                             højesterets dom
                      afsagt mandag den 16. november 2015
sag 244/2014
(1. afdeling)
speciallægeselskabet x aps
(advokat gitte skouby)
mod
skatteministeriet
(kammeradvokaten ved advokat steffen sværke)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 14. afdeling den 28. november 2014.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: poul søgaard, marianne højgaard pedersen, poul
dahl jensen, vibeke rønne og kurt rasmussen.
påstande
appellanten, speciallægeselskabet x aps, har nedlagt påstand om, at indstævnte, skattemini-
steriet, skal anerkende, at der kan ske skattemæssig omgørelse, jf. skatteforvaltningslovens §
29, for så vidt angår honorar udbetalt fra privathospitalet y a/s til speciallægeselskabet x
aps, subsidiært frifindelse.
skatteministeriet har påstået stadfæstelse.
højesterets begrundelse og resultat
y a/s har for hvert af indkomstårene 2007-2009 betalt honorarer på 2,4 mio. kr. til special-
lægeselskabet x aps for de plastikkirurgiske ydelser, som speciallæge a har udført på y. i
samme periode har speciallægeselskabet x udbetalt løn til a med 200.000 kr. årligt. a er
eneejer af speciallægeselskabet x, ligesom han – via selskabet a holding aps – også er
eneejer af y.
                                                - 2 -
ved landsrettens dom i sagen mellem a og skatteministeriet er a blevet anset for at være
rette indkomstmodtager af de honorarer, som y havde betalt til speciallægeselskabet x, jf.
herved statsskattelovens § 4 og cirkulære nr. 129 af 4. juli 1994 om personskatteloven. denne
del af dommen er ikke anket til højesteret. det er således ubestridt, at a var rette indkomst-
modtager af de årlige honorarer på 2,4 mio. kr., som klinikken betalte til speciallægeselskabet,
og hvoraf a fra speciallægeselskabet modtog 200.000 kr. årligt. de resterende 2,2 mio. kr.
anses herefter for skattepligtige tilskud fra a til speciallægeselskabet.
speciallægeselskabets principale påstand angår omgørelse efter skatteforvaltningslovens § 29.
selskabet ønsker herved tilladelse til at ophæve samarbejdskontrakten med klinikken og til-
bageføre de beløb, som selskabet har modtaget fra klinikken, således at beløbene udgår af
speciallægeselskabets skattepligtige indkomst.
selskabets subsidiære påstand angår den betalingskorrektion efter ligningslovens § 2, stk. 5,
som landsskatteretten gav selskabet medhold i. selskabet ønsker herved at undgå tilskudsbe-
skatning ved at forpligte sig til at betale beløbene til a.
sagen for højesteret angår herefter, om der for de tre indkomstår – som en konsekvens af af-
gørelsen om, at a er rette indkomstmodtager – kan ske omgørelse efter skatteforvaltnings-
lovens § 29, subsidiært betalingskorrektion efter ligningslovens § 2, stk. 5.
omgørelse
af de grunde, som landsretten har anført, tiltræder højesteret, at det ikke er godtgjort, at be-
talingen af honorarerne til speciallægeselskabet i stedet for til a personligt ikke i overvejende
grad har været båret af hensyn til at spare eller udskyde skatter. betingelsen for omgørelse i
skatteforvaltningslovens § 29, stk. 1, nr. 1, er derfor ikke opfyldt, og selskabet kan ikke få
medhold i den principale påstand.
betalingskorrektion
efter ligningslovens § 1 anvendes reglerne i statsskatteloven ved påligning af indkomstskat
med de ændringer og tilføjelser, der er fastsat i ligningsloven. af ligningslovens § 2, stk. 1, 1.
pkt., fremgår, at der for en række opregnede skattepligtige ved opgørelsen af den skatteplig-
tige indkomst skal anvendes priser og vilkår for handelsmæssige eller økonomiske transaktio-
ner mellem de anførte parter (kontrollerede transaktioner) i overensstemmelse med, hvad der
                                               - 3 -
kunne være opnået, hvis transaktionerne var afsluttet mellem uafhængige parter. efter § 2,
stk. 5, 1. pkt., kan den skattepligtige ved ændringer i ansættelsen af den skattepligtige ind-
komst i henhold til stk. 1 undgå yderligere følgeændringer (sekundære justeringer) ved at for-
pligte sig til betaling i overensstemmelse med de i stk. 1 anvendte priser og vilkår.
højesteret har i dom af 2. februar 2012 (ufr 2012.1642) anført, at korrektionsadgangen efter
ligningslovens § 2, stk. 1, omfatter alle økonomiske elementer og øvrige vilkår af relevans for
beskatningen. som anført af landsretten har højesteret imidlertid hverken ved denne dom el-
ler ved kendelsen af 23. marts 2012 (tfs 2012,305) taget stilling til, om sager vedrørende
rette indkomstmodtager er omfattet af ligningslovens § 2.
af de grunde, som landsretten har anført, tiltræder højesteret, at den foretagne ændring, der
har hjemmel i statsskattelovens § 4, ikke er omfattet af ligningslovens § 2, stk. 1, og at der
derfor ikke kan foretages betalingskorrektion efter ligningslovens § 2, stk. 5. speciallægesel-
skabet kan således heller ikke få medhold i den subsidiære påstand.
højesteret stadfæster herefter dommen.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal speciallægeselskabet x aps betale 75.000 kr. til
skatteministeriet.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.
