                             højesterets dom
                        afsagt mandag den 20. februar 2012
sag 48/2010
(1. afdeling)
plejeringen ved torben pasgaard
(advokat niels l. johansen)
mod
k
(advokat jacob sand)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i kolding den 15. april 2009 og af vestre lands-
rets 13. afdeling den 11. januar 2010.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: peter blok, lene pagter kristensen, niels grubbe,
jens peter christensen og michael rekling.
påstande
appellanten, plejeringen ved torben pasgaard, har påstået frifindelse.
indstævnte, k, har påstået stadfæstelse. hun har endvidere nedlagt påstand om, at de sagsom-
kostninger, som hun er blevet tilkendt ved landsrettens dom, forhøjes.
anbringender
plejeringen ved torben pasgaard har anført, at afskedigelsen af k alene var begrundet i hen-
des sygefravær, og at han ikke vidste eller burde vide, at k var gravid, da han traf beslutnin-
gen om at afskedige hende. graviditeten kan derfor ikke have været bestemmende for opsi-
gelsen, og k er derfor ikke berettiget til godtgørelse efter ligebehandlingsloven.
den afgørelse fra eu-domstolen, som landsretten har henvist til i sin dom, vedrører en situa-
tion, hvor en virksomhed havde indrykket en annonce om ansættelse af en kvindelig assistent.
denne situation kan ikke sammenlignes med nærværende sag, og dommen er derfor uden
præjudikatsværdi. ligebehandlingsloven er udarbejdet på baggrund af eu-direktiver, herun-
                                              - 2 -
der direktiv 92/85/eøf af 19. oktober 1992 om iværksættelse af sikkerheden og sundheden
under arbejdet for arbejdstagere, som er gravide, som lige har født, eller som ammer. af di-
rektivets artikel 10 fremgår, at medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger til at
forbyde afskedigelse af arbejdstagere som defineret i artikel 2, og af artikel 2 fremgår, at defi-
nitionen af en gravid arbejdstager er ”enhver arbejdstager, som er gravid, og som underretter
arbejdsgiveren om sin tilstand i overensstemmelse med national lovgivning og/eller praksis.”
der er hverken i ligebehandlingsloven eller i eu-direktiver grundlag for at pålægge arbejds-
giveren et objektivt ansvar.
k har anført, at det følger af ligebehandlingslovens § 9, at en arbejdsgiver ikke må afskedige
en lønmodtager på grund af lønmodtagerens graviditet. ved afskedigelsen af en gravid på-
hviler det arbejdsgiveren at bevise, at afskedigelsen ikke er begrundet i graviditet, og denne
bevisbyrde er ikke løftet. det må udledes af eu-domstolens praksis, at det er uden betydning,
om arbejdsgiveren var bekendt med den ansattes graviditet, når afskedigelsen er begrundet i
fravær, og fraværet skyldes graviditetsbetinget sygdom.
det er ubestridt, at opsigelsen skyldtes hendes fravær, og at dette fravær i det væsentlige
skyldtes graviditetsbetinget sygdom. det ligger dermed fast, at hun blev opsagt på grund af
graviditetsbetinget sygdom.
i modsætning til direktiv 92/85/eøf af 19. oktober 1992, der er et direktiv angående arbejds-
miljø, indeholder de generelle direktiver om ligebehandling ved beskæftigelse intet krav om,
at arbejdstageren skal have underrettet arbejdsgiveren om sin graviditet, før beskyttelsen efter
direktiverne finder anvendelse. det fremgår af eu-domstolens praksis, at en arbejdsgiver
hverken helt eller delvis må inddrage graviditetsbetinget sygefravær ved begrundelsen af en
opsigelse, jf. dom af 30. juni 1998 i sagen mary brown mod rentokil ltd. (sag c-394/96),
præmis 24, 25 og 28. domstolen har efterfølgende bekræftet denne praksis ved bl.a. dom af 8.
september 2005 i sagen north western health board mod margaret mckenna (sag c-
191/03), præmis 54, og ved dom af 26. februar 2008 i sagen sabine mayr mod bäckerei und
konditorei gerhard flöckner ohg (sag c-506/06), præmis 33.
det følger af eu-domstolens dom af 22. april 1997 i sagen nils draehmpaehl mod urania
immobilienservice ohg (sag c-180/95), præmis 21 og 22, at eu-retten er til hinder for, at
                                                 - 3 -
der i nationale bestemmelser indfortolkes et krav om culpa fra arbejdsgiverens side som be-
tingelse for, at den ansatte er beskyttet, jf. også landsrettens dom.
subsidiært har k anført, at vurderingen af torben pasgaards viden skal foretages på det fakti-
ske opsigelsestidspunkt, der var den 8. april 2008, og at torben pasgaard på dette tidspunkt
kendte til hendes graviditet.
mere subsidiært har k anført, at torben pasgaard senest på tidspunktet for telefonsamtalen
med hende den 4. april 2008 vidste eller burde vide, at hendes sygdom var graviditetsbetinget.
k har til støtte for sin påstand om forhøjelse af sagsomkostningerne henvist til sagens princi-
pielle karakter.
højesterets begrundelse og resultat
efter § 9 i lov om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til beskæftigelse og
barselsorlov m.v., må en arbejdsgiver ”ikke afskedige en lønmodtager, fordi denne har frem-
sat krav om udnyttelse af retten til fravær eller har været fraværende efter § 7, eller i øvrigt på
grund af graviditet, barsel eller adoption.”
højesteret finder, at bestemmelsen efter sit formål må forstås således, at den omfatter afskedi-
gelse på grund af sygefravær, der skyldes graviditet, selv om arbejdsgiveren på afskedigelses-
tidspunktet hverken var eller burde være bekendt med graviditeten. en pligt for arbejdsgive-
ren til at betale godtgørelse efter lovens § 16, stk. 2, må dog i denne særlige situation være
betinget af, at arbejdsgiveren ikke omgør sin beslutning om afskedigelse efter at være blevet
bekendt med graviditeten.
den anførte retstilstand må antages at være forenelig med eu-reglerne og eu-domstolens
praksis.
det var ks fravær, der begrundede opsigelsen, og fraværet skyldtes i det væsentlige gravidi-
tetsbetinget sygdom. efter det foran anførte, og da torben pasgaard ikke omgjorde beslutnin-
gen om afskedigelse efter at være blevet bekendt med ks graviditet, har han handlet i strid
                                                - 4 -
med ligebehandlingslovens § 9 på en sådan måde, at k har krav på godtgørelse efter lovens §
16, stk. 2.
af de grunde, der er anført af landsretten, tiltræder højesteret, at godtgørelsen til k er fastsat
til et beløb svarende til 6 måneders løn, jf. ligebehandlingslovens § 16, stk. 3.
højesteret finder ikke tilstrækkeligt grundlag for at forhøje de sagsomkostninger, som k er
blevet tilkendt ved landsrettens dom.
højesteret stadfæster herefter dommen.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal plejeringen ved torben pasgaard betale 30.000 kr. til
k.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse. sagsom-
kostningsbeløbene forrentes efter rentelovens § 8 a.
