                      højesterets kendelse
                          afsagt tirsdag den 8. januar 2019
sag 82/2018
a
(advokat linda lange kastholm, beskikket)
mod
basisbank a/s
(advokat ulrik bayer)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af fogedretten i horsens den 17. maj 2017 og af vestre
landsrets 15. afdeling den 18. august 2017.
i påkendelsen har deltaget fem dommere: marianne højgaard pedersen, poul dahl jensen,
henrik waaben, michael rekling og kurt rasmussen.
påstande
kærende, a, har nedlagt påstand om stadfæstelse af fogedrettens kendelse.
indkærede, basisbank a/s, har nedlagt påstand om stadfæstelse af landsrettens kendelse.
sagsfremstilling
ved lånedokument af 3. oktober 2016 blev der optaget et lån hos basisbank a/s på 49.680 kr.
lånedokumentet blev underskrevet ved brug af as nemid. basisbank havde forinden modta-
get en låneansøgning, der var udfyldt med as navn, cpr-nr. og adresse. basisbank havde
med ansøgningen tillige modtaget lønsedler og en årsopgørelse, som senere viste sig at være
forfalskede, samt oplysning om en mailadresse, hvortil lånedokumentet kunne sendes.
provenuet blev udbetalt til as konto i en anden bank.
                                               - 2 -
basisbank søgte efterfølgende det digitale lånedokument tvangsfuldbyrdet hos a ved
fogedretten i horsens.
i forbindelse med fogedrettens behandling af sagen har a afgivet forklaring. af forklaringen
fremgår bl.a.:
      ”skyldneren oplyste, at han har haft en narkogæld på 15.000 kr. af sælgeren, hvis navn
      han ikke kender, blev han presset til at udlevere kreditkortoplysninger. skyldneren skul-
      le udlevere kopi af sit pas, mastercard til sparekassen kronjylland, en kopi af nøglekor-
      tet med nemid og koden. a tænkte ikke nærmere over, hvad der ville ske. han var bare
      glad for, at gælden på den måde kunne komme ud af verden. han blev senere klar over,
      at disse oplysninger er blevet misbrugt bl.a. til at optage et lån i basisbank a/s. ved at
      misbruge hans kreditkortoplysninger er der opstået en gæld på i alt ca. 400.000 kr.
      sagen er under efterforskning hos sydøstjyllands politi. han har supplerende oplyst, at
      låneprovenuet fra basisbank blev sat ind på den konto, der var oplyst i låneansøgningen.
      da han udleverede en kopi af sit mastercard i sparekassen kronjylland, var der ingen
      penge på kontoen. han har ikke brugt nogen af pengene fra lånet i basisbank. pengene
      må være hævet af sælgeren eller narkobagmændene. skyldneren bor på et værelse hos
      sin mor. han har ikke haft arbejde i 2016 og er på kontanthjælp.”
fogedretten i horsens traf afgørelse den 17. maj 2017. i afgørelsen anføres det bl.a.:
      ”skyldneren, der har diagnosen add, har ikke for fogedretten afgivet en sammenhæn-
      gende forklaring, men svaret på spørgsmål med korte sætninger – i flere tilfælde ensta-
      velsesord. den 4. november 2016 anmeldte skyldneren forholdet til sydøstjyllands poli-
      ti, men det er uoplyst, hvad politiets efterforskning har ført til.
      på denne baggrund finder fogedretten, at den bevisførelse, som indsigelsen giver anled-
      ning til, er af et omfang og beskaffenhed, som bør ske under almindelig rettergang, jf.
      retsplejelovens § 501, stk. 4. udlægsbegæringen må derfor nægtes fremme.”
basisbank kærede fogedrettens afgørelse til vestre landsret, som den 18. august 2017 ophæ-
vede afgørelsen og hjemviste sagen med henblik på fremme af udlægsforretningen. i landsret-
tens afgørelse anføres det bl.a.:
      ”efter as forklaring om sin udlevering af kopi af pas, mastercard, en kopi af nøglekort
      med nemid og kode og efter en samlet vurdering af hændelsesforløbet finder
      landsretten, at a har udvist en sådan grad af uagtsomhed, at han i forhold til basisbank
      a/s hæfter for låneoptagelsen.”
                                               - 3 -
anbringender
a har anført navnlig, at han ikke selv optog lånet hos basisbank eller gav samtykke hertil,
hvorfor han ikke er skyldner for lånet. der foreligger derfor ikke et fundament efter retspleje-
lovens § 478, stk. 1, nr. 5, som kan danne grundlag for tvangsfuldbyrdelse ved fogedretten.
han hæfter heller ikke for lånet. han blev presset til at udlevere sine nemid-oplysninger ved
trussel om umiddelbar anvendelse af vold. låneaftalen kan derfor ikke anses for bindende for
ham, jf. aftalelovens § 28, stk. 1. det stod ikke klart for ham, at de udleverede oplysninger
kunne misbruges til optagelse af lån i en sådan størrelsesorden. han gav ikke herved tredje-
mand fuldmagt til at forpligte ham. han handlede heller ikke erstatningspådragende ved ikke
at spærre sit nemid straks efter udleveringen til tredjemand. efter udleveringen var truslen
fortsat overhængende.
han tilhører en gruppe af borgere i samfundet, som er så dårligt fungerende, at de ikke er i
stand til at beskytte deres digitale signatur mod uretmæssig brug. denne gruppes retssikker-
hed er truet af nemid-systemet, som har vist sig at være langt lettere at misbruge end det tid-
ligere system med personlig underskrift.
basisbank var bekendt med, at den form for bedrageri, som han blev udsat for, fandt sted igen
og igen. til trods for, at basisbank sad inde med denne viden, gjorde banken intet forsøg på at
verificere identiteten på låntagerne. basisbank udviste herved et vist mål af egen skyld.
ved den lemfældige forretningsgang holdt basisbank sig desuden for egen vindings skyld i
bevidst uvidenhed om svig. da basisbank burde have indset, at den erklæring, som blev afgi-
vet over for basisbank i forbindelse med låntagningen, kunne være fremkaldt ved svig fra
tredjemands side, og da basisbank intet gjorde for at afkræfte dette, er erklæringen ikke bin-
dende for afgiveren, jf. aftalelovens § 30, stk. 1, eller en analogi heraf.
basisbank a/s har anført navnlig, at lånet blev optaget af a personligt eller med ham som
aktivt medvirkende. lånedokumentet blev underskrevet med hans nemid, og det påhviler
herefter ham at bevise, at lånet blev optaget af tredjemand uden hans medvirken. han har ikke
løftet denne bevisbyrde. han har således ikke dokumenteret, at han blev presset til at udlevere
                                               - 4 -
sine nemid-oplysninger. lånedokumentet opfylder allerede af den grund betingelserne for at
kunne danne grundlag for udlæg, jf. retsplejelovens § 478, stk. 1, nr. 5.
hvis det lægges til grund, at lånet ikke blev optaget af a eller med hans medvirken, gøres det
gældende, at han hæfter for basisbanks tilgodehavende, og at lånedokumentet derfor fortsat
opfylder betingelserne for at kunne danne grundlag for udlæg hos ham.
det følger således af as forklaring, at han udleverede sine strengt fortrolige nemid-oplys-
ninger til tredjemand. han vidste eller burde have vidst, at tredjemand herved ville gøre brug
af oplysningerne. på trods heraf spærrede han ikke sit nemid før lang tid efter. han gav
derved tredjemand fuldmagt til at forpligte ham, herunder ved optagelse af lån. han hæfter
derfor for lånet. han har ikke løftet bevisbyrden for, at han blev tvunget til at udlevere nem-
id-oplysningerne, men selv hvis dette var tilfældet, burde han i henhold til aftalelovens § 28,
stk. 2, have reageret uden ugrundet ophold efter, at tvangen var ophørt, hvis han ønskede at
påberåbe sig tvangen.
a handlede endvidere erstatningspådragende, og også af den grund hæfter han for basisbanks
tilgodehavende. han blev ikke presset til at udlevere sine nemid-oplysninger, og han hand-
lede derfor erstatningspådragende ved at muliggøre tredjemands brug af de dybt fortrolige
oplysninger. selv hvis det lægges til grund, at han blev presset til at udlevere oplysningerne,
var han på ingen måde afskåret fra efterfølgende at spærre sit nemid og derved afskære
tredjemand fra at gøre brug heraf. han handlede derfor under alle omstændigheder
erstatningspådragende.
basisbank agerede i overensstemmelse med såvel de for brugen af nemid fastsatte retnings-
linjer som praksis inden for den finansielle sektor. basisbank havde desuden ikke anledning
til at foranstalte nærmere undersøgelser inden ydelsen af lånet. basisbank udviste således ikke
egen skyld.
retsgrundlag
efter retsplejelovens § 478, stk. 1, nr. 5, kan tvangsfuldbyrdelse ske på grundlag af gældsbre-
ve, når det udtrykkeligt er bestemt i dokumentet, at det kan tjene som grundlag for fuld-
byrdelse.
                                                 - 5 -
efter § 478, stk. 4, 1. pkt., kan der i de i stk. 1, nr. 4-7, nævnte tilfælde foretages fuldbyrdelse
hos enhver, der ved sin underskrift på dokumentet har forpligtet sig som skyldner, selvskyld-
nerkautionist eller pantsætter. i medfør af § 478, stk. 4, 2. pkt., kan underskriften på gælds-
brevet i de tilfælde, der er nævnt i stk. 1, nr. 4 og 5, være tilføjet digitalt.
bestemmelsen i § 478, stk. 4, 2. pkt., blev indsat ved lov nr. 737 af 25. juni 2014 om ændring
af retsplejeloven og forskellige andre love. i lovforslagets almindelige bemærkninger er anført
(folketingstidende 2013-14, tillæg a, lovforslag l 178, s. 74-76):
       ”5. tvangsfuldbyrdelse på baggrund af digitale dokumenter
       5.1 indledning
       …
       reglerne i retsplejeloven og kreditaftaleloven om tvangsfuldbyrdelse bør efter justits-
       ministeriets opfattelse tage højde for, at samfundet i øget grad er blevet digitaliseret, og
       at borgere og virksomheder i vidt omfang indgår aftaler i elektronisk form. det bør på
       denne baggrund ikke være underskriftens form, der er afgørende for, om en kreditor i
       henhold til et udenretligt skriftligt forlig, gældsbrev eller kreditkøbekontrakt, der i øv-
       rigt opfylder retsplejelovens eller kreditaftalelovens bestemmelser, kan inddrive sit krav
       ved fogedretten. digitale underskrifter bør derfor for disse dokumenters vedkommende i
       fogedretlig henseende sidestilles med traditionelle underskrifter, og det bør være muligt
       at fuldbyrde krav i henhold til sådanne dokumenter, selv om der ikke kan indleveres el-
       ler fremlægges et originalt dokument i traditionel forstand.
       5.1.3. med lovforslaget skabes der hjemmel til, at der kan ske tvangsfuldbyrdelse på
       grundlag af udenretlige skriftlige forlig og gældsbreve, som er underskrevet ved brug af
       digital signatur. disse digitale udlægsfundamenter kan herefter tvangsfuldbyrdes efter
       de samme regler, som gælder for udenretlige skriftlige forlig og gældsbreve, der er un-
       derskrevet på traditionel vis, forudsat at retsplejelovens øvrige betingelser herfor er op-
       fyldt.
       …
       5.3. anvendelse af digital signatur
       …
       5.3.4. for så vidt angår spørgsmålet om retsvirkningerne ved anvendelse af digital sig-
       natur har udvalget om retsvirkninger af digital signatur mv. afgivet betænkning nr.
       1456/2004 om e-signaturs retsvirkninger. udvalget, der var nedsat af justitsministeriet i
       samråd med det daværende forskningsministerium, havde bl.a. til opgave at vurdere
       spørgsmålet om lovregulering af digitalt signerede meddelelsers retsvirkning.
                                          - 6 -
det anføres i betænkningen, at brugen af digital signatur kun i teknisk henseende adskil-
ler sig fra brugen af håndskrevne underskrifter. brugen af moderne teknik til at udføre
selve underskriftshandlingen medfører således i almindelighed ikke nogen ændring i
forhold til de regler, som angiver retsvirkningen af den pågældende underskrift. det af-
gørende er således tilkendegivelsen gennem handling eller undladelse af en vilje til at
blive forpligtet. en digital signatur må derfor i almindelighed sidestilles med en almin-
delig papirbaseret underskrift, og der er efter udvalgets opfattelse ikke nogen grund til at
knytte særlige retsvirkninger til aftaler, retshandler eller meddelelser, der afgives med
digital signatur.
5.4. lovforslagets udformning
5.4.1. digital underskrift
…
med lovforslaget foreslås det på denne baggrund, at der i retsplejeloven skabes hjemmel
til, at der kan ske tvangsfuldbyrdelse på grundlag af udenretlige skriftlige forlig og
gældsbreve, som er underskrevet ved brug af digital signatur.
for så vidt angår udenretlige skriftlige forlig og gældsbreve, der er underskrevet digi-
talt, vil det efter lovforslaget være en betingelse for, at disse kan tjene som grundlag for
fuldbyrdelse, at retsplejelovens regler i øvrigt er opfyldt, jf. retsplejelovens § 478, stk. 1,
nr. 4 og 5. digitalt underskrevne udenretlige forlig skal således vedrøre forfalden gæld,
ligesom det i forliget og gældsbrevet udtrykkeligt skal være bestemt, at det kan tjene
som grundlag for fuldbyrdelse.
…
5.4.3. indsigelser mod den digitale signatur eller indholdet af den skriftlige repræsenta-
tion af dokumentet
5.4.3.1. en digital signatur er et elektronisk redskab, som benyttes til digitalt at signere
en meddelelse, således at modtageren kan konstatere meddelelsens autenticitet (dvs.
identiteten af meddelelsens afsender) og meddelelsens integritet (dvs. at meddelelsens
indhold ikke er blevet ændret efter signeringen). autenticiteten og integriteten af et digi-
talt dokument sikres ved hjælp af en bestemt regnemetode kaldet hashværdien, der om-
danner dokumentet til en talrække. denne talrække kan afkodes ved hjælp af de funktio-
ner, der er indbygget i den digitale signatur. det er usandsynligt, at forskellige digitale
dokumenter omdannes til den samme hashværdi, og det er ligeledes usandsynligt, at
indholdet af et digitalt dokument kan udledes ud fra hashværdien. dermed opnår modta-
geren af dokumentet en høj grad af sikkerhed for rigtigheden af dokumentets indhold.
5.4.3.2. fogedretten står frit ved bedømmelsen af de fremlagte beviser, men fogedretten
kan ifølge retsplejelovens § 501, stk. 4, nægte en bevisførelse, som på grund af dens
omfang eller beskaffenhed eller af andre grunde bør ske under almindelig rettergang …
hvis det efter bevisførelsen i henhold til retsplejelovens § 501, stk. 4, findes betænkeligt
at fremme en anmodning om udlæg på grundlag af et digitalt underskrevet udenretlige
skriftligt forlig eller gældsbrev, skal fogedretten nægte at efterkomme fordringshaverens
anmodning, jf. § 501, stk. 1.
…
                                                 - 7 -
      reglerne om bevisførelse indebærer, at hvis rekvisitus (den, som kravet er rettet imod)
      under en fogedforretning gør indsigelse mod grundlaget for fuldbyrdelsen, jf. retspleje-
      lovens §§ 501 eller 597, må rekvirenten løfte bevisbyrden for, at det er rekvisitus, der
      under anvendelse af sin gyldige digitale signatur har underskrevet det pågældende doku-
      ment, eller at dokumentet på tidspunktet for dets underskrivelse havde det eksakte ind-
      hold, der fremgår af den skriftlige repræsentation af dokumentet.
      rekvirentens bevisbyrde vil alt efter omstændighederne f.eks. kunne tænkes løftet ved,
      at der føres bevis for den digitale signaturs gyldighed og tilknytning til rekvisitus samt
      det pågældende dokument, eller at det dokumenteres, at det elektroniske system, der er
      etableret for dokumentets underskrivning er indrettet og sikret på en betryggende måde.
      endvidere kan fogedretten tillægge det vægt, at rekvisitus ikke tidligere har fremsat ind-
      sigelser mod signaturen eller dokuments indhold, hvis rekvisitus tidligere er blevet fore-
      vist dette eller har fået tilsendt en repræsentation heraf.”
som det fremgår, er der i lovforslagets pkt. 5.3.4 henvist til betænkning nr. 1456/2004 om e-
signaturs retsvirkninger. følgende fremgår af betænkningens s. 104-110:
      ”7.4. uberettiget brug af andres digitale signatur
      …
      7.4.2. udvalgets vurdering af gældende ret
      det klare udgangspunkt i dansk ret er, at man ikke bliver aftaleretligt forpligtet af en er-
      klæring, der uberettiget afgives i ens navn (falsk) eller ændres efter afgivelsen (forfalsk-
      ning). falsk og forfalskning kan gøres gældende som ugyldighedsgrund også over for
      en løftemodtager i god tro. et løfte binder med andre ord kun den, der har afgivet det,
      eller som har givet en anden fuldmagt til at afgive det.
      der kan dog rent undtagelsesvist tænkes at opstå situationer, hvor den pågældende uan-
      set falsk eller forfalskning bliver aftaleretligt forpligtet, nemlig i tilfælde, hvor den på-
      gældende har foretaget en handling eller undladelse, som af løftemodtageren kan op-
      fattes som indforståelse med at være bundet. den, der ikke i rimeligt omfang søger at
      modvirke, at andre afgiver falske eller forfalskede erklæringer i sit navn, kan endvidere
      efter omstændighederne herved tænkes at pådrage sig erstatningsansvar over for den,
      der i god tro modtager og stoler på sådanne erklæringer. i sammenhæng hermed er det
      omdiskuteret, i hvilket omfang der i relation til falske/forfalskede erklæringer gælder en
      reklamationspligt.
      disse almindelige aftaleretlige regler gælder også for aftaler, retshandler eller meddelel-
      ser, som uberettiget underskrives med en andens digitale signatur. certifikatindehaveren
      vil således som altovervejende hovedregel ikke være bundet af en erklæring, som er af-
      givet af en tredjemand, der uberettiget har fået adgang til den private nøgle. det er prin-
      cipielt uden betydning for den aftaleretlige bundethed, om certifikatindehaveren rekla-
                                          - 8 -
merer over for modtageren af erklæringen, altså giver denne meddelelse om, at der fore-
ligger falsk.
for så vidt angår spørgsmålet om, i hvilke tilfælde en certifikatindehaver bliver bundet
ved efterfølgende at have godkendt en (uberettiget) disposition i certifikatindehaverens
navn, ses der ikke at være særlige forhold, der gør sig gældende for dispositioner, der er
foretaget ved brug af digital signatur…
det er kun uberettiget brug af en andens underskrift eller digitale signatur, som bevir-
ker, at dokumenter, herunder elektroniske dokumenter, er falske. har certifikatindeha-
veren givet den anden person fuldmagt til at anvende sin digitale signatur til at indgå det
pågældende retsforhold i certifikatindehaverens navn ved hjælp af dennes digitale signa-
tur, og er modtageren af erklæringen i god tro, vil certifikatindehaveren i overensstem-
melse med almindelige regler om fuldmagtsforhold kunne blive forpligtet. det samme
gælder, hvis certifikatindehaveren efterfølgende godkender dispositionen enten udtryk-
keligt eller ved ord eller handlinger, som af løftemodtageren med rette må opfattes som
en sådan godkendelse.
det er mere uklart, hvornår en certifikatindehavers handlinger, der sætter tredjemand i
stand til at identificere sig som certifikatindehaveren, vil kunne tages som udtryk for en
tilkendegivelse fra certifikatindehaveren om, at den pågældende tredjemand udstyres
med en bemyndigelse til at disponere på certifikatindehaverens vegne. om der er tale
om et fuldmagtsforhold, må således i første række bero på en nærmere fortolkning af af-
taleforholdet mellem certifikatindehaveren og den person, som uberettiget benytter den
digitale signatur. den blotte overgivelse af den private nøgle med tilhørende adgangsko-
de til en anden antages næppe i sig selv at indebære, at den pågældende herved får fuld-
magt eller i øvrigt kan anses som legitimeret til at indgå aftaler på certifikatindehave-
rens vegne. der skal formentlig mere til, f.eks. at den uberettigede bruger i forvejen er
fuldmægtig for certifikatindehaveren, eller at certifikatindehaveren ved sin adfærd har
givet tredjemand (modtageren) grund til at tro, at der foreligger et fuldmagtsforhold,
f.eks. ved at hovedmanden accepterer, at en person optræder på en sådan måde, at tred-
jemand får indtryk af, at den pågældendes dispositioner binder hovedmanden. der vil i
praksis normalt være tale om tilfælde, hvor der består et vist interessefællesskab mellem
hovedmanden og mellemmanden, f.eks. i form af ægteskab, forretningsforbindelse eller
ansættelsesforhold.
under alle omstændigheder kan spørgsmålet om, hvorvidt en certifikatindehavers ad-
færd vil bevirke en retlig forpligtelse over for godtroende løftemodtagere, ikke afgøres
uden en samlet vurdering af det samlede hændelsesforløb, herunder kendskab til, hvilke
oplysninger den enkelte løftemodtager måtte have været i besiddelse af om forholdet
mellem certifikatindehaveren og den, der (uberettiget) har afgivet løftet ved brug af den
digitale signatur.
hvis den private nøgle er kompromitteret som følge af certifikatindehaverens egen uagt-
somhed, og certifikatindehaveren ikke efterfølgende sørger for at få spærret sin signatur,
vil dette efter omstændighederne kunne indgå i den samlede vurdering af, om certifikat-
indehaveren bliver aftaleretligt forpligtet. manglende spærring vil således efter omstæn-
dighederne kunne medføre, at certifikatindehaveren anses for at have givet besidderen
af den private nøgle, der uhindret får mulighed for fortsat at anvende denne, fuldmagt
                                                 - 9 -
      hertil. der skal dog formentlig temmelig meget til, og navnlig må det formentlig kræ-
      ves, at certifikatindehaveren har viden om, at den private nøgle er kompromitteret.
      spørgsmålet om, hvorvidt en certifikatindehaver pådrager sig erstatningsansvar ved at
      foretage handlinger eller undladelser, som bevirker, at en anden ved at benytte certifi-
      katindehaverens private nøgle påfører andre tab, må afgøres efter almindelige erstat-
      ningsretlige principper.
      …
      7.4.3. udvalgets overvejelser om behovet for lovregler
      udvalget finder, at dansk rets almindelige regler og principper, således som de er be-
      skrevet i nr. 7.4.2, giver tilfredsstillende muligheder for at løse de problemer, der kan
      opstå ved andres uberettigede brug af digitale signaturer.
      ligesom ved papirbaserede underskrifter må det klare udgangspunkt på tilsvarende må-
      de ved digitale signaturer antages at være, at man ikke bliver bundet af erklæringer, som
      andre uberettiget afgiver i ens navn.
      dansk rets almindelige regler giver efter udvalgets opfattelse også tilfredsstillende mu-
      ligheder for, at domstolene i konkrete tilfælde kan modificere dette udgangspunkt, når
      … den enkelte sags omstændigheder giver grundlag herfor. således må det i overens-
      stemmelse med almindelige aftaleretlige principper antages, at en certifikatindehaver ef-
      ter omstændighederne vil kunne blive bundet af tredjemands uberettigede dispositioner
      under anvendelse af den digitale signatur, hvis certifikatindehaveren ved sin adfærd
      uagtsomt har muliggjort eller lettet tredjemands misbrug af signaturen, og der som følge
      af certifikatindehaverens adfærd ud fra en konkret vurdering må antages at være etable-
      ret et fuldmagtsforhold mellem certifikatindehaveren og den, der uberettiget bruger den
      digitale signatur, eller hvis certifikatindehaveren efterfølgende godkender dispositionen.
      udvalget finder derfor ikke grundlag for at foreslå indførelse af særlige lovregler for an-
      vendelsen af digitale signaturer med henblik på gennem lovbestemmelser at søge at re-
      gulere, hvilken adfærd der vil kunne føre til, at certifikatindehaveren bliver forpligtet i
      tilfælde af, at tredjemand misbruger en digital signatur. efter udvalgets opfattelse afgø-
      res sådanne spørgsmål både ved digitale signaturer og ved andre kommunikationsfor-
      mer som udgangspunkt mest hensigtsmæssigt af domstolene på grundlag af en konkret
      vurdering af den enkelte sags omstændigheder mv.”
højesterets begrundelse og resultat
det fremgår af retsplejelovens § 478, stk. 1, nr. 5, at tvangsfuldbyrdelse kan ske på grundlag
af gældsbreve, når det udtrykkeligt er bestemt i dokumentet, at det kan tjene som grundlag for
fuldbyrdelse. efter § 478, stk. 4, 1. pkt., kan der bl.a. i de i stk. 1, nr. 5, nævnte tilfælde fore-
tages fuldbyrdelse hos enhver, der ved sin underskrift på dokumentet har forpligtet sig som
skyldner, selvskyldnerkautionist eller pantsætter, og i medfør af bestemmelsens 2. pkt. kan
underskriften på gældsbrevet i de tilfælde, der er nævnt i stk. 1, nr. 5, være tilføjet digitalt.
                                             - 10 -
højesteret lægger efter bevisførelsen til grund, at a udleverede sit nøglekort til nemid
sammen med brugernavn og adgangskode til tredjemand, som herefter uden hans medvirken
misbrugte nemid-oplysningerne ved at underskrive et digitalt gældsbrev og derved optog
lånet hos basisbank a/s.
afgørelsen af, om indehaveren bliver aftaleretligt forpligtet i tilfælde af, at tredjemand mis-
bruger indehaverens digitale signatur, må træffes på grundlag af en konkret vurdering af det
samlede hændelsesforløb. i denne vurdering indgår bl.a., under hvilke omstændigheder tred-
jemand er kommet i besiddelse af indehaverens nøgle (brugernavn, adgangskode og nøglekort
til nemid), om indehaveren har haft kendskab til, at tredjemand er kommet i besiddelse af de
pågældende oplysninger, og om indehaveren har gjort, hvad der var muligt for at forhindre
misbrug, f.eks. ved at spærre sit nemid så hurtigt som muligt, jf. herved betænkning nr.
1456/2004 om e-signaturs retsvirkninger, side 105-110.
herefter tiltræder højesteret af de grunde, der er anført af landsretten, at a har udvist en
sådan grad af uagtsomhed, at han i forhold til basisbank hæfter for låneoptagelsen på
aftaleretligt grundlag, selv om underskriften ikke er tilføjet digitalt af ham selv.
højesteret stadfæster derfor landsrettens kendelse, hvorefter der kan ske tvangsfuldbyrdelse
hos a på grundlag af det digitale gældsbrev.
                                       thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal statskassen betale 6.250 kr. til basisbank a/s.
