                       højesterets kendelse
                          afsagt onsdag den 18. august 2010
sag 322/2009 og 323/2009
(1. afdeling)
a
(advokat tyge trier, beskikket)
mod
ministeriet for flygtninge, indvandrere og integration ved minister birthe rønn hornbech
(kammeradvokaten ved advokat henrik nedergaard thomsen)
i tidligere instans er af østre landsrets 11. afdeling afsagt kendelse den 15. oktober 2009 og
truffet beslutning den 26. oktober 2009. procesbevillingsnævnet har den 4. december 2009
meddelt tilladelse til, at afgørelserne indbringes for højesteret.
i påkendelsen har deltaget fem dommere: torben melchior, peter blok, lene pagter kristen-
sen, poul dahl jensen og michael rekling.
påstande
a har principalt påstået østre landsrets kendelse af 15. oktober 2009 omgjort, således at rets-
sagen behandles i henhold til de regler, som var gældende ved sagens anlæg, subsidiært såle-
des at dele af retssagen behandles i henhold til de regler, som var gældende ved sagens anlæg.
mere subsidiært har han nedlagt påstand om, at østre landsrets beslutning af 26. oktober
2009 omgøres, således at han gives mulighed for at vælge, hvilken særlig advokat der skal
udpeges.
ministeriet for flygtninge, indvandrere og integration har påstået stadfæstelse af begge afgø-
relser.
                                                - 2 -
anbringender
a har navnlig anført, at de nye procesregler i udlændingelovens kapitel 7 b, jf. lov nr. 487 af
12. juni 2009 (ændringsloven), ikke finder anvendelse, da han har en berettiget forventning
om, at hans sag behandles efter de regler, som var gældende, da sagen blev anlagt i begyndel-
sen af januar 2009. han bestrider, at dansk rets almindelige udgangspunkt er, at nye processu-
elle regler for domstolsbehandling gælder fra reglernes ikrafttrædelsestidspunkt også for alle-
rede verserende sager. ændringsloven kan direkte henføres til hans sag og griber afgørende
ind i en konkret retstvist, hvilket under henvisning til magtfordelingsprincippet i grundlovens
§ 3 er betænkeligt. afskæringen af ham og den af ham valgte advokat fra dele af det materi-
ale, der indgår i sagen, tilsidesætter hans rettigheder i henhold til den europæiske menneske-
rettighedskonvention. under alle omstændigheder vil anvendelsen af de nye regler indebære
en så alvorlig forringelse af hans retssikkerhed, at de ikke bør tillægges tilbagevirkende kraft.
anvendelsen af de nye procesregler med tilbagevirkende kraft giver tillige anledning til
uklarhed, tvivl og tilfældigheder.
til støtte for den subsidiære påstand har a anført, at sagen mod integrationsministeriet om-
handler en række påstande, der rækker ud over en prøvelse af farevurderingen og afgørelsen
om udvisning efter § 25, nr. 1, i udlændingeloven. de nye procesregler bør derfor ikke finde
anvendelse på de dele af sagen, som ikke direkte angår farevurdering og inddragelse af op-
holdstilladelse.
til støtte for den mere subsidiære påstand har a anført, at udpegningen af den sikkerhedsgod-
kendte advokat er sket, uden at a er blevet hørt. der er ikke væsentlige grunde, som kan be-
rettige, at han ikke gives mulighed for at vælge en særlig advokat, som han kan have tillid til.
integrationsministeriet har navnlig anført, at de nye procesregler i udlændingeloven finder
anvendelse i den foreliggende sag, hvilket fremgår udtrykkeligt af ikrafttrædelsesbestemmel-
sen i ændringslovens § 3, stk. 2. procesreglerne sikrer adgang til kontradiktion i det omfang,
det kræves efter den europæiske menneskerettighedskonvention. ikrafttrædelsesbestemmel-
sen i ændringsloven er ikke i strid med grundlovens § 3, idet de nye regler ikke afgør en kon-
kret tvist mellem parterne, men alene fastlægger en processuel fremgangsmåde for behandlin-
gen af sager om personer, der er vurderet at være til fare for statens sikkerhed. beskikkelsen
                                               - 3 -
af den særlige advokat er sket i overensstemmelse med den fremgangsmåde, der foreskrives i
bemærkningerne til lovens § 45 e, jf. folketingstidende 2008-09, lovforslag nr. l 209 side 49.
højesterets begrundelse og resultat
det bemærkes, at landsrettens afgørelse af 15. oktober 2009 vedrørende anvendelsen af de
nye regler i udlændingelovens kapitel 7 b må anses for en delafgørelse, jf. retsplejelovens §
253. tilladelse til indbringelse for højesteret skulle derfor være givet af højesteret og ikke af
procesbevillingsnævnet, jf. retsplejelovens § 392, stk. 1, jf. § 253, stk. 4.
det fremgår udtrykkeligt af § 3, stk. 2, i lov nr. 487 af 12. juni 2009, at de nye regler i udlæn-
dingelovens kapitel 7 b også skal anvendes på allerede verserende sager.
den ordning, der er gennemført ved disse regler, må som sådan anses for at være forenelig
med den europæiske menneskerettighedskonvention, jf. herved bl.a. den europæiske men-
neskerettighedsdomstols dom af 19. februar 2009 i sagen a m.fl. mod storbritannien. i dom-
men, som angik frihedsberøvelse, udtalte domstolen bl.a., at den frihedsberøvede gennem det
åbne materiale skal modtage tilstrækkelige oplysninger om beskyldningerne mod ham til, at
han på effektiv måde kan give instruktioner til den særlige advokat (præmis 220). tilsvarende
må gælde i sager om domstolsprøvelse af en udvisning efter udlændingelovens § 25, nr. 1,
men højesteret kan ikke under det foreliggende kæremål på forhånd tage stilling til spørgs-
målet om iagttagelse af denne forudsætning.
den omstændighed, at de nye processuelle regler også finder anvendelse på allerede verse-
rende sager, kan ikke anses for stridende mod menneskerettighedskonventionen.
allerede fordi de nye regler alene er af processuel karakter og ikke afgør en tvist, kan anven-
delsen af reglerne på allerede verserende sager heller ikke anses for stridende mod grundlo-
vens § 3.
as principale påstand tages herefter ikke til følge.
                                              - 4 -
der foreligger en sådan sammenhæng mellem de påstande, der under hovedsagen er nedlagt
af a, at der heller ikke kan gives ham medhold i den subsidiære påstand om opdeling af sa-
gen.
højesteret stadfæster herefter landsrettens kendelse af 15. oktober 2009.
for så vidt angår landsrettens beslutning om at beskikke advokat henrik steen andersen som
særlig advokat for a, tiltræder højesteret, at der i almindelighed skal ske beskikkelse af den
advokat, der ”står for tur”. da a ikke er fremkommet med begrundede indsigelser mod, at
advokat henrik steen andersen beskikkes, stadfæster højesteret også landsrettens beslutning
af 26. oktober 2009.
                                      thi bestemmes:
landsrettens kendelse af 15. oktober 2009 og landsrettens beslutning af 26. oktober 2009
stadfæstes.
