                             højesterets dom
                             afsagt onsdag den 7. juni 2017
sag 56/2017
(1. afdeling)
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat henrik stagetorn, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i horsens den 26. april 2016 og af vestre lands-
rets 10. afdeling den 12. oktober 2016.
procesbevillingsnævnet har den 2. marts 2017 meddelt begrænset tilladelse til anke til høje-
steret, således at tilladelsen alene omfatter spørgsmålet om udvisning.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: vibeke rønne, poul søgaard, henrik waaben,
oliver talevski og jan schans christensen.
påstande
dommen er anket af tiltalte, t, med påstand om, at udvisningen gøres betinget.
anklagemyndigheden har påstået stadfæstelse.
anbringender
t har anført navnlig, at betingelserne for at udvise ham ikke er opfyldt, idet udvisning vil
være i strid med danmarks internationale forpligtelser, jf. udlændingelovens § 26, stk. 2.
han er omfattet af artikel 7 i associeringsrådets afgørelse nr. 1/80 af 19. september 1980 om
yderligere associering mellem eøf og tyrkiet (associeringsafgørelsen). udvisning kan derfor
kun ske, hvis hans personlige adfærd aktuelt udgør en reel, umiddelbar og tilstrækkeligt al-
                                               - 2 -
vorlig trussel, der berører en grundlæggende samfundsinteresse. han er ikke tidligere dømt
for at have påført andre alvorlig personskade. ved den nu foreliggende dom er der tale om al-
vorlig personfarlig kriminalitet, der imidlertid er udøvet under helt særlige omstændigheder
og med lavere forsætsgrader end direkte forsæt. der er derfor ikke anledning til at antage, at
han vil begå nye alvorlige lovovertrædelser, der kan forstyrre den offentlige orden i danmark.
en udvisning af ham vil være særlig byrdefuld, jf. udlændingelovens § 26 og den europæiske
menneskerettighedskonventions artikel 8. det følger af praksis fra den europæiske menne-
skerettighedsdomstol, at der skal meget tungtvejende grunde til at udvise personer, der er født
i værtslandet, og som er uden reel tilknytning til hjemlandet.
han er født i danmark og har haft sin opvækst og skolegang samt sit arbejdsliv her i landet.
han har endvidere en stærk tilknytning til sin familie, der ligeledes bor i danmark. han har en
hustru og to børn i tyrkiet, men han har ingen reel kontakt til hustruen længere, og han havde
forud for gerningstidspunktet ansøgt om skilsmisse. kontakten til hans børn er senest sket
ved, at børnene har besøgt ham i danmark. han har alene været på ferie i tyrkiet, men han
har hverken netværk, venner eller bekendte i landet. han har derfor ikke længere nogen reel
tilknytning til tyrkiet. tilknytningen til danmark er efter en samlet afvejning markant stær-
kere end tilknytningen til tyrkiet, og der stilles ifølge retspraksis meget strenge krav til ud-
visning af personer, der er født og opvokset i danmark.
en betinget udvisning har til formål at give en klar advarsel til den kriminelle og samtidig
tjene som en alvorlig påmindelse om, hvad konsekvensen af næste skridt på en kriminel løbe-
bane vil være. han er ikke tidligere blevet udvist betinget, og anklagemyndigheden har ikke i
tidligere sager nedlagt påstand om udvisning eller betinget udvisning.
det vil være i overensstemmelse med retspraksis at udvise ham betinget, således at den betin-
gede udvisning tjener som en advarsel om konsekvenserne af eventuel fremtidig kriminalitet.
anklagemyndigheden har anført navnlig, at der er i udlændingelovens § 22, nr. 1, 2, 3, 6 og 8,
er hjemmel til at udvise t, idet han er idømt fængsel i 8 år for overtrædelse af bl.a.
straffelovens § 237, jf. § 21, og § 192 a.
                                                - 3 -
udvisning af t er ikke uforenelig med danmarks internationale forpligtelser, herunder asso-
cieringsrådets afgørelse fra 1980 eller den europæiske menneskerettighedskonventions
artikel 8.
den adfærd, der er kommet til udtryk gennem ts kriminalitet, udgør en reel, umiddelbar og
tilstrækkeligt alvorlig trussel, der berører en grundlæggende samfundsinteresse. udvisning vil
derfor ikke være i strid med artikel 14 i associeringsafgørelsen.
udvisning af t vil heller ikke være i strid med den europæiske menneskerettig-
hedskonventions artikel 8.
grovheden af den begåede kriminalitet og længden af den idømte fængselsstraf taler således
med betydelig styrke for udvisning. t er idømt 8 års fængsel for at have forsøgt at dræbe tre
personer under anvendelse af et skydevåben. drabsforsøgene blev udført mod de forurettede i
deres eget hjem.
t er født og opvokset i danmark, og hans forældre og bror bor her i landet. heroverfor står
imidlertid, at han ikke er velintegreret i det danske samfund, idet han ikke har nogen
uddannelse, ligesom han aldrig har haft fast tilknytning til det danske arbejdsmarked. hertil
kommer, at han ikke her i landet har børn eller i øvrigt nære slægtninge, med hvem der består
en afhængighed. endelig har han ikke på noget tidspunkt søgt om dansk statsborgerskab.
under de anførte omstændigheder kan der ikke stilles store krav til omfanget af ts tilknytning
til tyrkiet. i alle tilfælde må det lægges til grund, at han har en væsentlig tilknytning til
tyrkiet, idet han blev gift i tyrkiet, hvor han også har to mindreårige børn. han både taler og
skriver tyrkisk, og han har jævnligt været på ferie i tyrkiet. han er desuden værnepligtig i
tyrkiet, hvor han på et tidspunkt må forventes at skulle aftjene sin værnepligt.
den omstændighed, at der ikke i forbindelse med tidligere sager mod t blev nedlagt påstand
om udvisning, kan ikke begrunde, at ubetinget udvisning i den foreliggende sag undlades.
                                                - 4 -
supplerende sagsfremstilling
af udlændingestyrelsens supplerende udtalelse af 6. april 2016 fremgår, at t er omfattet af
artikel 7, stk. 1, 1. led, i associeringsrådets afgørelse fra 1980. af denne bestemmelse
fremgår, at når tyrkiske statsborgere har tilknytning til det lovlige arbejdsmarked i en
medlemsstat, har deres familiemedlemmer (såfremt de har fået tilladelse til at flytte til den
pågældende medlemsstat) under forbehold af den fortrinsret, som gives arbejdstagere fra fæl-
lesskabet, ret til enhver form for tilbud om beskæftigelse, efter at de har haft lovligt ophold i
den pågældende medlemsstat i mindst tre år.
højesterets begrundelse og resultat
baggrund og problemstilling
t blev ved landsrettens dom fundet skyldig i bl.a. overtrædelse af straffelovens § 237, jf. § 21,
og § 192 a. han havde forsøgt at dræbe tre personer – sin tidligere kærestes far og hendes to
søstre – som var i deres eget hjem, idet han med en pistol affyrede flere skud mod hoveddø-
ren, mens de forurettede befandt sig umiddelbart bag døren. den ene af søstrene blev ramt én
gang i venstre side af bugen, mens den anden blev ramt flere gange i højre arm. han blev
straffet med fængsel i 8 år og udvist med indrejseforbud for bestandig.
sagen angår for højesteret alene spørgsmålet om udvisning.
det følger af udlændingelovens § 26, stk. 2, jf. § 22, at t skal udvises, medmindre udvisning
vil være i strid med danmarks internationale forpligtelser. spørgsmålet er, om udvisning vil
være i strid med artikel 14, stk. 1, i associeringsrådets afgørelse nr. 1/80 af 19. september
1980 om yderligere associering mellem eøf og tyrkiet (associeringsafgørelsen) eller den
europæiske menneskerettighedskonventions artikel 8.
de internationale forpligtelser
det følger af associeringsafgørelsens artikel 14, stk. 1, at en tyrkisk statsborger, der er omfat-
tet af afgørelsen, alene kan udvises af opholdsstaten, når dette er begrundet i hensyn til den
offentlige orden, den offentlige sikkerhed og den offentlige sundhed.
                                                 - 5 -
eu-domstolen fastslog i præmis 78-79 i dom af 8. december 2011 i sag nr. c-371/08 (zie-
bell), som drejede sig om udvisning af en tyrkisk statsborger, der var født og opvokset i tysk-
land, at artikel 12 i rådets direktiv 2003/109/ef af 25. november 2003 om tredjelandsstats-
borgeres status som fastboende udlænding kan bruges som eu-retlig referenceramme ved
anvendelsen af artikel 14, stk. 1, i associeringsafgørelsen. efter dette direktivs artikel 12 kan
medlemsstaterne kun træffe afgørelse om at udvise en fastboende udlænding, hvis vedkom-
mende udgør en reel og tilstrækkeligt alvorlig trussel mod den offentlige orden eller den of-
fentlige sikkerhed. endvidere må udvisningen ikke være begrundet i økonomiske forhold, og
før en afgørelse om udvisning træffes, skal der tages hensyn til varigheden af opholdet i med-
lemsstaten, den pågældendes alder, konsekvenserne for den pågældende og dennes familie-
medlemmer samt tilknytningen til opholdslandet eller manglende tilknytning til oprindelses-
landet.
det fremgår af ziebell-dommens præmis 82, at foranstaltninger begrundet i den offentlige
orden og sikkerhed kun kan træffes, hvis det efter de kompetente myndigheders konkrete vur-
dering i det enkelte tilfælde viser sig, at den pågældendes personlige adfærd aktuelt udgør en
reel og tilstrækkeligt alvorlig trussel, der berører en grundlæggende samfundsinteresse. ved
denne vurdering skal myndighederne desuden påse, at såvel proportionalitetsprincippet som
den berørte persons grundlæggende rettigheder overholdes, navnlig retten til respekt for pri-
vatliv og familieliv.
udvisning begrundet i den offentlige orden og sikkerhed kan ikke træffes automatisk efter en
straffedom eller med generalpræventive formål, der skal afholde andre udlændinge fra at begå
lovovertrædelser. hverken flere tidligere straffedomme eller varigheden af den straf, der er
afsonet, er i sig selv tilstrækkeligt til at begrunde en udvisning, jf. ziebell-dommens præmis
83.
efter artikel 8, stk. 1, i den europæiske menneskerettighedskonvention har enhver ret til re-
spekt for sit privatliv og familieliv. ifølge artikel 8, stk. 2, må ingen offentlig myndighed gøre
indgreb i udøvelsen af denne ret, medmindre det sker i overensstemmelse med loven og er
nødvendigt i et demokratisk samfund bl.a. for at forebygge uro eller forbrydelse.
                                               - 6 -
afgørelsen af, om et indgreb er nødvendigt, beror navnlig på en proportionalitetsvurdering. i
bedømmelsen indgår bl.a. de samfundsmæssige behov for udvisning under hensyn til karakte-
ren og alvoren af den tidligere og nu begåede kriminalitet. i bedømmelsen indgår ligeledes,
hvor længe den pågældende har været i opholdslandet samt styrken af de familiemæssige,
sociale og kulturelle bånd til opholdslandet og statsborgerskabslandet. der skal foreligge me-
get tungtvejende grunde for at retfærdiggøre en udvisning, når der er tale om en fastboende
udlænding, der er født i landet eller indrejst som barn og har tilbragt det meste af sin barndom
og ungdom i landet. der henvises bl.a. til menneskerettighedsdomstolens dom af 23. juni
2008 i sagen maslov mod østrig.
den konkrete vurdering
udvisning af t har hjemmel i udlændingelovens § 22, nr. 1, 2, 3, 6 og 8, og er begrundet i
hensynet til den offentlige orden for at forebygge uro og forbrydelse.
højesteret tiltræder under hensyn til ts personlige forhold og karakteren af den nu begåede
kriminalitet, at han aktuelt må anses for at udgøre en reel og tilstrækkeligt alvorlig trussel, der
berører en grundlæggende samfundsinteresse.
af de grunde, landsretten har anført herom, tiltræder højesteret endvidere, at udvisning af t
med indrejseforbud for bestandig må anses for en proportional foranstaltning, som er i
overensstemmelse med associeringsafgørelsens artikel 14, stk. 1, og artikel 8 i den europæ-
iske menneskerettighedskonvention. det kan ikke føre til en anden vurdering, at der ikke
tidligere over for t er blevet nedlagt påstand om udvisning eller om betinget udvisning.
højesteret stadfæster herefter landsrettens dom.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
t skal betale sagens omkostninger for højesteret.
