                        højesterets kendelse
                          afsagt onsdag den 10. februar 2016
sag 159/2015
advokat simon hauch kærer østre landsrets kendelse af 1. april 2015 om at udlevere boet
efter a til en af skifterettens autoriserede bobestyrere.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: jon stokholm, jens peter christensen og lars
hjortnæs.
påstande
advokat simon hauch har nedlagt påstand om, at boet efter a ikke burde have været udleve-
ret til en af skifterettens autoriserede bobestyrere, men fortsat have været behandlet af ham
som testamentsindsat bobestyrer.
b, c og d har påstået landsrettens kendelse stadfæstet.
parternes anbringender
advokat simon hauch har anført, at der ikke er afgørende grunde, der taler imod, at han
kunne have forestået bobehandlingen af boet som bobestyrer.
han har hverken før eller siden oprettelsen af kodicillen i 2013 rådgivet eller på anden måde
haft forbindelse til a eller hendes arvinger. det var as ønske, at han skulle være bobestyrer,
da han havde bistået med oprettelsen af kodicillen og forstod den nærmere baggrund herfor,
og idet hun ikke ønskede, at den advokat, som havde behandlet es bo, også skulle behandle
hendes bo. den omstændighed, at han har bistået med oprettelsen af kodicillen bevirker ikke,
at der er afgørende grunde, der taler imod at lade boet behandle ved ham som bobestyrer.
kodicillen havde alene til formål at sikre, at fordelingen af arven forblev som bestemt ved
oprettelsen af testamentet af 1997 og ikke ville blive ændret som følge af ændringen af arvelo-
                                                 - 2 -
vens regler om tvangsarv ved lovændringen i 2008. der er således ikke sket nogen forrykkelse
af fordelingen af arven i forhold til det testamente, som førstafdøde og længstlevende gensi-
digt oprettede.
den omstændighed, at førstafdødes arvinger er uenige i hans fortolkning af testamente og ko-
dicil bevirker ikke, at der foreligger afgørende grunde, der taler imod at lade boet behandle
ved ham som bobestyrer. arvingerne har adgang til at indbringe sagen for skifteretten. så-
fremt uenighed om arvens fordeling automatisk skulle føre til afsættelse af en testamentsind-
sat bobestyrer, vil der ikke være grænser for, hvornår der skal ske afsættelse. det vil samtidig
udhule udgangspunktet i dødsboskifteloven om, at afdøde har krav på at bestemme, hvem der
skal være bobestyrer.
en tilsidesættelse af as bobestyrerindsættelse på det foreliggende grundlag vil være i strid
med forarbejderne til dødsboskifteloven, hvorefter bestemmelsen i dødsboskiftelovens § 38,
stk. 1, nr. 5, kun forudsættes anvendt i mere ekstreme tilfælde.
der har ikke været nogen form for uenigheder om boets behandling i øvrigt, og der var intet
til hinder for en gennemførelse af en forsvarlig bobehandling. tilsidesættelsen af bobestyrer-
indsættelsen er derfor sket med urette.
b, c og d har anført, at det beror på en konkret fortolkning, om der i testamentet menes
tvangsarv efter den gamle eller efter den nye arvelov. udfyldningsreglen er dog ifølge rets-
praksis formentlig den, at det er den nye arvelov, der skal anvendes.
formålet med testamentet fra 1997 var helt åbenbart, at e ønskede at begunstige sin hustru, så
længe hun levede, men at arven herefter i vidt omfang skulle falde tilbage til es egne arvin-
ger. dette synspunkt understøttes af testamentets § 2, der redegør for arvefordelingen i til-
fælde af, at a skulle dø før e, og i tilfælde af, at parret skulle dø samtidig. de angivne brøker
illustrerer, at det var parrets intention, at der skulle ske væsentlig skævdeling mellem de re-
spektive særbørn, hvilket skyldtes, at e var væsentligt mere formuende end a.
testamentet fra 1997 indeholder en klar og utvetydig bestemmelse om, at den længstlevende
er uberettiget til at ændre testamentet til skade for førstafdødes livsarvinger. desuagtet inde-
holder kodicillen en bestemmelse, der ændrer testamentet til skade for es livsarvinger, hvis
                                               - 3 -
det lægges til grund. et fortolkningsbidrag, der er tilkendegivet af en af parterne i en gensidig
aftale efter den anden parts død, har juridisk ikke megen vægt, om nogen overhovedet. en
sådan testamentarisk tilkendegivelse fra den længstlevende kan ikke tilsidesætte den retstil-
stand, der udspringer af loven og af retspraksis. a havde ikke kompetence til at fastslå, hvil-
ken lov der skulle være gældende for arveforholdet ved hendes død.
ud over at have til formål at sikre begunstigelse af as arvinger havde kodicillen også til for-
mål at overføre bobestyrerhvervet til advokat simon hauch. advokat simon hauch har der-
med en selvstændig økonomisk interesse i, at kodicillen lægges uanfægtet til grund.
bobestyrers forudindtagethed har skabt mistillid hos førstafdødes arvinger, og advokaten
fremstår ikke med den fornødne upartiskhed. det er uacceptabelt, at førstafdødes arvinger
skulle affinde sig med at lade boet behandle af en advokat, der tidligere i forløbet har været
antaget til at forsøge at indskrænke disse arvingers arvelod, endog på et tvivlsomt grundlag.
afgørende grunde taler derfor imod, at den i længstlevendes kodicil indsatte bobestyrer kunne
behandle boet.
højesterets begrundelse og resultat
efter dødsboskiftelovens § 36, nr. 4, udleverer skifteretten et bo til behandling ved bobestyrer,
såfremt afdøde har bestemt dette i et testamente, jf. § 38. udgangspunktet er således, at testa-
tors bestemmelse om behandling af boet ved en bestemt bobestyrer skal respekteres.
hvis arvingerne ønsker boet behandlet ved en anden bobestyrer, følger det af dødsboskiftelo-
vens § 38, stk. 1, nr. 5, at et sådant ønske kun kan imødekommes, hvis afgørende grunde taler
imod at lade boet behandle ved den indsatte bobestyrer.
det fremgår af forarbejderne til dødsboskiftelovens § 38, stk. 1, nr. 5 (jf. folketingstidende
1995-1996, tillæg a, s. 2871), at bestemmelsen kun forudsættes anvendt i mere ekstreme til-
fælde, hvor det skønnes, at der mellem bobestyrer og arvingerne er opstået en så alvorlig
mangel på tillid, der ikke alene skyldes arvingernes forhold, at en forsvarlig gennemførelse af
bobehandlingen ikke vil være mulig.
det forhold, at der er tvist om fortolkningen af testamentet og den kodicil, der er udfærdiget
af advokat simon hauch, medfører ikke i sig selv inhabilitet for advokat simon hauch som
                                               - 4 -
bobestyrer. tvister, der opstår i forbindelse med et bos behandling, herunder tvister om for-
tolkningen af afdødes bestemmelser og dermed arvens fordeling, skal, hvis der ikke opnås
enighed mellem arvingerne, afgøres ved dom afsagt af skifteretten, jf. dødsboskiftelovens §
89, stk. 1, nr. 1.
under hensyn hertil – og da der endvidere ikke er påvist en sådan nær tilknytning mellem
advokat simon hauch og a eller hendes arvinger, at der er konkret tvivl om advokatens upar-
tiskhed – har der ikke foreligget afgørende grunde imod at lade advokat simon hauch be-
handle boet som testamentsindsat bobestyrer, jf. dødsboskiftelovens § 38, stk. 1, nr. 5.
der gives herefter simon hauch medhold i, at der ikke har været grundlag for at afsætte ham
som bobestyrer og udlevere boet til en af skifterettens autoriserede bobestyrere.
da advokat simon hauch har oplyst, at det ikke er hans ønske at blive genindsat som bobe-
styrer, men alene at få fastslået, om det var korrekt at afsætte ham som bobestyrer, fortsætter
den af skifteretten udpegede autoriserede bobestyrer bobehandlingen i boet efter a.
                                        thi bestemmes:
boet efter a burde ikke have været udleveret til en af skifterettens autoriserede bobestyrere,
men fortsat have været behandlet af advokat simon hauch som testamentsindsat bobestyrer.
statskassen skal betale i alt 2.500 kr. i kæremålsomkostninger til advokat simon hauch.
kæreafgift, 750 kr., tilbagebetales til advokat simon hauch.
