                              højesterets dom
                           afsagt torsdag den 26. juni 2014
sag 66/2014
(2. afdeling)
rigsadvokaten
mod
t
(advokat søren vestergaard hansen, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i hjørring den 9. august 2013 og af vestre lands-
rets 11. afdeling den 8. oktober 2013.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: poul søgaard, lene pagter kristensen, niels
grubbe, vibeke rønne og lars apostoli.
påstande
landsrettens dom er anket af tiltalte, t, med påstand om stadfæstelse af byrettens dom.
anklagemyndigheden har påstået skærpelse.
anbringender
t har gjort gældende, at sagens forhold 1 ikke skal henføres under straffelovens § 192 a, stk.
1, nr. 1, idet der ikke foreligger særligt skærpende omstændigheder. han er ikke tidligere
straffet for personfarlig kriminalitet. han havde ikke – og har aldrig haft – nogen relation til
bandemiljø eller andre kriminelle miljøer, og den omhandlede pumpgun blev ikke anskaffet,
fordi han følte sig truet. våbenet blev opbevaret på en uforsvarlig måde, men det kan alene
begrunde strafansvar efter våbenlovens § 10, stk. 1, om overtrædelse af våbenloven under
                                                 - 2 -
skærpende omstændigheder. besiddelse af skydevåben under særligt skærpende omstændig-
heder som omhandlet i straffelovens § 192 a, stk. 1, nr. 1, forudsætter, at besiddelsen har in-
debåret en nærliggende risiko for, at våbenet vil blive brugt til fare for andre, og denne forud-
sætning er ikke opfyldt i denne sag.
den samlede straf for de to forhold af overtrædelse af våbenloven kan passende fastsættes til
fængsel i 6 måneder svarende til den af byretten udmålte straf.
rigsadvokaten har gjort gældende, at landsretten med rette har henført sagens forhold 1 under
straffelovens § 192 a, stk. 1, nr. 1. der er tale om et farligt våben (en oversavet pumpgun), der
var funktionsdygtigt og skarpladt. i al den tid, t ejede det, blev det opbevaret umiddelbart
tilgængeligt på bopælen og klar til brug. endvidere har han i beruset tilstand affyret prøve-
skud med våbenet på sin gårdsplads. han er tidligere dømt for brandstiftelse. våbenbesiddel-
sen må herefter ud fra en samlet vurdering anses for at have indebåret en nærliggende risiko
for, at våbenet ville blive brugt til fare for andre.
der bør udmåles en højere straf end den i loven fastsatte minimumsstraf af fængsel i ét år, da
t ikke kun opbevarede våbenet uforsvarligt, men tillige affyrede det i beruset tilstand. han
har desuden overtrådt våbenlovens § 10, stk. 1, ved at have været i besiddelse af to ulovlige
luftgeværer.
såfremt højesteret måtte finde, at sagens forhold 1 ikke kan henføres under straffelovens §
192 a, stk. 1, nr. 1, gøres det gældende, at der foreligger sådanne skærpende omstændigheder,
at straffen efter våbenlovens § 10, stk. 1, bør udmåles til ikke under 8 måneders fængsel.
supplerende oplysninger
t er yderligere straffet ved retten i hjørrings dom af 6. marts 2013 med 10 måneders fæng-
sel. han blev fundet skyldig i brandstiftelse efter straffelovens § 181, stk. 1, ved at have sat
ild til en ubeboet ejendom, hvorved der skete skade på ejendommen for et beløb på ca.
350.000 kr. t ankede dommen til vestre landsret, men det er for højesteret oplyst, at anken
er hævet.
                                                - 3 -
højesterets begrundelse og resultat
det fremgår af højesterets praksis, at det beror på en samlet vurdering af de foreliggende om-
stændigheder, om besiddelse af skydevåben på ikke offentligt tilgængeligt sted må anses for
begået under særligt skærpende omstændigheder i straffelovens § 192 a, stk. 1’s, forstand, og
at der herved kan lægges vægt på de momenter, der er nævnt i forarbejderne til lov nr. 411 af
10. juni 1997 (om den tidligere bestemmelse i våbenlovens § 10, stk. 2) og til lov nr. 501 af
12. juni 2009 (om straffelovens § 192 a). der skal lægges vægt på, om besiddelsen af skyde-
våbenet efter en samlet vurdering må anses at have indebåret en nærliggende risiko for, at det
ville blive brugt til fare for andre.
t er fundet skyldig i besiddelse af en oversavet, funktionsdygtig pumpgun med tilhørende
ammunition, som han opbevarede på sin bopæl. opbevaring på bopælen af en funktionsdygtig
pumpgun med tilhørende ammunition må indgå med betydelig vægt ved bedømmelsen af, om
besiddelsen af skydevåbenet har indebåret en nærliggende risiko for, at det ville blive brugt til
fare for andre. det samme gælder det forhold, at våbenet lå frit fremme med isatte skarpe pa-
troner. imidlertid foreligger der ikke oplysninger om, at t skulle have tilknytning eller mod-
sætningsforhold til et kriminelt miljø, og han er ikke tidligere dømt for personfarlig krimina-
litet eller våbenbesiddelse, hvorved bemærkes, at hans dom for brandstiftelse angik en ube-
boet bygning. ved vurderingen må det også tages i betragtning, at han har prøveskudt våbe-
net, men at det skete ved affyring af et enkelt skud op i luften og på en isoleret beliggende
landejendom, hvor han bor alene og også var alene under prøveskydningen.
under de anførte omstændigheder finder højesteret efter en samlet vurdering, at der ikke er
fuldt tilstrækkeligt grundlag for at fastslå, at ts besiddelse af den omhandlede pumpgun med
tilhørende ammunition må anses at have indebåret en nærliggende risiko for, at våbenet ville
blive brugt til fare for andre. forhold 1 kan derfor ikke henføres under straffelovens § 192 a,
stk. 1, nr. 1.
højesteret finder – i overensstemmelse med ts erkendelse – at han har overtrådt våbenloven
under skærpende omstændigheder, idet han var i besiddelse af en skarpladt pumpgun, som
han opbevarede uforsvarligt på sin bopæl. forhold 1 skal derfor henføres under våbenlovens §
10, stk. 1.
                                                - 4 -
efter højesterets praksis skal straffen for overtrædelse af våbenlovens § 10, stk. 1, når der er
tale om skærpende omstændigheder, som udgangspunkt fastsættes til fængsel i 4-6 måneder.
højesteret finder, at straffen i det foreliggende tilfælde passende kan fastsættes til fængsel i 6
måneder, og stadfæster derfor byrettens dom.
                                       thi kendes for ret:
byrettens dom stadfæstes.
statskassen skal betale sagens omkostninger for landsretten og højesteret.
