                      højesterets kendelse
                      afsagt torsdag den 16. november 2017
sag 291/2016
(2. afdeling)
advokat dan terkildsen,
michael eide,
revisor flemming sivertsen,
selskabet af 23. april 2008 aps (tidligere plen 10 a/s),
skælskør bolig a/s i likvidation
og
advokat søren d. andersen
(advokat dan terkildsen for alle)
mod
processelskabet af 28. august 2009 aps
(advokat tage siboni)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i næstved den 2. marts 2015 og af østre lands-
rets 11. afdeling den 13. juni 2016.
i påkendelsen har deltaget fem dommere: jon stokholm, vibeke rønne, jens peter
christensen, jens kruse mikkelsen og kristian korfits nielsen.
påstande
appellanterne, advokat dan terkildsen, michael eide, revisor flemming sivertsen, selskabet
af 23. april 2008 aps, skælskør bolig a/s i likvidation og advokat søren d. andersen, har
nedlagt påstand om afvisning af processelskabet af 28. august 2009 aps’ anke til landsretten
og ophævelse af landsrettens dom, subsidiært stadfæstelse af byrettens dom.
indstævnte, processelskabet af 28. august 2009, har påstået stadfæstelse af landsrettens dom.
                                              - 2 -
anbringender
appellanterne har til støtte for påstanden om afvisning af anken til landsretten og ophævelse
af landsrettens dom anført navnlig, at byrettens afgørelse om afvisning blev truffet under for-
beredelsen af hovedforhandlingen. afgørelsen, som burde være truffet ved kendelse, kunne
derfor ikke indbringes for landsretten uden procesbevillingsnævnets tilladelse, jf. retsplejelo-
vens § 389 a. da procesbevillingsnævnets tilladelse ikke forelå, skulle landsretten have afvist
sagen. det forhold, at byretten har anvendt en forkert afgørelsesform, kan ikke føre til et andet
resultat.
til støtte for påstanden om stadfæstelse af byrettens dom er anført navnlig, at konstruktionen
med at lade processelskabet føre sagen er båret af omgåelseshensigt. poul holmgård har øn-
sket at undgå selv at være part i sagen. poul holmgård har under den genanlagte sag anført, at
selvskyldnerkautionen ikke omfattede denne sag. processelskabet havde allerede af den grund
ikke længere partsevne. det forhold, at kurator i poul holmgårds konkursbo afslog at indtræ-
de i selvskyldnerkautionen, fører også til, at processelskabets partsevne må anses for ophørt.
at der er tale om et omgåelsestilfælde må i det hele taget indebære, at appellanterne stilles
som om, at sagen var anlagt af poul holmgård selv. da kurator i poul holmgårds konkursbo
ikke ville kunne indtræde i sagen, og da poul holmgård ikke selv ville have noget incitament
til at indtræde i sagen, må sagen afvises.
processelskabet har heroverfor anført, at en formalitetsafgørelse, der afslutter sagens behand-
ling, skal træffes ved dom, medmindre andet er bestemt i retsplejeloven. afvisning på grund
af manglende partsevne er ikke en af de typer af afvisningsafgørelser, der i henhold til retsple-
jeloven træffes ved kendelse. byrettens afgørelse om afvisning af sagen er således med rette
truffet ved dom. retsplejelovens § 389 a finder derfor ikke anvendelse, og procesbevillings-
nævnets tilladelse var ikke nødvendig for at indbringe afgørelsen for landsretten.
for så vidt angår spørgsmålet om partsevne er anført navnlig, at hvis en fysisk person over-
drager en fordring til et selskab med henblik på, at selskabet fører retssag om den pågældende
fordring, kan afvisning ud fra omgåelsesbetragtninger undgås ved, at den fysiske person påta-
ger sig at indestå for eventuelle sagsomkostninger, jf. u 2017.2439 h. østre landsret har ved
kendelse af 5. november 2010 fastslået, at processelskabet kunne indtræde i sagen, idet poul
                                               - 3 -
holmgård som selvskyldnerkautionist indestod for sagsomkostningerne. processelskabets
partsevne kan ikke prøves på ny, selv om sagen blev genanlagt, fordi påstandsdokumentet i
den oprindelige sag blev indleveret for sent. poul holmgård har desuden udtrykkeligt under
den genanlagte sag og også efter konkursboets afslutning vedstået kautionsforpligtelsen. det
forhold, at poul holmgårds konkursbo ikke ønskede at indtræde i selvskyldnerkautionen, er
uden betydning. appellanternes mulighed for at opnå betaling af eventuelt tilkendte
sagsomkostninger er ikke forringet ved poul holmgårds konkurs, idet hans personlige
hæftelse for sagsomkostningerne fortsat er gældende. hvis poul holmgård selv havde ført
sagen, ville manglende indtræden fra konkursboets side ikke have udelukket ham fra at
videreføre sagen, jf. konkurslovens § 138.
processelskabet har frafaldet sine anbringender vedrørende sagens øvrige formalitetsspørgs-
mål.
højesterets begrundelse og resultat
for højesteret angår sagen i første række, om landsretten skulle have afvist anken af byrettens
dom på grund af manglende tilladelse fra procesbevillingsnævnet. hvis dette ikke er tilfældet,
er spørgsmålet, om sagen skal afvises på grund af manglende partsevne hos processelskabet.
tilladelse fra procesbevillingsnævnet
byretten besluttede den 15. december 2014 at udskille sagens formalitetsspørgsmål, herunder
spørgsmålet om sagen skulle afvises, til særskilt behandling.
byretten bestemte ved dom af 2. marts 2015, at sagen skulle afvises på grund af manglende
partsevne hos processelskabet.
højesteret tiltræder, at byrettens afgørelse er truffet ved dom, jf. f.eks. højesterets domme af
18. april 2000 (ufr 2000.1575) og af 5. juli 2001 (ufr 2001.2231). allerede af denne grund
finder bestemmelsen i retsplejelovens § 389 a ikke anvendelse. højesteret bemærker endvide-
re, at byrettens afgørelse om afvisning af sagen er en delafgørelse omfattet af retsplejelovens
§ 253. procesbevillingsnævnets tilladelse til anke var heller ikke nødvendig efter denne be-
stemmelse, idet afgørelsen afsluttede sagen ved byretten, jf. § 253, stk. 3, sammenholdt med
stk. 4.
                                                 - 4 -
højesteret tiltræder herefter, at appellanternes påstand om afvisning af anken til landsretten
ikke er taget til følge.
højesteret bemærker, at landsrettens afgørelse burde være truffet ved kendelse, jf. højesterets
kendelser af 20. januar 2017 (ufr 2017.1265) og af 2. maj 2017 (ufr 2017.2439).
processelskabets partsevne
en part er ikke beskyttet mod at blive sagsøgt af en fysisk eller juridisk person, som måtte
være insolvent, jf. bl.a. højesterets dom af 14. januar 2005 (ufr 2005.1199).
ved kendelse af 5. november 2010 traf østre landsret under forberedelsen i byretten af den
oprindeligt anlagte sag afgørelse om, at poul holmgårds overdragelse af fordringen til pro-
cesselskabet havde til formål at omgå retsplejelovens regler om sagsomkostninger. landsret-
ten fastslog samtidig, at der ikke var grundlag for at afvise sagen, idet poul holmgård havde
erklæret at indestå som selvskyldnerkautionist for processelskabets opfyldelse af sine forplig-
telser under sagen.
højesteret tiltræder, at poul holmgårds indeståelse må anses for også at omfatte den genan-
lagte sag, og kautionsforpligtelsen kan ikke anses for ophørt ved poul holmgårds konkurs.
appellanterne er således ikke blevet stillet ringere i sagsomkostningsmæssig henseende ved,
at sagen føres af processelskabet og ikke af poul holmgård selv, jf. herved højesterets ken-
delse af 2. maj 2017 (ufr 2017.2439).
højesteret tiltræder herefter, at sagen ikke er afvist på grund af manglende partsevne hos pro-
cesselskabet.
sagsomkostninger
i sagsomkostninger for landsret og højesteret skal appellanterne solidarisk betale i alt 50.000
kr. til processelskabet, jf. princippet i retsplejelovens § 312, stk. 2. spørgsmålet om sagsom-
kostninger for byretten afgøres i forbindelse med sagens afslutning ved byretten.
                                             - 5 -
                                       thi bestemmes:
landsrettens afgørelse stadfæstes.
i sagsomkostninger for landsret og højesteret skal appellanterne solidarisk betale i alt 50.000
kr. til processelskabet af 28. august 2009 aps.
