                             højesterets dom
                           afsagt torsdag den 12. juni 2014
sag 53/2012
(1. afdeling)
himmerlands automobiler ved erland knudsen
(advokat brit elling)
mod
skatteministeriet
(kammeradvokaten ved advokat david auken)
sag 54/2012
kim buch
(advokat brit elling)
mod
skatteministeriet
(kammeradvokaten ved advokat david auken)
sag 55/2012
himmerlands automobiler ved erland knudsen
(advokat brit elling)
mod
skatteministeriet
(kammeradvokaten ved advokat david auken)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 5. afdeling den 30. januar 2012.
                                                - 2 -
i pådømmelsen har deltaget syv dommere: poul søgaard, jytte scharling, thomas rørdam,
poul dahl jensen, hanne schmidt, lars hjortnæs og kurt rasmussen.
påstande mv.
appellanterne, himmerlands automobiler ved erland knudsen og kim buch, har gentaget
deres påstande og har subsidiært påstået hjemvisning.
indstævnte, skatteministeriet, har påstået stadfæstelse.
i overensstemmelse med landsrettens dom har skat omberegnet registreringsafgiften for
audi’en i sag 55/2012 på basis af en oprindelig nypris inklusive registreringsafgift på 249.000
kr. der er herefter ikke spørgsmål om hjemvisning på dette punkt.
supplerende sagsfremstilling
appellanterne har under forberedelsen af sagerne for højesteret fremsat anmodning om, at der
stilles præjudicielle spørgsmål til eu-domstolen.
den 9. oktober 2012 afsagde højesteret sålydende kendelse herom:
       ”…
       appellanterne, himmerlands automobiler ved erland knudsen og kim buch, har an-
       modet om, at eu-domstolen forelægges følgende spørgsmål:
       ”1) må elementer fra tidligere gældende lovgivning indgå i beregningen af residualaf-
       giften, eller skal alene gældende lovgivning indgå ved fastsættelsen af residualafgiften
       for en bil?
       1a) hvis svaret er ja – må dette så hindre importen til danmark af tilsvarende varer fra
       andre eu-lande uden, at det anses som handelshindring i forhold til euf-traktatens art.
       110 (tidligere 90 tef)?
       2) er en afgiftslovgivning eller en fortolkning af pågældende lovgivning, der i praksis
       medfører, at en fabriksny bil er betydelig billigere end en identisk brugt bil, der impor-
       teres fra et andet eu-land i overensstemmelse med art. 110 i euf-traktaten?”
       indstævnte, skatteministeriet, har protesteret imod, at der forelægges spørgsmål for eu-
       domstolen.
       anbringender
       appellanterne har til støtte for anmodningen om forelæggelse af spørgsmålene navnlig
       anført, at det følger af praksis fra eu-domstolen, at den registreringsafgift, der opkræ-
                                           - 3 -
ves ved import af en brugt bil ikke må overstige residualafgiften i indenlandske biler.
hvis beregningen af registreringsafgift for en brugt, importeret bil i henhold til lov nr.
265 af 23. april 2008 inddrager den historiske nypris for bilen (handelsprisen inklusiv
registreringsafgift for en ny bil på det tidspunkt, da den brugte bil, der skal afgiftsberig-
tiges første gang, blev registreret eller taget i brug), så kan dette medføre, at den brugte
bil afgiftsbelastes med over det dobbelte i registreringsafgift sammenlignet med, hvad
der bliver opkrævet for en fabriksny bil på det tidspunkt, da den brugte, importerede bil
afgiftsberigtiges i danmark. et beregningselement fra historisk lovgivning får altafgø-
rende betydning for beregningen efter gældende lovgivning, idet der tages udgangs-
punkt i den høje historiske nypris, som følger af de høje historiske afgifter. residualaf-
giften er til enhver tid udelukkende afhængig af gældende afgiftslovgivning, og resi-
dualafgiften følger med op og ned afhængig af den aktuelt gældende afgiftslovgivning
på importtidspunktet. eu-domstolen har ikke direkte taget stilling til, hvilken betyd-
ning ændringer i nybilsafgifter har for residualafgiften i tilsvarende brugte biler. sagen
er principiel, idet beregningsmetoden er anvendt af skat med virkning fra den 25.
april 2007 i en lang række tilsvarende sager.
skatteministeriet har til støtte for, at der ikke skal ske forelæggelse navnlig anført, at der
ikke er tvivl om forståelsen af teuf art. 110 som fortolket i eu-domstolens faste prak-
sis i relation til medlemsstaternes lovgivning om registreringsafgift af brugte biler, der
indføres fra andre eu-lande. eu-domstolen har i en række domme fastslået residualaf-
giftsprincippet. det følger af eu-domstolens praksis, at dette princip indebærer, at af-
giften på importerede brugte biler ikke må være højere end den residualafgift, der er in-
deholdt i tilsvarende brugte biler, som allerede er indregistreret i importlandet. det
fremgår af eu-domstolens praksis, at der ved vurderingen af, om der foreligger en dis-
kriminerende forskelsbehandling af importerede brugte biler, skal foretages en sam-
menligning med tilsvarende brugte biler i indlandet. det følger af eu-domstolens afgø-
relse i de forenede sager c-290/05 og c-333/05 nádasdi og németh, at en sammenlig-
ning efter art. 110 mellem brugte biler, der i sin tid er indregistreret og afgiftsberigtiget
som nye i en anden medlemsstat henholdsvis før en ændring af importlandets registre-
ringsafgiftslovgivning og efter ændring af denne lovgivning, ikke er relevant. såfremt
højesteret måtte beslutte at tage appellanternes forelæggelsesbegæring til følge, kan
skatteministeriet ikke tilslutte sig appellanternes forslag til formulering af de eventuelle
spørgsmål.
højesterets begrundelse og resultat
på det foreliggende grundlag finder højesteret, at der i forhold til de indbragte sager
ikke er tvivl om forståelsen af teuf art. 110, som på nuværende tidspunkt nødvendig-
gør forelæggelse for eu-domstolen af de foreslåede spørgsmål.
det bemærkes herved, at spørgsmålet om, hvorvidt forståelsen af teuf art. 110 giver
anledning til tvivl i forhold til visse af de spørgsmål, som de foreliggende sager måtte
rejse, har en meget nær sammenhæng med vurderingen af det danske retsgrundlag og
administrationen heraf. højesteret finder herefter, at endelig stillingtagen til, om der
skal ske forelæggelse af spørgsmål for eu-domstolen, først bør ske i forbindelse med,
at sagen hovedforhandles.
højesteret tager derfor ikke anmodningen om forelæggelse for eu-domstolen til følge.”
                                              - 4 -
retsgrundlag
eu-domstolen har i dom af 19. december 2013 i sag c-437/12 besvaret to præjudicielle
spørgsmål vedrørende foreneligheden med eu-retten af de regler, der gælder i holland om
afgift ved indregistrering af køretøjer (bpm). af dommen fremgår bl.a. følgende om for-
tolkningen af teuf artikel 110 i relation til afgifter på motorkøretøjer:
       ”lignende indenlandske varer
       20    indledningsvis bemærkes, at en afgift, som pålægges af en medlemsstat ved ind-
             registrering af motorkøretøjer på statens område med henblik på ibrugtagning,
             udgør en intern afgift og derfor skal undersøges på grundlag af artikel 110 teuf
             (jf. i denne retning dom af 7.4.2011, sag c-402/09, tatu, sml. i, s. 2711, præmis
             32 og den deri nævnte retspraksis).
       21    hertil bemærkes, at denne artikels stk. 1 forbyder enhver medlemsstat at pålægge
             varer fra andre medlemsstater interne afgifter, som er højere end de afgifter, der
             pålægges lignende indenlandske varer.
       22    det bemærkes desuden, at de køretøjer, der befinder sig på en medlemsstats mar-
             ked, er ”indenlandske varer” som omhandlet i artikel 110 teuf (jf. tatu-
             dommen, præmis 55).
       23    når sådanne varer sættes til salg på denne medlemsstats brugtbilmarked, skal de
             anses for at være ”lignende varer” i forhold til indførte brugte køretøjer, såfremt
             deres egenskaber og de behov, de tjener til at opfylde, bevirker, at de står i et kon-
             kurrencemæssigt forhold til hinanden. graden af konkurrence mellem to modeller
             afhænger af det omfang, i hvilket modellerne opfylder forskellige krav, bl.a. med
             hensyn til pris, størrelse, komfort, ydeevne, brændstofforbrug, levetid og drifts-
             sikkerhed. det køretøj, der udgør referencegrundlaget, skal have kendetegn, der
             mest svarer til det importerede køretøjs. dette indebærer, at der skal tages hensyn
             til model, type og andre kendetegn, såsom fremdriftssystem og udstyr, alder samt
             kilometerstand, stand i almindelighed eller mærke (jf. bl.a. dom af 19.9.2002, sag
             c-101/00, tulliasiamies og siilin, sml. i, s. 7487, præmis 75 og 76, og af
             20.9.2007, sag c-74/06, kommissionen mod grækenland, sml. i, s. 7585, præmis
             29 og 37).
       24    i denne henseende bemærkes, at de kriterier, der er nævnt i foregående præmis,
             hverken er opregnet på en udtømmende eller bindende måde. det er klart, at det
             køretøj, der udgør referencegrundlaget, kan variere efter de særlige kendetegn ved
             det indførte køretøj. to køretøjer, der er taget i brug for første gang på den samme
             dag, er ikke nødvendigvis ”lignende”, f.eks. på grund af en forskel i slitage. det
             tilkommer den nationale ret under hensyntagen til sådanne kendetegn, som er
             nævnt i foregående præmis, at afgøre, hvilke indenlandske varer der frembyder
             kendetegn, som mest svarer til det omhandlede indførte køretøjs.
       25    det følger heraf, at lignende indenlandske varer, der kan sammenlignes med et
             brugt køretøj, såsom det i hovedsagen omhandlede, der første gang er taget i brug
                                       - 5 -
    før den 1. februar 2008, og som blev indført og indregistreret i nederlandene i
    2010, er de køretøjer, der allerede befinder sig på det nederlandske marked, og
    hvis kendetegn mest svarer til det omhandlede køretøjs.
bpm’s forenelighed med artikel 110 teuf
26  artikel 110 teuf har til formål at sikre frie varebevægelser mellem medlemssta-
    terne på normale konkurrencevilkår. bestemmelsen tilsigter at fjerne enhver form
    for beskyttelse, der kan følge af anvendelsen af interne afgifter, der indebærer for-
    skelsbehandling af varer med oprindelse i andre medlemsstater (tatu-dommen,
    præmis 34 og den deri nævnte retspraksis).
27  som anført i denne doms præmis 21, forbyder denne artikels stk. 1 enhver med-
    lemsstat at pålægge varer fra andre medlemsstater interne afgifter, som er højere
    end de afgifter, der pålægges lignende indenlandske varer.
28  i denne forbindelse bemærkes, at i henhold til fast retspraksis kan et afgiftssystem
    kun anses for foreneligt med artikel 110 teuf, hvis det godtgøres, at det er ud-
    formet således, at det under alle omstændigheder er udelukket, at der skal svares
    højere afgifter af importerede varer end af indenlandske varer, og derfor at det un-
    der ingen omstændigheder har forskelsbehandlende virkninger (dom af 19.3.2009,
    sag c-10/08, kommissionen mod finland, præmis 24 og den deri nævnte rets-
    praksis).
29  domstolen har således allerede fastslået, at på området for beskatning af motorkø-
    retøjer skal denne traktatbestemmelse sikre, at interne afgifter virker fuldstændigt
    neutralt i forhold til konkurrencen mellem varer, der allerede befinder sig på det
    indenlandske marked, og indførte varer (dom af 11.12.1990, sag c-47/88, kom-
    missionen mod danmark, sml. i, s. 4509, præmis 9, og af 29.4.2004, sag c-
    387/01, weigel, sml. i, s. 4981, præmis 66).
30  domstolen har desuden præciseret, at fra tidspunktet for betalingen af en indregi-
    streringsafgift i en medlemsstat indgår beløbet for denne afgift i køretøjets værdi.
    når et køretøj, der er indregistreret i den omhandlede medlemsstat, således
    efterfølgende sælges som brugt køretøj i den samme medlemsstat, udgør dets mar-
    kedsværdi, som indbefatter den resterende del af registreringsafgiften, således en
    procentdel af køretøjets oprindelige værdi, bestemt ud fra værdiforringelsen af kø-
    retøjet (dom af 5.10.2006, forenede sager c-290/05 og c-333/05, nádasdi og
    németh, sml. i, s. 10115, præmis 54).
31  det er derfor i strid med artikel 110 teuf, når størrelsen af denne afgift på et
    brugt køretøj hidrørende fra en anden medlemsstat overstiger det residuelle af-
    giftsbeløb, der indeholdes i værdien af lignende brugte køretøjer, som allerede er
    indregistreret på det nationale område (dom af 9.3.1995, sag c-345/93, nunes ta-
    deu, sml. i, s. 479, præmis 20, og af 22.2.2001, sag c-393/98, gomes valente,
    sml. i, s. 1327, præmis 23, samt tulliasiamies og siilin-dommen, præmis 55).
32  hvis størrelsen af registreringsafgiften på indførte brugte køretøjer overstiger det
    residuelle afgiftsbeløb, der indeholdes i værdien af lignende brugte køretøjer, som
    allerede er indregistreret på det nationale marked, risikerer dette at begunstige salg
                                      - 6 -
   af brugte indenlandske køretøjer til skade for indførslen af lignende brugte køretø-
   jer.
33 artikel 110 teuf har imidlertid ikke til formål at forhindre en medlemsstat i at
   indføre nye afgifter eller i at ændre satsen eller afgiftsgrundlaget for eksisterende
   afgifter (nádasdi og németh-dommen, præmis 49, og tatu-dommen, præmis 50).
34 medlemsstaternes beføjelser ved udformningen af nye afgifter eller ændringen af
   satsen eller afgiftsgrundlaget for allerede eksisterende afgifter er dog ikke ube-
   grænset. det i artikel 110 teuf fastsatte forbud skal finde anvendelse på enhver
   beskatning, der kan bevirke, at indførsel af varer med oprindelse i andre medlems-
   stater opgives til fordel for indenlandske varer (jf. i denne retning tatu-dommen,
   præmis 52 og den deri nævnte retspraksis).
35 medlemsstaterne kan således ikke indføre nye afgifter eller foretage ændringer i
   de eksisterende afgifter, som har til formål eller til virkning at afskrække fra salg
   af indførte varer til fordel for salg af lignende varer, der er tilgængelige på det in-
   denlandske marked og indført dertil, inden disse afgifter eller ændringer er trådt i
   kraft (jf. i denne retning tatu-dommen, præmis 53).
36 hvad angår bpm fremgår det af de sagsakter, der er fremlagt for domstolen, at
   denne afgift kun skal opkræves og betales i forbindelse den første indregistrering
   af et køretøj på nederlandsk område. den nederlandske lovgivning er blevet æn-
   dret flere gange siden 2006. før den 1. februar 2008 blev nævnte afgift udeluk-
   kende beregnet på grundlag af en procentsats af nettokatalogprisen. fra denne
   dato omfatter afgiftsgrundlaget desuden et beløb, der afhænger af co2-
   udstødningen. i dette afgiftsgrundlag nedsættes den del, som vedrører
   nettokatalogprisen, trinvist til fordel for den del, som vedrører co2-
   udstødningen.
37 som den nederlandske regering og kommissionen har gjort gældende, fremgår
   det, trods de foretagne ændringer i bpm’s beregningsmetode, at den begivenhed,
   der udløser denne, dvs. den første indregistrering af en køretøj på nederlandsk om-
   råde, forbliver den samme, både før og efter den omhandlede ændring. i den fore-
   liggende sag drejer det sig således om den samme afgift som før.
38 selv hvis det antages, at der er tale om en ny afgift, skal det i artikel 110 teuf
   fastsatte forbud – som anført i denne doms præmis 24 – finde anvendelse på en-
   hver beskatning i en medlemsstat, der kan bevirke, at indførsel af varer med op-
   rindelse i andre medlemsstater opgives til fordel for lignende indenlandske varer.
39 i hovedsagen synes det at fremgå af de sagsakter, der er fremlagt for domstolen,
   at de brugte køretøjer, som blev taget i brug første gang før den 1. februar 2008,
   men som var blevet indført og indregistreret i nederlandene i løbet af perioden fra
   den 1. februar 2008 til den 31. december 2009, på grund af en undtagelse for så
   vidt angår den del af bpm, der afhænger af co2-udstødningen, er underlagt en la-
   vere bpm end den, som lignende brugte køretøjer, der er blevet indført og indre-
   gistreret efter den 1. januar 2010, er blevet underlagt.
                                                - 7 -
       40    i dette tilfælde ville der på det nationale marked findes brugte køretøjer, som er
             ”lignende” med det i hovedsagen omhandlede, hvor det residuelle bpm-beløb,
             som stadig indeholdes i deres værdi, er lavere end det afgiftsbeløb, der er pålagt
             det omhandlede køretøj.
       41    hvis det sidstnævnte beløb overstiger det laveste residuelle afgiftsbeløb, der sta-
             dig indeholdes i værdien af lignende brugte køretøjer, der allerede er indregistreret
             på det nationale område, er det ikke godtgjort, at bpm-loven er opbygget således,
             at den under alle omstændigheder udelukker, at der skal svares højere afgifter af
             importerede varer end af indenlandske varer, og den har derfor under ingen om-
             stændigheder forskelsbehandlende virkninger.
       42    sådanne forskelsbehandlende virkninger kan kun undgås, hvis det er muligt at
             vælge det laveste residuelle beløb af registreringsafgiften, der stadig indeholdes i
             værdien af lignende brugte køretøjer, der allerede er indregistreret på det nationale
             område.
       43    det tilkommer den nationale ret at undersøge, om det bpm-beløb, som pålægges
             et brugt køretøj, såsom det i hovedsagen omhandlede, er højere end det laveste re-
             siduelle afgiftsbeløb, der stadig indeholdes i værdien af lignende brugte køretøjer,
             der allerede er indregistreret på det nationale område.
       44    det følger heraf, at artikel 110 teuf er til hinder for en afgift som den, der er
             fastsat i bpm-loven, hvis og for så vidt som dette afgiftsbeløb, der pålægges ind-
             førte brugte køretøjer i forbindelse med deres indregistrering i nederlandene,
             overstiger det laveste residuelle afgiftsbeløb, som indeholdes i værdien af lignen-
             de brugte køretøjer, der allerede er indregistreret i denne samme medlemsstat.”
højesterets begrundelse og resultat
ved lov nr. 265 af 23. april 2008 om ændring af bl.a. registreringsafgiftsloven blev der indført
nye regler om fastsættelse af registreringsafgift for brugte køretøjer. efter § 4, stk. 7, i regi-
streringsafgiftsloven skal afgiften for brugte køretøjer nu beregnes på samme måde som for
nye køretøjer. de beløb, der indgår ved beregningen af afgiften på et nyt køretøj, skal ned-
sættes med samme procentdel, som køretøjets værdi inklusive afgift er ændret, sammenholdt
med et tilsvarende køretøj, der er afgiftsberigtiget som nyt. herved blev den hidtil gældende
beregning for brugte køretøjer, som var baseret på faste skalaer efter navnlig køretøjets alder,
erstattet med en konkret beregning, hvor der tages udgangspunkt i den afgiftsberegning, der
gælder for nye køretøjer, men hvor beløbet for hver enkelt beregningskomponent nedsættes
med samme procentdel som det konkrete værditab for selve køretøjet. det fremgår af forar-
bejderne til 2008-loven, at formålet med lovændringen bl.a. var at sikre, at registreringsaf-
giftslovens bestemmelser om registreringsafgift af brugte køretøjer er i overensstemmelse
                                                - 8 -
med eu-retten, og samtidig på en balanceret måde inddrage afgiftsberegningens mange fra-
drag for miljø- og trafiksikkerhedsfremmende foranstaltninger.
loven, der trådte i kraft den 27. april 2008, indeholdt en overgangsregel for køretøjer med en
alder over 1 år, der efter den 24. april 2007 – hvor der ved lov nr. 541 af 6. juni 2007 var sket
en nedsættelse af registreringsafgiften for bl.a. brændstoføkonomiske biler – var blevet af-
giftsberigtiget efter de hidtil gældende regler. for de køretøjer, der var omfattet af overgangs-
reglen, kunne registreringsafgiften efter ansøgning omberegnes efter de nye regler i 2008-lo-
ven.
det første hovedspørgsmål i de foreliggende sager er, om det er i overensstemmelse med
2008-loven, at skat ved omberegning af afgiften har taget udgangspunkt i bilernes handels-
pris som nye inklusive den registreringsafgift, der skulle have været betalt efter de danske
afgiftsregler for tilsvarende biler på det tidspunkt, da bilerne blev indregistreret som nye i
udlandet.
det andet hovedspørgsmål er, om afgiftsberegningerne i givet fald indebærer en overtrædelse
af eu-retten (teuf artikel 110).
spørgsmålet om omberegningernes overensstemmelse med 2008-loven
omberegning efter overgangsreglen i 2008-lovens § 4, stk. 2, skal foretages med udgangs-
punkt i registreringsafgiftslovens § 4, stk. 7, som affattet ved 2008-loven. efter denne be-
stemmelse skal afgiftsberegningen for brugte biler baseres på en opgørelse af den værdifor-
ringelse, den pågældende bil har været udsat for, efter at den blev indregistreret eller taget i
brug som ny. den brugte bils handelsværdi som ny skal således sammenholdes med dens
handelsværdi ved indregistreringen som brugt.
efter ordlyden af og forarbejderne til registreringsafgiftslovens § 4, stk. 7, tiltræder højeste-
ret, at køretøjets handelsværdi som nyt skal fastsættes med udgangspunkt i den handelspris,
der ville have været gældende her i landet for tilsvarende nye køretøjer på det tidspunkt, da
det pågældende køretøj blev indregistreret eller ibrugtaget som nyt i udlandet, inklusive den
registreringsafgift, der i givet fald skulle have været betalt efter de dagældende danske afgifts-
                                               - 9 -
regler. højesteret tiltræder således, at den beregningsmåde, som skat har anvendt i de fore-
liggende sager, er i overensstemmelse med 2008-lovens regler.
spørgsmålet om omberegningernes forenelighed med eu-retten (teuf artikel 110)
efter teuf artikel 110 må en medlemsstat hverken direkte eller indirekte pålægge varer fra
andre medlemsstater interne afgifter af nogen art, som er højere end de afgifter, der direkte
eller indirekte pålægges lignende indenlandske varer.
eu-domstolen har afsagt en række domme om fortolkningen af artikel 110 i relation til af-
gifter på biler. det fremgår af eu-domstolens praksis, at størrelsen af registreringsafgiften på
indførte brugte køretøjer ikke må overstige det residuelle afgiftsbeløb, der indeholdes i vær-
dien af lignende brugte køretøjer, der allerede er indregistreret på det nationale marked.
ved bedømmelsen af, om en afgift, der pålægges en bil, der er indregistreret som ny i udlan-
det forud for den 25. april 2007, og som efter denne dato er indført her i landet, er forenelig
med teuf artikel 110, skal der således foretages en sammenligning med en tilsvarende brugt
bil, der blev indregistreret her i landet som ny forud for den 25. april 2007, og det må sikres,
at den afgift, der pålægges den indførte brugte bil, ikke er større end den residualafgift, der
hviler på en tilsvarende indenlandsk brugt bil.
fortolkningen af teuf artikel 110 må i kraft af eu-domstolens praksis anses for tilstrække-
ligt afklaret med henblik på afgørelsen af de spørgsmål, som er rejst i relation til beregningen
af afgift for de tre biler, som de foreliggende sager angår. afgørelsen beror herefter på den
konkrete bedømmelse af, om den registreringsafgift, der er pålagt de tre indførte biler, er
større end den residuelle afgift, som er indeholdt i værdien af tilsvarende brugte biler, der al-
lerede er indregistreret her i landet.
på den baggrund finder højesteret fortsat ikke grundlag for at forelægge præjudicielle
spørgsmål for eu-domstolen om fortolkningen af teuf artikel 110.
appellanterne har gjort gældende, at beregningen af den registreringsafgift, der skal pålægges
de indførte biler, skal ske på en sådan måde, at afgiften ikke bliver større end den afgift, som
er indeholdt i værdien af lignende biler, der er indregistreret her i landet som nye efter den 24.
                                                - 10 -
april 2007, hvorved brugte biler, der indføres efter denne dato, får fordel af den afgiftsned-
sættelse på biler med lavt brændstofforbrug, der skete med virkning fra den 25. april 2007.
som anført foran skal det sikres, at den registreringsafgift, som indførte brugte biler pålægges,
ikke er større end den residualafgift, som er indeholdt i værdien af en tilsvarende brugt bil her
i landet, dvs. en bil af samme årgang, der er blevet indregistreret som ny på samme tidspunkt,
som den indførte bil oprindeligt blev indregistreret i udlandet. det forhold, at afgiftsnedsæt-
telsen pr. 25. april 2007 førte til et prisfald på brugte brændstoføkonomiske biler, der var ind-
registreret her i landet med den højere afgift forud for afgiftsnedsættelsen, kan ikke føre til, at
sammenligningen skal foretages på anden måde.
ved den eu-retlige bedømmelse skal de tre indførte biler i de foreliggende sager, der alle er
indregistreret som nye i udlandet forud for den 25. april 2007, således sammenlignes med
lignende brugte biler, der er indregistreret her i landet som nye forud for den 25. april 2007,
og ikke med biler indregistreret som nye her i landet efter denne dato.
hvis sammenligningen skulle foretages som anført af appellanterne, ville det betyde, at ind-
førte brugte biler ville blive belastet med en mindre afgift end den residualafgift, der hviler på
en tilsvarende brugt bil her i landet. en sådan afgiftsmæssig forskelsbehandling til skade for
indenlandske brugte biler stiller eu-retten ikke krav om. modstykket hertil er, at der ved en
mellemkommende afgiftsforhøjelse heller ikke vil kunne pålægges indførte brugte biler en
højere afgift end den, der er indeholdt i en tilsvarende indenlandsk brugt bil.
det bemærkes i øvrigt, at omberegningen af registreringsafgiften for de tre biler er sket efter
bestemmelsen i registreringsafgiftslovens § 4, stk. 7, som blev indsat i loven i 2008 for at
imødekomme den kritik, som kommissionen i en åbningsskrivelse fra april 2006 havde rejst
af de danske regler for beregning af registreringsafgift for indførte brugte biler.
på den anførte baggrund finder højesteret, at den skete omberegning af registreringsafgiften
for de tre biler ikke er i strid med teuf artikel 110.
højesteret stadfæster herefter landsrettens dom.
                                              - 11 -
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal himmerlands automobiler ved erland knudsen i sa-
gerne 53/2012 og 55/2012 betale i alt 50.000 kr. til skatteministeriet, og kim buch skal i sag
54/2012 betale 25.000 kr. til skatteministeriet.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.
