                             højesterets dom
                       afsagt torsdag den 18. november 2010
sag 445/2007
(2. afdeling)
sec datacom a/s
(advokat anders hedetoft)
mod
skatteministeriet
(kammeradvokaten ved advokat kim lundgaard hansen)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 5. afdeling den 29. august 2007.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: per sørensen, asbjørn jensen, poul søgaard, jens
peter christensen og lars hjortnæs.
påstande
appellanten, sec datacom a/s, har gentaget sin principale påstand.
indstævnte, skatteministeriet, har påstået stadfæstelse.
retsgrundlag
sagens forhandling i højesteret har efter anmodning fra sec datacom a/s været udsat på
behandlingen ved eu-domstolen af nogle sager om forståelsen af eu’s toldkodeks.
i eu-domstolens dom af 28. januar 2010 (sag c-264/08, direct parcel distribution) hedder
det bl.a.:
       ”18. for så vidt angår anden del af dette spørgsmål, hvori den forelæggende ret spørger
       domstolen, hvorvidt der skal sondres mellem ”bogføring” i den forstand, hvori dette
       udtryk er anvendt i toldkodeksens artikel 217, stk. 1, og indskrivningen af afgiftsbeløbet
       i regnskabet over egne indtægter som omhandlet i artikel 6 i forordning nr. 1150/2000,
                                          - 2 -
bemærkes, at domstolen ligeledes allerede har svaret herpå i gerlach & co.-kendelsen
(præmis 22 og 23).
...
21. vedrørende den første del af dette spørgsmål, der drejer sig om, hvorvidt toldkodek-
sens artikel 217 opstiller tekniske eller formmæssige minimumskrav for bogføring af
afgiftsbeløb, bemærkes, at det følger af toldkodeksens artikel 217, stk. 1, første afsnit, at
bogføring består i toldmyndighedernes indskrivning af de importafgifts- eller eksportaf-
giftsbeløb, der udgør en toldskyld, i regnskabsregistrene eller på anden måde.
…
23. da toldkodeksens artikel 217 således ikke opstiller praktiske regler for bogføringen i
bestemmelsens forstand og dermed hverken tekniske eller formmæssige minimumskrav,
skal denne bogføring foretages på en sådan måde, at det sikres, at toldmyndighederne
indskriver det korrekte importafgifts- eller eksportafgiftsbeløb, der udgør en toldskyld, i
regnskabsregistrene eller på anden måde navnlig for at muliggøre, at bogføringen af de
omhandlede beløb foretages med sikkerhed ligeledes i forhold til den betalingspligtige.
…
25. under hensyn til de ovenfor anførte betragtninger skal det andet spørgsmål besvares
med, at der skal sondres mellem ”bogføring” i den forstand, hvori dette udtryk er an-
vendt i toldkodeksens artikel 217, stk. 1, og indskrivningen af de konstaterede afgifter i
regnskabet over egne indtægter som omhandlet i artikel 6 i forordning nr. 1150/2000.
da toldkodeksens artikel 217 ikke opstiller praktiske regler for ”bogføring” i bestem-
melsens forstand og dermed hverken tekniske eller formmæssige minimumskrav, skal
denne bogføring foretages på en sådan måde, at det sikres, at de kompetente toldmyn-
digheder indskriver det korrekte importafgifts- eller eksportafgiftsbeløb, der udgør en
toldskyld, i regnskabsregistrene eller på anden måde navnlig for at muliggøre, at bogfø-
ringen af de omhandlede beløb foretages med sikkerhed, herunder i forhold til den be-
talingspligtige.
det tredje spørgsmål
26. domstolen har bemærket, at det fremgår af ordlyden af toldkodeksens artikel 221,
stk. 1, at bogføringen, der ifølge toldkodeksens artikel 217, stk. 1, består i, at afgiftsbe-
løbet indskrives af toldmyndighederne i regnskabsregistrene eller på anden måde, nød-
vendigvis skal gå forud for underretningen af debitor om import- eller eksportafgiftens
størrelse (jf. navnlig dom af 16.7.2009, forenede sager c-124/08 og c-125/08, snau-
waert m.fl., endnu ikke trykt i samling af afgørelser, præmis 21).
27. den kronologiske rækkefølge af bogføringen og underretningen om afgiftsbeløbets
størrelse, der er fastslået i selve overskriften til afdeling 1 i kapitel 3, afsnit vii, i told-
kodeksen, nemlig ”bogføring af afgiftsbeløbet og underretning af debitor herom”, skal
således overholdes, idet der ellers kan opstå en situation, hvor de betalingspligtige be-
handles forskelligt, og hvor toldunionens rette funktion desuden påvirkes i negativ ret-
ning (jf. navnlig dommen i sagen snauwaert m.fl., præmis 22).
28. domstolen konkluderede heraf, at toldkodeksens artikel 221, stk. 1, skal fortolkes
således, at toldmyndighedernes underretning af debitor efter en passende fremgangs-
måde om det import- eller eksportafgiftsbeløb, der skal betales, kun kan foretages rets-
                                                 - 3 -
       gyldigt, hvis disse afgifters størrelse forudgående er blevet bogført af de pågældende
       myndigheder (jf. navnlig dommen i sagen snauwaert m.fl., præmis 23).
       29. domstolen har ligeledes allerede fastslået, at medlemsstaterne ikke er forpligtede til
       at vedtage særlige processuelle regler om den fremgangsmåde, hvorefter den betalings-
       pligtige skal underrettes om import- og eksportafgiftens størrelse, såfremt der gælder
       nationale generelle processuelle regler for, hvordan underretningen skal foretages, som
       sikrer, at den betalingspligtige modtager passende oplysninger, og som giver denne mu-
       lighed for at varetage sine rettigheder med fuldt kendskab til sagen (dom af 23.2.2006,
       sag c-201/04, molenbergnatie, sml. i, s. 2049, præmis 54).
       30. som følge heraf skal det tredje spørgsmål besvares med, at toldkodeksens artikel
       221, stk. 1, skal fortolkes således, at toldmyndighedernes underretning af debitor efter
       en passende fremgangsmåde om det import- eller eksportafgiftsbeløb, der skal betales,
       kun kan foretages retsgyldigt, hvis disse afgifters størrelse forudgående er blevet bog-
       ført af de pågældende myndigheder. medlemsstaterne er ikke forpligtede til at vedtage
       særlige processuelle regler om den fremgangsmåde, hvorefter den betalingspligtige skal
       underrettes om disse afgifters størrelse, såfremt der gælder nationale generelle pro-
       cessuelle regler for, hvordan underretningen skal foretages, som sikrer, at den beta-
       lingspligtige modtager passende oplysninger, og som giver denne mulighed for at vare-
       tage sine rettigheder med fuldt kendskab til sagen.”
højesterets begrundelse og resultat
af de grunde, der er anført af landsretten, og da det, som er fremkommet ved eu-domstolens
dom af 28. januar 2010 (sag c-264/08, direct parcel distribution), ikke kan føre til et andet
resultat, stadfæster højesteret dommen.
                                       thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal sec datacom a/s betale 35.000 kr. til skatteministe-
riet. sagsomkostningsbeløbene skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsi-
gelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.
