                 højesterets kendelse
                     afsagt torsdag den 11. april 2019
sag bs‐37557/2018‐hjr
(1. afdeling)
a
(advokat flemming jensen)
mod
kurator for i/s x under konkurs, advokat trine hasselbalch
(selv)
og
sag bs‐37560/2018‐hjr
b
(advokat flemming jensen)
mod
kurator for i/s x under konkurs, advokat trine hasselbalch
(selv)
og
sag bs‐37561/2018‐hjr
c
(advokat flemming jensen)
mod
                                            2
kurator for i/s x under konkurs, advokat trine hasselbalch
(selv)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af skifteretten i holstebro den 12. februar
2018 og af vestre landsrets 14. afdeling den 28. maj 2018.
i påkendelsen har deltaget fem dommere: thomas rørdam, marianne højgaard
pedersen, poul dahl jensen, henrik waaben og kristian korfits nielsen.
påstande
de kærende, a, b og c, har nedlagt påstand om, at landsrettens kendelse
ophæves, og at sagen hjemvises til fornyet behandling ved landsretten.
kurator for i/s x under konkurs, advokat trine hasselbalch, har påstået
stadfæstelse.
sagsfremstilling
a, b og c ejede og drev sammen et kvægbrug i interessentskabet i/s x. de blev
alle erklæret personlig konkurs ved dekret afsagt den 30. marts 2017. samme
dag blev interessentskabet ligeledes erklæret konkurs.
den 28. juli 2017 indstillede kurator i konkursboerne efter a, b og c, advokat
trine hasselbalch, til skifteretten, at der blev indledt sag om konkurskarantæne
mod a, b og c.
skifteretten besluttede den 12. september 2017 at tage indstillingen om at
indlede konkurskarantænesager til følge.
ved processkrift af 10. oktober 2017 nedlagde kurator påstand om, at de alle
blev pålagt konkurskarantæne i tre år.
den 20. oktober 2017 blev advokat flemming jensen beskikket for a, b og c.
advokat flemming jensen nedlagde i svarskrift af 29. november 2017 påstand
om afvisning, subsidiært frifindelse. til støtte for den principale påstand blev
anført, at kurator i i/s x under konkurs er rette sagsøger i
konkurskarantænesagerne, og at sagerne således bør afvises, jf. retsplejelovens
§ 349, jf. § 348, stk. 2, nr. 1.
advokat trine hasselbalch anmodede derefter skifteretten om at tillade berigti‐
gelse af den angivne part fra kurator i de enkelte interessenters konkursboer til
kurator i i/s x under konkurs. dette protesterede a, b og c imod.
                                            3
ved kendelse af 12. februar 2018 tog skifteretten anmodningen til følge. i ken‐
delsen hedder det bl.a.:
     ”retten tog efter de nærmere omstændigheder kurators anmodning til
     følge, idet det må have stået de enkelte interessenter klart, at det er kura‐
     tor i konkursboet i/s x, som er sagsøger i de enkelte sager, og at det er en
     fejl, at det i processkriftet er angivet, at sagsøger var de enkelte
     interessenter under konkurs. retten giver derfor kurator tilladelse til at
     ændre partbetegnelsen på sagsøgers side til kurator i konkursboet i/s x.”
a, b og c kærede kendelsen til vestre landsret, som den 28. maj 2018 traf
afgørelse om at afvise kæremålene. som begrundelse herfor er i landsrettens
kendelse anført følgende:
     ”sager om konkurskarantæne behandles efter reglerne i konkurslovens
     kapitel 20 og efter retsplejelovens regler om borgerlige sager med de æn‐
     dringer, som følger af forholdets natur, jf. konkurslovens § 243, jf. § 160,
     stk. 2.
     af forarbejderne til reglerne om konkurskarantæne, lovforslag nr. 131, af
     30. januar 2013, fremgår blandt andet følgende:
     ”4.3. kompetence og sagsbehandling
     4.3.1. konkursrådets overvejelser
     …
     4.3.1.5. konkursrådet finder, at sagen i øvrigt bør behandles efter de al‐
     mindelige regler om behandlingen af civile retssager. dog bør skifteretten
     ‐ uanset om den pågældende udebliver eller tager bekræftende til gen‐
     mæle ‐ have pligt til selvstændigt at vurdere, om pålæg af konkurskaran‐
     tæne er tilstrækkeligt begrundet i det, der er anført i kurators processkrift,
     og hvor lang konkurskarantænen i givet fald bør være. i tilfælde af udebli‐
     velse, eller hvis den pågældende tager bekræftende til genmæle, vil det
     imidlertid ikke være nødvendigt at føre bevis for faktiske omstændighe‐
     der, som kurator har redegjort for i sit processkrift, og som den pågæl‐
     dende ikke har bestridt. hvis den pågældende i et processkrift har bestridt
     faktiske omstændigheder, men udebliver under retsmødet, skal kurator
     derimod føre bevis, i det omfang de faktiske omstændigheder er bestridt.
     konkursrådet anfører endvidere, at det forhold, at sagen i øvrigt skal be‐
     handles efter de almindelige regler om behandlingen af civile retssager,
     bl.a. indebærer, at den, der begæres pålagt konkurskarantæne, har stilling
     som part i sagen om pålæg af konkurskarantæne. der bør derfor f.eks.
                                        4
ikke kunne anvendes tvangsmidler over for den pågældende for at frem‐
tvinge en forklaring, men en eventuel manglende eller ufuldstændig for‐
klaring bør i givet fald alene kunne have fakultativ processuel skadevirk‐
ning.
…
4.3.2. justitsministeriets overvejelser
…
justitsministeriet kan endvidere som udgangspunkt tilslutte sig konkurs‐
rådets overvejelser om, hvilke regler der skal gælde for behandlingen af
sager om konkurskarantæne.
bl.a. på baggrund af de indkomne høringssvar over betænkningen har
justitsministeriet imidlertid på enkelte punkter fundet grundlag for at ud‐
forme lovforslaget på en måde, der afviger fra betænkningens forslag.
…
justitsministeriet har bl.a. i lyset heraf fundet anledning til i lovforslaget at
præcisere, at en konkurskarantænesag ‐ når sagen er rejst og behandles
ved domstolene ‐ ikke er en del af bobehandlingen, uagtet at sagsførelsen
varetages af kurator og bygger på kurators indledende undersøgelser af
de samlede forhold i boet. de nye regler om konkurskarantæne foreslås
således med lovforslaget indsat i konkursloven som et nyt selvstændigt af‐
snit frem for som en del af det eksisterende afsnit ii om konkurs, jf. herved
lovforslagets § 1, nr. 4 (forslaget til konkurslovens afsnit iii), og bemærk‐
ningerne hertil.
…
justitsministeriet har endvidere noteret sig, at betænkningens forslag til
regler om sagsbehandling bygger på en forudsætning om, at sager om
konkurskarantæne behandles efter de særlige regler herom, som forslaget
indeholder, og i øvrigt ‐ som følge af konkurslovens § 243, som konkurs‐
rådet ikke foreslår ændret ‐ efter retsplejelovens regler om borgerlige sager
med de ændringer, som følger af forholdets natur.
der er i forbindelse med høringen over betænkningen peget på, at det kan
give anledning til en vis usikkerhed om, hvorvidt konkurskarantæne kan
betegnes som en tvist i et konkursbo. dette skyldes navnlig, at sagen som
ovenfor anført ikke vil være en del af bobehandlingen og vil være denne
uvedkommende. det bemærkes i tilknytning hertil, at § 243 efter sin place‐
ring i konkursloven finder anvendelse i forhold til såvel tvister i konkurs‐
boer som tvister i sager om rekonstruktion og gældssanering.
                                       5
med forslaget om at indsætte et nyt særskilt afsnit om konkurskarantæne
vil konkurslovens § 243 fremover også finde anvendelse i forhold til så‐
danne sager. med henblik på at undgå usikkerhed herom finder justitsmi‐
nisteriet imidlertid, at det er rigtigst at medtage en udtrykkelig bestem‐
melse i lovteksten om, at konkurslovens § 243 finder tilsvarende anven‐
delse i sager om konkurskarantæne med den virkning, at disse sager (i øv‐
rigt) behandles efter retsplejelovens regler om borgerlige sager med de
ændringer som følger af forholdets natur. …
til kapitel 20
(behandlingen af sager om konkurskarantæne)
til § 160
bestemmelsen angår skifterettens beslutning om at indlede sag om kon‐
kurskarantæne.
…
det foreslås i stk. 2, at sager om konkurskarantæne behandles efter de sær‐
lige regler herom i det foreslåede kapitel 20, og i øvrigt ‐ som følge af den
foreslåede henvisning til konkurslovens § 243 ‐ efter retsplejelovens regler
om borgerlige sager med de ændringer, som følger af forholdets natur.
der henvises i øvrigt til afsnit 4.3 i lovforslagets almindelige bemærknin‐
ger.
…”
udgangspunktet er herefter, at skifterettens kendelser og beslutninger i
forbindelse med konkurskarantænesagen kan kæres, jf. retsplejelovens §
389.
efter retsplejelovens § 389 a kan kendelser og andre beslutninger, der afsi‐
ges af byretten under hovedforhandlingen eller under dennes forberedel‐
se, imidlertid kun kæres med procesbevillingsnævnets tilladelse. denne
kærebegrænsningsregel blev indført ved lov nr. 737 af 25. juni 2014, og
hverken denne lov eller forarbejderne hertil indeholder særskilte bemærk‐
ninger vedrørende spørgsmålet om kære af afgørelser afsagt af skifteretten
under forberedelsen af en konkurskarantænesag.
højesterets kendelse af 15. marts 2017, trykt i ugeskrift for retsvæsen
2017, side 1760, indebærer efter landsrettens opfattelse, at når særlovgiv‐
ning gør de almindelige processuelle regler i retsplejeloven anvendelige,
og når der i forarbejderne til den pågældende særlovgivning er henvist til,
at de almindelige processuelle regler finder anvendelse, omfatter dette
også retsplejelovens § 389 a, og at det er uden betydning, om sagen som
                                             6
       udgangspunkt behandles mundtlig eller skriftligt, eller om afgørelsen
       træffes ved kendelse.
       på denne baggrund må retsplejelovens § 389 a ligeledes finde anvendelse i
       konkurskarantænesager.
       den påkærede afgørelse er truffet under forberedelsen af konkurskarantæ‐
       nesagerne. afgørelsen kan derfor kun kæres med procesbevillingsnævnets
       tilladelse. da en sådan tilladelse ikke foreligger, afvises kæremålene.”
anbringender
a, b og c har anført navnlig, at retsplejelovens § 389 a ikke finder anvendelse i
sager om konkurskarantæne. det skyldes, at en afgørelse om
konkurskarantæne træffes ved kendelse, uden at der forud herfor gennemføres
en hovedforhandling. uanset at en sag om konkurskarantæne skal forhandles
mundtligt, hvis den, der begæres pålagt konkurskarantæne, anmoder om det,
og uanset at det fremgår af konkurslovens § 255, at retsplejelovens regler om
anke og kære finder anvendelse, er retsplejelovens § 389 a således ikke
anvendelig på sager om konkurskarantæne. højesterets kendelse af 15. marts
2017 (ufr 2017.1760) ændrer ikke herved. kendelsen angik spørgsmålet om
kære i medfør af voldgiftsloven, nærmere bestemt af en afgørelse om sags‐
omkostninger truffet af en voldgiftsret, og højesteret har ikke med kendelsen
taget stilling til, om § 389 a finder anvendelse i en konkurskarantænesag. for
sådanne sager foreligger der klar retspraksis om, at kære ikke forudsætter tilla‐
delse efter § 389 a, jf. vestre landsrets kendelse af 9. november 2016 (ufr
2017.733). der er ikke grundlag for at ændre denne praksis, også henset til kon‐
kurskarantænesagers pønale karakter. kæremålene er således omfattet af ho‐
vedreglen i retsplejelovens § 389, stk. 1, hvorefter kendelser afsagt af en byret
frit kan kæres til landsretten.
kurator for i/s x under konkurs, advokat trine hasselbalch, har anført navnlig,
at retsplejelovens § 389 a finder anvendelse i konkurskarantænesager. der
findes ikke en særregel i konkurslovens kapitel 20, der regulerer adgangen til at
kære kendelser og andre beslutninger, der afsiges af skifteretten under
behandlingen af en konkurskarantænesag, idet konkurslovens § 164 om kære
alene vedrører afgørelsen om, hvorvidt konkurskarantæne skal pålægges eller
ej. konkurslovens § 160, stk. 2, henviser udtrykkeligt til samme lovs § 243,
hvoraf det fremgår, at behandlingen af tvister foregår efter retsplejelovens reg‐
ler om borgerlige sager med de ændringer, som følger af forholdets natur. det
er dermed entydigt fastsat i konkursloven, at det er de almindelige regler om
behandling af civile sager, der finder anvendelse i sager om konkurskarantæne
i tilfælde, hvor spørgsmålet ikke er reguleret i en særbestemmelse i konkurslo‐
vens kapitel 20. skifterettens kendelse om tilladelse til at ændre partsbetegnel‐
sen er afsagt under forberedelsen af konkurskarantænesagerne. det forhold, at
                                             7
en afgørelse om konkurskarantæne træffes ved kendelse, jf. konkurslovens §
164, uden at der forud herfor nødvendigvis gennemføres en hovedforhandling,
kan ikke føre til, at § 389 a ikke finder anvendelse i konkurskarantænesager, jf.
herved højesterets kendelse af 15. marts 2017 (ufr 2017.1760). denne højeste‐
retskendelse har indirekte ”underkendt” vestre landsrets kendelse af 9. no‐
vember 2016 (ufr 2017.733). det er således efter konkurslovens regler om kon‐
kurskarantæne, forarbejderne hertil og retspraksis klart, at kærebegrænsnings‐
reglen i retsplejelovens § 389 a finder anvendelse i sager om konkurskarantæne.
at reglerne om konkurskarantæne måske kan hævdes at indeholde et pønalt
element ændrer ikke herved.
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår, om skifterettens afgørelse om at tillade ændring af partsbetegnel‐
sen i konkurskarantænesagerne mod a, b og c er omfattet af
kærebegrænsningsreglen i retsplejelovens § 389 a, således at afgørelsen kun kan
indbringes for landsretten med procesbevillingsnævnets tilladelse.
som anført af landsretten behandles sager om konkurskarantæne efter reglerne
i konkurslovens kapitel 20 og i øvrigt efter retsplejelovens regler om civile sager
med de ændringer, som følger af forholdets natur, jf. konkurslovens § 160, stk.
2, jf. § 243. højesteret tiltræder derfor, at retsplejelovens § 389 a finder anven‐
delse i sager om konkurskarantæne. det bemærkes herved, at det er uden be‐
tydning for anvendelsen af retsplejelovens § 389 a i sager om konkurskaran‐
tæne, at sådanne sager som udgangspunkt behandles skriftligt, jf. konkurslo‐
vens § 162, stk. 4, og at afgørelsen af, om der skal pålægges konkurskarantæne,
efter § 164, stk. 1, træffes ved kendelse, jf. herved også højesterets kendelse af
15. marts 2017 (ufr 2017.1760).
den påkærede afgørelse er truffet under forberedelsen af konkurskarantænesa‐
gerne og kan derfor kun kæres med procesbevillingsnævnets tilladelse. da en
sådan tilladelse ikke foreligger, har landsretten med rette afvist kæremålene.
højesteret stadfæster herefter landsrettens kendelse.
efter sagens karakter skal ingen af de kærende betale kæremålsomkostninger
for højesteret til statskassen, jf. herved konkurslovens § 165 og retsplejelovens §
312, stk. 3.
                                  thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.
kæremålsomkostningerne ophæves.
