                             højesterets dom
                       afsagt torsdag den 2. november 2017
sag 268/2016
(1. afdeling)
taxinævnet i region hovedstaden
(advokat lars carstens)
mod
a
(advokat henrik karl nielsen, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten på frederiksberg den 16. december 2014 og af
østre landsrets 20. afdeling den 11. marts 2016.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: thomas rørdam, poul dahl jensen, henrik
waaben, hanne schmidt og kurt rasmussen.
påstande
appellanten, taxinævnet i region hovedstaden, har nedlagt påstand om stadfæstelse af by-
rettens dom og om, at indstævnte, a, skal betale 77.000 kr. med tillæg af rente fra den 21.
marts 2016.
a har nedlagt påstand om stadfæstelse af landsrettens dom, subsidiært frifindelse mod
fastsættelse af en tidsbestemt tilbagekaldelsesperiode på mellem 1 og 5 år.
det er oplyst, at taxinævnet den 21. marts 2016 har betalt det sagsomkostningsbeløb på
77.000 kr., som nævnet ved landsrettens dom blev pålagt at betale.
                                                - 2 -
anbringender
taxinævnet i region hovedstaden har supplerende anført bl.a., at der er tale om et dobbelt
hjemmelsgrundlag. der er således intet til hinder for, at et forhold vil kunne bedømmes efter
både taxilovens § 3, stk. 1, nr. 6, og § 3, stk. 1, nr. 7. sidstnævnte bestemmelse kan anvendes
med hensyn til strafbare forhold, selv om de strafbare forhold ikke begrunder en nærliggende
fare for misbrug af stillingen. dette fremgår af bemærkningerne til § 3 i forslag til lov om ta-
xikørsel m.v. (lovforslag nr. l 141 af 22. januar 1997) og bemærkningerne til § 1, nr. 6 og 7, i
forslag til lov om ændring af lov om buskørsel (lovforslag nr. l 120 af 17. januar 1990).
den retstilstand, som landsretten har fastslået, vil indebære, at der gælder forskellige regler
for pådømte og ikke pådømte strafbare forhold, hvilket ikke er hensigtsmæssigt. taxilovens §
3, stk. 1, nr. 6, vil således skulle anvendes, hvis det strafbare forhold er pådømt, mens § 3, stk.
1, nr. 7, vil skulle anvendes, hvis det strafbare forhold ikke er pådømt, og der vil gælde for-
skellige regler om domstolsprøvelse i de to situationer. desuden vil landsrettens afgørelse
volde særlige vanskeligheder i de tilfælde, hvor en afgørelse støttes på både pådømte strafbare
forhold og andre forhold. i øvrigt har taxinævnet ved sin afgørelse netop fravalgt at træffe af-
gørelse efter § 3, stk. 1, nr. 6, om misbrugsrisiko.
formålet med vandelsbestemmelserne i taxilovens § 3, stk. 1, og tilbagekaldelsesbestemmel-
serne i § 6 er ikke at straffe den pågældende, men at sikre en kompetent, herunder sikker og
tryg, betjening af kunderne. a har ikke gjort det antageligt, at han vil kunne udøve erhvervet
som taxichauffør forsvarligt og i overensstemmelse med god skik inden for branchen. a blev
ved østre landsrets dom af 14. maj 2012 idømt en fængselsstraf for bl.a. overtrædelse af
straffelovens § 235, stk. 1 og 2, om besiddelse og udveksling af børnepornografiske billeder,
som blev begået over en længere periode. navnlig henset hertil er der berettiget tvivl om,
hvorvidt han kan udøve sit erhverv som taxichauffør forsvarligt i forhold til børn, og tvivlen
bør komme kunderne til gode.
det er ikke en betingelse for tilbagekaldelse af førerkortet, at forholdene er begået i forbin-
delse med udøvelsen af erhvervet, idet betingelserne i taxilovens § 3, stk. 1, nr. 7, skal være
opfyldt allerede ved erhvervelsen af førerkortet. det er derfor tilstrækkeligt, at de nye forhold
tænkeligt vil kunne sættes i forbindelse med udøvelsen af erhvervet.
                                                - 3 -
landsrettens præmis om, at afgørelsen bedst prøves i medfør af straffelovens § 78, stk. 3, og i
strafferetsplejens former, fordi en eventuel afgørelse om tilbagekaldelse af førerkortet derved
vil få virkning i hele landet, er ikke rigtig.
a har supplerende anført bl.a., at taxilovens § 3, stk. 1, nr. 7, ikke giver hjemmel til
taxinævnets afgørelse om tilbagekaldelse af hans førerkort. de forhold, som han er straffet
for, er ikke begået i forbindelse med udøvelsen af hans erhverv, og de falder derfor uden for
taxilovens § 3, stk. 1, nr. 7. taxinævnet har i afgørelsen om tilbagekaldelse af førerkortet
henvist til et beskyttelseshensyn i forlængelse af de strafbare forhold, og sagen skulle derfor
have været bedømt efter lovens § 3, stk. 1, nr. 6.
ved at anvende taxilovens § 3, stk. 1, nr. 7, har taxinævnet afskåret ham fra at få tilbagekal-
delsen prøvet ved domstolene i strafferetsplejens former, jf. lovens § 3, stk. 3, og han har der-
for ikke haft forsvarerbistand under sagen. endvidere påhviler bevisbyrden efter § 3, stk. 1,
nr. 7, ham, mens anklagemyndigheden ville have haft bevisbyrden, hvis afgørelsen var truffet
efter § 3, stk. 1, nr. 6. fremgangsmåden har desuden medført, at han under straffesagen ikke
havde mulighed for at påberåbe sig, at tilbagekaldelsen skulle indgå som en formildende om-
stændighed ved straffens fastsættelse, jf. straffelovens § 82, nr. 12.
forklaringer
for højesteret har anne sofie aggerbeck-lauritzen forklaret bl.a., at hun blev ansat i taxi-
nævnet i 2015 som fuldmægtig og i juli 2016 blev sekretariatsleder. taxinævnet i region ho-
vedstaden dækker alle kommunerne i region hovedstaden undtagen bornholm, i alt 28 kom-
muner. medlemmerne i taxinævnet er 13 kommunalpolitikere. taxinævnet udsteder fører-
kort, som er et krav for at kunne køre taxi. et førerkort er gyldigt i op til 5 år, og gyldigheds-
perioden følger erhvervskørekortets gyldighedsperiode. taxinævnet behandler både ansøgnin-
ger om nye førerkort og ansøgninger om fornyelse af førerkort. i perioden 2011-2016 fik
nævnet ca. 600-800 nye ansøgninger om året.
når en ansøgning om et førerkort modtages, undersøger sekretariatet ansøgerens straffeattest.
ansøgeren skal ligeledes fremsende et kursusbevis for et 40 timers kursus i bl.a. taxilovgiv-
ning, kundebetjening og konflikthåndtering. derefter afholder nævnet en ”førerkortprøve”,
hvor ansøgeren testes i sprogfærdigheder og lokalgeografiske kundskaber. i perioden 2011-
                                                 - 4 -
2016 var der mellem 15 og 34 ansøgere om året med en plettet straffeattest. sekretariatet un-
dersøger primært, om ansøgeren har begået vold, seksualforbrydelser eller berigelseskrimina-
litet, fordi det er relevant i forhold til hvervet som taxichauffør.
når en ansøger ikke har en ren straffeattest, udarbejder sekretariatet en indstilling, der bliver
forelagt for taxinævnet. af de ansøgninger, der blev forelagt nævnet i 2011-2016, var det
mellem 1 og 21 af ansøgerne om året, der fik førerkort, mens nævnet i samme periode årligt
meddelte afslag på mellem 8 og 23 ansøgninger. der er en stigende tendens til, at ansøgninger
fra personer med en plettet straffeattest imødekommes. i 2016 blev der imødekommet mar-
kant flere end tidligere. efter landsrettens dom i denne sag er det blevet sværere at give afslag.
tidligere meddelte nævnet afslag med hjemmel i taxilovens § 3, stk. 1, nr. 7, men efter lands-
rettens dom anvendes § 3, stk. 1, nr. 6, på de ansøgninger, hvor der er pådømte forhold. de
forhold, der er på straffeattesterne, er som oftest vold og blufærdighedskrænkelse.
taxinævnet kan også tilbagekalde førerkort, hvilket kan ske på tid eller indtil videre. der er et
samarbejde med politiet, således at nævnet bliver orienteret af politiet, hvis en chauffør begår
noget kriminelt. det gælder både overtrædelser af straffeloven og særlovgivningen. nævnet
burde blive orienteret i alle tilfælde, men bliver det ikke altid. det er relevant for nævnet at
blive orienteret om domme for vold mod kunder, men nævnet bliver ikke orienteret om
domme for kriminelle forhold, der ikke sker i forbindelse med hvervet som chauffør. nævnet
har ikke hjemmel til at indhente en børneattest.
ved vurderingen af, om et pådømt forhold skal medføre tilbagekaldelse, lægges der vægt på
bl.a., hvor grov forbrydelsen er, og om den ville kunne ske i forbindelse med hvervet som ta-
xichauffør. der foretages en samlet konkret vurdering.
det forekommer, at skolebørn køres til skole med taxi. hun ved ikke, om et bestillingskontor
kan udelukke en chauffør fra at køre med skolebørn. bestillingskontorerne opererer ofte med
et ”attribut-system”, så bestemte ture kan undgås af bestemte chauffører. eksempelvis hvis en
chauffør er overfølsom over for hunde, kan vedkommende undgå kørsel med hunde. bestil-
lingskontorerne må gerne differentiere, men de er underlagt et ligefordelingsprincip.
supplerende retsgrundlag
                                                 - 5 -
§ 5 og § 18 i lov nr. 293 af 23. maj 1973 om godstransport med motorkøretøjer havde føl-
gende ordlyd:
      ”§ 5. tilladelse i henhold til § 3 kan alene meddeles ansøgere, der har økonomisk bag-
      grund for at drive en sådan virksomhed, og som i faglig henseende er kvalificeret hertil.
      de nærmere regler om ansøgningens indhold m.v. fastsættes af ministeren for offentlige
      arbejder.
      stk. 2. kommunalbestyrelser og andre myndigheder har pligt til at give vejtransportrå-
      det de til bedømmelsen af ansøgerens forhold fornødne oplysninger.
      stk. 3. tilladelse kan nægtes under de omstændigheder, der er nævnt i borgerlig straffe-
      lovs § 78, stk. 2. tilladelse kan endvidere nægtes, såfremt den pågældende i stilling el-
      ler erhverv har udvist en sådan adfærd, at der er grund til at antage, at han ikke vil drive
      virksomheden på forsvarlig måde.
      …
      § 18. den myndighed, der har udstedt tilladelsen, kan tilbagekalde den, hvis indehave-
      ren har gjort sig skyldig i grov eller oftere gentagen overtrædelse af vilkårene for tilla-
      delsen, jfr. § 6, stk. 4, § 10 og § 11, stk. 2, eller af reglerne i § 6, stk. 2, § 7 eller § 12.
      stk. 2. det samme gælder, såfremt indehaveren i udøvelsen af sin virksomhed har gjort
      sig skyldig i andre forhold, der giver grund til at antage, at han ikke fremtidig vil drive
      virksomheden på forsvarlig måde. tilladelsen kan tilbagekaldes på tid fra 1-5 år eller
      indtil videre. afgørelsen skal indeholde oplysning om adgangen efter § 19 til at begære
      domstolsprøvelse og om fristen herfor.”
ved lov nr. 851 af 21. december 1988 om godskørsel (godskørselsloven), der afløste gods-
transportloven, fik § 3 og § 12 følgende ordlyd:
      ”§ 3. tilladelse i henhold til § 1, stk. 1, kan meddeles personer, der
      1) har dansk indfødsret,
      2) har bopæl her i landet,
      3) ikke er umyndiggjort eller under lavværgemål,
      4) hverken har anmeldt betalingsstandsning eller er under konkurs,
      5) har økonomisk grundlag for at drive virksomheden forretningsmæssigt forsvarligt,
      6) ikke er dømt for strafbart forhold, der begrunder en nærliggende fare for misbrug af
      adgangen til at udføre vognmandsvirksomhed, jf. borgerlig straffelovs § 78, stk. 2,
      7) i faglig henseende er kvalificeret til at drive vognmandsvirksomhed og
      8) i øvrigt gør det antageligt, at de vil kunne udøve denne på forsvarlig måde og i over-
      ensstemmelse med god skik inden for branchen.
      stk. 2. kravet i stk. 1 om indfødsret og bopæl i danmark bortfalder i det omfang, dette
      følger af international aftale eller regler fastsat af trafik- og kommunikationsministeren.
      …
      § 12. tilladelsen kan tilbagekaldes, hvis indehaveren eller den, der optræder i virksom-
      hedens interesse, groft eller gentagne gange har overtrådt vilkårene for tilladelsen, jf. §
      6, bestemmelserne i denne lov eller forskrifter udstedt i medfør af loven.
                                               - 6 -
     stk. 2. det samme gælder, såfremt betingelsen i § 3, stk. 1, nr. 8, eller i § 4, jf. § 3, stk.
     1, nr. 8, for meddelelse af tilladelse ikke længere er til stede. tilbagekaldelse sker på tid
     fra 1-5 år eller indtil videre.
     stk. 3. godkendelse som ansvarlig leder efter § 4, stk. 2, kan ligeledes tilbagekaldes ef-
     ter stk. 1 og 2.”
i bemærkningerne til lovforslaget hedder det bl.a. (folketingstidende 1988-89, 1. samling, til-
læg a, lovforslag nr. l 52, sp. 1550 og 1562 f.):
     ”7. tilladelser udstedt i henhold til den nuværende lov kan tilbagekaldes, idet der alene
     herved kan tilgodeses de formål loven tilsigter. vejtransportrådet kan således tilbage-
     kalde en tilladelse, hvis indehaveren har gjort sig skyldig i grov eller oftere gentagen
     overtrædelse af vilkårene for tilladelsen eller forskrifter udstedt i medfør af loven, og
     afgørelsen om tilbagekaldelse kan ikke påklages til anden administrativ myndighed. så-
     fremt tilladelsesindehaveren ikke kan acceptere afgørelsen, må han anlægge sag mod
     rådet ved domstolene, og domstolsprøvelsen følger de almindelige regler om domstols-
     kontrol med forvaltningen i grundlovens § 63. vejtransportrådet kan endvidere tilbage-
     kalde en tilladelse, såfremt indehaveren i udøvelsen af sin virksomhed har gjort sig
     skyldig i andre forhold, der giver grund til at antage, at han ikke fremtidig vil drive virk-
     somheden på forsvarlig måde. vejtransportrådet kan herefter tilbagekalde tilladelser på
     grund af straffelovsovertrædelser eller overtrædelser af relevant særlovgivning d.v.s.
     overtrædelse af andre bestemmelser, der har sammenhæng med udøvelsen af vogn-
     mandsvirksomheden. afgørelsen om tilbagekaldelse kan heller ikke i dette tilfælde på-
     klages til anden administrativ myndighed, men den, afgørelsen vedrører, kan forlange
     afgørelsen undergivet en såkaldt kvalificeret domstolsprøvelse, hvorefter vejtransport-
     rådet skal anlægge sag mod den pågældende.
     i lovforslaget opretholdes ovennævnte adgang for vejtransportrådet til at tilbagekalde
     tilladelser, men der foreslås en udvidelse i adgangen til tilbagekaldelse, således at denne
     også skal kunne foretages, såfremt overtrædelsen begås af personer, der optræder i virk-
     somhedens interesse. der vil således ved grov eller gentagen overtrædelse af bl.a. be-
     stemmelser om køre- og hviletid, overlæs og transport af farligt gods kunne ske tilbage-
     kaldelse.
     …
     til §§ 12 og 13
     …
     bestemmelsen i § 12, stk. 2 indebærer en udvidelse af adgangen til tilbagekaldelse i for-
     hold til den nuværende lov. mens betingelsen for frakendelse af retten til at udøve en
     bestemt virksomhed i henhold til straffelovens § 79 forudsætter en nærliggende risiko
     for misbrug, jf. også forslagets § 3, stk. 1, nr. 6, omfatter henvisningen til § 3, stk. 1, nr.
     8, bl.a. lovovertrædelser, der hver for sig ikke er så graverende, men som ud fra en sam-
     let vurdering fører til, at virksomheden ikke har gjort det antageligt, at denne vil blive
     udført på forsvarlig måde og i overensstemmelse med god skik inden for branchen. der
     vil således i første række kunne ske tilbagekaldelse, såfremt der er konstateret overtræ-
     delse af anden lovgivning, herunder bestemmelserne om køre- og hviletid, overlæs og
                                                 - 7 -
       transport af farligt gods, samt reglerne vedrørende skatte- og afgiftsforhold. det er ikke
       en betingelse, at overtrædelsen er konstateret ved en straffesag. herudover kan der ske
       tilbagekaldelse, såfremt virksomhedens indehaver eller de, der optræder i virksomhe-
       dens interesse, i øvrigt har handlet på en sådan måde, at de ikke længere kan gøre det
       antageligt, at virksomheden vil blive udøvet på forsvarlig måde og i overensstemmelse
       med god skik inden for branchen. i en folketingsbeslutning af 28. maj 1986 om skær-
       pelse af køre- og hviletids- samt kontrolbestemmelser for buschauffører er indeholdt be-
       stemmelse om, at tilladelsen skal kunne tilbagekaldes ved alvorlige overtrædelser af
       køre- og hviletidsreglerne, og de samme hensyn gør sig gældende vedrørende godskør-
       sel.
       en tilbagekaldelse efter § 12, stk. 2, er undergivet en kvalificeret domstolsprøvelse i
       henhold til lovforslagets § 13, der svarer til bestemmelsen i den nugældende lovs § 19
       og tilsvarende bestemmelser i anden lovgivning vedrørende erhvervsregulering, idet
       dog bestemmelsen i stk. 3, er ny. denne bestemmelse indebærer adgang til kvalificeret
       domstolsprøvelse, såfremt en tilladelse ikke kan fornys på grund af, at ansøgeren ikke
       længere opfylder betingelsen i § 3, stk. 1, nr. 8.
       …”
ved lov om buskørsel (busloven), som affattet ved lov nr. 364 af 6. juni 1990 om ændring af
lov om buskørsel, fik § 14, stk. 1 og 2, følgende ordlyd:
       ”§ 14. den myndighed, der har givet tilladelsen kan tilbagekalde denne, hvis indehave-
       ren eller den, der optræder i virksomhedens interesse, groft eller gentagne gange har
       overtrådt vilkårene for tilladelsen, jf. § 5, stk. 2 og 3, § 10 og § 11, stk. 2, bestemmel-
       serne i denne lov eller forskrifter udstedt i medfør af loven.
       stk. 2. det samme gælder, såfremt betingelsen i § 12, stk. 1, nr. 8, eller § 13, jf. § 12,
       stk. 1, nr. 8, for meddelelse af tilladelse ikke længere er til stede. for så vidt tilladelsen
       er udstedt i henhold til § 1, stk. 1, kan den tilbagekaldes på tid fra 1-5 år eller indtil vi-
       dere.
       …”
i bemærkningerne til lovforslaget hedder det bl.a. om bestemmelsen (folketingstidende 1989-
90, tillæg a, lovforslag nr. l 120, sp. 3250 f.):
       ”til nr. 8 og 9
       forslaget til §§ 14-16 svarer til godskørselslovens §§ 12-14.
       §§ 14 og 15
       forslaget til § 14, stk. 1, indebærer, at en tilladelse vil kunne tilbagekaldes af den tilla-
       delsesudstedende myndighed, hvis indehaveren eller den, der optræder i virksomhedens
       interesse, groft eller gentagne gange har overtrådt bestemmelser i loven, forskrifter ud-
       stedt i medfør af loven eller vilkårene for tilladelsen. det er ikke en forudsætning for
       anvendelsen af bestemmelsen, at den pågældende virksomhed eller indehaveren heraf er
       kendt skyldig i overtrædelserne ved en domstolsafgørelse. således vil f.eks. konstaterin-
                                                - 8 -
      gen af, at et selskab gennem en periode ikke har haft ansat en ansvarlig leder, kunne
      medføre tilbagekaldelse. en tilbagekaldelse på dette grundlag er underkastet domstols-
      kontrol efter de almindelige regler om domstolskontrol med forvaltningen i grundlovens
      § 63.
      forslaget til § 14, stk. 2, indebærer en udvidelse af adgangen til tilbagekaldelse i forhold
      til den nuværende lov. mens betingelsen for frakendelse af retten til at udøve en bestemt
      virksomhed i henhold til straffelovens § 79 forudsætter en nærliggende risiko for mis-
      brug, jf. også forslagets § 12, stk. 1, nr. 6, omfatter henvisningen til § 12, stk. 1, nr. 8,
      bl.a. lovovertrædelser, der hver for sig ikke er så graverende, men som ud fra en samlet
      vurdering fører til, at virksomheden ikke har gjort det antageligt, at denne vil blive ud-
      ført på forsvarlig måde og i overensstemmelse med god skik inden for branchen. der vil
      således i første række kunne ske tilbagekaldelse, såfremt der er konstateret overtrædelse
      af anden lovgivning, herunder bestemmelserne om køre- og hviletid samt reglerne ved-
      rørende skatte- og afgiftsforhold. det er ikke en betingelse, at overtrædelsen er konsta-
      teret ved en straffesag. herudover kan der ske tilbagekaldelse, såfremt virksomhedens
      indehaver eller de, der optræder i virksomhedens interesse, i øvrigt har handlet på en så-
      dan måde, at de ikke længere kan gøre det antageligt, at virksomheden vil blive udøvet
      på forsvarlig måde og i overensstemmelse med god skik inden for branchen. i en folke-
      tingsbeslutning af 28. maj 1986 om skærpelse af køre- og hviletids- samt kontrolbe-
      stemmelser for buschauffører er indeholdt bestemmelse om, at tilladelsen skal kunne til-
      bagekaldes ved alvorlige overtrædelser af køre- og hviletidsreglerne, og forslaget inde-
      bærer i forhold til den nugældende lov som anført en udvidet adgang hertil.
      …”
transport-, bygnings- og boligministeren har den 4. oktober 2017 fremsat forslag til ny taxi-
lov (lovforslag nr. l 24). lovforslagets § 7, stk. 1 og 2, samt § 14, stk. 1 og 2, har følgende
ordlyd:
      ”§ 7. der kræves chaufførkort for at føre en bil, der benyttes til erhvervsmæssig person-
      transport.
      stk. 2. transport-, bygnings- og boligministeren udsteder efter ansøgning chaufførkort
      til personer, der
      1) har bopæl i eu eller eøs,
      2) er 21 år eller derover,
      3) er myndig og ikke under værgemål eller samværgemål efter værgemålslovens §§ 5
      eller 7,
      4) har haft kørekort til kategori b (almindelig bil) i mindst 3 år,
      5) ikke er dømt for et strafbart forhold, der begrunder nærliggende fare for misbrug af
      chaufførkortet, jf. straffelovens § 78, stk. 2,
      6) kan sandsynliggøre, at erhvervet kan udøves på forsvarlig måde og i overensstem-
      melse med god skik inden for branchen,
      7) har gennemført et kursus godkendt af transport-, bygnings- og boligministeren og be-
      stået dertil hørende teoretisk og praktisk prøve og
      8) opfylder nærmere fastsatte helbredskrav.
      …
                                                 - 9 -
       § 14. chaufførkort kan tilbagekaldes, hvis indehaveren må antages ikke længere at op-
       fylde betingelserne i § 7, stk. 2, nr. 6, som følge af, at vedkommende i forbindelse med
       udførelsen af erhvervet groft eller gentagne gange har overtrådt bestemmelser i
       1) denne lov eller forskrifter udstedt i medfør heraf,
       2) færdselslovgivningens bestemmelser om hastighed, kørsel uden kørekort, bilens ind-
       retning, udstyr og tilbehør,
       3) lovgivningen om euforiserende stoffer,
       4) skatte- og afgiftslovgivningen eller
       5) udlændingelovens bestemmelser om menneskesmugling.
       stk. 2. chaufførkort kan endvidere tilbagekaldes, hvis indehaveren er dømt for strafbart
       forhold, der begrunder nærliggende fare for misbrug af virksomheden, jf. straffelovens
       § 78, stk. 2.
       …”
højesterets begrundelse og resultat
taxinævnets afgørelse af 5. marts 2014 om tilbagekaldelse af as førerkort indtil videre er
truffet i medfør af lov om taxikørsel m.v. (taxiloven) § 6, stk. 4, jf. § 3, stk. 1, nr. 7.
sidstnævnte bestemmelse indeholder bl.a. et krav om, at den pågældende skal kunne udøve
sin virksomhed på forsvarlig måde og i overensstemmelse med god skik inden for branchen.
afgørelsen er ikke truffet med hjemmel i lovens § 3, stk. 1, nr. 6, hvorefter det er et krav, at
den pågældende ikke er dømt for strafbart forhold, der begrunder en nærliggende fare for mis-
brug af virksomheden, jf. straffelovens § 78, stk. 2.
taxinævnets afgørelse støtter sig udelukkende på domfældelsen for overtrædelse af straffelo-
vens § 235 om børnepornografi. det er ubestridt, at kriminaliteten ikke har forbindelse med
as erhvervsudøvelse, men taxinævnet har på grundlag af straffedommen vurderet, at han –
som følge af beskyttelseshensyn over for mindreårige taxibrugere – bør afskæres fra at køre
med denne aldersgruppe.
det er et hovedspørgsmål under sagen, om et sådant pådømt strafbart forhold, der er begået i
privatsfæren – og dermed uden sammenhæng med erhvervsudøvelsen – kan begrunde tilbage-
kaldelse af førerkort efter taxilovens § 6, stk. 4, jf. § 3, stk. 1, nr. 7, eller om tilbagekaldelse i
en sådan situation alene kan bedømmes og behandles efter § 6, stk. 4, jf. § 3, stk. 1, nr. 6.
som anført af landsretten sker domstolsprøvelse af en afgørelse om tilbagekaldelse af et fører-
kort på grundlag af reglerne i taxilovens § 3, stk. 1, nr. 6, i strafferetsplejens former, mens
prøvelse af en afgørelse på grundlag af § 3, stk. 1, nr. 7, sker i den borgerlige retsplejes for-
mer. den processuelle behandling vil således afhænge af den benyttede hjemmel for afgørel-
                                              - 10 -
sen. endvidere er kriterierne for tilbagekaldelse af et førerkort forskellige efter de to regler.
hertil kommer, at bevisbyrdeforholdene efter nr. 6 og 7 er forskellige, idet bevisbyrden ved
domstolsprøvelse af afgørelser efter nr. 6 påhviler anklagemyndigheden, mens det ved afgø-
relser efter nr. 7 som udgangspunkt er op til indehaveren af førerkortet at antageliggøre, at
vedkommende opfylder kravene i bestemmelsen.
efter forarbejderne til taxiloven er lovens bestemmelser om nægtelse og tilbagekaldelse ud-
formet efter samme principper som de tilsvarende bestemmelser i godskørselsloven og buslo-
ven, jf. folketingstidende 1996-97, tillæg a, lovforslag nr. l 141, side 3143. taxilovens be-
stemmelser om nægtelse og tilbagekaldelse må derfor fortolkes på samme måde som de da-
gældende bestemmelser i godskørselsloven og busloven.
lov nr. 293 af 23. maj 1973 om godstransport med motorkøretøjer indeholdt i § 18, stk. 2, en
bestemmelse om, at en tilladelse kunne tilbagekaldes, ”såfremt indehaveren i udøvelsen af sin
virksomhed har gjort sig skyldig i andre forhold, der giver grund til at antage, at han ikke
fremtidig vil drive virksomheden på forsvarlig måde.” med vedtagelsen af godskørselsloven i
1988 blev dette kriterium ændret, således at tilbagekaldelse af tilladelse til at drive vogn-
mandsvirksomhed kan ske, hvis de pågældende ikke ”gør det antageligt, at de vil kunne udøve
denne på forsvarlig måde og i overensstemmelse med god skik inden for branchen”, jf. lovens
§ 12, stk. 2, sammenholdt med § 3, stk. 1, nr. 8. det fremgår af forarbejderne til 1988-loven,
at der efter 1973-lovens § 18, stk. 2, kunne ske tilbagekaldelse på grund af ”straffelovsover-
trædelser eller overtrædelser af relevant særlovgivning d.v.s. overtrædelse af andre bestem-
melser, der har sammenhæng med udøvelsen af vognmandsvirksomheden.” det fremgår end-
videre, at denne adgang til at tilbagekalde tilladelser opretholdes, men at der med lovforslaget
”foreslås en udvidelse i adgangen til tilbagekaldelse, således at denne også skal kunne foreta-
ges, såfremt overtrædelsen begås af personer, der optræder i virksomhedens interesse. der vil
således ved grov eller gentagen overtrædelse af bl.a. bestemmelser om køre- og hviletid,
overlæs og transport af farligt gods kunne ske tilbagekaldelse.” som eksempel på en anden
overtrædelsestype, der er omfattet af 1988-lovens § 12, stk. 2, sammenholdt med § 3, stk. 1,
nr. 8, er i forarbejderne nævnt reglerne vedrørende skatte- og afgiftsforhold.
                                              - 11 -
ved en revision af busloven i 1990 skete der en tilsvarende ændring af buslovens regler om
tilbagekaldelse, og en bestemmelse svarende til godskørselslovens § 12, stk. 2, sammenholdt
med § 3, stk. 1, nr. 8, blev indsat i buslovens § 14, stk. 2, sammenholdt med § 12, stk. 1, nr. 8.
på den baggrund finder højesteret, at tilbagekaldelsesbestemmelsen i taxilovens § 6, stk. 4,
sammenholdt med § 3, stk. 1, nr. 7, må forstås sådan, at strafbare forhold, herunder også på-
dømte strafbare forhold, kan indgå i forsvarlighedsvurderingen efter nr. 7, såfremt det eller de
strafbare forhold er begået i forbindelse med erhvervsudøvelse. har forholdet ingen sammen-
hæng med erhvervsudøvelse, kan spørgsmålet om tilbagekaldelse alene bedømmes og be-
handles efter nr. 6, hvorefter der kan ske tilbagekaldelse, hvis den pågældende er dømt for
strafbart forhold, der begrunder nærliggende fare for misbrug af virksomheden.
da taxinævnets afgørelse af 5. marts 2014 om at tilbagekalde as førerkort som nævnt
udelukkende støtter sig på domfældelsen for overtrædelse af straffelovens § 235 om
børnepornografi, som ikke har forbindelse med hans erhvervsudøvelse, tiltræder højesteret, at
afgørelsen ikke har hjemmel i taxilovens § 6, stk. 4, jf. § 3, stk. 1, nr. 7.
højesteret stadfæster herefter landsrettens dom.
i sagsomkostninger for højesteret skal taxinævnet i region hovedstaden betale 62.500 kr. til
statskassen.
                                       thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal taxinævnet i region hovedstaden inden 14 dage efter
denne højesteretsdoms afsigelse betale 62.500 kr. til statskassen. beløbet forrentes efter rente-
lovens § 8 a.
