                             højesterets dom
                           afsagt fredag den 21. marts 2014
sag 136/2012
(1. afdeling)
lasse vognmand a/s under konkurs
(advokat andreas kærsgaard mylin)
mod
totalbanken a/s
(advokat hans vestergaard)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 11. afdeling den 13. april 2012.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: børge dahl, jytte scharling, michael rekling,
oliver talevski og lars apostoli.
påstande mv.
appellanten, lasse vognmand a/s under konkurs, har nedlagt påstand om, at indstævnte,
totalbanken a/s, skal betale yderligere 1.341.261,86 kr. med procesrente fra sagens anlæg
den 8. juni 2010.
totalbanken a/s har principalt påstået stadfæstelse, subsidiært stadfæstelse mod betaling af
121.243 kr., mere subsidiært stadfæstelse mod betaling af et mindre beløb.
totalbanken har opfyldt landsrettens dom og betalt 250.000 kr. med procesrente til lasse
vognmand a/s under konkurs.
parterne er enige om, at der pr. 15. juni 2009, hvor tinglysningen af fordringspantet fandt sted,
var en negativ saldo på selskabets kassekreditkonto i banken på 4.793.349,68 kr. den 14.
september 2009, hvor selskabet blev erklæret konkurs, var den negative saldo reduceret til
                                              - 2 -
3.541.308,95 kr. i perioden efter afsigelsen af konkursdekretet fortsatte indbetalingerne på
kontoen, hvorved den negative saldo yderligere blev reduceret med 1.878.756,91 kr. parterne
er således enige om, at nedbringelsen af selskabets gæld til totalbanken i perioden fra ting-
lysningen af fordringspantet til afsigelsen af konkursdekretet beregnet efter nettometoden var
på 1.252.040,73 kr. (4.793.349,68 kr. - 3.541.308,95 kr.). dette beløb udgør sammen med et
afdrag på 89.221,13 kr. på selskabets valutalån i banken, som banken trak på kassekreditten
den 14. juli 2009, konkursboets påstandsbeløb for højesteret, i alt 1.341.261,86 kr. parterne er
endvidere enige om, at der i perioden fra indgivelsen af konkursbegæringen (fristdagen) den
9. september 2009 til den 14. september 2009 (datoen for afsigelse af konkursdekretet) skete
en nedbringelse af selskabets gæld med 237.168,24 kr.
anbringender
for højesteret er parterne enige om, at det ved sagens afgørelse kan lægges til grund, at ned-
bringelsen af kassekreditten skete som følge af indbetaling af fordringer, som var omfattet af
bankens fordringspant. der er endvidere enighed om, at banken ikke har krav på nogen af de
indbetalinger, som fandt sted efter afsigelsen af konkursdekretet.
lasse vognmand a/s under konkurs har for højesteret gentaget sine anbringender om, at
totalbankens fordringspant skal omstødes principalt efter konkurslovens § 70, subsidiært ef-
ter § 74. i begge tilfælde kan bankens berigelse opgøres til 1.341.261,86 kr., jf. konkurslovens
§ 75, henholdsvis § 76.
konkursboet gør ikke gældende, at der kan ske omstødelse efter konkurslovens § 67.
spørgsmålet om omstødelse af betalingerne til banken skal afgøres efter § 70 i denne situa-
tion, hvor der foreligger pant for gammel gæld, og betalingerne angår fordringer, som er om-
fattet af bankens fordringspant. det kan ikke ændre på dette, at banken ikke har tiltrådt sit
pant inden betalingerne og inden konkursen.
under henvisning til parternes enighed om, at fordringspantet er omstødeligt i medfør af kon-
kurslovens § 70 og deres enighed om størrelsen af den nedbragte gæld opgjort efter nettome-
toden i perioden fra tinglysningen af pantet til afsigelsen af konkursdekretet, gør konkursboet
endvidere gældende, at det er en konsekvens af omstødelsen, at banken skal fralægge sig be-
rigelsen på i alt 1.341.261,86 kr.
                                               - 3 -
subsidiært har konkursboet gjort gældende, at reduktionen af saldoen på kassekreditten i pe-
rioden efter tinglysningen af fordringspantet er en utilbørlig begunstigelse, som er omstødelig
i medfør af konkurslovens § 74. i hvert fald nedbringelsen af gælden med i alt 237.168,24 kr.,
som fandt sted i perioden fra fristdagen den 9. september 2009 til dekretdagen den 14. sep-
tember 2009, er omstødelig, jf. § 74.
totalbanken a/s er enig i, at betingelserne for omstødelse af hele fordringspantet på 2 mio.
kr. er opfyldt, jf. konkurslovens § 70, stk. 1. omstødelsen betyder, at banken skal stilles, som
om den ikke havde modtaget fordringspantet på 2 mio. kr. og derfor skal fralægge sig den
berigelse, der er opnået som følge af pantet, jf. konkurslovens § 75. dette er allerede sket, idet
banken i overensstemmelse med landsrettens dom har tilbagebetalt hele det beløb, som blev
indbetalt på kontoen efter konkursdekretets afsigelse. banken skal ikke stilles ringere, end
hvis den ikke havde taget pant.
totalbanken havde ikke inden afsigelsen af konkursdekretet tiltrådt sit pant, der derfor også
først blev aktuelt ved afsigelsen af dekretet. indbetalingerne forud for konkursdekretet er her-
efter ikke berørt af omstødelsen af fordringspantet, og omstødelse af indbetalingerne vil der-
for alene kunne ske i medfør af konkurslovens § 67 eller § 74. omstødelse i medfør af § 67
har konkursboet ikke gjort gældende, og betingelserne for omstødelse i medfør af § 74 er ikke
opfyldt.
beløbet på 121.243 kr. i bankens subsidiære påstand fremkommer som forskellen mellem
størrelsen af fordringspantet på 2 mio. kr. og det beløb på 1.878.757 kr., som banken modtog
efter dekretets afsigelse, og som banken allerede har tilbagebetalt til konkursboet.
supplerende forklaring
erhvervskundechef kaare jørgensen, totalbanken, har til brug for højesteret supplerende
forklaret bl.a., at da selskabet startede som kunde, havde det en kreditramme på 3 mio. kr. i
juni 2008 blev kreditten forøget med 1 mio. kr. dette var foranlediget af, at et uforsikret last-
vognstog var brændt omkring årsskriftet 2007-2008. selskabet holdt sig nogenlunde inden for
kreditrammen, idet selskabet dog nok i efteråret 2008 kunne mærke finanskrisen. kortvarige
overtræk, der forventedes inddækket inden for rimelig tid, blev accepteret. i december 2008
                                               - 4 -
havde han et møde med selskabet, der på det tidspunkt havde ekstraordinære udgifter blandt
andet i forbindelse med forsikringsskiftet, ligesom debitorernes indbetalinger begyndte at
være præget af finanskrisen. banken finansierede et overtræk på 1 mio. kr. aftalt frem til midt
i marts 2009, idet de på det tidspunkt kunne se regnskabet for 2008. selskabet havde i decem-
ber 2008 konstateret tab på debitorer. kreditrammen blev ved samme lejlighed nedsat til 3,8
mio. kr., idet en lastvogn, som banken havde pant i, var blevet solgt med en indbetaling på
200.000 kr. til følge.
i marts 2009 havde han et møde med lasse sørensen i selskabet. overtrækket blev ved den
lejlighed forlænget til juni 2009. lasse sørensen gav udtryk for travlhed og optimisme i sel-
skabet og for, at trækket på kreditten ville være for nedadgående hen over foråret. den 2. juni
2009 holdt de møde igen for at drøfte afslutning af regnskab og saldo på kreditten. trækket
var ikke nedbragt som forventet, og årsagen blev oplyst at være, at finanskrisen nu kunne
mærkes i selskabet. lasse sørensen gav udtryk for, at han ikke havde været hurtig nok til at
tilpasse sig de ændrede vilkår på markedet. mødet blev holdt hos selskabets revisor, der også
deltog i mødet. ved samme møde blev det oplyst, at der var iværksat drøftelser med samtlige
leasinggivere med henblik på at forlænge løbetiden på kontrakterne, og at leasinggiverne
havde givet positive tilbagemeldinger herpå. en del af dagsordenen for mødet var, om selska-
bet kunne fortsætte sin drift.
han hørte første gang om en eventuel konkursbegæring mod selskabet ved et møde den 3.
september 2009 i banken. den 9. september 2009 underrettede selskabets advokat, jess
aagaard, banken om, at der var indgivet en konkursbegæring mod selskabet. banken havde i
juni bedt om at få fordringspant i erkendelse af, at finanskrisen affødte et større krav til sik-
kerhed, og selskabet havde givet udtryk for, at det havde likviditetsproblemer. det var natur-
ligt for banken at tage sikkerhed. værdien af selskabets vognpark var faldet voldsomt, men
leasinggiverne var positive over for at medvirke i en rekonstruktion. mellem juni og septem-
ber 2009 havde han ikke hørt andet end, at leasinggiverne var positive. dette fremgik blandt
andet også af mails hen over sommeren fra den økonomiske rådgiver, henrik riedl.
fordringspantet, som blev taget i juni måned 2009, var en betingelse for forlængelse af kre-
ditten. man tog de sikkerheder, man kunne få. aktiverne i selskabet, nemlig vognparken, var
forringet. banken havde ikke pant i bilerne. der skete ingen kreditudvidelse i forbindelse med
                                               - 5 -
fordringspantet, men pantet blev taget til sikring af den gæld, der allerede eksisterede som en
ekstra sikkerhed, hvis selskabet gik ned. likviditetsflowet var voldsomt i selskabet, og kre-
ditten var gentagne gange forlænget, hvilket gav ham grund til bekymring. omkring den 20.
august 2009 skulle overtrækket være nedbragt. hele selskabets omsætning kørte på samme
konto i banken.
retsgrundlaget
tinglysningslovens § 47 c om virksomhedspant indeholder bl.a. følgende bestemmelser:
      ”§ 47 c
      indehaveren af en erhvervsvirksomhed kan ved anvendelse af skadesløsbrev eller ejer-
      pantebrev underpantsætte, hvad virksomheden ejer og fremtidig erhverver (virksom-
      hedspant), jf. stk. 3 og 4. pantsætning er ikke til hinder for, at aktiver, bortset fra for-
      dringer, udskilles ifølge regelmæssig drift af virksomheden.
      …
      stk. 3. virksomhedspant kan omfatte
      1) simple fordringer hidrørende fra salg af varer og tjenesteydelser, …”
tinglysningslovens § 47 d, stk. 1, om fordringspant har følgende ordlyd:
      ”§ 47 d
      indehaveren af en erhvervsvirksomhed kan ved anvendelse af skadesløsbrev underpant-
      sætte virksomhedens udestående og fremtidige simple fordringer hidrørende fra salg af
      varer og tjenesteydelser (fordringspant).”
konkurslovens §§ 67, stk. 1, 70, stk. 1 og 3, og 70 a har følgende ordlyd:
      ”§ 67
      betaling af gæld, der er foretaget senere end tre måneder før fristdagen, kan fordres om-
      stødt, hvis betalingen er sket med usædvanlige betalingsmidler, før normal betalingstid
      eller med beløb, som afgørende har forringet skyldnerens betalingsevne, forudsat at be-
      talingen ikke under hensyn til omstændighederne fremtrådte som ordinær.
      …
      § 70
      panteret eller anden sikkerhedsret, som ikke er tilsagt fordringshaveren ved gældens
      stiftelse, eller som ikke er sikret mod retsforfølgning uden unødigt ophold efter gældens
      stiftelse, kan fordres omstødt, hvis sikringsakten er foretaget senere end tre måneder før
                                              - 6 -
      fristdagen. fordringspant, jf. tinglysningslovens § 47 d, i fordringer, som er stiftet se-
      nere end 3 måneder før fristdagen, men efter gældens stiftelse, kan endvidere fordres
      omstødt.
      …
      stk. 3. et virksomhedspant, jf. tinglysningslovens § 47 c, der er tinglyst senest 3 måne-
      der før fristdagen, kan ikke omstødes efter stk. 1.
      § 70 a
      er et virksomhedspant, jf. tinglysningslovens § 47 c, tinglyst senest 3 måneder før frist-
      dagen, kan den forøgelse af pantet, der sker ved, at aktiver senere end 3 måneder før
      fristdagen bliver omfattet af pantet, omstødes, medmindre forøgelsen fremtrådte som
      ordinær. kan der ske omstødelse efter 1. pkt., kan omstødelse tillige ske med hensyn til
      efterfølgende forøgelser, uanset om disse kan anses som ordinære. omstødelse kan dog
      ikke ske, i det omfang den samlede forøgelse efter 1. og 2. pkt. modsvares af en forrin-
      gelse af virksomhedspantet eller nettoforøgelse af den sikrede fordring, der er indtrådt
      efter den i 1. pkt. nævnte forøgelse.”
bestemmelserne om virksomhedspant og fordringspant blev indsat i tinglysningsloven ved
lov nr. 560 af 24. juni 2005 om virksomhedspant. samtidig blev konkurslovens § 70 ændret til
den gældende ordlyd, og konkurslovens § 70 a blev indsat.
i lovforslaget (l 162, folketingstidende 2004-05, tillæg a, s. 7384 ff.) hedder det bl.a.:
      3.2.8. fordringspant
      udvalget foreslår som supplement til virksomhedspant en mindre omfattende ordning,
      hvorefter indehaveren af en erhvervsvirksomhed kan underpantsætte virksomhedens
      udestående og fremtidige kundetilgodehavender (fordringspant).
      fordringspant vil kunne være mere attraktivt for mindre virksomheder. det skyldes, at
      panthaveren efter udvalgets opfattelse ikke på samme måde som ved virksomhedspant
      bør respektere visse udlæg for offentligretlige krav. det er efter udvalgets opfattelse
      endvidere ikke behov for, at fordringspanthaveren skal hæfte for omkostningerne ved
      behandling af pantsætterens konkursbo, jf. den foreslåede regel for så vidt angår virk-
      somhedspant afsnit 3.3.3.
      udvalget foreslår, at fordringspant skal tinglyses for at opnå beskyttelse mod aftaler, der
      i god tro indgås med pantets ejer, og mod retsforfølgning.
      det er udvalgets opfattelse, at en ordning med fordringspant vil kunne fungere sideord-
      net med eksisterende former for fakturabelåning efter de gældende regler i gældsbrevs-
      loven.
      …
                                           - 7 -
3.3.3. konkursretlige spørgsmål
…
- omstødelse af »pant for gammel gæld«, når pantet er et virksomhedspant
udvalget har overvejet spørgsmålet om omstødelse af sikkerhed, der ikke har udløst en
tilsvarende kredit (»pant for gammel gæld«), når pantet er et virksomhedspant.
konkurslovens § 70 om »pant for gammel gæld« indebærer, at panteret eller anden sik-
kerhedsret, som ikke er tilsagt fordringshaveren ved gældens stiftelse, eller som ikke er
sikret mod retsforfølgning uden unødigt ophold efter gældendes stiftelse, kan fordres
omstødt, hvis sikringsakten er foretaget senere end tre måneder før fristdagen. i rets-
praksis om konkurslovens § 70 er der taget højde for de særlige forhold, der gør sig
gældende ved eksisterende former for »flydende« pant (factoringforhold), hvor dom-
stolene anvender den såkaldte nettometode.
nettometoden indebærer, at der foretages en helhedsbedømmelse af gæld og sikker-
hedsstillelse i omstødelsesperioden således, at der lægges vægt på, om der i omstødel-
sesperioden er sket en nettoforøgelse af sikkerheden, der overstiger den nettoudvidelse
af det sikrede engagement, der ser sket i perioden. hvis sikkerhedsstillelsen i perioden
overstiger gældsstiftelsen i perioden, kan der ske omstødelse, i det omfang dette har
medført sikkerhedsstillelse for gæld, som tidligere var usikret.
konkurslovens § 70 om omstødelse af »pant for gammel gæld« er imidlertid efter ud-
valgets opfattelse uegnet til anvendelse på virksomhedspant.
det skyldes virksomhedspants særlige karakter som et »flydende« pant, der indebærer,
at den sikkerhed, der stilles for et mellemværende, kan variere over tid med eller uden
panthaverens konkrete viden herom. samtidig må det antages, at virksomhedspant ofte
vil være til sikkerhed for et mellemværende, f.eks. en kassekredit, der også løbende va-
rierer i størrelse. det vil derfor efter udvalget opfattelse være urimeligt, hvis enhver
nettoforøgelse af sikkerheden i forhold til gælden i omstødelsesperioden medfører, at
forøgelsen er omstødelig.
ved omstødelse af sikkerhed bør der efter udvalgets opfattelse som udgangspunkt læg-
ges vægt på, om der er sket udsving i sikkerhedens værdi i forhold til den sikrede for-
dring til fordel for panthaveren på en sådan måde, at den udækkede del af den sikrede
fordring er blevet formindsket. udvalget finder således, at det bør være uden betydning,
om sikkerheden er øget relativt mere eller faldet relativt mindre i værdi end den sikrede
fordring, blot der er sket en nettoforøgelse af sikkerheden senere end 3 måneder før
fristdagen. i givet fald bør denne forøgelse være omstødelig, medmindre panthaveren
kan godtgøre, at forøgelsen er ordinær.
panthaveren bør således have mulighed for at føre bevis for, at forøgelsen fremtrådte
som ordinær, dvs. at de ydre for omverdenen kendelige faktorer pegede på, at nettofor-
øgelsen af sikkerheden ikke var af ekstraordinær karakter. det svarer til, hvad der gæl-
der for konkurslovens § 67 om omstødelige betalinger.
udvalget foreslår således en særlig omstødelsesregel for virksomhedspant. det foreslås,
at den forøgelse af et virksomhedspant, der sker ved, at aktiver senere end 3 måneder
før fristdagen bliver omfattet af pantet, kan omstødes, medmindre forøgelsen fremtrådte
                                         - 8 -
som ordinær. hvis der er tale om en ikke-ordinær forøgelse, bør omstødelse tillige
kunne ske med hensyn til efterfølgende forøgelser, uanset om disse kan anses som ordi-
nære. omstødelse bør dog ikke kunne ske, i det omfang den samlede forøgelse modsva-
res af en forringelse af virksomhedspantet eller nettoforøgelse af den sikrede fordring,
der er indtrådt efter den nævnte forøgelse.
reglen vil have den betydning, at en nettoforøgelse af sikkerheden i et virksomhedspant
senere end 3 måneder før fristdagen kan omstødes, medmindre forøgelsen fremtrådte
som ordinær.
- omstødelse af »pant for gammel gæld«, når pantet er et fordringspant
udvalget har endvidere overvejet spørgsmålet om omstødelse af sikkerhed, der ikke har
udløst en tilsvarende kredit (»pant for gammel gæld«), når pantet er et fordringspant.
en ny ordning med fordringspant vil være et alternativ til eksisterende former for faktu-
rabelåningsarrangementer, hvor sikringsakten er meddelelse til skyldner, jf. gælds-
brevslovens § 31, idet panteretten omfatter de samme aktivtyper. udvalget finder det på
den baggrund afgørende, at finansieringskildens eventuelle omstødelsesmæssige over-
vejelser ikke bør øve indflydelse på en virksomheds valg af den mest hensigtsmæssige
finansieringsform.
udvalget er således af den opfattelse, at den gældende regel i konkurslovens § 70 som
udgangspunkt også bør finde anvendelse på spørgsmålet om omstødelse af »pant for
gammel gæld«, hvor pantet udgøres af et fordringspant.
som det fremgår ovenfor, er udvalget af den opfattelse, at det for så vidt angår omstø-
delse af virksomhedspant bør gælde, at nettoforøgelser af sikkerheden, der fremtræder
som ordinære, ikke omstødes.
udvalget har overvejet, om der på samme måde bør gælde en regel om ordinære netto-
forøgelser af et fordringspant, men har fundet, at det ikke bør være tilfældet. det skyl-
des, at det efter udvalgets opfattelse er væsentligt, at der gælder de samme omstødelses-
regler for en ordning med fordringspant som for eksisterende former for fakturabelå-
ningsarrangementer, hvor der i retspraksis ikke antages at gælde en sådan undtagelse for
ordinære nettoforøgelser af sikkerheden.
udvalget foreslår på den baggrund, at der tilføjes et 2. pkt. til konkurslovens § 70, stk.
1, hvorefter fordringspant i fordringer, som er stiftet senere end 3 måneder før fristda-
gen, men efter gældens stiftelse, kan fordres omstødt efter den gældende regel i § 70,
stk. 1, 1. pkt. reglen vil indebære, at en nettoforøgelse af sikkerheden i et fordringspant,
der indtræder senere end 3 måneder før fristdagen, kan omstødes.
der henvises til betænkningen side 222-225.
justitsministeriet kan tilslutte sig udvalgets synspunkter og forslag, og lovforslaget er
udformet i overensstemmelse hermed.
…
til … § 70, stk. 1
                                         - 9 -
1. det følger af den gældende regel i konkurslovens § 70, stk. 1, at en panteret, som
ikke er tilsagt ved gældens stiftelse, eller som ikke er sikret mod retsforfølgning uden
unødigt ophold efter gældens stiftelse, kan fordres omstødt, hvis sikringsakten er foreta-
get senere end 3 måneder før fristdagen.
reglen giver således mulighed for at omstøde »pant for gammel gæld«, herunder i de
tilfælde, hvor både gælden og den samlede sikkerhed i den til enhver tid værende for-
dringsmasse varierer (fakturabelåningsarrangementer mv.). i retspraksis om konkurslo-
vens § 70 er der taget højde for de særlige forhold, der gør sig gældende ved omstødelse
af »pant for gammel gæld« i sådanne arrangementer.
det følger således af retspraksis om nettometoden, at i en sag med såvel vekslende kre-
dit som vekslende sikkerhedsstillelse må omstødelsesperioden betragtes som en enhed,
således at udviklingen i den samlede gæld og sikkerhedsstillelse i perioden sammenlig-
nes. kun i det omfang kreditor inden for omstødelsesfristen har modtaget sikkerhed, der
overstiger den samtidige gældsstiftelse, kan sikkerheden anses for tilsagt for gammel
gæld. beregningen heraf må ske på grundlag af kredittens og sikkerhedens størrelse ved
omstødelsesperiodens begyndelse og slutning.
selvom der indsættes en særlig regel om omstødelse af fordringspant i konkursloven,
kan den gældende regel i § 70, stk. 1 (1. pkt.), finde uændret anvendelse på fordrings-
pant, jf. tinglysningslovens § 47 d, der er tilsagt og tinglyst senere end 3 måneder før
fristdagen. det betyder, at fordringspantet vil kunne omstødes, hvis der er tale om »pant
for gammel gæld«, eller hvis fordringspantet ikke er tinglyst uden unødigt ophold efter
gældens stiftelse. såfremt en aftale om fordringspant indgås inden for omstødelsesfri-
sten, og den omfatter allerede stiftede fordringer, må det antages, at det for disse for-
dringers vedkommende ikke er stiftelsestidspunktet, der er afgørende ved anvendelse af
nettometoden ved omstødelse efter konkurslovens § 70, men tidspunktet for foretagelse
af sikringsakten.
…
til … § 70, stk. 3
den foreslåede regel i stk. 3 indebærer, at et virksomhedspant, jf. tinglysningslovens §
47 c, der er tinglyst senest 3 måneder før fristdagen, ikke kan omstødes efter § 70, stk.
1. det følger heraf, at et virksomhedspant i relation til omstødelse som hovedregel vil
blive bedømt efter den foreslåede bestemmelse i konkurslovens § 70 a, jf. lovforslagets
§ 2, nr. 6.
et virksomhedspant, der er tinglyst senere end 3 måneder før fristdagen, skal derimod i
relation til omstødelse bedømmes efter den gældende regel i konkurslovens § 70, stk. 1,
1. pkt. såfremt der efter den nettometode, der anvendes i retspraksis, foreligger en net-
toforøgelse af sikkerheden efter sikringsaktens foretagelse, kan der i disse tilfælde ske
omstødelse efter konkurslovens § 70, stk. 1.
…
til … § 70 a
…
                                               - 10 -
       virksomhedspanthaverens (f.eks. pengeinstituttets) risikoformindskelse ved indbetalin-
       ger på pantsætterens kassekredit kan som udgangspunkt omstødes efter konkurslovens §
       67 om omstødelige betalinger eller efter den foreslåede § 70 a om omstødelig sikkerhed.
       er en pantsat fordring på 100.000 kr. ophørt ved indbetaling på den kassekredit, som er
       sikret ved pantet, reducerer dette som udgangspunkt den forøgelse af panteretten, der
       kan omstødes efter § 70 a, 1. og 2. pkt. nedbringelsen af kassekreditten vil imidlertid
       kunne omstødes efter § 67, såfremt betingelserne herfor er opfyldt, herunder navnlig om
       pantsætteren på indbetalingstidspunktet havde fri rådighed over kassekreditten.
       sker indbetalingen som et led i panthaverens tiltrædelse af pantet, f.eks. i sammenhæng
       med at panthaveren nedsætter trækningsrammen på kassekreditten, vil spørgsmålet om
       omstødelse i stedet skulle bedømmes efter den foreslåede regel i konkurslovens § 70 a.
       det fremgår heraf, at det afgørende for, om spørgsmålet om omstødelse af indbetalinger
       på den pantsikrede kassekredit i omstødelsesperioden skal bedømmes efter § 67 eller §
       70 a, vil være, om panthaveren må anses for at have tiltrådt sit pant i forbindelse med
       indbetalingen af den pantsatte fordring på kontoen. den foreslåede regel i § 70 a ad-
       skiller sig herved formentlig fra den måde, hvorpå reglen i konkurslovens § 70 i rets-
       praksis er blevet afgrænset over for reglen i § 67.
       var fordringen i eksemplet først blevet indfriet, efter at panthaveren tiltrådte pantet, skal
       indfrielsen ikke tages i betragtning ved anvendelse af § 70 a, 3. pkt., da forholdet må
       anses som en fyldestgørelse via pantet, og ikke som en reduktion af pantet. i dette til-
       fælde foreligger der således ikke en forringelse af pantet efter 1. led, ligesom der ved
       beregningen af nettokreditudvidelsen af pantet efter 2. led skal bortses fra den nedbrin-
       gelse af kassekreditten, der er sket ved indfrielsen af fordringen.
       …”
lovforslaget bygger på betænkning nr. 1459/2005 afgivet af et udvalg om virksomhedspant.
med henblik på at overveje en række spørgsmål vedrørende omstødelse af ”pant for gammel
gæld” nedsatte udvalget i samarbejde med konkursrådet en arbejdsgruppe, som afgav et notat
af 15. januar 2005 om omstødelse af ”pant for gammel gæld” medtaget som bilag iii til be-
tænkningen. i betænkningen har udvalget tilsluttet sig arbejdsgruppens synspunkter og for-
slag. i arbejdsgruppens notat af 15. januar 2005 hedder det bl.a.:
       ”det er således efter en samlet vurdering arbejdsgruppens opfattelse, at muligheden for
       at omstøde et virksomhedspant bør begrænses til den risikoformindskelse, der ikke
       fremtræder som ordinær.
       det er på baggrund af det foregående arbejdsgruppens opfattelse, at konkurslovens § 70
       ikke uden ændringer er egnet til at regulere spørgsmålet om omstødelse af virksom-
       hedspant.
       det falder imidlertid uden for denne arbejdsgruppes arbejde at overveje, om konkurslo-
       vens § 70 – der uden væsentlige ændringer er videreført fra en bestemmelse i konkurs-
                                         - 11 -
loven af 1872 – mere generelt er egnet til at regulere spørgsmålet om omstødelse i for-
bindelse med de finansieringsformer, der anvendes i dag.
arbejdsgruppen foreslår på denne baggrund, at omstødelse af et virksomhedspant efter
den model, som i udkastet benævnes ”virksomhedspant”, behandles i en særlig bestem-
melse herom – § 70 a.
et virksomhedspant, der er tinglyst senere end 3 måneder før fristdagen, bør dog omstø-
delsesmæssigt behandles efter konkurslovens § 70, stk. 1. et virksomhedspant vil for-
mentlig som oftest blive etableret på et tidligt tidspunkt, idet det vil sikre den løbende
driftskredit. et virksomhedspant, der først sikres inden for omstødelsesfristen, fremtræ-
der derfor ikke som ordinært. dette markeres gennem henførelsen til konkurslovens §
70, stk. 1.
arbejdsgruppen foreslår tilsvarende, at et virksomhedspant efter den model, som i ud-
kastet benævnes ”fordringspant”, skal omstødes efter konkurslovens 70, stk. 1.
retstekniske grunde tilsiger efter arbejdsgruppens opfattelse, at den omstødelsesregel,
dér i givet fald skal finde anvendelse, er den samme, uanset om der er tale om et traditi-
onelt factoringarrangement eller et fordringspant. det ville således være uheldigt, hvis
panthaverens overvejelser om i givet fald at skulle underkaste sig den for panthaveren
lempeligste omstødelsesregel ville øve indflydelse på virksomhedens (pantsætterens)
mulighed for at vælge den mest hensigtsmæssige finansieringsstruktur.
dette medfører i forhold til omstødelse en forskellig retsstilling for et virksomhedspant,
der er begrænset til virksomhedens fordringer hidrørende fra salg af varer og tjeneste-
ydelser, og et fordringspant. dette er som udgangspunkt ikke hensigtsmæssigt, men det
får efter arbejdsgruppens opfattelse næppe nogen praktisk betydning, bl a. fordi det kun
er et virksomhedspant, der efter forslaget til konkurslovens § 27, stk. 3, hæfter for de
med konkursbehandlingen forbundne omkostninger. såfremt en panthaver alene ønsker
pant i virksomhedens fordringer hidrørende fra salg af varer og tjenesteydelser, vil det
således i praksis blive et valg mellem en traditionel factoringordning og et fordrings-
pant.
arbejdsgruppen foreslår, at bestemmelsen i 1. pkt. om, at sikringsakten skal være fore-
taget senere end 3 måneder før fristdagen, for at omstødelsesregel finder anvendelse,
ikke bør gælde for fordringspant. det følger endvidere af retspraksis om omstødelse af
eksisterende former for fakturabelåningsarrangementer efter konkurslovens § 70, at sik-
kerheden i den enkelte fordring i almindelighed tidligst anses for tilsagt ved fordringens
stiftelse, jf. højesterets dom af 8. oktober 2004 (sag 153/2003, 1. afdeling – harlekin
legetøj aps).
med den foreslåede regel vil den gældende retspraksis om omstødelse af eksisterende
former for fakturabelåningsarrangementer således kunne finde anvendelse uændret på
fordringspant, jf. u 1984.981 h (nettometoden).
…
er en pantsat fordring på 100.000 kr. ophørt ved indbetaling på den kassekredit, som er
sikret ved pantet, reducerer dette den forøgelse af panteretten, der kan omstødes efter 1.
og 2. pkt. indbetalingen på kassekreditten indebærer en nedbringelse af kassekreditten,
der i stedet kan omstødes efter § 67, såfremt betingelserne herfor i øvrigt er opfyldt.
                                               - 12 -
       nedbringelsen er sket inden panthavers tiltrædelse af pantet og må derfor anses for en
       betaling snarere end en fyldestgørelse via pantet. § 70 a adskiller sig på dette punkt
       formentlig fra den måde, hvorpå § 70 i retspraksis er blevet afgrænset over for § 67.
       forskellen på § 70 og § 70 a på dette punkt skal imidlertid ses i lyset af, at panthaver
       ved traditionelt pant typisk foretager rådighedsberøvelse som led i sikringsakten, hvor-
       for fyldestgørelse må anses som fyldestgørelse via pantet (og ikke som en betaling),
       mens en virksomhedspanthaver formentlig som udgangspunkt ikke foretager rådigheds-
       berøvelse af de pantsatte fordringer, hvorfor fyldestgørelse må anses som en betaling, så
       længe panthaver ikke har tiltrådt pantet.
       var fordringen i eksemplet først blevet indfriet efter at panthaveren tiltrådte pantet, skal
       indfrielsen ikke tages i betragtning ved anvendelse af § 70 a, 3. pkt., da forholdet må
       anses som en fyldestgørelse via pantet, jf. ovenfor, og ikke som en reduktion af pantet. i
       dette tilfælde foreligger der således ikke en forringelse af pantet efter 1. led, ligesom der
       ved beregningen af nettokreditudvidelsen af pantet efter 2. led skal bortses fra den ned-
       bringelse af kassekreditten, der er sket ved indfrielsen af fordringen.
       …
       det følger af det ovenfor anførte, at man ved afgrænsningen af § 67 over for § 70 a ….
       må lægge vægt på, om fyldestgørelse er sket før eller efter, at panthaveren har tiltrådt
       pantet.
       …
       en nettoreduktion af den sikrede fordring, der er sket inden panthaveren har tiltrådt
       pantet, kan ikke omstødes efter § 70 a, men vil derimod kunne omstødes efter eksem-
       pelvis § 67 eller § 74, såfremt betingelserne herfor er opfyldt.”
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår i første række omstødelse af pant for gammel gæld efter konkurslovens § 70, stk.
1, 1. pkt., hvorefter pant for gammel gæld ”kan fordres omstødt, hvis sikringsakten er foreta-
get senere end tre måneder før fristdagen”. spørgsmålet er, om indbetalinger på en kassekredit
sikret ved fordringspant, jf. tinglysningslovens § 47 d, gribes af omstødelse af fordringspantet
efter konkurslovens § 70, stk. 1, når indbetalingerne hidrører fra fordringer omfattet af for-
dringspantet og er sket i omstødelsesperioden. i anden række er spørgsmålet, om indbetalin-
gerne kan omstødes efter konkurslovens § 74, hvis de ikke gribes af omstødelsen af for-
dringspantet efter § 70.
i den foreliggende sag fik totalbanken a/s den 15. juni 2009 tinglyst et fordringspant på 2
mio. kr. til sikkerhed for lasse vognmand a/s’ gæld, herunder selskabets kassekredit. lasse
vognmand a/s blev erklæret konkurs den 14. september 2009 (dekretdag) efter indgivelse af
konkursbegæring den 9. september 2009 (fristdag). tinglysningen fandt således sted mindre
                                              - 13 -
end tre måneder før fristdagen, og parterne er enige om, at der foreligger pant for gammel
gæld, som kan omstødes efter konkurslovens § 70, stk. 1. i perioden fra tinglysningen af
pantet til dekretdagen skete der en nettonedbringelse af kassekreditten med 1.252.040,73 kr.
som følge af betaling af fordringer omfattet af fordringspantet, ligesom banken i perioden på
kassekreditten trak et beløb på 89.221,13 kr. til betaling af et afdrag på selskabets valutalån i
banken. spørgsmålet er, om totalbanken i forbindelse med omstødelse af fordringspantet skal
betale det samlede beløb på 1.341.261,86 kr. til konkursboet.
tre dommere – børge dahl, jytte scharling og lars apostoli – udtaler herefter:
omstødelse af et fordringspant for gammel gæld efter konkurslovens § 70, stk. 1, indebærer,
at pant i udestående fordringer falder bort. omstødelse indebærer endvidere efter vores op-
fattelse, at banken skal fralægge sig den nettonedbringelse af den pantsikrede gæld, som har
fundet sted i omstødelsesperioden ved indfrielse af pantsikrede fordringer. efter sammenhæn-
gen mellem gælden til banken, sikkerheden i fordringerne og disses indbetaling til banken
finder vi det bedst stemmende med omstødelsesreglens formål at anse gældens nettonedbrin-
gelse for en fordel, som gribes af omstødelsen af pantet. forholdet mellem konkurslovens §
67 og den særlige regel i konkurslovens § 70 a om virksomhedspant tinglyst senest tre måne-
der før fristdagen kan således efter vores opfattelse ikke tillægges betydning for forståelsen af
§ 70, stk. 1, om pant for gammel gæld sikret senere end tre måneder før fristdagen, jf. herved
også folketingstidende 2004 – 05, tillæg a, s. 7422-7423. særligt for så vidt angår for-
dringspant fremgår det af forarbejderne til reglerne i tinglysningsloven og konkursloven om
virksomhedspant og fordringspant, at det er tillagt afgørende betydning, ”at finansieringskil-
dens eventuelle omstødelsesmæssige overvejelser ikke bør øve indflydelse på en virksomheds
valg af den mest hensigtsmæssige finansieringsform”, jf. folketingstidende 2004-05, tillæg
a, s. 7392. det fremgår, at der tilsigtes en ordning, som sidestiller fordringspant med traditio-
nelle fakturabelåningsarrangementer. ved pant i form af traditionel fakturabelåning er netto-
nedbringelse af den pantsikrede gæld, som har fundet sted i omstødelsesperioden, i praksis
anset for omfattet af omstødelsesreglen i § 70, når sikringsakten har fundet sted senere end tre
måneder før fristdagen.
nedbringelsen af den samlede pantsikrede gæld i omstødelsesperioden opgjort efter nettome-
toden udgør 1.341.261,86 kr., og det beløb kan rummes i fordringspantet på 2 mio. kr. i kon-
                                               - 14 -
sekvens af omstødelsen af fordringspantet efter konkurslovens § 70 skal totalbanken herefter
fralægge sig beløbet på 1.341.261,86 kr., selv om banken ikke havde tiltrådt sit pant inden
konkursdekretet. det er i den forbindelse uden betydning, at yderligere indbetalinger på kas-
sekreditten fandt sted efter konkursdekretet.
på denne baggrund stemmer vi for at tage konkursboets påstand til følge.
dommerne michael rekling og oliver talevski udtaler:
det fremgår af konkurslovens § 67, at ”betaling af gæld” under visse omstændigheder kan
fordres omstødt. det fremgår af konkurslovens § 70, stk. 1, at en ”panteret eller anden sikker-
hedsret” kan fordres omstødt under visse omstændigheder. vi finder, at en nedbringelse af en
kassekredit med betalinger hidrørende fra fordringer pantsat til sikkerhed for kreditten ikke
automatisk skal omstødes efter § 70, stk. 1, blot fordi panteretten/sikkerhedsretten er omstø-
delig efter denne bestemmelse. ved afgrænsningen af, om en sådan nedbringelse er udtryk for
betaling af gæld, jf. § 67, eller for fyldestgørelse gennem pantet, jf. § 70, må det efter vores
opfattelse generelt være afgørende, om panthaver må anses for at have tiltrådt sit pant. kun i
så fald kan § 70 finde anvendelse. spørgsmålet er herefter, om de særlige bestemmelser om
virksomhedspant og fordringspant, der blev indført samtidigt ved lov nr. 560 af 24. juni 2005,
kan føre til et andet resultat med hensyn til fordringspant.
ved bedømmelsen heraf tillægger vi det vægt, at det ikke fremgår af ordlyden i konkurslo-
vens § 70 som ændret ved den nævnte lov, at lovgivningsmagten for så vidt angår fordrings-
pant har tilsigtet en ændring af den nævnte retstilstand, hvorefter tiltrædelse af pantet er afgø-
rende for omstødelse efter § 70. § 67 blev da heller ikke ændret i den forbindelse.
et fordringspant er et flydende pant, der indebærer, at fordringerne gribes af panteretten, ef-
terhånden som de stiftes, og udgår af panteretten ved ophør, typisk ved indfrielse, herunder
modregning, eller forældelse. et fordringspant har således betydelig lighed med virksomheds-
pant i fordringer, hvorved bemærkes, at ordlyden af tinglysningslovens § 47 c, stk. 1, og stk.
3, nr. 1, og § 47 d også i det væsentlige er identisk. vi finder derfor, at der må gælde et ud-
gangspunkt om, at virksomhedspant i fordringer og fordringspant må behandles ens ved af-
grænsningen af, om en nedbringelse af en kassekredit med betalinger hidrørende fra fordrin-
                                               - 15 -
ger pantsat til sikkerhed for kreditten er udtryk for betaling af gæld eller for fyldestgørelse
gennem pantet.
efter forarbejderne er der efter vores opfattelse sikre holdepunkter for, at lovgivningsmagten i
forbindelse med indførelsen af konkurslovens § 70 a om omstødelse af virksomhedspant har
tilsigtet, at indbetalinger på den sikrede kassekredit – i overensstemmelse med den ovenfor
beskrevne generelle afgrænsning af § 67 over for § 70 – skal bedømmes efter § 67, hvis beta-
lingerne er sket inden virksomhedspantets tiltrædelse. begrundelsen herfor er, at en virksom-
hedspanthaver som udgangspunkt ikke foretager rådighedsberøvelse af de pantsatte fordrin-
ger, hvorfor fyldestgørelse må anses som en betaling, så længe panthaver ikke har tiltrådt
pantet. de hensyn, der efter forarbejderne ligger bag afgrænsningen af § 67 over for § 70 a,
gør sig efter vores opfattelse tilsvarende gældende vedrørende fordringspant, og vi finder, at
der ikke foreligger tilstrækkeligt sikre holdepunkter i forarbejderne for at antage, at der skal
gælde en anden afgrænsning mellem § 67 og § 70 for så vidt angår fordringspant. det bemær-
kes herved, at den måde, som § 67 efter vores opfattelse generelt skal afgrænses over for § 70
på, indebærer, at eventuelle omstødelsesmæssige overvejelser ikke bør øve indflydelse på
valget mellem fordringspant og traditionelle fakturabelåningsarrangementer, når der skal træf-
fes bestemmelse om finansieringsform.
herefter finder vi, at i en situation, hvor panthaveren ikke kan siges at have tiltrådt sit for-
dringspant med den virkning, at skadesløsbrevets ramme forbruges, må nedbringelsen af kas-
sekreditten med betalinger hidrørende fra de pantsatte fordringer anses for at være betalinger
som led i den almindelige belåning og ikke som en fyldestgørelse gennem pantet.
det er ubestridt, at totalbanken ikke før konkursen havde tiltrådt sit fordringspant med den
virkning, at banken ved nedbringelsen af kassekreditten forbrugte af rammen på 2 mio. kr. i
skadesløsbrevet. vi bemærker herved, at det også i den omtvistede periode fra tinglysningen
af fordringspantet den 15. juni 2009 til dekretdagen den 14. september 2009 var naturligt for
lasse vognmand a/s at anbringe de penge, der kom ind ved, at virksomhedens kunder betal-
te for modtagne ydelser, på kassekreditten. vi bemærker videre, at det ikke er bestridt, at
lasse vognmand a/s også i den omtvistede periode frit kunne trække på kassekreditten og
dermed råde over betalingerne fra de pantsatte fordringer.
                                              - 16 -
nedbringelsen af kassekreditten i omstødelsesperioden og betalingen af afdraget på valutalå-
net gennem træk på kassekreditten kan således ikke omstødes efter § 70. vi kan derfor ikke
følge konkursboets standpunkt om, at det påståede beløb skal betales til konkursboet i medfør
af konkurslovens § 70, jf. § 75.
konkursboet har i anden række gjort gældende, at betalingerne skal omstødes efter konkurs-
lovens § 74. efter bevisførelsen finder vi, at det ikke er godtgjort, at betalingerne gennemført
før fristdagen den 9. september 2009 var utilbørlige i § 74’s forstand. derimod lægger vi til
grund, at totalbanken den 9. september 2009 blev bekendt med, at der var indgivet konkurs-
begæring mod lasse vognmand a/s. i lyset af bankens forudgående viden om lasse vogn-
mand a/s’ økonomiske problemer og om forsøgene på at rekonstruere virksomheden finder
vi, at nettonedbringelsen af kassekreditten i perioden fra den 9. september til den 14. septem-
ber 2009 var utilbørlig, og at de øvrige betingelser for omstødelse i konkurslovens § 74 også
var opfyldt for så vidt angår denne nedbringelse.
på denne baggrund stemmer vi for at tage konkursboets påstand til følge med 237.168,24 kr.
der træffes afgørelse efter stemmeflertallet, således at konkursboets påstand tages til følge.
sagsomkostninger for landsret og højesteret er fastsat til dækning af advokatudgift med
200.000 kr. og af retsafgift med 87.240 kr., i alt 287.240 kr.
                                     thi kendes for ret:
totalbanken a/s skal til lasse vognmand a/s under konkurs betale 1.341.261,86 kr. med
procesrente fra den 8. juni 2010.
i sagsomkostninger for landsret og højesteret skal totalbanken a/s til lasse vognmand a/s
under konkurs betale 287.240 kr.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse.
sagsomkostningsbeløbet forrentes efter rentelovens § 8 a.
