                      højesterets kendelse
                        afsagt torsdag den 19. februar 2015
sag 211/2014
anklagemyndigheden
mod
a
(advokat peter byskov)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i lyngby den 6. februar 2014 og af østre lands-
rets 21. afdeling den 16. juli 2014.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: poul søgaard, jytte scharling og jens peter christen-
sen.
påstande
a har nedlagt påstand om, at statskassen skal betale omkostningerne ved omsætningssagen.
anklagemyndigheden har nedlagt påstand om stadfæstelse af landsrettens bestemmelse om
sagsomkostninger.
sagsfremstilling
a, der er tyrkisk statsborger med permanent opholdstilladelse i danmark, blev den 16.
september 2010 ved landsretten i berlin idømt 2 år og 9 måneders fængsel for overtrædelse
af den tyske lov om euforiserende stoffer. han var varetægtsfængslet i danmark fra den 21.
marts til den 21. april 2010 og varetægtsfængslet i tyskland fra den 22. april til den 26.
oktober 2010.
                                                - 2 -
a ønskede at afsone straffen i danmark, og justitsministeriet anmodede den 8. november
2013 nordsjællands politi om at foranstalte, at straffuldbyrdelsen blev påbegyndt, samt at
indbringe sagen for retten med henblik på omsætning af straffen.
retten i lyngby omsatte den 6. februar 2014 den tyske dom til fængsel i 2 år og 9 måneder.
retten i lyngby bestemte endvidere, at statskassen skulle betale sagens omkostninger.
a ankede rettens dom til formildelse. østre landsret stadfæstede den 16. juli 2014 byrettens
dom og bestemte endvidere, at a skulle betale sagens omkostninger for landsretten.
anbringender
a har navnlig gjort gældende, at landsretten ikke har haft den fornødne hjemmel til at
pålægge ham at betale sagens omkostninger. uanset, at han ikke har fået medhold i sine
anbringender i landsretten, gør det ingen forskel i bedømmelsen af, hvorvidt der er hjemmel i
retsplejelovens § 1008, stk. 1 og stk. 3, til at pålægge ham at betale sagsomkostninger i en
omsætningssag, der alene vedrører strafudmålingen.
højesteret fastslog i sagen ufr 2007.2197, at der ikke er hjemmel i retsplejelovens § 1008,
stk. 1, til at pålægge domfældte at betale sagsomkostninger. retsplejelovens § 1008, stk. 3,
fastlægger efter sit indhold udelukkende, hvad der skal anses som en vunden eller tabt sag i
ankeinstansen.
anklagemyndigheden har navnlig gjort gældende, at den omhandlede sag vedrører sagsom-
kostninger i forbindelse med omsætningssagen i landsretten. a er således, i overensstemmelse
med højesterets afgørelse, ikke blevet pålagt sagsomkostninger i byretten.
der er tale om en anke, der er iværksat af a og ikke har ført til forandring til hans fordel, jf.
retsplejelovens § 1008, stk. 3, og der er ikke grundlag for at fravige udgangspunktet om, at a
skal betale sagens omkostninger.
højesterets begrundelse og resultat
hverken lov om international fuldbyrdelse af straf mv. eller den europæiske konvention om
overførelse af domfældte indeholder bestemmelse om sagsomkostninger ved behandling af en
                                               - 3 -
sag om omsætning af en i udlandet idømt sanktion, jf. lovens § 3, stk. 2, og konventionens art.
11. det følger herefter af lovens § 7, stk. 1, at retsplejelovens regler om straffesagers be-
handling for retten finder anvendelse.
det følger af højesterets kendelse af 23. maj 2007 (ufr 2007.2197), at det påhviler statskas-
sen at betale omkostningerne ved en tilpasningssag i første instans. højesteret finder, at det
samme må gælde en omsætningssag i første instans. i tilfælde af anke kan domfældte pålæg-
ges at betale sagens omkostninger for landsretten, jf. retsplejelovens § 1008, stk. 3. efter ud-
faldet af ankesagen tager højesteret derfor anklagemyndighedens påstand til følge.
                                       thi bestemmes:
landsrettens bestemmelse om sagsomkostninger stadfæstes.
