                             højesterets dom
                           afsagt onsdag den 10. juni 2015
sag 37/2014
(2. afdeling)
ftf som mandatar for bupl
som mandatar for a
(advokat søren kjær jensen)
mod
ankestyrelsen
(kammeradvokaten ved advokat henrik nedergaard thomsen)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 2. afdeling den 8. januar 2014.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: jon stokholm, vibeke rønne, michael rekling,
oliver talevski og jens kruse mikkelsen.
påstande
appellanten, ftf som mandatar for bupl som mandatar for a, har gentaget sin subsidiære
påstand, hvorefter ankestyrelsen skal anerkende, at ankestyrelsen har været uberettiget til at
træffe afgørelse af 13. maj 2013 om at genoptage spørgsmålet om anerkendelse på ulov-
bestemt grundlag og hjemvise spørgsmålet om anerkendelse til arbejdsskadestyrelsen samt
ophæve arbejdsskadestyrelsens afgørelse af 19. juli 2010 om anerkendelse.
indstævnte, ankestyrelsen, har påstået stadfæstelse, subsidiært hjemvisning til ankestyrelsen.
anbringender
ftf har navnlig anført, at ankestyrelsens afgørelse af 13. maj 2013, der ophæver arbejds-
skadestyrelsens afgørelse af 19. juli 2010 om anerkendelse af as arbejdsskade, er ugyldig.
                                               - 2 -
ankestyrelsens adgang til at genoptage arbejdsskadestyrelsens afgørelse om anerkendelse på
ulovbestemt grundlag må være underlagt mindst de samme betingelser, som arbejdsskadesty-
relsen selv er underlagt i forhold til at kunne tilbagekalde sin egen afgørelse af 19. juli 2010.
sidstnævnte afgørelse kan ikke tilbagekaldes med henvisning til forhold, som forelå på tids-
punktet for afgørelsen, når der ikke var fremkommet nye faktiske oplysninger af væsentlig
betydning eller forelå et nyt retligt grundlag, men der alene var tale om, at den overordnede
myndighed havde en anden opfattelse af, hvordan sagsbehandlingen skulle have været tilret-
telagt.
selv i de situationer, hvor der foreligger et nyt retsgrundlag, herunder ny højesteretspraksis,
må der stilles strenge krav, før der under en efterfølgende sag om udmåling kan ske tilbage-
kaldelse af en tidligere truffet afgørelse om anerkendelse. i modsat fald vil det føre til en høj
grad af vilkårlighed. en skadelidts sag om udmåling som følge af efterfølgende ændrede for-
hold bør ikke indebære en latent risiko for, at et tidligere afgjort spørgsmål om anerkendelse
kan anfægtes.
hvis en af parterne i en arbejdsskadesag – skadelidte eller forsikringsselskabet – er utilfreds
med arbejdsskadestyrelsens afgørelse, må der lægges betydelig vægt på, om den pågældende
har klaget til ankestyrelsen inden for klagefristen.
særligt i en partstvist som den foreliggende må der være en særdeles begrænset adgang til at
anfægte en tidligere afgørelse, når der ikke er fremkommet nye retlige eller faktiske forhold af
væsentlig betydning. der må endvidere stilles større krav til tilbagekaldelse til ugunst for ska-
delidte end til ugunst for skadevolder.
ankestyrelsen etablerede i lyset af dommen i ufr 2006.3370 h en administrativ praksis, jf.
forvaltningsretsinfo nr. 6/0 af 14. juni 2007, hvorefter man i en sag om klage over erstat-
ningsspørgsmål ikke kan forholde sig til en ”eventuel tvivlsom anerkendelse i sin tid”. der er
ikke grundlag for at skærpe eller ændre denne administrative praksis, sådan som det er sket
ved forvaltningsretsinfo nr. 12/0 af 20. november 2009.
ankestyrelsen har navnlig anført, at ankestyrelsen ikke er bundet af parternes påstande, men
er – for at opnå en materielt korrekt afgørelse – berettiget til at tage stilling til ethvert spørgs-
                                              - 3 -
mål, som klagesagen måtte give anledning til, også selv om det måtte føre til frakendelse eller
nedsættelse af den tilkendte erstatning. det fremgår dels af retssikkerhedslovens § 68 og
præmisserne i ufr 2006.3370 h, dels af ankestyrelsens praksis, som er beskrevet i forvalt-
ningsretsinfo nr. 12/0, der præciserer den tidligere praksis efter forvaltningsretsinfo nr. 6/0.
der er dermed ikke tale om en fravigelse af administrativ praksis i strid med den almindelige
lighedsgrundsætning.
angivelsen af, at as håndeksem debuterede i 2005, beroede alene på hendes egne oplysninger
og er ikke i øvrigt dokumenteret med lægelige oplysninger. det anførte under ”aktuelle syg-
dom” i speciallægeerklæringen af 14. april 2010 beror således alene på hendes egne oplysnin-
ger. egen læges journal forelå ikke og kunne derfor ikke verificere oplysningen. derfor skrev
ankestyrelsen i brev af 22. november 2012, at arbejdsskadestyrelsen kunne have begået fejl i
forbindelse med sagens oplysning, nemlig ved ikke at søge as egen oplysning om symptom-
debut belyst med lægelige oplysninger herom. det fremgår af oplysninger indhentet efter
hjemvisning af sagen, at as oplysning om sygdomsdebut var forkert, og at hun allerede i 2003
konsulterede sin læge om håndeksemet.
supplerende sagsfremstilling
i forlængelse af ankestyrelsens afgørelse af 13. maj 2013 om ophævelse og hjemvisning af
spørgsmålet om anerkendelse er der til brug for arbejdsskadestyrelsens fornyede vurdering
indhentet supplerende oplysninger fra as tidligere praktiserende læge og receptudskrifter.
arbejdsskadestyrelsen har den 4. maj 2015 afgjort, at den sygdom, som a har anmeldt, ikke
kan anerkendes som arbejdsskade. bupl har den 20. maj 2015 klaget over afgørelsen til an-
kestyrelsen på vegne af a.
højesterets begrundelse og resultat
under behandlingen af en klage fra a over arbejdsskadestyrelsens afslag af 4. juni 2012 på
erstatning for tab af erhvervsevne annullerede (ophævede) ankestyrelsen en tidligere, ikke
påklaget afgørelse fra arbejdsskadestyrelsen af 19. juli 2010, hvor hendes håndeksem blev
anerkendt som en arbejdsskade. ankestyrelsen hjemviste endvidere spørgsmålet om anerken-
delse til fornyet behandling ved arbejdsskadestyrelsen. sagen angår, om ankestyrelsen var
berettiget til at annullere og hjemvise som sket.
                                               - 4 -
det fremgår af retssikkerhedslovens § 68, der også finder anvendelse ved klager over afgørel-
ser efter arbejdsskadesikringsloven, jf. sidstnævnte lovs § 44, stk. 4, at ankestyrelsen ved
afgørelse af den enkelte sag ikke er bundet af parternes påstande (§ 68, stk. 1), og at afgørel-
sen kan gå ud på afvisning, stadfæstelse, hjemvisning, ophævelse eller ændring af den afgø-
relse, der er klaget over (§ 68, stk. 2).
disse bestemmelser tilsigter efter forarbejderne at give ankestyrelsen mulighed for at træffe
den korrekte afgørelse, uanset om klageren selv måtte ønske en anden afgørelse. bestemmel-
serne indebærer derfor, at ankestyrelsen kan ændre arbejdsskadestyrelsens afgørelse til
ugunst for den skadelidte, der har klaget over afgørelsen, jf. herved bl.a. højesterets dom af
29. september 2006 (ufr 2006.3370).
en afgørelse om anerkendelse af en arbejdsskade er en forudsætning for, at arbejdsskadesty-
relsen i forbindelse hermed eller efterfølgende kan træffe afgørelse om ydelser efter loven,
f.eks. godtgørelse for men eller erstatning for tab af erhvervsevne. påklages en afgørelse om
ydelser efter loven til ankestyrelsen, vil det derfor være naturligt og i overensstemmelse med
det formål, som bestemmelserne i retssikkerhedslovens § 68 efter det foran anførte skal vare-
tage, at ankestyrelsen også kan tage stilling til spørgsmålet om, hvorvidt arbejdsskadestyrel-
sens afgørelse om anerkendelse af en arbejdsskade er gyldig. dette gælder, selv om anerken-
delsesafgørelsen er truffet tidligere og ikke selvstændigt er påklaget. en sådan prøvelseskom-
petence for ankestyrelsen vil også sikre, at unødvendige søgsmål ved domstolene undgås. det
bemærkes herved, at sager om arbejdsskader angår retsstillingen mellem to parter – på den
ene side skadelidte og på den anden side forsikringsselskabet eller arbejdsmarkedets er-
hvervssygdomssikring.
højesteret finder herefter, at ankestyrelsen i forbindelse med en klage over ydelser efter ar-
bejdsskadesikringsloven er berettiget til at annullere en tidligere afgørelse om anerkendelse af
arbejdsskade, som må anses for ugyldig efter forvaltningsrettens almindelige ugyldigheds-
regler, selv om den tidligere afgørelse ikke er påklaget til ankestyrelsen.
højesteret tiltræder, at arbejdsskadestyrelsens afgørelse af 19. juli 2010 om anerkendelse af
as arbejdsskade lider af en væsentlig retlig mangel på grund af utilstrækkelig sagsoplysning.
                                                - 5 -
der foreligger ikke særlige omstændigheder, som afgørende taler imod ugyldighed, og afgø-
relsen må derfor anses for ugyldig efter de almindelige forvaltningsretlige regler herom.
ankestyrelsen har derfor været berettiget til at annullere (ophæve) afgørelsen og hjemvise
spørgsmålet om anerkendelse til fornyet behandling ved arbejdsskadestyrelsen.
højesteret har herved ikke taget stilling til, om betingelserne for at anerkende as håndeksem
som en arbejdsskade må anses for opfyldt på grundlag af de oplysninger, der nu er tilvejebragt
efter ankestyrelsens afgørelse af 13. maj 2013.
højesteret stadfæster herefter dommen.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal ftf som mandatar for bupl som mandatar for a be-
tale 50.000 kr. til ankestyrelsen.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.
