                       højesterets kendelse
                       afsagt mandag den 27. november 2017
sag 164/2017
a
(selv)
mod
b
og
c
(advokat bjarke madsen for begge)
i tidligere instans er afsagt kendelse af østre landsrets 21. afdeling den 27. januar 2017.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: lene pagter kristensen, hanne schmidt og kurt
rasmussen.
påstande
kærende, a, har nedlagt påstand om, at landsrettens kendelse ophæves, og at sagen hjemvises
til landsretten til realitetsbehandling.
de indkærede, b og c, har påstået stadfæstelse.
sagsfremstilling
ved københavns byrets dom af 2. oktober 2015 blev a dømt til at betale 368.850 kr. til b og
c i en sag om mangler ved en fast ejendom. a ankede byrettens dom til landsretten med på-
stand om frifindelse, subsidiært formildelse. b og c påstod stadfæstelse og påstod sig endvi-
dere tilkendt et højere sagsomkostningsbeløb end det af byretten fastsatte.
                                               - 2 -
ved retsbog af 19. maj 2016 berammede landsretten sagen til hovedforhandling den 27. fe-
bruar 2017. landsretten fastsatte samtidig frist til den 27. november 2016 for betaling af be-
rammelsesafgift på 4.580 kr., jf. retsafgiftslovens § 2.
ved retsbog af 7. december 2016 bemærkede landsretten, at berammelsesafgiften ikke var
modtaget. landsretten besluttede at fastsætte en yderligere frist, således at afgiften skulle væ-
re modtaget i landsretten senest den 12. december 2016 kl. 12. det fremgår af retsbogen, at
overskridelse af denne frist ville medføre afvisning af sagen, jf. retsafgiftslovens § 62, stk. 3.
advokat niels nørgaard rasmussen, som repræsenterede b og c for landsretten, har oplyst,
at hans kontor modtog retsbogen af 7. december 2016 i e-boks samme dag.
a’s daværende advokat, advokat sanne tanja lund, har i sin ansøgning til procesbevillings-
nævnet anført, at hun for a både varetog ankesagen mod b og c og en anden retssag, som
verserede ved landsretten. det fremgår endvidere af ansøgningen, at denne anden retssag blev
udsat, da advokaten blev udsat for et voldeligt røveri, hvor hun pådrog sig en del fysiske ska-
der. udsættelsen medførte en del forvirring og forvekslinger af de to sager, og advokaten
overså derfor fristen for betaling af berammelsesafgift i sagen mod b og c. ved en rutine-
mæssig gennemgang af kontorets sager blev advokaten opmærksom på, at hun ikke havde
modtaget berammelsesafgiften fra a. advokaten kontaktede derfor telefonisk landsretten den
12. december 2016 for at høre, om berammelsesafgiften var indbetalt direkte til landsretten.
der foreligger ikke oplysninger om det nærmere tidspunkt for telefonsamtalen. advokaten
blev under telefonsamtalen gjort opmærksom på, at landsretten havde fastsat en ny frist for
betaling, og at denne frist udløb den 12. december 2016 kl. 12. da advokaten ikke kunne
komme i telefonisk kontakt med a, sendte hun den 12. december 2016 en mail til a, hvori
hun gjorde opmærksom på, at hverken hun eller landsretten havde modtaget berammelsesaf-
giften.
a indbetalte berammelsesafgiften til landsretten den 13. december 2016 kl. 13.16.
ved retsbog af 6. januar 2017 bemærkede landsretten, at berammelsesafgiften ikke var betalt
inden for fristen, idet afgiften først var modtaget i landsretten den 13. december 2016. lands-
retten anmodede herefter om parternes eventuelle bemærkninger hertil, herunder om fastsæt-
                                                 - 3 -
telse af sagsomkostninger for landsretten i tilfælde af afvisning af a’s påstand i ankestævnin-
gen.
efter at have modtaget bemærkninger fra parterne afviste landsretten ved sålydende kendelse
af 27. januar 2017 a’s påstand i ankestævningen:
       ”hvis afgiften efter retsafgiftslovens § 2 ikke betales efter påkrav, følger det af lovens §
       62, stk. 3, at retten kan fastsætte en frist for afgiftens betaling. betales afgiften ikke in-
       den fristens udløb, afvises sagen, jf. dog § 7. i så fald bortfalder afgiften efter § 2.
       da a trods påkrav ikke har betalt afgiften for hovedforhandlingen inden den i påkravet
       fastsatte frist, afvises hendes påstand i ankestævningen, jf. retsafgiftslovens § 62, stk. 3.
       det kan ikke føre til et andet resultat, at afgiften blev betalt dagen efter fristens udløb,
       idet landsretten bemærker, at der ikke er oplyst om undskyldelige omstændigheder som
       begrundelse for overskridelse af fristen.”
ved brev af 10. februar 2017 anmodede advokat sanne tanja lund på vegne af a landsretten
om at genoptage ankesagen.
ved retsbog af 31. marts 2017 udsatte landsretten sagen til den 18. april 2017 på advokat ni-
els nørgaard rasmussens bemærkninger til spørgsmålet om genoptagelse af sagen. følgende
er bl.a. anført i retsbogen:
       ”landsretten må efter modtagelsen af advokat sanne tanja lunds mail af 10. februar
       2017 og efter en række henvendelser og svar fra domstolsstyrelsens it-afdeling lægge
       til grund, at retsbogen af 7. december 2016 på grund af en beklagelig ekspeditionsfejl i
       landsretten ikke er sendt til advokat sanne tanja lund, men alene blev sendt til advokat
       niels nørgaard rasmussen.
       landsretten havde derfor ikke grundlag for at afvise appellantens påstand i ankestæv-
       ningen og overvejer derfor at ophæve landsrettens kendelse herom, jf. retsplejelovens §
       222, og derpå genoptage ankesagen.”
ved kendelse af 21. april 2017 bestemte landsretten, at ankesagen ikke blev genoptaget.
landsrettens begrundelse er sålydende:
                                                - 4 -
        ”det følger af retsplejelovens § 222, at retten kan omgøre kendelser af procesledende
        karakter og beslutninger, når nye oplysninger foreligger, samt når retten i øvrigt finder
        det hensigtsmæssigt. afvisningskendelsen af 27. januar 2017 er ikke truffet ved en be-
        slutning og har heller ikke karakter af en kendelse af procesledende karakter. henset til
        dette – og sammenholdt med, at det følger af retsplejelovens § 372, stk. 3, at en rettidig
        iværksat anke, der er afvist, med rettens tilladelse på ny kan tages under behandling, så-
        fremt ny ankestævning indleveres på rettens kontor inden 2 uger efter det retsmøde,
        hvori sagen blev afvist – finder landsretten ikke, at der i den foreliggende situation er
        hjemmel til efter retsplejelovens § 222 eller efter princippet i bestemmelsen at genopta-
        ge ankesagen i relation til a’s påstand i ankestævningen."
anbringender
a har anført navnlig, at en ankesag kun kan afvises på grund af manglende betaling af retsaf-
gift, hvis rettens påkrav om betaling af retsafgift er kommet frem til den, der skal betale afgif-
ten, jf. retsafgiftslovens § 62, stk. 3.
hverken hun eller hendes tidligere advokat, advokat sanne tanja lund, har modtaget lands-
rettens retsbog af 7. december 2016, hvori fristen for betaling af berammelsesafgift blev fast-
sat til den 12. december 2016 kl. 12.00.
det var først, da advokat sanne tanja lund rettede telefonisk henvendelse til landsretten den
12. december 2016 efter kl. 12.00, at advokaten blev oplyst om, at landsretten ved retsbog af
7. december 2016 havde fastsat frist for betaling af berammelsesafgift samme dag kl. 12.00.
det var således ikke muligt at betale berammelsesafgiften rettidigt – heller ikke ved en straks-
overførsel samme dag.
højesteret fastslog i ufr 2014.137 (sag 201/2013), at et kæremål ikke bortfaldt som følge af
manglende betaling af kæreafgift, idet retten ikke havde godtgjort, at påkrav om betaling af
afgiften var kommet frem til kærende.
hun har ikke modtaget et påkrav om betaling af berammelsesafgift, og landsretten har på intet
tidspunkt før advokat sanne tanja lunds samtale med landsretten den 12. december 2016 ef-
ter kl. 12.00 rykket for betaling af berammelsesafgift. der er derfor ikke grundlag for at afvise
hendes påstand i ankestævningen, jf. retsafgiftslovens § 62, stk. 3.
                                              - 5 -
b og a har anført navnlig, at berammelsesafgiften blev opkrævet hos advokat sanne tanja
lund allerede ved retsbog af 19. maj 2016. påkravet efter retsafgiftslovens § 62, stk. 3, blev
således fremsendt allerede den 19. maj 2016.
det er ubestridt, at advokat sanne tanja lund var i telefonisk kontakt med landsretten den 12.
december 2016, og advokat sanne tanja lund har i sin ansøgning til procesbevillingsnævnet
oplyst, at der under telefonsamtalen blev fastsat en ny frist til kl. 12.00 til betaling af beram-
melsesafgiften. det er derfor uden betydning, om landsrettens retsbog af 7. december 2016 er
kommet frem til advokat sanne tanja lund. efter fastsættelsen af fristen under telefonsamta-
len med landsretten kunne og burde a eller advokat sanne tanja lund have betalt berammel-
sesafgiften ved en straksoverførsel, hvilket kan ske ved hjælp af forskellige mobilapplikatio-
ner eller over netbank enten gratis eller mod et symbolsk gebyr på 1 kr.
da a heller ikke overholdt den telefonisk fastsatte frist for betaling, har landsretten med rette
afvist sagen, jf. den præceptive bestemmelse i retsafgiftslovens § 62, stk. 3.
højesterets begrundelse og resultat
ved ankestævning af 12. oktober 2015 ankede a københavns byrets dom af 2. oktober 2015
til østre landsret. ved retsbog af 19. maj 2016 berammede landsretten sagen til hovedfor-
handling og fastsatte frist til den 27. november 2016 for betaling af berammelsesafgift. da a
ikke betalte berammelsesafgiften inden for den fastsatte frist, fastsatte landsretten ved retsbog
af 7. december 2016 en ny frist, således at afgiften skulle være modtaget i landsretten senest
den 12. december 2016 kl. 12. det fremgår af retsbogen, at overskridelse af denne frist ville
medføre afvisning af sagen, jf. retsafgiftslovens § 62, stk. 3. a indbetalte berammelsesafgiften
til landsretten den 13. december 2016, hvorefter landsretten ved retsbog af 27. januar 2017
afviste a’s påstand i ankestævningen.
sagen angår for højesteret, om landsretten med rette har afvist a’s påstand i ankestævningen
som følge af for sen betaling af berammelsesafgift.
a anmodede ved brev af 10. februar 2017 landsretten om genoptagelse af sagen, hvilket
landsretten afslog ved kendelse af 21. april 2017. under forberedelsen af spørgsmålet om
genoptagelse anmodede landsretten ved retsbog af 31. marts 2017 advokat niels nørgaard
                                                 - 6 -
rasmussen om bemærkninger til spørgsmålet om genoptagelse. det fremgår af denne retsbog,
at retsbogen af 7. december 2016 på grund af en beklagelig ekspeditionsfejl i landsretten ikke
blev sendt til as daværende advokat, advokat sanne tanja lund, men alene til advokat niels
nørgaard rasmussen. højesteret lægger herefter til grund, at retsbogen af 7. december 2016
ikke blev sendt til advokat sanne tanja lund.
spørgsmålet er herefter, om landsretten telefonisk fastsatte en ny frist for betaling af beram-
melsesafgift, og om berammelsesafgiften på denne baggrund kunne være betalt rettidigt.
højesteret lægger til grund, at der den 12. december 2016 fandt en telefonsamtale sted mellem
en medarbejder i landsretten og advokat sanne tanja lund. højesteret lægger efter det oply-
ste endvidere til grund, at advokat sanne tanja lund under telefonsamtalen blev gjort be-
kendt med den frist for betaling af berammelsesafgift, som blev fastsat ved retsbog af 7. de-
cember 2016. der er således ikke grundlag for at antage, at der under telefonsamtalen blev
fastsat en ny frist for betaling af berammelsesafgift.
der foreligger ikke nærmere oplysninger om, på hvilket tidspunkt telefonsamtalen mellem en
medarbejder i landsretten og advokat sanne tanja lund fandt sted, herunder om samtalen
fandt sted før eller efter kl. 12 den 12. december 2016, hvor fristen for betaling af berammel-
sesafgift udløb. der er således ikke tilstrækkeligt grundlag for antage, at advokat sanne tanja
lund kunne have betalt berammelsesafgiften ved en straksoverførsel til landsretten.
da landsretten ikke sendte retsbogen af 7. december 2016 til a’s daværende advokat, advokat
sanne tanja lund, og da der ikke foreligger oplysninger om tidspunktet for advokatens tele-
fonsamtale med landsretten den 12. december 2016, finder højesteret, at a’s anke er afvist
med urette, jf. retsafgiftslovens § 62, stk. 3.
højesteret ophæver herefter landsrettens kendelse af 27. januar 2017 om afvisning af a’s på-
stand om frifindelse, og hjemviser sagen til realitetsbehandling ved landsretten.
ingen part skal betale sagsomkostninger til den anden part.
kæreafgiften tilbagebetales til a, jf. retsafgiftslovens § 57.
                                          - 7 -
                                   thi bestemmes:
landsrettens kendelse ophæves, og sagen hjemvises til realitetsbehandling ved landsretten.
