                             højesterets dom
                       afsagt tirsdag den 29. november 2016
sag 153/2016
(2. afdeling)
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat bjarne rasmussen, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i odense den 18. marts 2013 og af østre lands-
rets 2. afdeling den 27. januar 2016.
i pådømmelsen har deltaget ni dommere: lene pagter kristensen, marianne højgaard
pedersen, jon stokholm, poul dahl jensen, vibeke rønne, henrik waaben, oliver talevski,
jan schans christensen og jens kruse mikkelsen.
påstande
dommen er anket af t med påstand om frifindelse.
anklagemyndigheden har påstået stadfæstelse.
anbringender
anklagemyndigheden har anført navnlig, at en proportionalitetsvurdering ikke fører til, at
udgangspunktet om frakendelse af indfødsret ved svig skal fraviges. der skal herved lægges
særlig vægt på, at t er født i syrien og først flyttede til danmark som 19-20 årig. han har
besøgt syrien tre gange, og han har (ufrivilligt) aftjent værnepligt i næsten et helt år (juni
2010-maj 2011). t har tæt kontakt til sin familie i syrien, hvor hans forældre og søskende
bor. han behersker arabisk og kurdisk. han har været bosat i tyskland fra 2008 til 2012
sammen med sin hustru, der er tysk statsborger. parret har siden 2012 boet i danmark. de har
                                                 - 2 -
tre børn, hvoraf de to yngste er undfanget efter, at det i 2010 kom frem, at han ikke var ira-
kisk, men derimod syrisk statsborger.
frakendelse af indfødsretten fører ikke til, at t automatisk skal forlade danmark. han har
mulighed for at generhverve den oprindelige opholdstilladelse eller at søge om opholdstilla-
delse som flygtning efter udlændingelovens § 7, ligesom han vil have mulighed for at søge
om familiesammenføring med sin ægtefælle.
der er tale om et groft svigagtigt forhold, hvor han afgav urigtige oplysninger om både sit
navn og sin nationalitet, og han kan derfor ikke have haft nogen berettiget forventning om at
kunne beholde den danske indfødsret.
det er ikke i strid med den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 7, at indføds-
retslovens § 8 a er tillagt tilbagevirkende kraft, idet fratagelse af indfødsret ikke kan betragtes
som straf i artikel 7’s forstand. der er taget udtrykkelig stilling hertil i forarbejderne til § 8 a.
frakendelse efter § 8 a afhænger ikke af, om den pågældende straffes for det svigagtige for-
hold, men kan sammenlignes med annullation af en begunstigende forvaltningsafgørelse. en
frakendelse af indfødsretten på grund af svigagtig adfærd kan ikke betragtes som en vilkårlig
handling i henhold til artikel 4, litra c, i den europæiske konvention om statsborgerret fra
1997.
t erkender, at han i sin ansøgning om dansk indfødsret forsætligt afgav urigtige oplysninger,
idet han angav at være irakisk statsborger, selv om han var syrisk statsborger. han bestrider
ikke, at svigen var bestemmende for, at han fik dansk indfødsret.
han har anført navnlig, at en proportionalitetsvurdering fører til, at hans indfødsret ikke skal
frakendes ham. i vurderingen må efter forarbejderne til indfødsretslovens § 8 a særligt indgå,
at det ikke med sikkerhed kan udelukkes, at han ved fortabelse af sin danske indfødsret bliver
statsløs. det må efter forarbejderne også indgå i vurderingen, at der ikke længere er noget til
hinder for, at han kan erhverve dansk indfødsret, idet han på grund af den nuværende krig i
syrien med stor sandsynlighed vil opfylde betingelserne for at kunne blive meddelt opholds-
tilladelse og senere dansk indfødsret.
                                                - 3 -
den periode, der er forløbet efter hans erhvervelse af dansk indfødsret, og indtil sag om fra-
kendelse blev indledt, har været meget lang, hvilket også taler imod frakendelse.
han har en stærk tilknytning til danmark. han har stiftet familie og har nu tre mindreårige
børn. han er fuldt integreret i danmark og har vedvarende haft arbejde her i landet, ligesom
han skriver og taler dansk. han har begrænset kontakt til syrien og mener ikke at have tilla-
delse til at rejse ind i syrien. ved vurderingen af forholdets grovhed skal tillige indgå, at han i
sin tid oplyste sit kurdiske navn, og at han er opvokset i grænseområdet mellem syrien og
irak.
bestemmelsen i § 3, stk. 2, i ændringsloven fra 2002 om tilbagevirkende kraft er meget ind-
gribende over for t, idet han hverken på det tidspunkt, hvor han begik det svigagtige forhold,
eller på det tidspunkt, hvor han blev meddelt indfødsret, kunne forudse, at han kunne blive
frakendt indfødsretten på grund af svigen. den tilbagevirkende kraft er et så alvorligt indgreb,
at det kan sidestilles med en strafferetlig sanktion eller retsfølge overfor ham, hvilket må
indgå med betydelig vægt i proportionalitetsvurderingen.
supplerende sagsfremstilling
t blev i 2007 gift med h, der er tysk statsborger af libanesisk afstamning. parret har tre børn,
der er født i henholdsvis maj 2009, april 2013 og juni 2014.
t er den 1. september 2016 blevet ansat som timelønnet lærer ved aabenraa ungdomsskole.
udlændingestyrelsen har den 4. november 2016 afgivet en udtalelse, hvoraf bl.a. fremgår:
       ”udtalelse vedrørende (t) (rettelig t)
       …
       (t) blev meddelt opholdstilladelse efter udlændingelovens § 7, stk. 2, den 3. april 1992
       og blev asylretligt vurderet i forhold til irak.
       …
       udlændingestyrelsen har endnu ikke taget stilling til, om (t) (rettelig t) kan gener-
       hverve det opholdsgrundlag, der bortfaldt i forbindelse med, at han erhvervede dansk
       indfødsret, jf. udlændingelovens § 18 a.
                                           - 4 -
det følger af udlændingelovens § 53 a, stk. 1, nr. 3, at en afgørelse om inddragelse efter
udlændingelovens § 19 kan påklages til flygtningenævnet. afgørelser om inddragelse
anses ikke for påklaget i forbindelse med udlændingestyrelsens afgørelse.
det følger af udlændingelovens § 19, stk. 7, at bestemmelsen i udlændingelovens § 26,
stk. 1, finder tilsvarende anvendelse ved afgørelser om inddragelse. det betyder, at der
ved afgørelsen om inddragelse skal tages hensyn til, om inddragelsen må antages at
virke særligt belastende af de grunde, som er nævnt i bestemmelsen.
udlændingestyrelsen kan i den forbindelse oplyse, at det forhold, at opholdstilladelsen
er opnået ved svig medfører, at der er udvist en sådan grad af egen skyld, at hensynet til
udlændingens tilknytning til danmark ikke tillægges samme vægt i afvejningen som i
andre sager, hvor der overvejes inddragelse af andre grunde end svig.
det følger endvidere af udlændingelovens § 32 a, at afgørelser om inddragelse af op-
holdstilladelser efter § 7 tillige skal indeholde afgørelse om, hvorvidt udlændingen kan
udsendes, hvis denne ikke udrejser frivilligt, jf. udlændingelovens § 31.
vurderingen af udsendelsesmuligheden vil ske i relation til det land, udlændingemyn-
dighederne lægger til grund, at udlændingen er statsborger i eller asylretligt skal vurde-
res i forhold til. i den konkrete sag vil det således være syrien. vurderingen sker i rela-
tion til de aktuelle forhold i det pågældende land og den aktuelle risiko for, at udlæn-
dingen vil risikere overgreb eller forfølgelse, som omfattet af udlændingelovens § 31.
det følger af udlændingestyrelsens og flygtningenævnets aktuelle praksis, at den gene-
relle sikkerhedsmæssige situation i syrien i dag er af en sådan karakter, at den blotte til-
stedeværelse udgør en krænkelse af den europæiske menneskerettighedskonventions
artikel 3, hvorfor der ikke kan ske udsendelse til syrien.
indgiver pågældende en ny ansøgning om asyl, vil han asylretligt blive vurderet i for-
hold til syrien. det følger af udlændingestyrelsens og flygtningenævnets aktuelle prak-
sis, at den generelle sikkerhedsmæssige situation i syrien i dag er af en sådan karakter,
at den blotte tilstedeværelse udgør en krænkelse af den europæiske menneskerettig-
hedskonventions artikel 3. pågældende vil således isoleret set som minimum opfylde
kriterierne for at blive meddelt asyl efter udlændingelovens § 7, stk. 3. det forhold, at
der er afgivet svigagtige oplysninger i forbindelse med en tidligere ansøgning om asyl
vil ikke indgå i vurderingen af, hvorvidt pågældende i dag opfylder betingelserne for
asyl på et nyt grundlag.
udlændingestyrelsens tidligere udtalelse i sagen om, at pågældende ikke ville være ble-
vet meddelt asyl alene på grund af sin syriske nationalitet i 1992 skyldes, at de generelle
sikkerhedsmæssige og menneskeretlige forhold i syrien ikke dengang var den samme
som i dag, og ligeledes heller ikke var den samme, som den på daværende tidspunkt var
i irak. det er derfor udlændingestyrelsens vurdering, at de svigagtige oplysninger om
en irakisk identitet har haft afgørende betydning for meddelelse af asyl til pågældende
tilbage i 1992.
for så vidt angår spørgsmålet om ophold efter eu-retten, kan det oplyses, at det følger
af eu-opholdsbekendtgørelsen §§ 8-12, at familiemedlemmer til eu-statsborgere, der
har ret til ophold efter bekendtgørelsens §§ 3-7, har ret til ophold, når de ledsager eller
slutter sig til den pågældende eu-statsborger, der har etableret et reelt og faktisk ophold
                                               - 5 -
     i danmark. en tredjelandsstatsborger, der er gift med en her i landet bosat eu-statsbor-
     ger, kan derfor søge om eu-opholdskort, jf. eu-opholdsbekendtgørelsens § 25, hvis
     eu-statsborgeren har ret til ophold efter eu-reglerne. en sådan ansøgning kan indgives
     i danmark.
     udstedelse af et eu-opholdskort kan nægtes af hensyn til den offentlige orden, sikker-
     hed og sundhed, eller hvis der er tale om misbrug af rettigheder eller svig. det følger af
     eu-opholdsbekendtgørelsens 26, stk. 3. det følger videre af eu-opholdsbekendtgørel-
     sens § 38, at en afgørelse om afslag på eu-opholdskort af hensyn til den offentlige or-
     den skal være i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet og alene kan begrun-
     des i vedkommendes personlige adfærd. en tidligere straffedom kan således ikke i sig
     selv begrunde en sådan en sådan afgørelse. den personlige adfærd skal udgøre en reel,
     umiddelbar og tilstrækkelig alvorlig trussel, der berører en grundlæggende samfundsin-
     teresse.”
udlændingestyrelsen har den 7. november 2016 afgivet en supplerende udtalelse:
     ”den 26. oktober 2016 anmodede udlændinge-, integrations- og boligministeriet, ind-
     fødsretskontoret om supplerende oplysninger til henvendelse af 14. oktober 2016 vedr.
     (t) (rettelig t) opholdsgrundlag:
         vil (t) (rettelig t) kunne søge om familiesammenføring på trods af, at han
         opholder sig i danmark/eu? da han er syrisk statsborger, vil han ikke kunne
         søge om familiesammenføring fra sit hjemland.
         vil (t)s (rettelig t) svigagtige adfærd i forbindelse med sin ansøgning om
         asyl i danmark påvirke hans ansøgning om familiesammenføring?
     udlændingestyrelsen skal i den forbindelse oplyse, at en ansøgning om familiesammen-
     føring efter udlændingelovens § 9, stk. 1, kun kan indgives her i landet, hvis udlændin-
     gen har lovligt ophold i medfør af §§ 1-3 a, § 4 b eller § 5, stk. 2, i medfør af eu-reg-
     lerne, jf. § 6, eller en opholdstilladelse efter §§ 7-9 f, 9 i-9 n eller 9 p, og hvis ingen
     særlige grunde taler herimod. hvis udlændingen ikke har lovligt ophold, har fået fastsat
     en udrejsefrist eller har en anden ansøgning om opholdstilladelse under behandling, kan
     ansøgning om opholdstilladelse efter stk. 1 kun indgives her i landet, hvis danmarks
     internationale forpligtelser kan tilsige det, jf. udlændingelovens § 9, stk. 21.
     når udlændingestyrelsen modtager en ansøgning om familiesammenføring fra en ud-
     lænding, der opholder sig her i landet, vil det på baggrund af oplysningerne i den kon-
     krete ansøgning, blive vurderet, hvorvidt ansøgningen kan tillades indgivet her i landet.
     det forhold, at der er afgivet svigagtige oplysninger i (t) (rettelig t) tidligere ansøgning
     om asyl i danmark, vil ikke indgå i vurderingen af en eventuel ansøgning om familie-
     sammenføring.”
retsgrundlaget
                                               - 6 -
indfødsretslovens § 8 a (jf. lovbekendtgørelse nr. 422 af 7. juni 2004) er sålydende:
      ”§ 8 a. den, der i forbindelse med sin erhvervelse af dansk indfødsret har udvist svig-
      agtigt forhold, herunder ved forsætligt at afgive urigtige eller vildledende oplysninger
      eller fortie relevante oplysninger, kan ved dom frakendes indfødsretten, hvis det udviste
      forhold har været bestemmende for erhvervelsen.”
§ 8 a blev indsat i indfødsretsloven ved lov nr. 193 af 5. april 2002 om ændring af indføds-
retsloven og udlændingeloven. ændringsloven indeholdt følgende overgangsbestemmelse:
      ”§ 3…
          stk. 2. loven finder anvendelse, selv om dansk indfødsret er erhvervet før lovens
      ikrafttræden.”
ved samme lovændring blev § 18 a indsat i udlændingeloven:
      ”§ 18 a. en opholdstilladelse bortfalder, når en udlænding erhverver dansk indfødsret.
          stk. 2. en udlænding, hvis danske indfødsret er blevet frakendt ved dom efter § 8 a i
      lov om dansk indfødsret, kan generhverve den opholdstilladelse, der er bortfaldet efter
      stk. 1.
          stk. 3. generhvervelse efter stk. 2 er betinget af, at der ikke ville være grundlag for at
      inddrage den opholdstilladelse, der er bortfaldet efter stk. 1, jf. § 19.”
af bemærkningerne til forslaget til den nævnte ændringslov fremgår bl.a. (folketingstidende
2001-02, 2. saml., tillæg a, lovforslag nr. l 33, s. 654 ff.):
      ”2. gældende ret
      2.1. grundlovens § 44
      efter grundlovens § 44 kan ingen udlænding opnå dansk indfødsret uden ved lov. be-
      stemmelsen antages at indebære, at lovgivningsmagten ikke kan overlade til andre at
      bestemme, hvilke udlændinge der kan opnå dansk indfødsret.
      det antages, at grundlovens § 44 ikke er til hinder for, at det ved lov overlades til admi-
      nistrative myndigheder eller til domstolene at træffe afgørelse om, at en person mister
      sin danske indfødsret. som eksempel på en sådan ordning kan nævnes indfødsretslovens
      § 9 om løsning fra dansk indfødsret, jf. nærmere pkt. 2.2.2.
      …
      2.3. internationale konventioner mv.
      2.3.1. fn-konventionen om begrænsning af statsløshed
      danmark ratificerede i 1977 de forenede nationers konvention af 30. august 1961 om
      begrænsning af statsløshed.
                                         - 7 -
konventionen forpligter de kontraherende stater til ikke at fratage nogen person stats-
borgerretten, hvis en sådan fratagelse ville gøre den pågældende statsløs. det gælder
dog ikke, hvis statsborgerretten er opnået ved "urigtige anbringender eller svig" (kon-
ventionens formulering).
en kontraherende stat kan efter konventionen kun fratage statsborgerret med hjemmel i
love, der giver den pågældende rimelig lejlighed til at gøre indsigelser gældende for en
domstol eller anden uafhængig instans.
2.3.2. europarådskonventionen om statsborgerret
ved lov nr. 1018 af 23. december 1998 om ændring af lov om dansk indfødsret mv.
gennemførtes de ændringer i indfødsretslovgivningen, som var nødvendige for at kunne
gennemføre europarådskonventionen af 6. november 1997 om statsborgerret i dansk
ret. danmark har endnu ikke ratificeret konventionen. [dette er efterfølgende sket med
virkning fra den 1. november 2002].
efter konventionen skal landenes regler om statsborgerret blandt andet være baseret på
det princip, at ingen må kunne fratages sin statsborgerret på et vilkårligt grundlag.
ifølge den forklarende rapport til konventionen sigter bestemmelsen herom såvel til
fratagelsesproceduren som til det materielle grundlag for fratagelsen.
efter konventionen skal afgørelser om fratagelse af statsborgerret være ledsaget af en
skriftlig begrundelse, og afgørelser om fratagelse skal kunne gøres til genstand for for-
nyet administrativ eller retslig prøvelse.
det fremgår af den forklarende rapport, at princippet om, at ingen må kunne fratages sin
statsborgerret på et vilkårligt grundlag, generelt indebærer, at en afgørelse om fratagelse
skal være forudsigelig, proportional og foreskrevet ved lov. disse begreber forklares
ikke nærmere i rapporten, men er velkendte fra andre konventioner, herunder navnlig
den europæiske menneskerettighedskonvention. når menneskerettighedskonventionen
kræver, at et indgreb skal være foreskrevet ved lov, antages det at betyde, at indgrebet
skal have hjemmel i national lovgivning i bred forstand. krav om forudsigelighed inde-
bærer, at borgerne skal have mulighed for at forudse, hvornår og under hvilke betingel-
ser det offentlige kan foretage indgreb i deres rettigheder. når offentlige myndigheder
overlades skønsmæssige beføjelser, skal indholdet og omfanget af skønnet og den måde,
hvorpå det skal udøves, være angivet med tilstrækkelig klarhed i den pågældende lov-
givning. der skal være tilstrækkelige retssikkerhedsgarantier mod vilkårlige indgreb fra
det offentlige.
med hensyn til menneskerettighedskonventionen kan det i øvrigt nævnes, at denne
konvention, der bygger på et såkaldt retsstatsprincip ("rule of law"), ikke generelt for-
byder lovgivning med tilbagevirkende gyldighed, når der ikke er tale om kriminalise-
ring eller strafskærpelse med tilbagevirkende gyldighed.
i den forklarende rapport til europarådskonventionen om statsborgerret er som eksem-
pel på en vilkårlig fratagelse af statsborgerret nævnt, at fratagelsen sker af politiske
grunde.
                                         - 8 -
efter konventionen må der ikke i den nationale lovgivning være bestemmelser om au-
tomatisk fortabelse af statsborgerretten eller fortabelse af statsborgerretten ved den på-
gældende stats beslutning. der gælder imidlertid en række undtagelser herfra, bl.a. hvis
erhvervelse af statsborgerret i den pågældende stat er sket gennem "bedragerisk hand-
lemåde, urigtige oplysninger eller fortielse af relevante forhold" (konventionens formu-
lering). det fremgår af den forklarende rapport, at der ikke alene skal være tale om en
bevidst handling eller undladelse fra ansøgerens side, men handlingen eller undladelsen
skal også have haft afgørende indflydelse på erhvervelsen af statsborgerretten. formule-
ringen "fortielse af relevante forhold" omfatter ansøgerens fortielse af ethvert forhold,
som hvis det havde været kendt på tidspunktet for erhvervelsen ville have været til hin-
der for, at den pågældende opnåede statsborgerret. som eksempel er i den forklarende
rapport nævnt fortielse af, at den pågældende er statsborger i et andet land, eller forti-
else af, at den pågældende er blevet dømt for en alvorlig forbrydelse.
efter konventionen er det ikke en hindring for fortabelse af statsborgerretten, at den på-
gældende derved bliver statsløs.
konventionen åbner mulighed for, at den nationale lovgivning kan indeholde bestem-
melser om, at børn, hvis forældre fortaber deres statsborgerret i det pågældende land,
som hovedregel også fortaber deres statsborgerret, medmindre den ene af forældrene
fortsat har statsborgerret i det pågældende land.
2.3.3. europarådets ministerkomités anbefaling vedrørende begrænsning af statsløshed
det fremgår af europarådets ministerkomités anbefaling nr. r (99) 18 af 15. september
1999, at en stat ikke nødvendigvis bør tage statsborgerretten fra en person, som viser sig
at have opnået statsborgerretten gennem "bedragerisk handlemåde, urigtige oplysninger
eller fortielse af relevante forhold" (anbefalingens formulering). det anføres, at der ved
afgørelsen bør tages hensyn til det konkrete forholds grovhed og andre relevante om-
stændigheder, herunder den pågældendes tilknytning til landet.
det anføres i den forklarende rapport til anbefalingen bl.a., at konkret tilknytning til
landet ikke i sig selv bør være en hindring for fratagelse af statsborgerret, når statsbor-
gerretten er opnået ved bedragerisk handlemåde, urigtige oplysninger eller fortielse af
relevante forhold. det anføres endvidere, at det er op til det enkelte land at afgøre,
hvilke omstændigheder der skal inddrages i en vurdering af, om det er proportionalt at
fratage statsborgerret erhvervet ved svig i tilfælde, hvor den pågældende derved bliver
statsløs.
3. lovforslagets udformning
3.1. frakendelse af indfødsret, som er erhvervet ved svig
3.1.1. det er i praksis formentlig meget sjældent, at nogen erhverver dansk indfødsret på
grundlag af forsætligt urigtige eller vildledende oplysninger eller på grundlag af bevidst
fortielse af relevante oplysninger. efter regeringens opfattelse kan det imidlertid virke
stødende, hvis lovgivningen i tilfælde, hvor en person ved svig uretmæssigt har erhver-
vet dansk indfødsret, ikke indeholder klare regler om, at en sådan uretmæssigt opnået
indfødsret kan frakendes igen.
spørgsmålet om frakendelse af en uretmæssigt opnået indfødsret har ved flere lejlighe-
der været drøftet i folketinget, og det er blevet aktualiseret af et par konkrete sager.
                                         - 9 -
på baggrund heraf foreslås det, at der i indfødsretsloven indføjes en generel bestem-
melse, der giver mulighed for ved dom efter en samlet vurdering af omstændighederne i
den enkelte sag at frakende en person dansk indfødsret, hvis den pågældende har hand-
let svigagtigt i forbindelse med erhvervelsen, og det svigagtige forhold har været be-
stemmende for, at den pågældende fik indfødsret. bestemmelsen er udformet under
hensyn til grundlovens § 44 og de internationale regler mv. på området.
3.1.2. muligheden for at frakende indfødsret på grund af svigagtigt forhold omfatter ef-
ter den foreslåede nye bestemmelse (§ 8 a) enhver, der har dansk indfødsret, men be-
stemmelsen vil ikke have nogen reel praktisk betydning med hensyn til personer, som
har erhvervet dansk indfødsret ved fødslen, og personer, der har erhvervet dansk ind-
fødsret ved legitimation eller ved adoption, jf. pkt. 2.2.1 ovenfor. bestemmelsen vil så-
ledes i praksis navnlig omfatte personer, der har erhvervet dansk indfødsret ved erklæ-
ring eller ved naturalisation.
den foreslåede bestemmelse er udformet således, at det kun er den person, som har
handlet svigagtigt, der kan frakendes sin indfødsret. den pågældendes eventuelle børn
under 18 år, som har erhvervet dansk indfødsret gennem den pågældende, jf. pkt. 2.2.1
ovenfor, vil ikke kunne få frakendt deres indfødsret i medfør af bestemmelsen.
3.1.3. efter den foreslåede bestemmelse forudsætter frakendelse af indfødsret, at den
udviste svig har været "bestemmende" for, at den pågældende person erhvervede dansk
indfødsret. der skal således være tale om en situation, hvor vedkommende ikke ville
have fået dansk indfødsret, hvis han eller hun havde afgivet rigtige og/eller fyldestgø-
rende oplysninger. f.eks. har den udviste svig ikke været bestemmende, hvis en person,
der har opnået dansk indfødsret på grundlag af en falsk identitet, ville have opfyldt be-
tingelserne for at erhverve dansk indfødsret med sin virkelige identitet.
3.1.4. efter den foreslåede bestemmelse er det en betingelse for, at en persons indfødsret
kan frakendes, at den pågældende har udvist svigagtigt forhold i forbindelse med er-
hvervelsen, f.eks. ved forsætligt at afgive urigtige eller vildledende oplysninger eller
fortie relevante oplysninger.
det kræves ikke, at den svigagtige handling eller undladelse skal være foretaget i nær
tidsmæssig sammenhæng med erhvervelsen af indfødsret f.eks. vil der med hensyn til
en naturaliseret person ikke kun kunne lægges vægt på urigtige oplysninger, som er gi-
vet i ansøgningen om naturalisation.
forsætlig afgivelse af urigtige eller vildledende oplysninger og fortielse af relevante
oplysninger vil være de praktiske hovedeksempler på svigagtige forhold, der kan have
betydning for erhvervelsen af dansk indfødsret. disse eksempler er derfor nævnt ud-
trykkeligt i den foreslåede bestemmelse. bestemmelsens henvisning til svigagtige for-
hold vil således i praksis navnlig have selvstændig betydning, hvis det ikke er den på-
gældende person selv, der har afgivet urigtige oplysninger mv., men en anden person,
som har handlet efter aftale med eller i øvrigt på foranledning af den pågældende. som
eksempel herpå kan nævnes, at en person, der ansøger om indfødsret ved naturalisation,
lader en anden person møde til den samtale, hvor ansøgerens danskkundskaber skal
vurderes, og derved opnår dansk indfødsret.
                                          - 10 -
3.1.5. det kræves efter bestemmelsen, at den pågældende skal have handlet forsætligt
med hensyn til de beskrevne forhold. er der alene tale om uagtsomhed, kan den pågæl-
dendes indfødsret således ikke frakendes.
er der afgivet oplysninger, skal den pågældende alene have haft forsæt til, at oplysnin-
gerne var urigtige eller vildledende. i disse tilfælde vil der normalt være tale om, at
vedkommende har udfyldt et ansøgningsskema eller i øvrigt besvaret spørgsmål fra
myndighederne i forbindelse med sagsbehandlingen, og den pågældende må i disse til-
fælde naturligvis gå ud fra, at han eller hun alene bliver bedt om oplysninger, som har
betydning for sagen.
ved fortielse af oplysninger kan det derimod efter omstændighederne være mindre klart
for den pågældende, om oplysningen har betydning for sagen eller ej. bestemmelsen fo-
reslås derfor udformet således, at den pågældende skal have haft forsæt til at fortie "re-
levante" oplysninger, dvs. at han eller hun skal have vidst eller i øvrigt haft forsæt med
hensyn til, at oplysningen ville have betydning for sagen.
forsætskravet omfatter ikke, at det svigagtige forhold har været bestemmende for er-
hvervelsen af dansk indfødsret, jf. herved pkt. 3.1.3 ovenfor. det kræves således ikke, at
den pågældende skal have vidst (eller forventet), at de urigtige eller manglende oplys-
ninger ville have afgørende betydning for sagens udfald.
3.1.6. de ovenfor under pkt. 3.1.3-3.1.5 nævnte betingelser skal være opfyldt, for at en
persons indfødsret kan frakendes i medfør af den foreslåede bestemmelse. er betingel-
serne opfyldt, vil den pågældendes indfødsret som hovedregel skulle frakendes. be-
stemmelsen giver imidlertid mulighed for, at domstolene kan vurdere alle omstændig-
heder i den enkelte sag og i forbindelse hermed foretage en proportionalitetsvurdering,
som kan føre til et andet resultat, jf. formuleringen "kan ... frakendes". i den samlede
vurdering vil der kunne indgå en række forskellige momenter. der bør navnlig lægges
vægt på en afvejning af forholdets grovhed over for en eventuel frakendelses indgri-
bende betydning for den pågældende. det bør herved generelt holdes for øje, at fraken-
delse af dansk indfødsret ikke automatisk medfører, at den pågældende skal forlade lan-
det, jf. også lovforslagets § 2 (ændring af udlændingeloven) om generhvervelse af en
opholdstilladelse, som tidligere er bortfaldet som følge af, at den pågældende fik dansk
indfødsret.
den foreslåede bestemmelse er ikke begrænset således, at den kun kan anvendes over
for personer med dobbelt statsborgerskab, men frakendelse af dansk indfødsret vil være
mere indgribende over for den pågældende, hvis han eller hun derved bliver statsløs.
det kan således også indgå i rettens vurdering, om den pågældende person vil blive
statsløs ved at miste sin danske indfødsret.
hvis der på det tidspunkt, hvor spørgsmålet om frakendelse behandles, ikke længere er
noget til hinder for, at den pågældende kan erhverve dansk indfødsret, vil dette være et
moment, som kan tale imod frakendelse. en sådan situation vil f.eks. kunne foreligge,
hvis den pågældende person ved at forfalske en dato har opnået indfødsret ved naturali-
sation på et tidligere tidspunkt, end det ellers havde kunnet ske. i tilfælde, hvor påstand
om frakendelse af dansk indfødsret er nedlagt i forbindelse med en straffesag, bør det
dog også tages i betragtning, at en dom for strafbart forhold normalt vil være til hinder
                                              - 11 -
      for, at den pågældende kan erhverve dansk indfødsret før efter udløbet af en vis karens-
      tid, der er afhængig af straffens strenghed.
      strafansvaret for det svigagtige forhold, der er begået i forbindelse med erhvervelsen af
      dansk indfødsret, forældes efter straffelovens almindelige regler herom. da frakendelse
      af dansk indfødsret imidlertid ikke har karakter af en strafferetlig sanktion, foreslås der
      dog ingen forældelsesfrist for frakendelsen. udvist svig i forbindelse med erhvervelse af
      dansk indfødsret forældes således ikke i forhold til den foreslåede bestemmelse, men
      længden af den periode, der er forløbet efter erhvervelsen, vil indgå i rettens vurdering i
      den konkrete sag.
      …
      3.3. lovens virkning vedrørende forhold inden lovens ikrafttræden
      det foreslås, at lovændringen også finder anvendelse i forhold til personer, der har er-
      hvervet dansk indfødsret før lovens ikrafttræden.
      den foreslåede bestemmelse om frakendelse af dansk indfødsret vil således også kunne
      anvendes i tilfælde, hvor de svigagtige forhold er begået og indfødsretten erhvervet før
      lovens ikrafttræden. loven vil dermed få tilbagevirkende gyldighed.
      det er ud fra principielle retssikkerhedsmæssige overvejelser i almindelighed forbundet
      med væsentlige betænkeligheder at tillægge regler, der virker bebyrdende for borgerne,
      tilbagevirkende gyldighed. borgerne bør til enhver tid kunne vide, hvilke regler der re-
      gulerer den enkeltes adfærd, og dette princip er udtryk for, at borgerne som regel har en
      berettiget forventning om, at retsvirkningerne af en handling afhænger af regler, der var
      trådt i kraft på det tidspunkt, hvor handlingen blev foretaget.
      efter regeringens opfattelse gør de nævnte principielle betænkeligheder sig ikke gæl-
      dende med hensyn til at tillægge den foreslåede regel om frakendelse af indfødsret til-
      bagevirkende gyldighed, skønt frakendelse af indfødsret vil have bebyrdende karakter.
      frakendelse af dansk indfødsret vil således ikke have karakter af en strafferetlig sank-
      tion eller retsfølge, men vil snarere kunne sammenlignes med annullation af en begun-
      stigende forvaltningsafgørelse, som ansøgeren har opnået ved svigagtigt forhold. en
      person, der har opnået indfødsret uretmæssigt ved svig, vil ikke have en berettiget for-
      ventning om at bevare indfødsretten.
      frakendelse af indfødsret i medfør af de foreslåede bestemmelser vil kun kunne ske i
      tilfælde, hvor korrekt oplysning af sagen ville have været til hinder for, at den pågæl-
      dende erhvervede indfødsret. ved frakendelsen mister den pågældende således ikke en
      retsposition, som han eller hun på erhvervelsestidspunktet var berettiget til at opnå.
      tværtimod er der tale om at bringe virkningen af en uretmæssighed til ophør.”
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om t skal frakendes dansk indfødsret efter indfødsretslovens § 8 a. det følger
af bestemmelsen, at den, der i forbindelse med erhvervelse af dansk indfødsret har udvist
svigagtigt forhold, herunder ved forsætligt at afgive urigtige eller vildledende oplysninger
                                              - 12 -
eller fortie relevante oplysninger, ved dom kan frakendes indfødsretten, hvis det udviste for-
hold har været bestemmende for erhvervelsen.
det er ubestridt, at t har udvist svigagtigt forhold, fordi han – både da han oprindeligt kom til
danmark i 1991 og fik asyl, og da han i 1998 søgte om dansk indfødsret – afgav urigtige op-
lysninger, idet han angav at være irakisk statsborger, selv om han var syrisk statsborger. det
er også ubestridt, at han handlede forsætligt, og at svigen var bestemmende for, at han fik asyl
og siden dansk indfødsret.
efter forarbejderne til § 8 a skal der som hovedregel ske frakendelse af indfødsret, når lovens
betingelser er opfyldt. det følger imidlertid samtidig af forarbejderne, at domstolene efter en
proportionalitetsvurdering kan fravige hovedreglen. der bør i den forbindelse navnlig lægges
vægt på en afvejning af på den ene side forholdets grovhed og på den anden side, hvor indgri-
bende betydning en frakendelse vil have for den pågældende. det bør herved generelt holdes
for øje, at frakendelse af dansk indfødsret ikke automatisk medfører, at den pågældende skal
forlade landet. efter forarbejderne anses frakendelse af dansk indfødsret for mere indgribende,
hvis den pågældende herved bliver statsløs, og det indgår også i proportionalitetsvurderingen,
hvor lang tid der er forløbet efter erhvervelsen af dansk indfødsret.
t har som nævnt afgivet urigtige oplysninger om sin nationalitet både ved sin ansøgning om
asyl i 1991 og ved sin ansøgning om dansk indfødsret i 1998. han har forklaret, at han var
klar over, at hvis han fortalte, at han kom fra syrien, ville han blive sendt tilbage. en ansøgers
oplysninger om sin nationalitet er i almindelighed af afgørende betydning for sagens behand-
ling og afgørelse, og højesteret tiltræder, at ts svigagtige adfærd er af betydelig grovhed.
ved bedømmelsen af, hvor indgribende betydning en frakendelse vil have for t, må der tages
hensyn til, at han har en nær tilknytning til danmark bl.a. i kraft af sit langvarige ophold og
tilknytning til arbejdsmarkedet, samt til det forhold, at hans mindreårige børn er danske stats-
borgere. det må dog samtidig tages i betragtning, at en frakendelse af dansk indfødsret ikke
automatisk betyder, at han skal forlade danmark, idet han bl.a. har mulighed for at søge asyl
på grundlag af de aktuelle forhold i syrien eller at søge om opholdstilladelse efter eu-retten
som ægtefælle til en herboende eu-statsborger.
                                              - 13 -
henset til forholdets betydelige grovhed finder højesteret, at det ikke har afgørende betyd-
ning, om t fortsat har syrisk statsborgerskab, eller at der er forløbet lang tid, efter at han er-
hvervede dansk indfødsret.
højesteret tiltræder herefter, at proportionalitetsvurderingen ikke fører til, at hovedreglen om
frakendelse af indfødsretten efter indfødsretslovens § 8 a skal fraviges.
efter § 3, stk. 2, i ændringsloven fra 2002 finder § 8 a også anvendelse, selv om dansk ind-
fødsret er erhvervet før lovens ikrafttræden, hvilket betyder, at § 8 a har tilbagevirkende
kraft.
i overensstemmelse med det, som er anført i forarbejderne, finder højesteret, at det ikke er i
strid med danmarks internationale forpligtelser, at § 8 a er tillagt tilbagevirkende kraft. det
bemærkes herved særligt, at bestemmelsens tilbagevirkende kraft ikke er i strid med forbud-
det mod at pålægge eller skærpe straf med tilbagevirkende kraft i artikel 7 i den europæiske
menneskerettighedskonvention, idet frakendelse af indfødsret efter § 8 a ikke kan anses for
en straf i artikel 7’s forstand. det bemærkes endvidere, at bestemmelsens tilbagevirkende
kraft ikke indebærer, at frakendelse af indfødsret sker på et vilkårligt grundlag i strid med arti-
kel 4, litra c, i den europæiske konvention om statsborgerret fra 1997. en person, der har
opnået indfødsret ved svig, må således regne med, at indfødsretten vil kunne frakendes, hvis
svigen opdages. som anført i forarbejderne kan dette sammenlignes med, at en begunstigende
forvaltningsakt efter almindelige forvaltningsretlige grundsætninger kan annulleres som ugyl-
dig i forhold til den, som har handlet svigagtigt.
højesteret stadfæster herefter dommen.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
t skal betale sagens omkostninger for højesteret.
