                             højesterets dom
                           afsagt mandag den 19. maj 2014
sag 238/2013
a
(advokat claus j. k. rehl)
mod
b
(advokat lonnie nielsen, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i nykøbing falster den 4. april 2012 og af østre
landsrets 7. afdeling den 2. april 2013.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: niels grubbe, marianne højgaard pedersen,
vibeke rønne, michael rekling og jens kruse mikkelsen.
spørgsmålet om forældelse er udskilt til særskilt og skriftlig behandling, jf. retsplejelovens §
253 og § 387.
påstande
appellanten, a, har nedlagt påstand om, at hans krav mod indstævnte, b, ikke er forældet.
b har påstået afvisning, subsidiært stadfæstelse af landsrettens dom.
retsgrundlag
forældelseslovens § 26, stk. 1, bestemmer:
       ”loven kan ikke ved forudgående aftale fraviges til skade for skyldneren.”
af de specielle bemærkninger til bestemmelsen i lovforslaget fremgår bl.a. (jf. folketings-
tidende 2006-07, tillæg a, l 165, s. 5642):
                                                - 2 -
       ”selv om forældelsesreglerne ikke på forhånd kan fraviges til skade for debitor, vil
       denne, f.eks. en løsøresælger, gyldigt kunne påtage sig en garanti, der rækker ud over
       forældelsesfristen.”
det fremgår af lovforslaget, at det bygger på betænkning nr. 1460/2005 om revision af for-
ældelseslovgivningen. heraf fremgår bl.a. (bet. s. 396 og 402):
       ”4. fravigelse af forældelsesreglerne ved aftale
       4.1. gældende ret
       …
       selv om forældelsesreglerne ikke på forhånd kan fraviges til skade for debitor, må det
       antages, at debitor, f.eks. en løsøresælger, gyldigt kan påtage sig en garanti, der rækker
       ud over forældelsesfristen, jf. bo von eyben s. 44 og gomard s. 224.
       …
       4.5. udvalgets overvejelser
       ...
       efter gældende ret kan der ikke antages at være noget til hinder for, at debitor påtager
       sig en garanti, f.eks. for byggematerialer, der rækker ud over forældelsesfristen, jf. af-
       snit 4.1 ovenfor. det er forudsat, at heller ikke lovudkastets § 25 [lovens § 26] vil være
       til hinder herfor.”
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om det krav, som en bygherre, a, har rejst mod entreprenøren, b, som følge af
mangler ved en tagudskiftning i henhold til en 10-årig garanti på arbejdet, er forældet efter
den absolutte 10-årige forældelsesfrist efter forældelseslovens § 3, stk. 3, nr. 4. det er i den
forbindelse et spørgsmål, om garantien indebærer en fravigelse af forældelsesfristen.
højesteret tiltræder, at tagudskiftningen må anses for at være afleveret, da arbejdet blev faktu-
reret den 23. juli 2000, og at den absolutte 10-årige forældelsesfrist må regnes fra denne dato
og derfor som udgangspunkt udløb den 23. juli 2010. da den tidligere gældende 20-årige ab-
solutte forældelsesfrist regnedes fra aftalens indgåelse i 2000 og ikke var udløbet ved udgan-
gen af 2010, kan forældelse efter forældelsesloven af 2007 dog først indtræde den 1. januar
2011, jf. overgangsbestemmelsen i § 30, stk. 1.
forældelseslovens regler, herunder om forældelsesfristernes længde, kan ikke ved forudgåen-
de aftale fraviges til skade for skyldneren, jf. lovens § 26, stk. 1. det er imidlertid forudsat i
lovens forarbejder, at bestemmelsen ikke er til hinder for, at en skyldner gyldigt kan påtage
sig en garanti, der rækker ud over forældelsesfristen.
                                                - 3 -
en garanti må sædvanligvis forstås således, at det ikke er en betingelse for garantikravet, at
der er anlagt retssag inden udløbet af garantiperioden. i et tilfælde, hvor garantiperioden er af
samme varighed som den absolutte forældelsesfrist, indebærer forældelsesreglerne imidlertid
som udgangspunkt, at forældelsen skal afbrydes, f.eks. ved sagsanlæg, inden udløbet af for-
ældelsesfristen og dermed inden udløbet af garantiperioden. derved kan fordringshaveren
blive stillet ringere end efter den tilsagte garantiforpligtelse. højesteret finder derfor, at en
garanti af samme varighed som den absolutte forældelsesfrist efter omstændighederne kan
indebære, at der i nødvendigt omfang må indrømmes fordringshaveren mulighed for at an-
lægge retssag om et garantikrav, også efter garantiperiodens udløb, selv om der herved sker
en fravigelse af den absolutte forældelsesfrist. højesteret finder, at sagsanlæg eller anden
fristafbrydelse i så fald må ske inden rimelig tid.
i den foreliggende sag må garantiperioden regnes fra afleveringen, senest den 23. juli 2000,
således at garantiperioden udløb den 23. juli 2010. a opdagede i 2010, at der kunne foreligge
en mangel ved taget, fik en ingeniør til at undersøge taget i februar 2010, modtog dennes rap-
port i marts 2010 og reklamerede over for b i april 2010, men anlagde først retssag ved indle-
vering af en stævning den 9. marts 2011, uden at der i mellemtiden havde været ført forhand-
linger mellem parterne. højesteret finder, at sagsanlægget under disse omstændigheder ikke
er sket inden for rimelig tid, og at a’s erstatningskrav derfor er forældet.
herefter stadfæster højesteret landsrettens dom.
                                       thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal a betale 30.000 kr. til statskassen.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.
