                             højesterets dom
                       afsagt onsdag den 23. november 2016
sag 15/2016
(2. afdeling)
søfartens ledere som mandatar for
a og b
(advokat poul hvilsted)
mod
skatteministeriet
(kammeradvokaten ved advokat rass holdgaard)
biintervenient til støtte for søfartens ledere: fagligt fælles forbund
(advokat rune asmussen)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 8. afdeling den 12. januar 2016.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, marianne højgaard
pedersen, henrik waaben, oliver talevski og jan schans christensen.
påstande mv.
appellanten, søfartens ledere som mandatar for a og b, har nedlagt følgende påstande:
1. skatteministeriet skal betale til a 78.737 kr. og til b 47.885,82 kr. med procesrente fra den
19. marts 2014.
2. skatteministeriet skal anerkende, at § 5, stk. 3, i lov om beskatning af søfolk indebærer en
forpligtelse for skatteministeriet til at kontrollere og håndhæve, at løn og godtgørelser mv.
                                                - 2 -
under dis beregneligt påvirkes af ændringer i beskatningen af lønindkomst på samme måde
som løn og godtgørelser mv. uden for dis.
indstævnte, skatteministeriet, har over for påstand 1 påstået stadfæstelse.
skatteministeriet har over for påstand 2 påstået afvisning, subsidiært frifindelse.
sagen har været hovedforhandlet sammen med højesterets sag nr. 251/2015, søfartens
ledere som mandatar for a og b mod danmarks rederiforening som mandatar for dfds
a/s.
anbringender
søfartens ledere som mandatar for a og b har i relation til påstand 2 anført, at påstanden bør
tillades, jf. retsplejelovens § 383. påstanden medfører ikke udsættelse af sagen, og det
synspunkt, som påstanden hviler på, har allerede været fremført under sagen for landsretten.
skatteministeriet har endvidere haft mulighed for at forholde sig til påstanden og dermed haft
tilstrækkelig mulighed for at varetage sine interesser.
der er retlig interesse i at få påstand 2 under pådømmelse. højesterets stillingtagen til påstan-
den har således stor betydning for samtlige medlemmer af søfartens ledere. det bestrides, at
påstanden er for uklar til at indgå i en domskonklusion.
søfartens ledere har endvidere i relation til påstand 2 anført, at skatteministeriets kontrolfor-
pligtelse følger af § 5, stk. 3, i loven om beskatning af søfolk sammenholdt med § 4, stk. 3, i
bekendtgørelse nr. 361 af 7. maj 2009 om beskatning af søfolk. efter den sidstnævnte be-
stemmelse skal arbejdsgiveren over for told- og skatteforvaltningen kunne godtgøre, hvordan
løn, godtgørelser og gratialer mv. omfattet af lovens § 5 og § 5 a er beregnet.
skatteministeriet har til støtte for sin påstand om afvisning af påstand 2 anført, at der er tale
om en ny påstand, der ikke har været gjort gældende under landsretssagen, og som ikke er
fremsat i ankestævningen. påstanden blev først fremsat i processkrift 1 af 5. september 2016.
påstanden bør derfor ikke tillades, jf. retsplejelovens § 383.
                                                  - 3 -
søfartens ledere har ikke retlig interesse i en pådømmelse af påstand 2. det skyldes, at på-
standen allerede er indeholdt i påstand 1, som er baseret på, at skatteministeriet har handlet
ansvarspådragende. hvis formålet med påstand 2 tillige er at få fastslået, at skatteministeriet
ved fremtidige ændringer af indkomsbeskatningen har pligt til at påse, at der sker regulering
af nettolønninger til dis-ansatte, har søfartens ledere ikke konkret retlig interesse i at få af-
gjort dette spørgsmål, idet højesteret reelt anmodes om at afgøre en retstvist, som måske kan
opstå i fremtiden, dvs. reelt om at udarbejde en generel udtalelse om retstilstanden på dette
område.
påstand 2 er endvidere ikke egnet til at indgå i en domskonklusion, da den er for upræcis.
skatteministeriet har til støtte for sin påstand om frifindelse for påstand 2 anført, at der ikke
består en pligt for skatteministeriet til at påse, at dis-ansatte søfolk kompenseres af deres
arbejdsgivere i tilfælde af en skattelettelse.
parterne har i øvrigt gentaget deres anbringender.
højesterets begrundelse og resultat
den statsstøtte, som fritagelsesbestemmelsen i § 5, stk. 1, i lov om beskatning af søfolk, er
udtryk for, består – også efter den lettelse i indkomstbeskatningen, der blev gennemført ved
lov nr. 259 af 12. juni 2009 (forårspakke 2.0) – i, at søfolkene er fritaget for beskatning. hø-
jesteret tiltræder derfor, at statsstøtten ikke overskrider det maksimale støtteniveau, der frem-
går af de retningslinjer for statsstøtte til søtransportsektoren, som eu-kommissionens
godkendelse af den danske skattefritagelsesordning for søfolk er baseret på.
herefter og i øvrigt af de grunde, landsretten har anført, stadfæster højesteret dommen for så
vidt angår søfartens lederes påstand 1.
med hensyn til søfartens lederes påstand 2 bemærkes, at påstanden først blev nedlagt i pro-
cesskrift 1 af 5. september 2016. højesteret finder, at betingelserne for at tillade påstanden
fremsat ikke er opfyldt, jf. retsplejelovens § 383. i øvrigt finder højesteret, at påstanden reelt
er et anbringende til støtte for påstand 1, og at påstanden er uegnet til at indgå i en domskon-
klusion. højesteret afviser herefter påstand 2.
                                               - 4 -
sagsomkostningerne for højesteret er fastsat til dækning af advokatudgift inkl. moms. der er
taget hensyn til sagens værdi og vidererækkende betydning samt arbejdets omfang.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
påstand 2 afvises.
i sagsomkostninger for højesteret skal søfartens ledere som mandatar for a og b betale
150.000 kr. til skatteministeriet.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.
