                             højesterets dom
                          afsagt fredag den 31. januar 2014
sag 47/2012
(1. afdeling)
pbh 26.742 aps
(advokat christian falk hansen)
mod
skatteministeriet
(kammeradvokaten ved advokat david auken)
i tidligere instans er afsagt dom af vestre landsrets 3. afdeling den 24. januar 2012.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: børge dahl, jytte scharling, jon stokholm, jens
peter christensen og oliver talevski.
påstande
appellanten, pbh 26.742 aps, har gentaget sine påstande.
indstævnte, skatteministeriet, har påstået stadfæstelse.
højesterets begrundelse og resultat
i 1992 og 1993 fradrog 20 ”skovplan”-kommanditselskaber den indgående moms, som dam-
gårdens planteskole a/s havde faktureret kommanditselskaberne for beplantning og vedlige-
holdelse af skov på den grund, som hvert enkelt kommanditselskab ejede. sagen angår, om
afgiftsmyndighederne har været berettiget til skønsmæssigt at reducere kommanditselska-
bernes fradrag for indgående moms vedrørende ydelserne fra damgårdens planteskole som
sket.
det fremgår af dagældende momslovs § 15, stk. 1, at registrerede virksomheder for hver af-
giftsperiode til statskassen skal indbetale forskellen mellem udgående og indgående moms.
                                                - 2 -
hvis den indgående moms for en afgiftsperiode overstiger den udgående moms for samme
periode, får virksomheden godtgjort forskellen, jf. nærmere lovens § 23. den indgående
moms, som en virksomhed efter § 15, stk. 1, kan fradrage, udgør vederlaget for de afgiftsplig-
tige varer eller ydelser, virksomheden har modtaget, jf. dagældende momslovs § 7, stk. 1,
hvorefter den afgiftspligtige værdi ved afsætning af varer og afgiftspligtige ydelser er ”veder-
laget” uden moms.
hvad ”vederlaget” efter loven er, skal forstås i overensstemmelse med artikel 11, punkt a,
stk. 1, litra a, i 6. momsdirektiv (rådets direktiv 77/388/eøf). i den nævnte direktivbestem-
melse er det fastsat, at beskatningsgrundlaget er ”den samlede modværdi, som leverandøren
eller tjenesteyderen modtager eller vil modtage af køberen, aftageren eller tredjemand for de
pågældende transaktioner, herunder tilskud, der er direkte forbundet med transaktionernes
pris”.
det fremgår af eu-domstolens praksis vedrørende artikel 11, punkt a, stk. 1, litra a, at be-
skatningsgrundlaget ved levering af varer og tjenesteydelser er den modværdi, som den af-
giftspligtige faktisk har modtaget. modværdien er derfor den subjektive værdi, dvs. det beløb,
der faktisk modtages, og ikke en værdi, der ansættes efter objektive kriterier. når vederlaget
ikke er i penge, skal modværdien kunne opgøres i penge. ud over de domme, som landsretten
har henvist til, kan der herom bl.a. henvises til dom af 24. oktober 1996 i sag c-288/94, ar-
gos, præmis 16-17.
vederlaget for damgårdens planteskoles ydelser til kommanditselskaberne skulle ikke betales
kontant, men blev berigtiget ved et pantebrev med sikkerhed i den enkelte ejendom. pantebre-
vet var afdragsfrit i 8 år, hvorefter det forfaldt til fuld indfrielse. ved opgørelsen i 1992 og
1993 af damgårdens planteskoles udgående moms og kommanditselskabernes indgående
moms skulle afgiftsmyndighederne derfor – i overensstemmelse med artikel 11, punkt a, stk.
1, litra a, i 6. momsdirektiv og eu-domstolens praksis herom – fastsætte modværdien opgjort
i penge (kontantværdien) af damgårdens planteskoles afgiftspligtige ydelser til kommandit-
selskaberne, dvs. værdien af de pantesikrede fordringer mod kommanditselskaberne.
højesteret finder, at modværdien af damgårdens planteskoles afgiftspligtige ydelser i de
nævnte år ikke udgjorde pantebrevenes pålydende værdi, men alene deres kursværdi. der er
                                               - 3 -
herefter ikke grundlag for at tilsidesætte afgiftsmyndighedernes skøn over værdien af de af-
giftspligtige ydelser.
højesteret stadfæster herefter dommen.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal pbh 26.742 aps betale 250.000 kr. til skatteministe-
riet.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.
