                      højesterets kendelse
                          afsagt onsdag den 9. oktober 2013
sag 44/2013
a
og
b
(advokat jakob dalsgaard-hansen for begge, beskikket)
mod
realkredit danmark a/s
(advokat hanne bruun jacobsen)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af fogedretten i aalborg den 10. august 2012 og af
vestre landsrets 13. afdeling den 30. november 2012.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: lene pagter kristensen, vibeke rønne og hanne
schmidt.
påstande
de kærende, a og b, har nedlagt påstand om, at 1. prioriteten i ejendommen beliggende…,
under auktion opgøres med et beløb, der svarer til den a tilhørende erhvervsevnetabserstat-
ning på 500.000 kr., subsidiært et mindre beløb.
indkærede, realkredit danmark a/s, har påstået stadfæstelse.
sagsfremstilling
a fik i 1997 kapitaliseret sin løbende erstatning for tab af erhvervsevne. det fremgår af brev
af 15. august 1997 fra arbejdsskadestyrelsen, at kapitalbeløbet pr. 1. september 1997 udgør
843.125 kr., og at beløbet vil blive udbetalt, når ankefristen på 4 uger er udløbet.
                                               - 2 -
a og b købte med overtagelse den 1. februar 1998 ejendommen beliggende …. købesummen
udgjorde 797.083 kr., hvoraf de 500.000 kr. skulle indbetales kontant 8 dage før overtagelses-
dagen.
i forbindelse med købet sendte den danske bank a/s den 13. oktober 1997 et brev til ejen-
domsmægleren, hvoraf fremgår bl.a.:
      ”med henvisning til købsaftale, hvor
      [a og b]
      …
      køber ejendommen …, af
      …
      skal vi bekræfte, at køber har indsat kr. 500.000,00 på spærret konto nr. …”
der er udarbejdet en ekstrakt af et betinget skøde, der efter begæring er tinglyst servitutstif-
tende den 3. februar 1998. det fremgår heraf bl.a.:
      ”[a] oplyser, at han har betalt den kontante udbetaling st. kr. 500.000,00 for midler,
      som han har modtaget i erhvervsevnetabserstatning.
      denne oplysning begæres tinglyst i ejendommens byrderubrik.”
efter erhvervelsen er der lyst tre realkreditpantebreve på ejendommen med realkredit dan-
mark a/s som kreditor. et pantebrev på 223.000 kr. er lyst den 28. september 2001, et pante-
brev på 753.000 kr. er lyst den 11. juli 2003 og et pantebrev på 238.000 kr. er lyst den 14.
marts 2007. endvidere er der den 19. december 2007 lyst et ejerpantebrev stort 150.000 kr.
med meddelelse til den danske bank a/s. der er endvidere tinglyst et udlæg i b’s ideelle
andel.
realkredit danmark a/s begærede den 23. november 2011 ejendommen solgt på tvangsauk-
tion på baggrund af udlæg for skyldige restancer. i salgsopstillingen udarbejdet den 4. januar
2012 er servitutten medtaget på 1. prioritet med 0 kr. a og b har efterfølgende nedlagt på-
stand om, at 1. prioriteten rettelig skal opgøres til 500.000 kr.
                                                - 3 -
anbringender
a og b har navnlig anført, at realkredit danmark a/s ikke har løftet bevisbyrden for, at ejen-
dommens værdi er således, at det beskyttede tilgodehavende på 500.000 kr. ikke er til stede.
kreditforeningen er professionel og har i øvrigt forholdt sig accepterende over for den stiftede
servitut. kreditforeningen har kunnet indrette sin belåning under hensyntagen hertil, og det
må medføre, at den i konkurrence med et § 513-beskyttet krav, må bære risikoen for en for-
ringelse af pantet. landsrettens opgørelse, hvorefter det uprøvet lægges til grund, at det be-
skyttede krav ikke er i behold, hverken helt eller delvist, vender prioritetsstillingen på ejen-
dommens sikkerheder og vil medføre, at et provenu ved bud på ejendommen, der ligger ud
over belåningen, ikke vil være beskyttet efter retsplejelovens § 513. den regel, der er udvik-
let i retspraksis, hvorefter det beskyttede aktiv kan udgøre en del af et større aktiv og stadig
være beskyttet, hvis der ikke er sket udhuling ved belåning, er det relevante vurderingsgrund-
lag. i den foreliggende situation har ejerne sikret værdien af det tilstedeværende pant ved
kontinuerlig vedligeholdelse og investering, hvorfor der ikke er sket udhuling. låneoptagel-
serne er sket på tidspunkter, hvor der ved hver enkelt låneoptagelse har været betydelig fri-
værdi til rådighed ud over den eksisterende belåning og de først prioriterede 500.000 kr. det
må derfor lægges til grund, at det retsbeskyttede krav som 1. prioriteten kan opgøres til
500.000 kr.
til støtte for den subsidiære påstand er det navnlig anført, at ejeren af ejendommen må have
en beskyttelsesværdig interesse, jf. retsplejelovens § 513, i, at et hvilket som helst provenu,
der udbetales ud over dækning efter budsummen af den indestående pantehæftelse, udbetales
som et fortsat beskyttet aktiv, idet værdien har været til stede og nyder fortsat beskyttelse.
værdien må fastsættes af retten. kreditforeningen har bevisbyrden for, at kravet skal opgøres
til 0 kr., og denne bevisbyrde er ikke løftet.
realkredit danmark a/s har navnlig anført, at a og b har bevisbyrden for, at adskillelseskra-
vet i retsplejelovens § 513 er opfyldt. denne bevisbyrde er ikke løftet, da der ikke foreligger
dokumentation for erstatningens vej fra udbetaling til køb af ejendommen. hertil kommer, at
b efter den danske banks skrivelse af 13. oktober 1997 også figurerer som køber, og hun
medvirkede derfor til at indsætte 500.000 kr. på den spærrede konto. servitutten er ikke om-
fattet af retsplejelovens § 513, og erstatningsmidlerne har allerede derfor ikke været anbragt
                                                - 4 -
på en tilstrækkelig klar måde i fast ejendom. servitutten har i hvert fald mistet sin § 513-sta-
tus henset til den efterfølgende låneoptagelse i kreditforeningen og den danske bank. a og b
har endvidere ved den efterfølgende låneoptagelse disponeret i strid med adskillelseskravet.
låneoptagelse i kreditforeningen af oprindeligt 223.000 kr., 753.000 kr. og 238.000 kr. er
ydet som tillægslån uden krav om forbedring/renovering af ejendommen. ejendommen blev
allerede formelt set overbehæftet med lån og servitut i 2001 og senere i 2003 og 2007, hvorfor
a og b ved de kontinuerlige låneoptagelser har udhulet værdien af as erstatningssum. da
erstatningsmidlerne ikke er holdt klart adskilt fra a og b’s andre midler, er beskyttelsen efter
§ 513 også af den grund bortfaldet.
retsgrundlaget
i retsplejelovens § 513, stk. 1 og 4, hedder det:
       ”§513. udlæg kan ikke foretages i erstatning for invaliditet eller tab af forsørger eller i
       godtgørelse i forbindelse hermed, hvis beløbet tilkommer skadelidte eller den, som har
       mistet en forsørger. er beløbet udbetalt, kan udlæg dog ske, medmindre summen ved
       indsættelse på særskilt konto i bank eller sparekasse eller på anden måde er holdt klart
       adskilt fra skyldnerens øvrige formue. tilsvarende gælder om renter og udbytte af ka-
       pitalen.
       …
       stk. 4. udlæg kan dog foretages i de i stk. 1 og 2 nævnte beløb og krav, efter at kravet
       og dets størrelse er anerkendt eller fastslået af domstolene, hvis skyldneren under for-
       retningen giver samtykke hertil, eller hvis skyldneren har stillet aktivet som pant for
       vedkommende fordring.”
bestemmelsen blev indsat i retsplejeloven ved lov nr. 258 af 26. maj 1976 og er ikke senere
ændret.
loven bygger på lovudkastet i betænkning nr. 634/1971 om udlæg og udpantning, hvoraf
fremgår, side 85 bl.a.:
       ”erstatning for invaliditet skal kompensere for fremtidigt indtægtstab, og dette formål
       vil ikke kunne opnås, hvis erstatningen inddrages under udlæg. både sociale hensyn og
       etiske betragtninger taler afgørende for en så vid beskyttelse, som det er praktisk muligt
       at give.
       …
       …er udbetaling sket, kan beskyttelsen kun blive bestående, hvis beløbet er holdt klart
       adskilt fra skyldnerens øvrige formue.
                                                - 5 -
       som eksempel herpå nævnes indsættelse på særskilt konto i bank eller sparekasse. at
       kontoen skal være særskilt betyder, at der ikke må indsættes andre midler på kontoen.
       er et beløb engang hævet, kan skyldneren ikke senere indsætte et tilsvarende beløb på
       kontoen. dette må heller ikke ske på den indirekte måde, at skyldneren hos banken låner
       penge mod sikkerhed i kontoen og senere tilbagebetaler lånet. …efter omstændighe-
       derne vil kapitalen også på tilstrækkelig klar måde kunne anbringes i fast ejendom, en-
       ten i form af tinglyst pantebrev, der angiver, hvorfra midlerne stammer, eller, hvis
       skyldneren ikke har anbragt andre midler i ejendommen, ved en tinglyst deklaration på
       denne. ved tinglysningen må erstatningen dokumenteres.
       …
       til stk. 3. når de i stk. 1 og 2 nævnte krav er blevet således konkretiseret, at skyldneren
       kan overdrage dem, må skyldneren også under udlægsforretningen kunne anvise dem
       som genstand for udlæg. har skyldneren stillet et aktiv, som er erhvervet for en invali-
       ditetserstatning og holdt adskilt fra hans øvrige formue, som underpant for en fordring,
       må panthaveren kunne gøre udlæg i tingen for pantefordringen; ellers ville pantsætnin-
       gen være umulig. er det en fordring, der er pantsat, vil panthaveren kunne søge fyldest-
       gørelse i fordringen uden at skulle foretage udlæg.”
højesterets begrundelse og resultat
sagen drejer sig om, hvorvidt den erhvervsevnetabserstatning, som a har fået udbetalt, er
holdt adskilt fra hans øvrige formue, jf. retsplejelovens § 513, stk. 1 og stk. 4, herunder om
adskillelseskravet er iagttaget i forbindelse med erhvervelse af den omhandlede ejendom og i
forbindelse med senere låneoptagelser.
ifølge højesterets dom af 22. juli 2005 (u 2005 s. 3097) er det afgørende for udlægshindring
efter retsplejelovens § 513, at beløbet utvivlsomt, direkte og udelukkende hidrører fra det ud-
betalte erstatningsbeløb, så der ikke foreligger nogen risiko for misbrug og omgåelse.
ejendommens erhvervelse
det fremgår af arbejdsskadestyrelsens brev af 15. august 1997, at as løbende erstatning for
tab af erhvervsevne var kapitaliseret til 843.125 kr., der skulle udbetales til ham af tryg-bal-
tica forsikring, når ankefristen på fire uger var udløbet. udbetaling på ejendommen på
500.000 kr. blev ifølge den danske banks brev af 13. oktober 1997 indsat på en spærret
konto til fordel for sælger. under hensyn hertil og til oplysningerne i skødet om, hvorfra be-
løbet stammer, finder højesteret det tilstrækkeligt godtgjort, at udbetalingen på 500.000 kr.
direkte og udelukkende hidrørte fra det udbetalte erstatningsbeløb.
                                               - 6 -
restkøbesummen på ejendommen på i alt 297.083 kr. blev ifølge det oplyste berigtiget ved
optagelse af et kreditforeningslån. heller ikke dette forhold medfører risiko for, at a har
disponeret over erstatningen med mulighed for sammenblanding med hans øvrige formue.
efter erstatningsansvarslovens § 18 indgår erhvervsevnetabserstatningen ikke i formuefælles-
skabet mellem ægtefæller, medmindre der er tale om skifte efter erstatningsmodtagers død.
det forhold, at a erlagde hele udbetalingen på ejendommen, som blev købt i lige sameje med
hans ægtefælle, har derfor ikke betydning for opretholdelse af adskillelseskravet og dermed
beskyttelsen efter § 513.
højesteret finder endvidere, at tinglysningen af byrden på ejendommen om, hvorfra midlerne
til udbetalingen stammer, udgør tilstrækkelig dokumentation for, at adskillelseskravet i rets-
plejelovens § 513, stk. 1, var opfyldt efter købet af ejendommen.
højesteret tiltræder herefter, at adskillelseskravet var opfyldt på tidspunktet for ejendommens
erhvervelse.
efterfølgende låneoptagelse
efter bestemmelsen i retsplejelovens § 513, stk. 4, kan udlæg i ejendommen foretages for for-
dringer, for hvilke skyldneren har givet pant. skyldneren har dermed givet afkald på udlægs-
beskyttelsen i forhold til disse panthavere.
pantsætning kan endvidere medføre, at udlægsbeskyttelsen som sådan er bortfaldet ud fra
synspunktet om, at aktivet ikke er holdt adskilt fra debitors øvrige formue.
efter b og a’s erhvervelse af ejendommen er der ad flere gange foretaget yderligere belåning
af denne. a har oplyst, at lånene er anvendt til renovering og vedligeholdelse af ejendommen.
højesteret finder, at a ved den skete låneoptagelse har disponeret på en sådan måde, at betin-
gelserne for at opretholde udlægsfritagelsen efter retsplejelovens § 513 ikke længere er til-
stede.
konklusion
højesteret stadfæster herefter landsrettens kendelse.
                                            - 7 -
da vurderingsrapporten ikke har betydning for højesterets afgørelse, afholdes udgiften hertil
endeligt af skønsrekvirenten, realkredit danmark a/s. i øvrigt træffes afgørelsen vedrørende
sagsomkostningerne ved kæremålet af fogedretten.
                                     thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.
