                      højesterets kendelse
                             afsagt onsdag den 8. maj 2019
sag 1/2019
(2. afdeling)
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat martin andersen)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af retten i nykøbing falster den 30. oktober 2018 og af
østre landsrets 17. afdeling den 7. november 2018.
procesbevillingsnævnets kæretilladelse omfatter alene spørgsmålet om liveblogging.
i påkendelsen har deltaget fem dommere: jon stokholm, vibeke rønne, jens peter
christensen, kurt rasmussen og jens kruse mikkelsen.
påstande
t har nedlagt påstand om, at byretten burde have forbudt, at journalister livebloggede fra
hovedforhandlingen.
anklagemyndigheden har nedlagt påstand om stadfæstelse.
sagsfremstilling
retten i nykøbing falster indledte den 30. oktober 2018 hovedforhandling i en nævningesag
med seks tiltalte, herunder t. sagen angik 45 forhold, heraf 26 hjemmerøverier. retssagen
blev hovedforhandlet over i alt 14 retsdage, og der blev den 16. januar 2019 afsagt dom i sa-
gen.
                                                - 2 -
på hovedforhandlingens første dag nedlagde bl.a. t påstand om navneforbud, jf.
retsplejelovens § 31, stk. 1, nr. 1 og 2, og referatforbud principalt under hele hovedforhand-
lingen, subsidiært under ts forklaring, jf. § 30, nr. 2, idet han henviste til, at offentlig
gengivelse af hans navn samt offentlig gengivelse af forhandlingen måtte antages at bringe
hans sikkerhed i fare samt udsætte ham for unødig krænkelse. dette afslog byretten ved
kendelse. senere samme dag nedlagde t påstand om forbud mod, at tilstedeværende
journalister livebloggede fra retsmødet, hvilket byretten også afslog ved kendelse samme dag.
i byrettens begrundelse for afgørelsen om liveblogging hedder det:
      ”det følger af retsplejelovens § 32, stk. 3, at advokater, anklagere, bevogtningspersona-
      le, tolke og personer, der er omfattet af retsplejelovens § 172, stk. 1, 2 eller 4, må
      transmittere tekst under retsmødet, medmindre retten forbyder dette.
      retten finder ikke, at advokat martin andersen har anført konkrete omstændigheder,
      der kan støtte, at journalisters arbejde med at liveblogge under denne sag medfører en
      øget risiko for, at vidner vil blive påvirket af de allerede afgivne forklaringer. herefter,
      og idet sagens omfang og karakter samt de hensyn, der ligger bag bestemmelsen i rets-
      plejelovens § 182, ikke kan føre til andet resultat, … [forbydes det] ikke journalister at
      liveblogge fra denne sag.”
kendelsen blev sammen med kendelsen om navne- og referatforbud kæret til landsretten, der
ved kendelse af 7. november 2018 stadfæstede byrettens kendelser.
under henvisning til forarbejderne fra 2009 til retsplejelovens § 32, stk. 3, anførte landsretten
i begrundelsen vedrørende spørgsmålet om liveblogging bl.a.:
      ”landsretten finder, at der ikke efter sagens karakter eller omstændigheder i øvrigt er
      grunde til at antage, at der er fare for, at mobiltelefoner eller teknisk udstyr vil blive an-
      vendt ulovligt, herunder i strid med princippet i retsplejelovens § 182, eller at der i øv-
      rigt er anført grunde, der konkret giver anledning til at forbyde personer omfattet af
      retsplejelovens § 172, stk. 1, 2 eller 4, at transmittere tekst under retsmødet.”
efter det oplyste livebloggede en journalist fra tv2 øst ved samtlige retsmøder i byretten på
nær den 12. december 2018 og ved domsafsigelsen den 16. januar 2019.
der er for højesteret fremlagt udskrifter fra retsbøgerne og udskrifter fra livebloggene for de
enkelte dage. det fremgår heraf, at der i udskrifterne fra livebloggene er detaljerede og lange
                                               - 3 -
sammenhængende gengivelser af de afgivne forklaringer. der er endvidere en betydelig over-
ensstemmelse mellem det, der står anført i retsbøgerne, og det, der kan læses i livebloggene.
det gælder f.eks. forklaringer om fremgangsmåden ved de enkelte røverier, gerningsmænde-
nes signalement, sprog, påklædning mv.
rigsadvokaten har oplyst, at journalisten fra tv2 øst er orienteret om, at spørgsmålet om
liveblogging er kæret til højesteret.
retsgrundlag
retsplejelovens § 182 har følgende ordlyd:
      ”§ 182. hvert vidne afhøres for sig. et vidne må ikke påhøre forklaringer af andre vid-
      ner, skønsmænd eller parter, medmindre andet bestemmes af retten, jf. dog § 209 a, stk.
      2.”
retsplejelovens § 32, stk. 1, 3 og 4, har siden lov nr. 1266 af 16. december 2009 haft følgende
ordlyd:
      ”§ 32. det er forbudt under retsmøder at optage eller transmittere billeder og lyd, med-
      mindre retten undtagelsesvis tillader dette. offentliggørelse af billeder og lyd, der er op-
      taget i strid hermed, er forbudt. retten kan i øvrigt på ethvert tidspunkt under sagen for-
      byde offentlig gengivelse af billeder og lyd, der er optaget under et retsmøde. rettens
      afgørelse efter 1. og 3. pkt. træffes ved kendelse.
      stk. 3. retten kan på ethvert tidspunkt forbyde advokater, anklagere, bevogtningsperso-
      nale, tolke og personer, der er omfattet af § 172, stk. 1, 2 eller 4 [dvs. journalister], at
      transmittere tekst under retsmødet. afgørelsen træffes ved kendelse. for andre personer
      er det under retsmøder forbudt at transmittere tekst, medmindre retten undtagelsesvis
      tillader det.
      stk. 4. retten kan på ethvert tidspunkt forbyde, at apparater, der kan optage eller trans-
      mittere billeder, lyd eller tekst, medbringes eller anbringes i lokaler, hvor der afholdes
      retsmøder.”
§ 32, stk. 1, fik i det væsentlige sin nuværende ordlyd ved lov nr. 362 af 2. juni 1999. lov-
forslaget byggede bl.a. på betænkning nr. 1330/1997 vedrørende samarbejdet mellem retterne
og pressen. udvalget overvejede bl.a. mulighederne for at foretage billed- og lydoptagelser
under retsmøder og mulighederne for at anvende referatbåndoptager. det hedder herom i be-
tænkningen s. 129 ff. bl.a.:
                                          - 4 -
”3. udvalgets overvejelser
…
3.1. billed- og lydoptagelse under retsmøder
det er udvalgets opfattelse, at det så vidt muligt må tilstræbes, at retsmøder af offentlig
interesse kan omtales i medierne på lige vilkår med andre begivenheder af offentlig in-
teresse, men at der blandt andet af hensyn til parter og vidner må sættes visse grænser.
…
det vil under alle omstændigheder være af betydning for den daglige nyhedsformidling,
hvis det tillades at optage ”genrebilleder” og gengive dem i medierne. sådanne ”genre-
billeder” og for så vidt også lydoptagelser kan navnlig tænkes optaget inden retsmødets
start og under domsafsigelsen. …
…
der er endelig enighed om, at det må sikres, at princippet i retsplejelovens § 182, hvor-
efter et vidne ikke må påhøre en forklaring afgivet af andre vidner eller parter, ikke til-
sidesættes.
…
4. udvalgets overvejelser om brug af referatbåndoptager
det er i dag tilladt enhver at nedskrive, herunder ved stenografi, hvad der under et rets-
møde udtales af parterne, vidner og dommeren. på den baggrund synes det kun at være
et lille skridt også at tillade anvendelse af en båndoptager under retsmødet til støtte for
hukommelsen (en referatbåndoptager). en sådan ændring af retstilstanden er dog ikke
uden betænkeligheder.
…
båndoptagelse af en retshandling vil endvidere sætte vidner, medtiltalte m.v. i stand til
at gøre sig bekendt med den afgivne forklaring og vil dermed undergrave reglen i rets-
plejelovens § 182. efter denne bestemmelse skal vidner afhøres hver for sig, og de må
ikke forinden overhøre andre vidners, parters eller syns- og skønsmænds forklaringer,
medmindre andet bestemmes af retten.
…
4.1. journalisters brug af referatbåndoptager
udviklingen i den teknologi, som journalister betjener sig af under udførelse af deres
øvrige journalistiske arbejde, aktualiserer spørgsmålet om anvendelse af referatbåndop-
tager under retsmøder. for journalisten er referatbåndoptageren et almindeligt arbejds-
redskab, der - set ud fra den synsvinkel - helt kan sidestilles med blyant og notesblok.
…
4.1.2. regler for brug af referatbåndoptager
det er en forudsætning for udvalget, at båndoptagelserne kun må benyttes internt i nød-
vendigt redaktionelt øjemed og til støtte for journalistens hukommelse. ordret gengivel-
se i medierne af båndoptagelsen må ikke forekomme i lange sammenhængende passa-
ger, men må begrænses til korte udsagn og citater.
                                                 - 5 -
       brug af referatbåndoptager må ikke medføre, at parter og vidners forklaringer gengives
       i medierne i videre omfang end i dag. det er således vigtigt, at princippet i retsplejelo-
       vens § 182 om, at vidner ikke må høre parternes, andre vidner og syns- og skønsmænds
       forklaringer, ikke tilsidesættes. afspilning for andre, herunder for vidner og parter, må
       ikke ske…”
i det fremsatte lovforslag tiltrådte justitsministeriet udvalgets forslag om massemediernes
adgang til at foretage billed- og lydoptagelse under retsmøder, men fulgte ikke forslaget om
mulighederne for at anvende referatbåndoptager. i lovforslagets almindelige bemærkninger
hedder det herom bl.a. (folketingstidende 1998-99, tillæg a, lovforslag nr. l 78, s. 2022 ff.):
       ”7. optagelse af billeder og lyd samt tegning.
       …
       7.2. lovforslagets indhold.
       …
       billed- og lydoptagelse under retsmøder.
       …
       justitsministeriet kan i det væsentlige tilslutte sig de synspunkter, som er fremsat af det
       samlede udvalg med hensyn til, i hvilke tilfælde massemedierne bør tillades at foretage
       billed- og lydoptagelse, herunder også direkte transmission. gennemføres lovforslaget,
       vil retstilstanden være følgende:
       i straffesager gives der kun helt undtagelsesvis tilladelse til at optage eller transmittere
       billeder og lyd. tilladelsen bør således alene gives i helt særlige og meget omtalte sa-
       ger, navnlig mod personer, der er tiltalt for forhold begået i offentlig tjeneste. der bør i
       disse undtagelsestilfælde alene gives tilladelse til at optage ”genrebilleder”, jf. ovenfor.
       det forudsættes således, at der i intet tilfælde gives tilladelse til billed- og lydoptagelse
       af tiltaltes eller vidners forklaringer. genrebilleder optages, før domsforhandlingen star-
       ter eller under domsafsigelsen…
       i civile sager bør der alene gives tilladelse til at optage eller transmittere billeder og lyd,
       hvis alle involverede på forhånd er indforstået hermed, og i principielle sager, hvor det
       offentlige er part…
       justitsministeriet kan tiltræde de yderligere synspunkter og forslag, som er fremsat af
       udvalgets flertal, herunder at personer, der afgiver forklaring under retsmødet, skal gø-
       res bekendt med, at der optages billeder og lyd, samt, at rettens afgørelse skal træffes
       ved kendelse.
       …
       brug af referatbåndoptager.
       …
                                                - 6 -
      i høringssvarene over betænkningen samt under drøftelser med justitsministeriet har
      dommerforeningen og præsidenterne for østre og vestre landsret og københavns by-
      ret stærkt frarådet at give journalister tilladelse til at bruge referatbåndoptager under
      retsmøder, medmindre retterne får mulighed for selv at optage retsmøderne på bånd.
      dommerforeningen og retspræsidenterne har herved bl.a. peget på, at det vil være uac-
      ceptabelt, at en journalist ved hjælp af en båndoptagelse kan hævde et sagsforløb, en
      ordveksling eller lignende, hvis retten er afskåret fra at kunne kontrollere det nøjagtigt
      og fra eventuelt at kunne imødegå fejlagtige udsagn.
      …
      på den anførte baggrund finder justitsministeriet det rigtigst, at der ikke på nuværende
      tidspunkt gennemføres en ordning med journalisters (eller andres) brug af referatbånd-
      optagere, og udvalgets forslag herom er derfor ikke medtaget i lovforslaget.”
ved lov nr. 518 af 6. juni 2007 blev der i retsplejelovens § 32, stk. 1, 2. pkt., indsat en be-
stemmelse om et generelt forbud mod at transmittere tekst under retsmøder, som retten kon-
kret kunne gøre undtagelse til. af lovforslagets almindelige bemærkninger fremgår bl.a. (fol-
ketingstidende 2006-07, tillæg a, lovforslag nr. l 150, s. 4931 ff.):
      ”3. adgang til at forbyde mobiltelefoner mv. i retslokaler
      …
      3.2. lovforslagets udformning
      3.2.1. justitsministeriet anmodede i efteråret 2004 domstolsstyrelsen om i samarbejde
      med rigsadvokaten at vurdere de problem, der relaterer sig til ulovlig brug af mobiltele-
      foner under og i forbindelse med retssager. domsstolsstyrelsen nedsatte herefter en ar-
      bejdsgruppe med repræsentanter fra politi, anklagemyndighed og domstolene, der har
      afgivet rapporten ”ulovlig mobiltelefoni mv. i retssale”, som indeholder anbefalinger
      til, hvordan man kan hindre, at mobiltelefoner og andet teknisk udstyr anvendes ulovligt
      i forbindelse med retssager.
      arbejdsgruppen har overvejet behovet og mulighederne for at forbyde, at der medbrin-
      ges mobiltelefoner mv. ved retsmøder, og at der transmitteres tekstbeskeder fra retsmø-
      der (f.eks. sms-beskeder).
      arbejdsgruppen anfører, at mobiltelefoner og andet teknisk udstyr, som kan optage og
      transmittere billeder, lyd og tekst, kan anvendes til flere ulovlige formål i forbindelse
      med retsmøder. som eksempler nævnes situationer, hvor en tilhører ved et retsmøde
      bruger en mobiltelefon til at transmittere vidneforklaringer i form af billeder, lyd eller
      tekstbeskeder til personer, som befinder sig uden for retslokalet, med henblik på at på-
      virke efterfølgende vidners forklaringer, eller hvor en mobiltelefon med kamera bruges
      til at fotografere vidner, som er på vej til eller fra retten, og/eller hvis identitet ønskes
      hemmeligholdt.
      …
                                           - 7 -
3.2.2. arbejdsgruppen finder, at ulovlig brug af mobiltelefoner i retssale udgør en trus-
sel mod den sikkerhed og tryghed, som vidner, lægdommere, brugere og ansatte ved
domstolene bør nyde, og som er afgørende for et velfungerende og tillidsskabende rets-
system.
…
arbejdsgruppen har i den forbindelse overvejet, om der bør indføres et generelt forbud
mod at medbringe mobiltelefoner og andet teknisk udstyr, der kan optage og transmitte-
re billeder, lyd eller tekst, i retsmøder…
arbejdsgruppen foreslår i stedet, at der i retsplejeloven indsættes en udtrykkelig hjem-
mel til, at retten i forbindelse med retsmøder på ethvert tidspunkt kan beslutte, at tek-
nisk udstyr, herunder mobiltelefoner, der kan optage og transmittere billeder, lyd eller
tekst, ikke må medbringes eller anbringes i lokaler, hvor der afholdes retsmøder. be-
stemmelsen vil give retten mulighed for at sikre, at forbudet i retsplejelovens § 32, stk.
1, overholdes.
arbejdsgruppen foreslår endvidere, at det generelle forbud i retsplejelovens § 32, stk. 1,
mod at optage og transmittere billeder og lyd fra retsmøder udvides til også at omfatte
transmission af tekst. det bør i alle typer sager være forbudt at transmittere tekst fra
retsmøder, da eksempelvis tilhørere via mobiltelefoner eller andet teknisk udstyr ellers -
i strid med princippet i retsplejelovens § 182, hvorefter vidner som udgangspunkt ikke
må påhøre forklaringer af andre vidner, syns- og skønsmænd eller parter - kan sende
tekstbeskeder, f.eks. sms-beskeder, fra retsmøder om indholdet af vidneforklaringer til
vidner, som endnu ikke har afgivet forklaring for retten.
…
3.2.4. justitsministeriet kan tilslutte sig arbejdsgruppens synspunkter og anbefalinger og
er enig i, at der i retsplejeloven bør indsættes en udtrykkelig hjemmel til, at retten i for-
bindelse med en konkret retssag kan forbyde, at der medbringes mobiltelefoner og andet
teknisk udstyr, der kan optage og transmittere billeder, lyd eller tekst, i lokaler, hvor der
afholdes retsmøder. justitsministeriet foreslår, at en sådan regel indsættes som et nyt
stk. 3 i retsplejelovens § 32, der i dag omhandler forbud mod at optage og transmittere
billeder og lyd under retsmøder.
justitsministeriet kan endvidere tilslutte sig forslaget om, at retsplejelovens § 32, stk. 1,
suppleres med et forbud mod at transmittere tekst (f.eks. sms-beskeder) fra retsmøder.
da forbudet til dels er begrundet i ordensmæssige hensyn og for i praksis at sikre en en-
kel håndhævelse af forbudet, er justitsministeriet også enig i, at der bør være tale om et
generelt forbud mod transmission af tekst, dvs. uanset tekstbeskedens indhold.
i forbindelse med høringen over et udkast til lovforslag er det bl.a. anført, at et forbud
mod at transmittere tekstbeskeder fra retsmøder og mod at medbringe mobiltelefoner,
pc'er mv. under retsmøder i unødigt omfang vil vanskeliggøre pressens arbejde i forbin-
delse med nyhedsformidling fra retssager mv., f.eks. muligheden for hurtig nyhedsfor-
midling fra en domsafsigelse. justitsministeriet er enig i, at det foreslåede forbud mod at
transmittere tekstbeskeder fra retsmøder og den foreslåede mulighed for i forbindelse
med et retsmøde at forbyde at medbringe mobiltelefoner og andet teknisk udstyr mv.
bør udformes sådan, at pressen sikres fornuftige og hensigtsmæssige arbejdsvilkår. det
                                                 - 8 -
     er derfor i bemærkningerne til de foreslåede bestemmelser bl.a. præciseret, at retten kan
     give journalister mfl. tilladelse til at transmittere tekstbeskeder fra retsmøder, hvis det er
     foreneligt med hensynene bag bestemmelsen, jf. pkt. 3.2.2 ovenfor, f.eks. i forbindelse
     med en domsafsigelse, hvor journalister ønsker med det samme at kunne orientere re-
     daktionen detaljeret om dommens indhold.
     …
     det bemærkes endelig, at domstolsstyrelsen, hvis lovforslaget vedtages, vil nedsætte en
     arbejdsgruppe, der med inddragelse af repræsentanter for pressen vil drøfte anvendelsen
     af de foreslåede bestemmelser med henblik på at sikre en ensartet praksis ved retterne,
     der bl.a. tager hensyn til pressens særlige behov i forbindelse med nyhedsformidling fra
     retssager.”
af bemærkningerne til lovforslagets enkelte bestemmelser fremgår bl.a. (folketingstidende
2006-07, tillæg a, lovforslag nr. l 150, s. 4937 f.):
     ”til nr. 1 (§ 32, stk. 1)
     det foreslås, at der i retsplejelovens § 32, stk. 1, som et nyt 2. pkt. indsættes et generelt
     forbud mod at transmittere tekst under retsmøder. forbudet gælder både retsmøder i
     straffesager og i civile sager (herunder skifte- og fogedsager). formålet med reglen er
     navnlig at hindre, at personer, som er til stede under et retsmøde, sender oplysninger
     om, hvad der forklares eller dokumenteres under et retsmøde via elektroniske tekstbe-
     skeder til personer, som befinder sig uden for retslokalet, f.eks. vidner som endnu ikke
     er blevet afhørt. udtrykket ”tekst” i det foreslåede 2. pkt. omfatter alle former for ord,
     bogstaver, symboler, tegn, tal mv., og forbudet omfatter alle former for tekstbeskeder
     uanset deres indhold, som transmitteres ved hjælp af teknisk udstyr, herunder sms-
     beskeder, som sendes fra en mobiltelefon, pc eller lignende.
     …
     retten kan endvidere f.eks. give journalister mfl. tilladelse til at transmittere tekstbe-
     skeder fra retsmødet, i det omfang det er foreneligt med hensynet bag det foreslåede 2.
     pkt., jf. ovenfor. det vil f.eks. kunne være relevant i forbindelse med domsafsigelsen,
     hvor tilstedeværende journalister ønsker med det samme at kunne orientere redaktionen
     detaljeret om dommens indhold…”
den gældende bestemmelse i retsplejelovens § 32, stk. 3, blev indsat ved lov nr. 1266 af 16.
december 2009. samtidig blev § 32, stk. 1, 2. pkt., ophævet. af lovforslagets almindelige be-
mærkninger fremgår bl.a. (folketingstidende 2009-10, tillæg a, lovforslag nr. l 30, s. 9 f.):
     ”3. transmission af tekst under retsmøder
     3.1. gældende ret
     det er et grundlæggende princip i retsplejen, at retsmøder er offentlige, medmindre an-
     det er bestemt ved lov eller i medfør af lov, jf. retsplejelovens § 28 a, stk. 1. retsmøder,
     hvor der afsiges dom, er altid offentlige.
                                           - 9 -
der er derimod ikke fri adgang til at sende billeder, lyd eller tekst fra et retsmøde ved
hjælp af elektronisk udstyr som mobiltelefoner, kameraer og computere. efter retspleje-
lovens § 32, stk. 1, er det således forbudt at optage eller transmittere billeder, lyd og
tekst under retsmøder, medmindre retten undtagelsesvis tillader det. offentliggørelse af
billeder og lyd, der er optaget i strid hermed, er forbudt. hvis der anmodes om tilladelse
til at optage eller transmittere billeder eller lyd under retsmøder, skal retten træffe sin
afgørelse ved kendelse, mens retten kan træffe afgørelse om transmission af tekst ved en
beslutning, som skal tilføres retsbogen.
…
mobiltelefoner og andet teknisk udstyr kan som udgangspunkt medtages til retsmøder,
men retten kan på ethvert tidspunkt forbyde, at apparater, der kan optage eller transmit-
tere billeder, lyd eller tekst, medbringes eller anbringes i lokaler, hvor der afholdes
retsmøder, jf. § 32, stk. 3.
forbuddet i § 32 mod at sende tekstbeskeder fra retsmøder og rettens mulighed for at
forbyde, at elektronisk sendeudstyr medbringes i retslokalet, blev indført i retsplejelo-
ven ved lov nr. 518 af 6. juni 2007 om ændring af retsplejeloven, lov om retsafgifter og
konkursloven (visse ændringer af regler om forenklet inkassoproces, forbud mod mo-
biltelefoner m.v. i retslokaler og ophævelse af regler om rettergangsbøder), der trådte i
kraft den 1. juli 2007.
baggrunden for de skærpede regler var, at der havde været problemer med ulovlig brug
af mobiltelefoner under og i forbindelse med retssager. ifølge en arbejdsgruppe, som
blev nedsat af domstolsstyrelsen for at vurdere de problemer, der relaterede sig til ulov-
lig brug af mobiltelefoner, udgjorde ulovlig brug af mobiltelefoner i retssale en trussel
mod den sikkerhed og tryghed, som vidner, lægdommere, brugere og ansatte ved dom-
stolene bør nyde, og som er afgørende for et velfungerende og tillidsskabende retssy-
stem. ifølge arbejdsgruppen burde det i alle typer sager være forbudt at transmittere
tekst fra retsmøder, da eksempelvis tilhørere via mobiltelefoner eller andet teknisk ud-
styr ellers - i strid med princippet i retsplejelovens § 182, hvorefter vidner som ud-
gangspunkt ikke må påhøre forklaringer fra andre vidner, syns- og skønsmænd eller par-
ter - kan sende tekstbeskeder, f.eks. sms-beskeder, fra retsmøder om indholdet af vidne-
forklaringer til vidner, som endnu ikke har afgivet forklaring for retten.
i forbindelse med høringen over udkastet til lovforslag blev det dog bl.a. anført, at et
forbud mod at transmittere tekstbeskeder fra retsmøder i unødigt omfang ville vanske-
liggøre pressens arbejde i forbindelse med nyhedsformidling fra retssager mv. det blev
derfor præciseret i bemærkningerne, at retten kan give journalister m.fl. tilladelse til at
transmittere tekstbeskeder fra retsmøder, hvis det er foreneligt med hensynene bag be-
stemmelsen. det blev endvidere præciseret, at retten som hovedregel bør give tilladelse
til, at advokater, forsvarere og repræsentanter for anklagemyndigheden kan sende tekst-
beskeder, som f.eks. e-mails og sms-beskeder samt foretage søgninger i online-tjenester,
netværk med sagsakter mv. fra et retsmøde, hvis der fremsættes en begrundet anmod-
ning om det, og det i øvrigt er foreneligt med varetagelsen af den pågældendes funktio-
ner under retsmødet.
                                         - 10 -
3.2. lovforslagets udformning
i forbindelse med vedtagelsen af de ovenfor refererede skærpede regler for transmission
af tekstbeskeder fra retsmøder blev det forudsat, at domstolsstyrelsen skulle nedsætte
en arbejdsgruppe, der med inddragelse af repræsentanter for pressen ville drøfte anven-
delsen af bl.a. forbuddet mod at sende tekstbeskeder fra retsmøder med henblik på at
sikre en ensartet praksis ved retterne. domstolsstyrelsen nedsatte arbejdsgruppen i juni
2007, og arbejdsgruppen afsluttede sit arbejde i januar 2008 med en vejledning om an-
vendelse af mobiltelefoner, såkaldte notebooks mv. i retslokaler. vejledningen er til-
gængelig på domstolsstyrelsens hjemmeside.
det fremgår af vejledningen, at det er vigtigt, at advokater, forsvarere og repræsentanter
for anklagemyndigheden har de bedst mulige vilkår for at udføre deres arbejde. ar-
bejdsgruppen har derfor fundet, at retten bør imødekomme anmodninger fra disse per-
songrupper om tilladelse til at sende tekstbeskeder, medmindre afgørende hensyn taler
imod dette. ifølge arbejdsgruppen kan det også være påkrævet for repræsentanter for
politiet og bevogtningspersonale, der er til stede i retten for at sikre ro og orden, at kun-
ne transmittere tekst under retsmødet. tilsvarende gælder også for tolke, der er indkaldt
til at oversætte forklaringer, der afgives i retten.
ifølge arbejdsgruppen bør retten endvidere imødekomme anmodninger fra journalister
om tilladelse til at transmittere tekst under retsmøder, navnlig i forbindelse med doms-
afsigelsen, medmindre afgørende hensyn taler imod dette. arbejdsgruppen er opmærk-
som på, at den i vejledningen foreslåede friere adgang for journalister til at transmittere
tekst fra retsmøder vil kunne føre til en øget risiko for, at vidner påvirkes af andres vid-
neudsagn. arbejdsgruppen har imidlertid valgt at lægge vægt på, at arbejdsgruppen ikke
er bekendt med tilfælde, hvor journalisters arbejde i retssalene i danmark har medført
en sådan påvirkning af andres vidneudsagn. i de tilfælde, hvor der måtte foreligge en
sådan risiko for påvirkning, er det arbejdsgruppens vurdering, at de eksisterende regler
om referatforbud udgør et tilstrækkeligt værn.
i forbindelse med sit arbejde har arbejdsgruppen peget på, at forbuddet mod at sende
tekstbeskeder fra retsmøder kan have virkninger, der er mere vidtgående end det var til-
sigtet. da forbuddet omfatter alle former for teksttransmissioner fra retsmøder, er for-
buddet til hinder for, at en advokat f.eks. benytter sin medbragte bærbare pc til at søge
efter f.eks. en dom på internettet under hovedforhandlingen, uden at anmode retten om
tilladelse. det skyldes, at indtastningen af adressen/dommens nummer og årgang i in-
ternetbrowseren på den pågældendes pc vil indebære transmission af tekstoplysninger
via internettet. arbejdsgruppen har derfor anbefalet, at det overvejes at indføre en gene-
rel undtagelse fra forbuddet for så vidt angår advokater, repræsentanter for anklage-
myndigheden, bevogtningspersonale, herunder polititjenestemænd, og tolke. det samme
bør efter arbejdsgruppens opfattelse gælde repræsentanter for pressen. arbejdsgruppen
har dog foreslået, at undtagelsen formuleres således, at retten efter en konkret vurdering
også skal have mulighed for at forbyde disse personer at transmittere tekst fra retsmø-
der.
domstolsstyrelsen er enig i arbejdsgruppens overvejelser og har foreslået, at der tages
initiativer til at ændre reglerne som anbefalet af arbejdsgruppen.
                                               - 11 -
     i overensstemmelse med arbejdsgruppens anbefalinger foreslår justitsministeriet på
     denne baggrund at ændre den gældende bestemmelse i § 32, stk. 1, hvorefter det er for-
     budt at transmittere tekst under retsmøder, medmindre retten undtagelsesvis tillader det,
     således at forbuddet ikke omfatter advokater, anklagere, bevogtningspersonale, herun-
     der polititjenestemænd, tolke og journalister, der er omfattet af retsplejelovens § 172,
     stk. 1, 2 eller 4. som anbefalet af arbejdsgruppen foreslås det, at retten på ethvert tids-
     punkt skal kunne forbyde disse personer at transmittere tekst under retsmødet.”
af bemærkningerne til lovforslagets enkelte bestemmelser fremgår bl.a. (folketingstidende
2009-10, tillæg a, lovforslag nr. l 30, s. 14 f.):
     ”nr. 2 (retsplejelovens § 31, stk. 1, 2. pkt.)
     det foreslås at flytte bestemmelsen i § 32, stk. 1, 2. pkt., der samtidig foreslås ændret, til
     et selvstændigt nyt stk. 3 til § 32. der henvises til bemærkningerne til lovforslagets § 1,
     nr. 4, nedenfor.
     …
     nr. 4 (retsplejelovens § 32, nyt stk. 3)
     det følger af den gældende i § 32, stk. 1, 2. pkt., at det er forbudt at transmittere tekst
     under retsmøder, medmindre retten undtagelsesvis tillader det.
     det foreslås at undtage advokater, anklagere, bevogtningspersonale, tolke og journa-
     lister fra forbuddet, så det som udgangspunkt er tilladt for disse personer at sende tekst-
     beskeder under retsmøder. disse personer, der som led i varetagelsen af deres arbejde
     under retsmødet kan have behov for f.eks. at kunne sende tekstbeskeder via mobiltele-
     foner mv. eller søge oplysninger på internettet, vil således have mulighed for det uden
     først at anmode retten om tilladelse.
     …
     efter den foreslåede bestemmelse kan retten dog bestemme efter en konkret vurdering,
     at det ikke er tilladt at transmittere tekst under retsmødet. retten får herved mulighed
     for at varetage det samme hensyn, som er formålet med det generelle forbud mod
     transmission af tekst under retsmøder, der fortsat vil gælde for andre end advokater, an-
     klagere, bevogtningspersonale, tolke og journalister, dvs. navnlig at forebygge risiko for
     ulovlig brug af mobiltelefoner mv. undtagelsen vil bl.a. kunne anvendes i sager, hvor
     retten ud fra sagens karakter og omstændighederne i øvrigt finder, at der er fare for, at
     mobiltelefoner eller andet teknisk udstyr vil blive anvendt ulovligt. som efter det gæl-
     dende forbud omfatter udtrykket ”tekst” alle former for ord, bogstaver, symboler, tegn,
     tal mv. og alle former for tekstbeskeder, som transmitteres ved hjælp af teknisk udstyr.
     et forbud kan relatere sig til bestemte personer, en bestemt sag eller et bestemt retsmø-
     de. retten kan træffe en sådan afgørelse af egen drift eller efter anmodning, f.eks. fra
     anklagemyndigheden, og afgørelsen kan træffes både inden retsmødets start og under
     retsmødet. afgørelsen skal træffes ved kendelse.”
                                                - 12 -
som anført i forarbejderne til lovændringen i 2009 blev der i 2007 nedsat en arbejdsgruppe.
denne arbejdsgruppe afgav i januar 2008 en vejledning om anvendelse af mobiltelefoner,
notebooks mv. i retslokaler. det fremgår heraf bl.a.:
       ”3.2 repræsentanter for pressen
       det har i forbindelse med vedtagelsen af de nye regler været forudsat, at forbuddet mod
       at transmittere tekst ikke i unødigt omfang vil komme til at påvirke journalisters mulig-
       hed for at udføre deres arbejde, når de deltager i retsmøder, særligt i forbindelse med
       domsafsigelsen.
       arbejdsgruppen har fået oplyst, at journalister ikke alene har behov for at kunne sende
       for eksempel sms-beskeder/e-mails til redaktionen i forbindelse med domsafsigelsen i
       de enkelte sager, men også har behov for løbende at kunne sende besked til redaktionen
       om udviklingen i en sag under retsmøderne.
       arbejdsgruppen finder på den baggrund, at retten bør imødekomme anmodninger fra
       journalister om tilladelse til at transmittere tekst under retsmøder, navnlig i forbindelse
       med domsafsigelsen, med mindre afgørende hensyn taler imod dette.”
anbringender
t har anført navnlig, at liveblogging fra hovedforhandlingen har muliggjort, at vidner i strid
med den grundlæggende retsregel i retsplejelovens § 182 har påhørt forklaringer af andre
vidner.
retsplejelovens § 32, stk. 3, omtaler transmission af tekst, men nævner ikke liveblogging.
bestemmelsen forudsætter, at advokater, journalister m.fl. kan være online under retsmøder
og sende beskeder fra retsmøder, f.eks. til kolleger eller redaktører. bestemmelsen forudsætter
derimod ikke, at der som udgangspunkt kan foretages liveblogging, der som formidlingsform
rettere er sammenlignelig med videreformidlingsformerne, der er nævnt i § 32, stk. 1, dvs.
billeder og lyd. liveblogging muliggør, at vidner, der endnu ikke er afhørt, kan få et detaljeret
kendskab til andre vidners forklaringer, hvilket indebærer en risiko for, at de lader sig påvirke
heraf til skade for troværdigheden af den forklaring, som de efterfølgende selv skal afgive.
afhøringstemaerne i denne sag har særligt angået gerningsmændenes signalement, sprog,
accent, fremgangsmåde, lugt mv., og der er en tæt bevismæssig sammenhæng mellem sagens
forskellige forhold. der er for langt de fleste forholds vedkommende endvidere ingen tekniske
beviser i form af fingeraftryk, dna eller lignende. vidneforklaringerne har derfor spillet en
afgørende rolle i sagen.
                                               - 13 -
ved at tillade liveblogging i et tilfælde som det foreliggende udhules formålet med retspleje-
lovens § 182, herunder at vidneforklaringer som bevis sikres bedst muligt. mulighederne for
at nedlægge et generelt referatforbud kan ikke varetage de samme hensyn, som et forbud mod
at liveblogge efter retsplejelovens § 32, stk. 3.
henset til sagens karakter og langvarige forløb med mange vidneafhøringer burde der derfor
være truffet afgørelse om at forbyde journalister at liveblogge fra hovedforhandlingen, jf.
retsplejelovens § 32, stk. 3, jf. § 182.
anklagemyndigheden har anført navnlig, at betingelserne for at forbyde at liveblogge under
hovedforhandlingen ikke var opfyldt, jf. retsplejelovens § 32, stk. 3. der var efter en samlet
vurdering ikke grundlag for at antage, at der var fare for, at mobiltelefoner eller andet teknisk
udstyr ville blive anvendt ulovligt, herunder i strid med retsplejelovens § 182.
udgangspunktet efter retsplejelovens § 32, stk. 3, er, at det er tilladt for pressen frit at trans-
mittere tekst under retsmøder. efter forarbejderne til bestemmelsen vil et forbud dog efter en
konkret vurdering af bl.a. sagens karakter og omstændighederne i øvrigt kunne komme på tale
for navnlig at forebygge risiko for ulovlig brug af mobiltelefoner og andet teknisk udstyr.
det fremgår af lovens forarbejder, at den af domstolsstyrelsen nedsatte arbejdsgruppe var
opmærksom på, at den friere adgang for journalister til at transmittere tekst fra retsmøder
kunne føre til en øget risiko for, at vidner ville blive påvirket af andres vidneudsagn. på trods
heraf har lovgiver tilsluttet sig arbejdsgruppens forslag om at tillade pressen at transmittere
tekst uden forudgående tilladelse.
det tidligere generelle forbud mod transmission af tekst var i øvrigt primært rettet mod perso-
ner, der uden sagligt formål transmitterede tekst fra retssalen. dette er ikke tilfældet i denne
sag, hvor tv2 øst har haft et sagligt, journalistisk formål med at liveblogge fra sagen.
der er ikke holdepunkter for at antage, at der konkret var fare for, at livebloggen blev eller
ville blive anvendt ulovligt. der er herunder ingen konkrete holdepunkter for at antage, at
vidnerne har været påvirket af livebloggen i strid med retsplejelovens § 182.
                                              - 14 -
retsplejelovens § 32, stk. 3, må imidlertid læses i sammenhæng med § 182, der som anført af
højesteret i ufr 2009.2473/1 er udtryk for en grundlæggende retsregel. det kan således have
ganske alvorlige konsekvenser, såfremt vidner, der er indkaldt til at afgive forklaring i retten,
forinden gør sig bekendt med de tiltaltes eller andre vidners detaljerede forklaringer gennem
en liveblog. liveblogging er ikke nævnt i forarbejderne til § 32, stk. 3, og det er derfor ikke
ganske klart, om lovgiver har været opmærksom på, at den særlige form for transmission af
tekst, som liveblogging udgør, indebærer en større risiko for påvirkning af vidners forklarin-
ger, end pressens mere overordnede dækning i form af traditionelle artikler indebærer. der er
efter forarbejderne til bestemmelsen hjemmel til også ud fra mere overordnede betragtninger
over sagens karakter at forbyde transmission af tekst, hvilket f.eks. kunne komme på tale på
baggrund af alvoren af de forbrydelser, der er rejst tiltale for, varigheden af hovedforhandlin-
gen og den måde, hvorpå bevisførelsen og afhøringerne er tilrettelagt.
efter en samlet vurdering er der imidlertid ikke grundlag for i den konkrete sag at antage, at
der var fare for, at mobiltelefoner eller andet teknisk udstyr ville blive anvendt ulovligt, her-
under i strid med de grundlæggende hensyn bag retsplejelovens § 182, hvorfor landsrettens
kendelse skal stadfæstes.
højesterets begrundelse og resultat
retten i nykøbing falster indledte den 30. oktober 2018 hovedforhandling i en nævningesag,
hvor seks personer, herunder t, var tiltalt i 45 forhold, heraf 26 hjemmerøverier. ved
byrettens dom af 16. januar 2019 blev t idømt fængsel i 15 år. dommen er anket til
landsretten.
på hovedforhandlingens første dag nedlagde t påstand om, at retten i medfør af
retsplejelovens § 32, stk. 3, skulle forbyde journalister at liveblogge fra retsmødet. retten
imødekom ikke denne anmodning. ved kendelse bestemte retten: ”det forbydes ikke journa-
lister at liveblogge fra denne sag”. denne kendelse blev stadfæstet af landsretten den 7. no-
vember 2018. t har kæret landsrettens kendelse til højesteret, og sagen angår, om byretten
burde have forbudt journalisterne at liveblogge fra hovedforhandlingen.
                                                - 15 -
højesteret lægger til grund, at det centrale ved liveblogging er, at der foretages en detaljeret
og samtidig transmission af tekst til offentligheden. liveblogging under retsmøder kan f.eks.
ske på den måde, at journalister under hovedforhandlingen løbende transmitterer tekst på
netmediernes hjemmesider mv. med detaljeret gengivelse af de tiltaltes og vidnernes forkla-
ringer. i modsætning til almindelig journalistisk reportage i medierne vil der typisk være tale
om en gengivelse uden redaktionel bearbejdning. liveblogging indebærer, at vidner, der end-
nu ikke er afhørt, får adgang til i detaljer at gøre sig bekendt med de tiltaltes og andre vidners
forklaringer.
i den konkrete sag fremgår det af udskrifterne fra livebloggene, at der i stort omfang og detal-
jeret med lange sammenhængende passager skete gengivelse af, hvad der blev forklaret. der
er endvidere en betydelig overensstemmelse mellem det, der står anført i retsbøgerne, og det,
der kunne læses i livebloggene.
efter retsplejelovens § 32, stk. 3, har bl.a. journalister som udgangspunkt ret til at transmittere
tekst under retsmødet. efter bestemmelsen kan retten dog på ethvert tidspunkt forbyde sådan
transmission. efter § 32, stk. 1, er det forbudt under retsmøder at optage eller transmittere
billeder og lyd, medmindre retten undtagelsesvis tillader dette. fra 2007 og indtil ændringen
ved lov nr. 1266 af 16. december 2009 var transmission af tekst også omfattet af det generelle
forbud i § 32, stk. 1.
af forarbejderne til ændringen i 2009 af § 32, stk. 3, (folketingstidende 2009-10, tillæg a,
lovforslag nr. l 30, s. 15) fremgår bl.a., at udtrykket ”tekst” omfatter alle former for ord,
bogstaver, symboler, tegn, tal mv. og alle former for tekstbeskeder, som transmitteres ved
hjælp af teknisk udstyr. der er ikke i forarbejderne fra 2009 bidrag til den nærmere fastlæg-
gelse af, hvornår retten kan og bør forbyde pressen at transmittere tekst under retsmøder. li-
veblogging er ikke omtalt. det fremgår imidlertid af den vejledning fra 2008, der er omtalt i
forarbejderne, at arbejdsgruppens anbefaling byggede på en oplysning om, at journalister ”og-
så har behov for løbende at kunne sende besked til redaktionen om udviklingen i en sag under
retsmøderne”.
højesteret finder, at retsplejelovens § 32, stk. 3, skal læses i sammenhæng med lovens § 182,
hvorefter hvert vidne afhøres for sig, ligesom et vidne ikke må påhøre forklaringer af bl.a.
                                              - 16 -
sagens parter eller andre vidner, medmindre andet bestemmes af retten. bestemmelsen i § 182
er udtryk for en grundlæggende retsregel, jf. højesterets kendelse af 29. juni 2009 i sag
57/2009 (ufr 2009.2473/1), og har til formål at sikre, at vidner så vidt muligt ikke har detal-
jeret kendskab til de forklaringer, der er afgivet af de tiltalte og andre vidner, før de selv skal
afgive forklaring.
højesteret finder på den baggrund, at en detaljeret og samtidig offentlig gengivelse af tiltaltes
og vidners forklaringer under retsmøder (liveblogging) som udgangspunkt er i strid med rets-
plejelovens § 182 og derfor skal forbydes efter lovens § 32, stk. 3. derimod er der ikke grund-
lag for at forbyde en tilstedeværende journalist som almindelig reportage – også under rets-
mødet – at skrive om sagen og formidle indtryk af de afgivne forklaringer, uden direkte at
gengive, alt hvad der er forklaret.
i den foreliggende sag, hvor adskillige vidner skulle afgive forklaringer om bl.a. gernings-
mændenes signalement, de anvendte fremgangsmåder mv., finder højesteret, at byretten bur-
de have forbudt, at journalister livebloggede de tiltaltes og vidnernes forklaringer, jf. retsple-
jelovens § 32, stk. 3, sammenholdt med § 182.
højesteret tager herefter ts påstand til følge som bestemt nedenfor.
                                       thi bestemmes:
retten i nykøbing falster burde have forbudt, at journalister livebloggede de tiltaltes og vid-
nernes forklaringer fra hovedforhandlingen i sagen mod bl.a. t.
statskassen skal betale kæresagens omkostninger for landsret og højesteret.
