand gør skatteministeriet gældende, at
skats afgørelse af 21. september 2011 ikke er truffet efter udløbet af de i
skatteforvaltningslovens § 26 angivne frister.
hjørring vand er omfattet af reglerne om den forlængede ligningsfrist i
skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5, hvorfor fristen for at ændre selskabets
skatteansættelse først udløber i det sjette år efter indkomstårets udløb. hertil
kommer, at end ikke den ordinære ligningsfrist i skatteforvaltningslovens § 26,
stk. 1, er udløbet, idet det konkret blev aftalt, at fristen for at foretage ansættelse
blev forlænget, jf. bestemmelsens stk. 1, 4. pkt.
der er dermed ikke grundlag for at tage hjørring vands principale påstand til
følge.
3.5.1 skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5
den forlængede ligningsfrist i skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5, er betinget af,
at der er tale om en kontrolleret transaktion, der involverer en skattepligtig
omfattet af § 3 b i skattekontrolloven.
hjørring vand gør i stævningen gældende (s. 3, sidste afsnit og s. 4), at begge
parter i den kontrollerede transaktion skal være skattepligtige efter
                                        - 100 -
skattekontrollovens § 3 b, og at hjørring kommune derfor ikke er omfattet af
bestemmelsen.
der er ikke i skattekontrollovens § 3 b krav om, at begge parter i den
kontrollerede transaktion er skattepligtige. da hjørring vand utvivlsomt er
skattepligtig, og da hjørring kommune utvivlsomt er en juridisk person, er
betingelserne for at anvende den forlængende ligningsfrist således opfyldt.
bestemmelsen pålægger forpligtelser over for skattepligtige. bestemmelsen
kræver dermed, at den ene part – den der efter bestemmelsen pålægges nogle
oplysnings- og dokumentationskrav – er skattepligtig. der er ingen tvivl eller tvist
om, at hjørring vand er skattepligtig efter selskabsskattelovens § 1, stk. 1, nr. 1.
efter ordlyden er det ikke en betingelse, at den anden part i den kontrollerede
transaktion er skattepligtig, det være sig til danmark eller andetsteds. det er
således efter ordlyden af stk. 1, nr. 1, tilstrækkeligt, at den anden part er en
”juridisk person”. det forskellige ordvalg med henholdsvis ”skattepligtige” og
”juridiske personer” viser, at det efter ordlyden ikke er et krav, at den juridiske
person er skattepligtig.
allerede af den grund er der ikke anledning til at tage hjørring vands principale
påstand til følge.
i skattekontrolloven blev § 3 b indsat ved lov nr. 131 af 25. februar 1998.
bestemmelsen omfattede på dette tidspunkt ikke indenlandske transaktioner:
”skattepligtige, der
1)kontrolleres af udenlandske fysiske eller juridiske personer eller
…
skal i selvangivelsen afgive oplysninger… …”
(min understregning)
bestemmelsens dagældende formulering gør det klart, at der ikke kan indfortolkes
et krav om, at begge parter i den kontrollerede transaktion er skattepligtige danske
subjekter. de juridiske personer, som bestemmelsen omfattede på dette tidspunkt,
var jo udenlandske. om de udenlandske personer er skattepligtige efter
udenlandske regler – være sig juridisk eller blot faktisk – er slet ikke relevant.
hensynet bag § 3 b er jo også at sikre dansk skatteprovenu, hvorfor det selvsagt
er uden betydning, hvordan den udenlandske part beskattes i sit hjemland, om
overhovedet.
et af bestemmelsens formål er jo netop at ramme situationer, hvor den
udenlandske part slet ikke beskattes, fx selskaber i skattelylande.
at skattekontrollovens § 3 b ikke stiller krav om, at begge parter i den
kontrollerede transaktion er skattepligtige til danmark, fremgår også af motiverne
til lov nr. 408/2005 om ændring af skattekontrolloven, skattestyrelsesloven,
ligningsloven og tonnageskatteloven. ved loven blev skattekontrollovens § 3 b
                                        - 101 -
ændret til også at omfatte indenlandske transaktioner. i bemærkningerne til den
ændrede affattelse af skattekontrollovens § 3 b fremgår det bl.a. (ft 2004/05,
tillæg a, side 4917):
”kravet om afgivelse af oplysninger ved selvangivelsen om samtlige kontrollerede
transaktioner vil efter forslaget omfatte skattepligtige, hvorover fysiske eller
juridiske personer udøver bestemmende indflydelse, skattepligtige der yder
bestemmende indflydelse over juridiske personer, skattepligtige der er
koncernforbundne med juridiske personer, skattepligtige der har et fast driftssted
beliggende i udlandet, og skattepligtige der er en udenlandsk fysisk eller juridisk
person med et fast driftssted i danmark.” (mine understregninger)
motiverne opstiller således heller ikke et krav om, at der skal være tale om
transaktioner mellem to skattepligtige parter. tværtimod omtaler motiverne
”skattepligtige” og ”juridiske personer”. det forskellige ordvalg – der altså går
igen i motiverne – viser, at det ikke er et krav, at den juridiske person er
skattepligtig.
skatterådets afgørelse gengivet i skm2008.107.sr er i overensstemmelse
hermed. i sagen blev en selvejende statsinstitution anset for at være omfattet af
begrebet ”juridisk personer” i skattekontrollovens § 3 b, stk. 1, nr. 1. staten og
dens institutioner er ellers undtaget fra skattepligt efter selskabsskattelovens § 3,
stk. 1, nr. 1. afgørelsen viser tydeligt, at der ikke – i strid med ordlyden af
skattekontrollovens § 3 b – kan indfortolkes et krav om, at den kontrollerede
transaktion skal foregå mellem to skattepligtige personer.
hjørring vand har i stævningen (side 5, 1. afsnit) henvist til et bindende svar
afgivet af toldskat, selskabsrevisionen, i juni 2005, hvori myndigheden angav at
være af den opfattelse, at en kommune ikke var omfattet af begrebet ”juridisk
person” i ligningslovens § 2. som begrundelse herfor er det alene angivet, at den
pågældende kommune ikke var skattepligtig.
afgørelsen er ikke forenelig med ordlyden af ligningslovens § 2 (som på dette
punkt er sammenfaldende med skattekontrollovens § 3 b). der er heller ikke
støtte i forarbejderne til ligningslovens § 2 for resultatet. afgørelsen er endelig
uforenelig med den trykte afgørelse fra skatterådet, som netop er gennemgået.
afgørelsen er dermed uden betydning for sagen.
dele af den juridiske litteratur er enig i, at det ikke er et krav for at være omfattet
af skattekontrollovens § 3 b og ligningslovens § 2, at parterne begge er
skattepligtige. jeg henviser til jakob bundgaard i skatteret og civilret, 2006, side
579 og henrik dam rette indkomstmodtager – allokering og fiksering, 2005, side
199.
sammenfattende kan det konstateres, at efter ordlyden af skattekontrollovens § 3
b er en kontrolleret transaktion mellem en kommune og et aktieselskab ejet af
kommunen omfattet af bestemmelsen. dette resultat understøttes af lovens
forarbejder, skatterådets praksis samt juridisk litteratur i øvrigt.
                                        - 102 -
herefter gælder den forlængede ligningsfrist i skatteforvaltningslovens § 26, stk.
5, hvilket betyder, at skats kendelse af 21. september 2011 er rettidig.
hjørring vand bestrider så vidt ses ikke, at hjørring kommune er en juridisk
person. kommunen er efter hjørring vands opfattelse imidlertid ikke omfattet af
skattekontrollovens § 3 b, idet kommuner ikke som udgangspunkt har
selvstændig skattesubjektivitet, hvilket er en afgørende forudsætning i
afgrænsningen i anvendelsesområdet for de to bestemmelser (stævningen side 3-
4).
der er som nævnt intet i ordlyden af skattekontrollovens § 3 b, der understøtter
hjørring vands synspunkt om, at begge parter i den kontrollerede transaktion skal
være skattepligtige. der findes heller ikke støtte for hjørring vands synspunkt i
motiverne til ændringsloven, der bevirkede, at indenlandske transaktioner blev
omfattet af bestemmelsen, jf. omtalen heraf ovenfor.
der er dermed ikke belæg for hjørring vands indskrænkende fortolkning af
begrebet ”juridisk person” i skattekontrollovens § 3 b og ligningslovens § 2 til
kun at omfatte skattepligtige juridiske personer.
i stævningen (side 4, 2. afsnit) har hjørring vand henvist til motiverne til
indførslen af ligningslovens § 2 (lov nr. 468 af 26. juni 1998). hjørring vand
citerer i den forbindelse en passage fra motiverne og konkluderer, at
ligningslovens § 2 – og dermed også skattekontrollovens § 3 b – alene finder
anvendelse på selskaber m.v., der har selvstændig skattesubjektivitet.
forarbejderne til ligningslovens § 2 understøtter imidlertid ikke et synspunkt om,
at hjørring kommune, der er en juridisk person, ikke skulle være omfattet af
begrebet ”juridisk person” i skattekontrollovens § 3 b og ligningslovens § 2. der
er således ikke i motiverne støtte for en antagelse om, at begrebet ”juridisk
person” forudsætter, at der er tale om en skattepligtig juridisk person.
af bemærkningerne til bestemmelsen fremgår det (ft 1997/98, tillæg a, side
2459):
                                         ”til § 1
til stk. 1-3:
kravet om anvendelse af pris og vilkår for de kontrollerede transaktioner ved
opgørelsen af den skattepligtige indkomst i overensstemmelse med hvad der kunne
have været opnået, hvis transaktionerne var afsluttet mellem uafhængige parter,
omfatter skattepligtige, der kontrolleres af fysiske eller juridiske personer, eller
kontrollerer juridiske personer, eller er koncernforbundet med en juridisk person,
eller har et fast driftssted i udlandet eller er en udenlandsk fysisk eller juridisk
person med et fast driftssted i danmark. de skattepligtige, der kan være omfattet,
er fysiske personer, selskaber, fonde, dødsboer, faste driftssteder m.v.
afgrænsningen af de skattepligtige, der er omfattet af den foreslåede nye § 2 i
ligningsloven, svarer til den afgrænsning af skattepligtige, der er foretaget i
skattekontrollovens § 3 b, som indført ved lov nr. 131 af 25. februar 1998.”
                                       - 103 -
forarbejderne til ligningslovens § 2 angiver ikke, at der skal være tale om
transaktioner mellem to skattepligtige parter. tværtimod for også disse motiver
omtaler ”skattepligtige” og ”juridiske personer”. motiverne til ligningslovens § 2
viser endda endnu tydeligere, at der bevidst er tale om en sondring mellem
”skattepligtige” og ”juridiske personer”, idet motiverne indeholder en definition
på, hvilke ”skattepligtige” der kan være tale om.
det citat, som er gengivet i stævningen (side 4, 2. afsnit), er indeholdt i det næste
afsnit fra motiverne, der i sin helhed er sålydende (ft 1997/98, tillæg a, side
2459):
”afgrænsningen af de skattepligtige, der er omfattet af den foreslåede nye § 2 i
ligningsloven, svarer til den afgrænsning af skattepligtige, der er foretaget i
skattekontrollovens § 3 b, som indført ved lov nr. 131 af 25. februar 1998. til
forskel fra skattekontrollovens § 3 b forudsætter den foreslåede § 2 imidlertid ikke
et grænseoverskridende element (undtagen for så vidt angår faste driftssteder).
ved handel mellem to interesseforbundne parter, der begge er skattepligtige i
danmark, vil de begge have pligt til ved opgørelsen af den skattepligtige indkomst
at fastsætte pris og vilkår for deres handel i overensstemmelse med, hvad der
kunne have været opnået, hvis handelen var foregået mellem to uafhængige
parter. den foreslåede bestemmelse omfatter ‐ forudsat begge parter er
skattepligtige i danmark ‐ såvel sælger som køber i et handelsforhold, långiver
som låntager i et låneforhold m.v.”
citatet viser ikke – som hjørring vand synes at forudsætte – at begge parter i den
kontrollerede transaktion skal være skattepligtige. motiverne viser blot, at der kan
foretages korrektioner over for begge parter i en kontrolleret transaktion, hvis
begge er skattepligtige.
hjørring vand henviser endvidere til motiverne til lov nr. 308 af 19. april 2006
om ændring af bl.a. ligningsloven. det citat, der er optrykt i stævningen på side 4,
6. afsnit, er fra lovforslagets almindelige bemærkninger, hvor der er et afsnit om
ligningslovens § 2. her er det angivet, at juridiske personer kun omfatter selskaber
mv., der udgør selvstændige skattesubjekter – begrebet omfatter således ikke
skattemæssigt transparente enheder.
en kommune udgør utvivlsomt ikke en transparent enhed som et
kommanditselskab. der er dermed ikke tvivl om, at en kommune udgør en
juridisk person og dermed er omfattet af bestemmelserne.
ændringsloven kan ikke tages til indtægt for, at begrebet ”juridiske personer”, der
altså ikke omfatter transparente enheder, samtidig kræver, at subjektet er
skattepligtig. bemærkningerne om, at der skal være tale om et selvstændigt
skattesubjekt, retter sig alene mod sondringen mellem selvstændige
skattesubjekter og transparente enheder, hvilket kommer klart til udtryk i
motiverne. denne grænsedragning volder ofte problemer ved interessentskaber,
kommanditselskaber mv., jf. bl.a. den juridiske vejledning, afsnit c.d.1.1.12
(version 2014-2). i nærværende sag er der imidlertid ikke tvivl om, at hjørring
kommune udgør et selvstændigt skattesubjekt.
                                        - 104 -
hjørring vand har endelig på side 5 i stævningen (2. afsnit) henvist til motiverne
til lov nr. 452 af 31. maj 2000 om ændring af forskellige skattelove (elselskabers
overgang til almindelig skattepligt m.v. – elreformen). ved loven blev der indsat
bestemmelser i selskabsskatteloven, det gjorde kommuner skattepligtige for visse
elaktiviteter, som kommunen ikke udskilte i selvstændige selskaber.
af de særlige bemærkninger til ændringerne i selskabsskatteloven fremgår det, at
ligningsbestemmelserne i skattekontrolloven også finder anvendelse i forhold til
skattepligtige kommuner. endvidere er det angivet, at hvor juridiske personer er
anvendt i skattekontrolloven, dækker dette også kommuner, der skal
skatteansættes ved udøvelse af visse elaktiviteter.
de citerede bemærkninger i stævningen kan ikke tages til indtægt for, at
skattekontrollovens § 3 b udelukkende omfatter transaktioner mellem
skattepligtige parter. forarbejderne har til formål at præcisere, at
ligningsbestemmelserne i skattekontrolloven også kan anvendes i forhold til
kommuner, der driver visse elforsyningsaktiviteter. der er ikke belæg for at slutte,
at ændringsloven skulle have til hensigt at indskrænke, hvad der er omfattet af
begrebet ”juridisk person”, navnlig ikke da bemærkningerne vedrører
bestemmelser i selskabsskatteloven.
sammenfattende har hjørring vand dermed ikke med sine indsigelser påvist et
grundlag for en indskrænkende fortolkning af begrebet ”juridisk person” i
skattekontrollovens § 3 b og ligningslovens § 2 til kun at omfatte skattepligtige
juridiske personer.
det bemærkes i den forbindelse, at hjørring vand selv har anset transaktionerne
mellem hjørring kommune og selskabet for omfattet af ligningslovens § 2 og
skattekontrollovens § 3 b. det fremgår således af hjørring vands selvangivelser
for 2008 og 2009, at felt nr. 59 i selvangivelsen er afkrydset med ”ja”. herved
svarer hjørring vand bekræftende på, at selskabet tilhører kredsen af
skattepligtige omfattet af skattekontrollovens § 3 b om kontrollerede
transaktioner.
hjørring vand gør som nævnt gældende, at betingelserne for at anvende
skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5, ikke er opfyldt, idet hjørring kommune ikke
er omfattet af begrebet ”juridiske personer”, som angivet i skattekontrollovens § 3
b, stk. 1, nr. 1, idet kommunen ikke er skattepligtig.
kommuner er imidlertid skattepligtige. tillige af den grund foreligger der en
kontrolleret transaktion omfattet af den forlængede ligningsfrist i
skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5, uanset om hjørring vand måtte have ret i det
anførte skattepligtskrav, hvad selskabet imidlertid heller ikke har.
efter selskabsskattelovens § 3, stk. 1, nr. 2, er kommuner undtaget fra
skattepligten ”jf. dog stk. 7 og § 1, stk. 1, nr. 2 f og 2 h”. § 1, stk. 1, nr. 2 f ,
                                         - 105 -
omhandler kommuner, der driver netvirksomhed mv. delvis skattepligtige
subjekter er også skattepligtige. dette står i modsætning til de enheder, der er
transparente i skattemæssig henseende, jf. nedenfor.
hjørring kommune er således skattepligtig, hvorfor bestemmelsen i
skattekontrollovens § 3 b, stk. 1, nr. 1, finder anvendelse, som også anført i
landsskatterettens kendelse:
”en kommune må således på lige fod med de øvrige i § 1 nævnte selskaber og
foreninger mv. betragtes som en juridisk person med selvstændig
skattesubjektivitet, der blot efter § 3 er undtaget skattepligt for al anden
virksomhed end den, der er nævnt i § 1”.
der er således to selvstændige grunde til ikke at tage hjørring vands principale
påstand til følge, idet den forlængede ligningsfrist i skatteforvaltningslovens § 26,
stk. 5, finder anvendelse.
3.5.2 skatteforvaltningslovens § 26, stk. 1 – den ordinære ligningsfrist
skatteministeriet gør videre – i tredje række – gældende, at den ordinære
ligningsfrist i § 26, stk. 1, ikke var udløbet på afgørelsestidspunktet, idet der var
aftalt frist om forlængelse af ansættelsen frem til den 1. oktober 2011, jf.
skatteforvaltningslovens § 26, stk. 1, 4. punktum.
i henhold til skatteforvaltningslovens § 26, stk. 1, 4. punktum, skal fristen for at
foretage ansættelsen forlænges fra den 1. august i det fjerde år efter indkomstårets
udløb, såfremt det har betydning for den skattepligtiges mulighed for at varetage
sine interesser. i praksis administreres bestemmelsen lempeligt, hvilket bl.a.
fremgår af bemærkningerne til den tidligere gældende tilsvarende bestemmelse i
skattestyrelseslovens § 34, stk. 3, 2. pkt. (ft 2002/03, tillæg a, side 4594).
i nærværende sag er agterskrivelse fremsendt den 1. maj 2011 og således i
overensstemmelse med fristen i skatteforvaltningslovens § 26.
skat modtog efterfølgende den 20. juni 2011 en mail fra kpmg, hvori det
angives, at selskabet er ”indstillet på, at der kan bortses fra fristen den 1. august
2011 med henblik på udsendelse af afgørelse”.
e-mailen dokumenterer, at hjørring vands ønskede yderligere tid og materiale fra
skat med henblik på at varetage sine interesser. hjørring vand tilkendegav
eksplicit i den forbindelse sin accept af, at fristen for afsendelse af kendelse
følgelig blev udsat, jf. skatteforvaltningslovens § 26, stk. 1, 4. pkt.
hjørring vand anmodede herefter ved e-mail af 21. juni 2011 fra kpmg til
skat om, at fristen for at foretage ansættelsen blev forlænget fra den 1. august
2011 til den 1. oktober 2011. hjørring vand har altså selv ment, at en frist havde
betydning for selskabets mulighed for at varetage sine interesser.
skat havde intet grundlag for at tilsidesætte hjørring vands opfattelse af, hvad
der tjente hjørring vands interesser. det er vanskeligt at forestille sig, at en
                                       - 106 -
skatteyder efterfølgende kan få medhold i en ugyldighedsindsigelse ved at hævde,
at en sådan fristforlængelse alligevel ikke tjener hans interesser.
allerede fordi hjørring vand har anmodet om en forlængelse af 1. august-fristen
for ansættelsen, og fordi hjørring vand ikke, efter at en frist påstås sprunget, som
følge heraf kan træde tilbage, er skats ansættelse foretaget rettidigt.
i praksis anses en anmodning om fristforlængelse for implicit at foreligge, såfremt
en skatteyder anmoder om mødeafholdelse eller lignende efter udløbet af den
ordinære frist for udsendelse af kendelse, jf. skm2010.131.ø.
afsendelsen af kendelsen i september 2011 er derfor rettidig, jf.
skatteforvaltningslovens § 26, stk. 1. det bemærkes i den forbindelse, at hjørring
vand modtog yderligere materiale med henblik på bedømmelse af den af skat
foreslåede forhøjelse.
hjørring vand har i stævningen bestridt, at der mellem parterne blev aftalt en
fristforlængelse af den ordinære ansættelsesfrist.
hjørring vand har i den forbindelse bl.a. henvist til, at anmodningen om
fristforlængelse blev initieret af skat og ikke selskabet. det bestrides. det
fremgår derimod klart af e-mailen fra kpmg på vegne selskabet af 21. juni 2011,
at det er selskabet, der anmoder om en fristudsættelse.
videre henviser hjørring vand bl.a. til, at e-mailen af 21. juni 2011 ikke er
besvaret fra skats side. skat kan, som nævnt i sagsfremstillingen, ikke
konstatere, at udsættelsesanmodningen direkte er besvaret. den manglende
besvarelse fra skats side bevirker efter hjørring vands opfattelse, at skat ikke
har gennemført en dokumenteret sagsbehandling af anmodningen hos skat.
allerede fordi, at der foreligger en anmodning om fristforlængelse, er hjørring
vands synspunkt forkert. landsrettens ovennævnte dom illustrerer, at der ikke
engang behøver at være en anmodning om fristforlængelse, for at bestemmelsen
finder anvendelse. alene vanskeligheder ved at finde et egnet mødetidspunkt
inden fristen for afsendelse af kendelse udgør implicit en anmodning om
fristforlængelse.
det er så meget desto mere klart, at en egentlig anmodning om at bringe
bestemmelsen i anvendelse naturligvis er tilstrækkelig til at udsætte
kendelsesfristen. anmodningen er i øvrigt imødekommet – skats afgørelse blev
jo først udsendt efter den 1. august 2011. afgørelsen er dog afsendt indenfor den
aftalte frist, som var 1. oktober 2012.
hertil kommer, at det allerede dagen før var aftalt og bekræftet pr. e-mail, at
ansættelsesfristen skulle forlænges fra den 1. august 2011.
skats afgørelse er dermed, selv hvis den almindelige ligningsfrist i
skatteforvaltningslovens § 26, stk. 1, gælder, truffet rettidig.
tillige af den grund kan hjørring vands principale påstand ikke tages til følge.”
                                              - 107 -
skatteministeriet har under hovedforhandlingen procederet i overensstemmelse hermed og har
til støtte for frifindelsespåstanden over for den under hovedforhandlingen nedlagte mest
subsidiære påstand fremsat de samme anbringender.
7. landsrettens begrundelse og resultat
selskabets principale påstand (ugyldighed)
hjørring vandselskab a/s’ påstand om ugyldighed rejser i første række spørgsmålet om,
hvorvidt skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5, finder anvendelse på skattemyndighedernes
korrektioner, idet fristen for ændring af en ansættelse af indkomst- eller ejendomsværdiskat
efter denne bestemmelse først udløber i det sjette år efter indkomstårets udløb, mens det
følger af hovedreglen i skatteforvaltningslovens § 26, stk. 1, at fristen udløber i det fjerde år
efter indkomstårets udløb.
efter bestemmelsen i skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5, er det afgørende, om hjørring
kommunes apportindskud i hjørring vandselskab a/s i forbindelse med selskabsstiftelsen i
2007 er omfattet af skattekontrollovens § 3 b om kontrollerede transaktioner, idet det i øvrigt
er ubestridt, at skats ændring af 21. september 2011 af selskabets skatteansættelse for
indkomståret 2007 er sket inden udløb af fristen i skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5.
det er under sagen for landsretten af selskabet navnlig anført, at det efter forarbejderne til
skattekontrollovens § 3 b er en forudsætning, at den juridiske person, der kontrollerer en
skattepligtig, selv er skattepligtig.
skattekontrollovens § 3 b, stk. 1, var oprindeligt begrænset til at omfatte koncerninterne
transaktioner på tværs af landegrænser, men blev i 2005 udvidet til også at omfatte
indenlandske kontrollerede transaktioner, uden at lovgiver i forbindelse med lovændringen
udtalte særlige forbehold i forhold til begrebet ”juridisk person”. ændringen af
skattekontrollovens § 3 b og ligningslovens § 2 ved lov nr. 308 af 19. april 2006 tog sigte på
at imødegå muligheden for, at kapitalfonde, der i forbindelse med virksomhedsopkøb her i
landet organiserer sig som kommanditselskaber, i kraft af denne selskabsforms skattemæssige
transparens kunne omgå de danske værnsregler, herunder blandt andet armslængdeprincippet.
landsretten finder hverken efter den oprindelige formulering af skattekontrollovens § 3 b, de
                                               - 108 -
ovenfor omtalte ændringer af bestemmelsen eller forarbejderne hertil grundlag for at fortolke
bestemmelsen således, at det er en yderligere forudsætning for anvendelsen, at den juridiske
person, som udøver kontrol over en skattepligtig, selv er skattepligtig.
hjørring kommune er en juridisk person, og apportindskuddet i hjørring vandselskab a/s
mod modtagelse af aktier i selskabet må anses for en ”økonomisk transaktion”, hvorved
bemærkes, at der efter forarbejderne til skattekontrollovens § 3 b ikke er grundlag for at
fortolke dette begreb snævert eller indskrænkende. det er i øvrigt ubestridt, at hjørring
kommune i sin egenskab af ejer af selskabet har kontrolleret dette.
herefter og da det, selskabet i øvrigt har anført om indholdet af elreformen i 2000, ikke kan
føre til et andet resultat, finder landsretten, at transaktionen har været omfattet af
skattekontrollovens § 3 b, stk. 1, nr. 1, hvorefter skats ændring den 21. september 2011 af
skatteansættelsen er foretaget rettidigt, jf. skatteforvaltningslovens § 26, stk. 5.
på denne baggrund frifindes skatteministeriet for selskabets principale påstand.
indledende bemærkninger om selskabets subsidiære anerkendelsespåstande
hjørring vandselskab a/s har under sagen for landsretten nedlagt tre subsidiære påstande,
der alle vedrører værdiangivelser, som er højere end de selvangivne værdier. efter den
subsidiære påstand (danvas værdiansættelsesmodel) påstås værdierne samlet fastsat til ca.
3,9 mia. kr., efter den mere subsidiære påstand (de regulatoriske værdier/polka-værdierne)
påstås værdierne fastsat til ca. 3,7 mia. kr., og efter den yderligere subsidiære påstand
(orbicon a/s’ værdiansættelsesmodel) påstås værdierne fastsat til ca. 3 mia. kr. selskabet har
i påstandsdokumentet oplyst, at den korrigerede værdiansættelse fra orbicon a/s er lagt til
grund for selvangivelsen for selskabet i 2007, hvilket ligeledes fremgår af revisionsfirmaet
kpmgs brev af 16. marts 2011, gengivet i skats sagsfremstilling. den samlede værdi af
ledningsnet og produktionsanlæg er dog selvangivet til knap 2 mia. kr.
det fremgår af de nedlagte påstande og anbringenderne til støtte herfor, at den subsidiære
påstand (danva) og den yderligere subsidiære påstand (orbicon a/s) – på samme måde
som de selvangivne værdier – baserer sig på nedskrevne genanskaffelsesværdier, og
                                             - 109 -
differencen mellem den subsidiære og yderligere subsidiære påstand beror alene på forskelle i
prisfastsættelsen af aktiverne, der herefter er nedskrevet efter samme model.
uanset selskabets indbyrdes prioritering af de nedlagte påstande finder landsretten, at det i
første række er relevant at vurdere, om de nedskrevne genanskaffelsesværdier, som er
indeholdt i både de selvangivne værdier og den subsidiære og den yderligere subsidiære
påstand, må antages at svare til produktionsanlæggenes og ledningsnettenes handelsværdi, og
herunder om skat har haft grundlag for at tilsidesætte selvangivelsen og fastsætte værdien
skønsmæssigt.
selskabets subsidiære og yderligere subsidiære påstand (nedskrevne genanskaffelsesværdier)
formålet med vandsektorloven og samleloven har navnlig været at effektivisere
forsyningsvirksomheder inden for vandsektoren til gavn for forbrugerne. som led i indfrielsen
af målsætningen om en mere effektiv sektor blev det bestemt, at kommunale vand- og
spildevandsforsyninger pr. 1. januar 2010 skulle udskilles i selskabsform, og der blev generelt
indført skattepligt for vandselskaberne. reglerne gælder også for vandselskaber, der er stiftet
før den 1. januar 2010, hvilket parterne er enige om. spørgsmålet om overgangen til
skattepligt og de provenumæssige konsekvenser heraf er omtalt i forslaget til samleloven og i
skatteministerens bidrag til miljøministerens svar på spørgsmål 5 fra folketingets miljø- og
planlægningsudvalg.
det følger af det ovenfor anførte om fortolkningen af skattekontrollovens § 3 b, at hjørring
kommunes apportindskud i hjørring vandselskab a/s udgør en kontrolleret transaktion.
transaktionen er derfor også omfattet af ligningslovens § 2, og værdien af hjørring
vandselskab a/s’ ledningsnet og produktionsanlæg i selskabets skattemæssige
åbningsbalance skal derfor opgøres i overensstemmelse med armslængdeprincippet i
ligningslovens § 2. landsretten bemærker herved, at selskabsskattelovens § 5 d efter sin
ordlyd vedrører de af loven omfattede juridiske personers overgang til skattepligt og dermed
ikke en udskillelse af kommunal vand- og spildevandsforsyningsvirksomhed i et aktieselskab,
der er skattepligtig efter selskabsskattelovens § 1, stk.1, nr. 1. bemærkningerne i
forarbejderne til samleloven om anvendelsen af selskabsskattelovens § 5 d svarer til det her
anførte.
                                             - 110 -
ligningslovens § 2 blev ikke ændret eller fraveget i forbindelse med vedtagelsen af
vandsektorloven og samleloven. værdien skal således fastsættes i overensstemmelse med,
hvad der kunne være opnået, hvis transaktionen var afsluttet mellem uafhængige parter, dvs.
handelsværdien, jf. også gennemgangen ovenfor af forarbejderne til samleloven, hvorved der
generelt blev indført skattepligt for vandforsyningsvirksomheder.
landsretten lægger efter bevisførelsen, herunder skønsmandens besvarelse af blandt andet
spørgsmål a, a/b 1 og ss 2 i sagen vedrørende hvidovre vand a/s, til grund, at der intet
marked er for handel med vandforsynings- eller spildevandsforsyningsvirksomheder eller
sådanne forsyningsvirksomheders aktiver, og at der ikke findes tilsvarende eller lignende
transaktioner, som kan danne grundlag for en vurdering af handelsværdien af hjørring
vandselskab a/s’ ledningsnet og produktionsanlæg.
spørgsmålet er herefter, om de nedskrevne genanskaffelsesværdier, som hjørring
vandselskab a/s har påberåbt sig i den subsidiære og yderligere subsidiære påstand, må
antages at svare til ledningsnettenes og produktionsanlæggenes handelsværdi.
hverken ordlyden af ligningslovens § 2 eller bestemmelsens forarbejder giver svar på, om
nedskrevne genanskaffelsesværdier under visse omstændigheder kan antages at svare til
handelsværdien.
på baggrund af skatteministerens bidrag til miljøministerens svar på spørgsmål 5 fra
folketingets miljø- og planlægningsudvalg finder landsretten imidlertid at måtte lægge til
grund, at det i forbindelse med vedtagelsen af vandsektorloven og samleloven ikke var
hensigten, at nedskrevne genanskaffelsesværdier uden videre skulle kunne anvendes i
vandselskabernes skattemæssige åbningsbalancer som udtryk for driftsaktivernes
handelsværdi. i besvarelsen er det således anført, at anvendelse af nedskrevne
genanskaffelsesværdier ”vil kræve, at det kan dokumenteres, at det således opgjorte beløb
svarer til aktivets handelsværdi”.
i samme retning taler, at der i forbindelse med vandselskabernes overgang til skattepligtig
aktivitet ikke blev indført en bestemmelse svarende til bestemmelsen i selskabsskattelovens §
35 o, hvorved elselskaberne ved overgangen til skattepligtig aktivitet fik mulighed for blandt
                                              - 111 -
andet at foretage afskrivninger på eksisterende driftsmidler på grundlag af
genanskaffelsesværdien korrigeret for restlevetid og inflation eller prisstigninger.
af skønsmandens besvarelse af spørgsmål ss 2, jf. spørgsmål f, i sagen vedrørende hvidovre
vand a/s og skønsmandens forklaring for landsretten fremgår, at skønsmandens fastsættelse
af værdien af aktiverne i hvidovre vand a/s til 200 mio. kr., baseret på ”en alternativ
værdiansættelsesmetode”, ikke er udtryk for, at han har vurderet, at nedskrevne
genanskaffelsespriser svarer til aktivernes handelsværdi, eller at handelsværdien har været
omkring 200 mio. kr. det følger tværtimod af skønserklæringen og skønsmandens forklaring
for landsretten, at der intet marked er for handel med vandforsyningsvirksomheder eller
sådanne forsyningsvirksomheders aktiver.
yderligere er værdien af ledningsnettene og produktionsanlæggene i hjørring vandselskab
a/s’ årsrapport for 2007 alene fastsat til samlet ca. 593 mio. kr., mens værdien af aktiverne i
selskabets skattemæssige åbningsbalance er opgjort til knap 2 mia. kr., og i den subsidiære og
yderligere subsidiære påstand til henholdsvis ca. 3,9 mia. kr. og ca. 3 mia. kr. der er således
tale om en meget betydelig beløbsmæssig afvigelse mellem den regnskabsmæssige og den
skattemæssige opgørelse af værdierne og yderligere en meget betydelig difference til
opgørelserne efter den subsidiære og yderligere subsidiære påstand. dette understøtter, at en
opgørelse af værdierne til nedskrevne genanskaffelsesværdier ikke efter nogen af de anvendte
prismæssige udgangspunkter kan anses for at give et retvisende billede af aktivernes
handelsværdi.
på den anførte baggrund og i øvrigt af de grunde, der er anført af landsskatteretten, har
selskabet ikke dokumenteret, at de værdier, der fremkommer ved anvendelse af nedskrevne
genanskaffelsesværdier som opgjort i den subsidiære og yderligere subsidiære påstand, svarer
til ledningsnettenes og produktionsanlæggenes handelsværdi, og de påberåbte værdier kan
derfor ikke anses for at være fastsat på armslængdevilkår.
herefter frifindes skatteministeriet for selskabets subsidiære og yderligere subsidiære
påstand.
selskabets mere subsidiære påstand (regulatoriske indgangsværdier)
                                              - 112 -
for så vidt angår selskabets mere subsidiære påstand, hvorefter den skattemæssige værdi af
aktiverne er opgjort på baggrund af de af forsyningssekretariatet godkendte regulatoriske
indgangsværdier (polka-værdier), bemærkes, at disse værdier, som er indeholdt i pris- og
levetidskataloget, ikke fandtes på tidspunktet for hjørring vand a/s’ indskud af
forsyningsvirksomhedens aktiver i hjørring vandselskab a/s.
på baggrund af forarbejderne til vandsektorloven og samleloven sammenholdt med fsr’s
høringssvar vedrørende 2. udkast til forslag til lov om vandsektorens organisering og
økonomiske forhold finder landsretten at måtte lægge til grund, at det i forbindelse med
vedtagelsen af de to love ikke var hensigten, at de regulatoriske indgangsværdier uden videre
skulle kunne udgøre vandselskabernes åbningsbalancer i skattemæssig henseende.
på denne baggrund, og da selskabet ikke har løftet sin bevisbyrde for, at aktivernes
regulatoriske indgangsværdier svarer til handelsværdien, jf. herved blandt det forhold, at der
mellem selskabets egen vurdering af aktivernes værdi i regnskabet og værdierne efter den
mere subsidiære påstand er en difference på ca. 3,1 mia. kr., frifindes skatteministeriet tillige
for selskabets mere subsidiære påstand.
selskabets mest subsidiære påstand (hjemvisning)
det følger af det ovenfor anførte, at skattemyndighederne har været berettiget til at
tilsidesætte selskabets selvangivelse og i stedet fastsætte ledningsnettenes og
produktionsanlæggenes handelsværdi skønsmæssigt.
landsretten bemærker herved, at der ved de administrative afgørelser, som selskabet har
påberåbt sig, ikke er ført bevis for en fast administrativ praksis, hvorefter den nedskrevne
genanskaffelsesværdi skal anses for at svare til handelsværdien, jf. ligningslovens § 2.
det spørgsmål, der herefter står tilbage, er, om hjørring vandselskab a/s har godtgjort, at
skats skøn skal tilsidesættes, enten fordi det er udøvet på et forkert eller mangelfuldt
grundlag, som har været egnet til at påvirke resultatet af skønnet, eller fordi skønnet i øvrigt
har ført til et åbenbart urimeligt resultat.
                                            - 113 -
indledningsvis bemærker landsretten herom, at hjørring vandselskab a/s ved de påberåbte
administrative afgørelser heller ikke har ført bevis for en fast administrativ praksis, som har
forpligtet skat til ikke at tage udgangspunkt i en indtægtsbaseret værdiansættelsesmodel
ved den konkrete skønsmæssige ansættelse af handelsværdien af ledningsnet og
produktionsanlæg.
herefter udtaler landsdommerne ole dybdahl, taber rasmussen, ib hounsgaard trabjerg og
benedikte holberg:
efter skønsmandens besvarelse af spørgsmål a, a/b 1 og ss 2 i sagen vedrørende hvidovre
vand a/s lægges det som anført ovenfor til grund, at der intet marked er for handel med
vand- eller spildevandsforsyningsvirksomheder eller sådanne forsyningsvirksomheders
aktiver, og at der ikke er oplysninger om sammenlignelige salg mellem uafhængige parter,
hvorfor handelsprisen ikke kan fastsættes på grundlag af sådanne salg.
der er ingen anvisninger i forarbejderne til samleloven på, hvordan handelsværdien nærmere
udfindes i en situation som den foreliggende, hvor det må lægges til grund, at der ikke består
et marked.
selskabet har nedlagt påstande om anerkendelse af, at værdien skal opgøres til de nedskrevne
genanskaffelsesværdier eller de regulatoriske indgangsværdier, hvilket landsretten finder at
måtte afvise, idet denne metode ikke giver et retvisende billede af aktivernes værdi i den
konkrete sag, jf. nærmere ovenfor. selskabet har ikke peget på en alternativ
værdiansættelsesmetode.
skat har ved den skønsmæssige fastsættelse af ledningsnettenes og produktionsanlæggenes
handelsværdi, som er stadfæstet af landsskatteretten, i mangel af oplysninger om faktiske
sammenlignelige handler taget udgangspunkt i en dcf-model, der ifølge notat udarbejdet i
december 2002 af fsr (”fagligt notat om den statsautoriserede revisors arbejde i forbindelse
med værdiansættelse af virksomheder og virksomhedsandele”) er en af de mest udbredte
værdiansættelsesmodeller, når der ikke er faktiske handler at sammenligne med.
                                             - 114 -
ved dcf-modellen, som er en indkomstbaseret model, og som er nærmere beskrevet i
skats vejledning ”transfer pricing; kontrollerede transaktioner; værdiansættelse”, jf.
ovenfor under pkt. 5, estimeres markedsprisen ved at sammenholde den indtjening, som kan
opnås ved at købe aktiverne, med det afkastkrav, som en investor vil have, hvis
vedkommende skal købe aktiverne.
skatteministeriet har for landsretten gjort gældende, at anvendelsen af dcf-modellen reelt
fører til, at aktiverne ikke havde en markedsværdi, idet det som følge af hvile-i-sig-selv-
princippet ikke er muligt at tjene penge på at eje aktiverne. når skat er nået frem til at
opgøre aktiverne til ca. 604 mio. kr., skyldes det, at der i værdiansættelsen ikke er taget højde
for, at det foreløbige overskud, som selskabet kunne generere, ikke kunne udloddes, men
skulle geninvesteres i virksomheden. skats skøn, der er stadfæstet af landsskatteretten,
indebærer således efter skatteministeriets opfattelse en for selskabet meget lempelig
afgørelse.
skønsmanden i sagen vedrørende hvidovre vand a/s har i sin erklæring, jf. blandt andet
spørgsmål e, og under afhjemlingen for landsretten erklæret, at dcf-modellen ikke er egnet
til at fastsætte handelsværdien af de overdragne aktiver, idet der ikke kan genereres et frit
cash flow i virksomheden, og idet det derfor ikke giver mening at anvende en model, der
opererer med en diskonteringsfaktor, som blandt andet omfatter det risikofrie afkast i den
investerende virksomhed.
skattemyndighedernes anvendelse af dcf-modellen, der er baseret på en forudsætning om, at
der genereres et overskud i virksomheden, der kan udloddes til ejerne, kan give anledning til
overvejelser om, hvorvidt der ved den konkrete skønsmæssige ansættelse af handelsværdien
af ledningsnet og produktionsanlæg er taget tilstrækkeligt hensyn til de særlige forhold, der
gælder på det regulerede marked for vandforsyningsvirksomhed.
landsrettens flertal bemærker i den forbindelse, at skatteministeriets synspunkt om, at
aktiverne reelt er uden økonomisk værdi, idet det som følge af hvile-i-sig-selv-princippet ikke
er muligt at tjene penge på at eje aktiverne, ikke kan tiltrædes. det er således i forarbejderne
til vandsektorloven og samleloven forudsat, at sektorens anlæg samlet set repræsenterer
                                              - 115 -
betydelige værdier, ligesom forholdets natur tilsiger, at funktionsduelige ledningsnet og
produktionsanlæg til vandforsyning og spildevandsforsyning har en økonomisk værdi.
det er herefter spørgsmålet, om skønnet er udøvet på et forkert eller mangelfuldt grundlag,
som konkret har været egnet til at påvirke værdiansættelsen, eller om skønnet konkret har ført
til et åbenbart urimeligt resultat. bevisbyrden herfor påhviler selskabet.
en anvendelse af dcf-modellen kan ikke antages i sig selv at være i strid med
bestemmelserne om skattepligt i samleloven eller forarbejderne hertil, ligesom selskabet som
nævnt ovenfor ikke har ført bevis for en fast administrativ praksis, som forpligter skat til
ikke at tage udgangspunkt i en indtægtsbaseret værdiansættelsesmodel.
landsrettens flertal finder, at selskabet ikke ved bevisførelsen har sandsynliggjort, at
skattemyndighedernes vurdering er forkert. det bemærkes herved, at skønsmanden alene har
udtalt sig om metodevalget, ikke om den konkrete værdiansættelse af selskabets aktiver.
selskabet har ikke peget på alternative værdiansættelsesmetoder, og der foreligger ikke
oplysninger om anskaffelsespriser for ledningsnet og produktionsanlæg. selskabet, der er part
i en af en lang række prøvesager, har endvidere ikke fremlagt oplysninger til belysning af den
generelle betydning for sagerne i komplekset af anvendelsen af dcf-modellen.
der er samtidig en række omstændigheder, der bestyrker, at den foretagne værdiansættelse
ikke er for lav i forhold til handelsværdien.
skønsmanden har i sagen vedrørende hvidovre vand a/s i sine erklæringer, jf. blandt andet
besvarelsen af spørgsmål a og ss 1b, og under afhjemlingen for landsretten udtalt, at der
ikke er et almindeligt frit marked for køb og salg af vand- og
spildevandsforsyningsvirksomheder, og at der ikke findes en uafhængig tredjemand, som ville
overtage virksomheden på det relevante tidspunkt.
uanset at det ikke kan tiltrædes, at ledningsnettene og produktionsanlæggene er helt uden
økonomisk værdi, taler det forhold, at der ikke er et marked for handel med vandselskaber
eller disses aktiver, for en forsigtig vurdering af handelsværdien.
                                              - 116 -
hertil kommer, at aktiverne i selskabets skattemæssige åbningsbalance er fastsat til et
betydeligt højere beløb (ca. 2 mia. kr.), end de samme aktiver er værdiansat til i selskabets
årsrapport for 2007 (ca. 593 mio. kr.), og differencen mellem de regnskabsmæssige værdier
og værdierne i henhold til de tre subsidiære påstande er endnu større. der er således en
difference mellem selskabets egen vurdering af aktivernes værdi i regnskabet og værdierne i
den skattemæssige åbningsbalance på ca. 1,4 mia. kr., og forskellen mellem de
regnskabsmæssige værdier og værdierne i henhold til de tre subsidiære påstande er
henholdsvis 3,3 mia. kr., 3,1 mia. kr. og 2,4 mia. kr. de regnskabsmæssige værdier er desuden
ca. 10 mio. kr. lavere end skattemyndighedernes skøn.
det fremgår yderligere af skats sagsfremstilling af 21. september 2011, pkt. 3, at skat ved
opgørelsen af diskonteringsfaktoren har anvendt en risikofri rente på 3,889 %, hvilket var
renten på en statsobligation (stående lån) med en løbetid på 10 år på tidspunktet for
værdiansættelsen. det fremgår endvidere af pkt. 1 i.f., at de opgjorte pengestrømme alene er
henført til ledningsnet og produktionsanlæg, hvilket ifølge skat i princippet overestimerer
den beregnede handelsværdi af disse aktiver. skat har samtidig ikke – som påpeget af
skatteministeriet for landsretten – taget højde for, at det overskud, der genereres i
virksomheden, ikke kan udloddes, hvilket yderligere taler i retning af, at det udøvede skøn
konkret indebærer en gunstig vurdering for selskabet.
landsrettens flertal finder på den anførte baggrund, at det ikke er godtgjort af selskabet, at der
ved et salg af aktiverne til en uafhængig tredjemand – f.eks. et andet vandselskab – kunne
opnås en højere pris end skønnet af skattemyndighederne. det kan således ikke antages, at det
skøn, som skattemyndighederne har foretaget vedrørende værdiansættelsen af aktiverne,
hviler på et forkert eller mangelfuldt grundlag, eller at skønnet har ført til et åbenbart
urimeligt resultat. flertallet finder således ikke grundlag for at tilsidesætte vurderingen af de i
sagen omhandlede aktiver og stemmer derfor for at frifinde skatteministeriet.
landsdommer morten christensen udtaler:
skat har ved den skønsmæssige fastsættelse af produktionsanlæggenes og ledningsnettenes
handelsværdi, som er stadfæstet af landsskatteretten, taget udgangspunkt i en dcf-model,
der efter det af skatteministeriet oplyste er helt almindelig at anvende til værdiansættelse, når
der ikke er faktiske markedspriser at sammenligne med. efter skønsmandens forklaring og
                                               - 117 -
besvarelse af spørgsmål 4 i sag b-107-15 vedrørende hvidovre vand a/s samt indholdet af
dcf-modellen som nærmere beskrevet i skats vejledning ”transfer pricing; kontrollerede
transaktioner; værdiansættelse” lægger jeg til grund, at i tilfælde, hvor en virksomhed eller et
aktiv ikke genererer et frit cash flow, vil virksomhedens eller aktivets estimerede værdi ifølge
modellen være nul kr.
der er enighed mellem parterne om, at driften i hjørring vandselskab a/s ikke kan generere
et frit cash flow, fordi et eventuelt driftsoverskud efter hvile-i-sig-selv-princippet ikke må
udloddes til ejeren, men skal geninvesteres i forsyningsvirksomheden eller anvendes til
takstnedsættelser. den estimerede handelsværdi af selskabets produktionsanlæg og
ledningsnet vil ifølge dcf-modellen således være nul kr., hvilket for så vidt understøttes af
skønsmandens svar på flere af de stillede spørgsmål navnlig om, at der intet marked er for
handel med sådanne aktiver inden for vand- og spildevandsforsyningsvirksomhed.
det fremgår imidlertid af forarbejderne til vandsektorloven, at sektorens anlæg har
repræsenteret en værdi på flere hundrede milliarder kroner, ligesom det i forarbejderne til
samleloven er forudsat, at vandselskabernes åbningsbalancer ville omfatte betydelige værdier,
som selskaberne også i skattemæssig henseende ville kunne afskrive på. dette skal
sammenholdes med, at skatteministerens bidrag til besvarelse af spørgsmål 5 fra miljø- og
planlægningsudvalget, herunder navnlig bemærkningen om, at ”opdelingen city/by/land/ går
på, at handelsværdien kan være påvirket heraf”, ligeledes forudsætter, at ledningsnet m.v.
ikke i det hele er værdiløst.
jeg er derfor enig med landsrettens flertal i, at selskabets produktionsanlæg og ledningsnet må
anses for at have en positiv værdi også efter armslængdeprincippet i ligningslovens § 2.
på denne baggrund er dcf-modellen som udgangspunkt uegnet til estimering af
handelsværdien af hjørring vandselskab a/s’ aktiver, jf. også principperne i højesterets dom
af 19. august 2008 (ufr 2008, s. 2523), hvor højesteret ”efter anlæggets karakter” afviste, at
driftsøkonomiske betragtninger kunne danne udgangspunkt for erstatningsopgørelsen i en sag
om erstatning efter planlovens § 49 for en kommunes overtagelse af en svømmehal på lejet
grund, der var blevet omfattet af en bevarende lokalplan, og hvor en skønsmand havde
                                             - 118 -
vurderet, at anlægget ikke havde nogen handelsværdi, blandt andet fordi svømmehallen havde
givet et årligt driftsunderskud.
skat har i denne sag desuagtet anvendt dcf-modellen til at værdiansætte ledningsnettene
og produktionsanlæggene, men har ved beregningerne – i stedet for et frit cash flow – med
udgangspunkt i et budget for 1. september 2006 til og med 2016, som blev fremsendt af
selskabets repræsentant, anvendt selskabets budgetterede resultat. som anført af
skatteministeriet under sagen for landsretten, har skat herved ikke taget højde for, at
overskuddet ikke kan udloddes. endvidere har skønsmanden ved besvarelsen af spørgsmål e i
sag b-107-15 vedrørende hvidovre vand a/s og under afhjemlingen erklæret, at den
anvendte dcf-model ikke er egnet til at estimere værdien af hvidovre vand a/s’ distribu-
tionsnet, ligesom han under afhjemlingen har oplyst, at han som led i sine undersøgelser ikke
har set eksempler på, at dcf-modellen uden for landets grænser er blevet anvendt i
forbindelse med værdiansættelser i tilknytning til virksomheder eller aktiver, der drives under
lignende forudsætninger som hvile-i-sig-selv-princippet.
jeg finder derfor, at skats konkrete anvendelse af dcf-modellen er usædvanlig, og det er
ikke belyst, hvad det budgetterede resultat rent faktisk udtrykker i den anvendte model.
dernæst bemærker jeg, at hjørring vandselskab a/s’ prissætning i forhold til forbrugerne,
som indirekte indgår som et væsentligt parameter i skats beregningsgrundlag, er sket i et
marked, hvor der ikke kan antages at have været effektiv konkurrence. det fremgår således af
forarbejderne til vandsektorloven, at vandselskaber er monopolvirksomhed i den forstand, at
forbrugerne ikke frit kan vælge leverandør, og at det i konkurrencestyrelsens
konkurrenceredegørelse 2003 blev påvist, at der har været store forskelle på, hvad
forbrugerne betaler for vand- og spildevandsforsyning.
det fremgår endvidere af forarbejderne til vandsektorloven, at det i konkurrenceredegørelse
2003 blev vurderet, at der ikke var et lige så stort effektiviseringspotentiale for private,
forbrugerejede vandforsyningsselskaber som i den øvrige del af vandsektoren, idet det
bemærkedes, at en række af de forbrugerejede vandforsyningsselskaber traditionelt er blevet
drevet med fokus på lave takster.
                                             - 119 -
det må således på den ene side antages, at sektoren, der ikke har været undergivet effektiv
konkurrence, ikke hidtil har anvendt ensartede principper for budgetlægning og prissætning.
skats modificerede anvendelse af dcf-modellen må, således som sagen foreligger oplyst,
på den anden side antages at indebære, at et vandselskab, der ved sin budgetlægning inden for
rammerne af hvile-i-sig-selv-princippet har haft fokus på lave takster og dermed måtte have et
mindre effektiviseringspotentiale, alt andet lige opnår et lavere skattemæssigt
afskrivningsgrundlag for sine driftsaktiver end et vandselskab, der inden for rammerne af
hvile-i-sig-selv-princippet har haft fokus på at genere et overskud f.eks. til brug for fremtidige
anlægsinvesteringer og derfor har maksimeret sine takster.
skats metodevalg i forbindelse med skønsudøvelsen fremstår på baggrund af det ovenfor
anførte ikke sagligt begrundet eller i overensstemmelse med et af vandsektorlovens og
samlelovens centrale formål, hvorefter selskabsgørelsen og den generelle skattepligt i
sammenhæng med de øvrige incitamentsstrukturer skulle virke som incitament for gunstigere
priser til gavn for forbrugerne.
efter en samlet vurdering finder jeg det derfor godtgjort, at skats skøn er udøvet på et
forkert eller mangelfuldt grundlag, der har været egnet til at påvirke værdiansættelsen, uden at
det efter de foreliggende oplysninger i øvrigt entydigt kan konkluderes, hvorvidt dette har
medført et mere eller mindre lempeligt resultat for hjørring vandselskab a/s, end hvis
skønnet ikke var udøvet på grundlag af dcf-modellen som sket. den omstændighed, at
selskabet ikke har peget på et mere velegnet princip til brug for værdiansættelsen, og at der
ikke foreligger oplysninger om anskaffelsespriser, kan for mig at se ikke føre til en anden
bedømmelse, idet skønsudøvelsen påhviler skattemyndighederne.
selvom de af skat skønsmæssigt fastsatte handelsværdier omtrent svarer til den samlede
værdi af produktionsanlæg og ledningsnet ifølge selskabets årsregnskab for 1. september 2006
til 31. december 2007, finder jeg endvidere, at skatteministeriet ikke i fornøden grad har
sandsynliggjort, at den konkrete anvendelse af dcf-modellen har været uden betydning for
fastsættelsen af aktivernes handelsværdi.
på denne baggrund stemmer jeg for at ophæve landsskatterettens kendelse og hjemvise sagen
til fornyet behandling ved skattemyndighederne. således som sagen er forelagt og procederet,
                                              - 120 -
finder jeg ikke grundlag for i forbindelse hermed at angive nærmere retningslinjer for
skattemyndighedernes konkrete skønsudøvelse.
der afsiges dom efter stemmeflertallet, således at skatteministeriet frifindes.
hjørring vandselskab a/s har tabt sagen og skal derfor betale sagsomkostninger for
landsretten til skatteministeriet med i alt 1.500.000 kr., jf. retsplejelovens § 312, stk. 1.
beløbet dækker udgifter til advokatbistand inkl. moms. ved fastsættelsen af beløbet til
dækning af udgifterne til advokatbistand er der ud over sagens betydning og principielle
karakter navnlig taget hensyn til, at sagen er blevet hovedforhandlet over tre retsdage, og at
det omfattende syn og skøn, der er blevet optaget til brug for behandlingen af b-107-15, også
er indgået under denne sag. ved omkostningsfastsættelsen er der desuden lagt vægt på, at
sagen er blevet hovedforhandlet i forbindelse med b-107-15, og at skatteministeriet under
begge sager har været repræsenteret ved de samme advokater.
                                   thi kendes for ret:
skatteministeriet frifindes.
i sagsomkostninger for landsretten skal hjørring vandselskab a/s inden 14 dage betale
1.500.000 kr. til skatteministeriet.
sagsomkostningerne forrentes efter rentelovens § 8 a.
