                                            dom
afsagt den 23. april 2014 af østre landsrets 15. afdeling
(landsdommerne bloch andersen, birgitte grønborg juul og pernille margrethe corfitsen
(kst.)).
15. afd. nr. b-2226-12:
a
(advokat erik bo rasmussen)
mod
tryg forsikring a/s
(advokat louise broch-lange, prøve)
odense rets dom af 21. juni 2012 (bs 11-2116/2011) er anket af a med påstand om betaling
af 939.515,56 kr. med tillæg af procesrente fra den 24. december 2010.
indstævnte, tryg forsikring a/s, har påstået principalt stadfæstelse og subsidiært frifindelse
mod betaling af 78.651,98 kr.
supplerende sagsfremstilling
tryg forsikring a/s anmodede den 14. november 2005 arbejdsskadestyrelsen om en
udtalelse om as erhvervsevnetab. tryg forsikring a/s vedlagde lægeerklæringer af 11.
januar 2005, 9. februar 2005, 15. april 2005 og 3. juni 2005, speciallægeerklæring af 1.
september 2005 fra speciallæge i neurokirurgi, overlæge mogens tange, samt oplysninger om
as indkomstforhold.
til brug for arbejdsskadestyrelsens afgørelse forelå desuden et den 8. december 2005 af a
udfyldt spørgeskema om erhvervsmæssige forhold før og efter ulykken, samt et den 18. april
2007 udfyldt spørgeskema fra arbejdsgiveren. herudover forelå journalark og ressourceprofil
                                               - 2 -
fra ullerslev kommune, as anke over afslag på fleksjob og det sociale nævns afgørelse af 5.
december 2006 vedrørende anken, brev af 17. oktober 2006 fra tryg forsikring a/s om, at a
på grund af tilskadekomsten var på deltid efter sin barselsorlov, samt skatteoplysninger.
endvidere fremsendte as advokat den 3. maj 2007 til brug for afgørelsen to
kiropraktorudtalelser af 26. april 2007 og en redegørelse af 2. maj 2007 fra a om forløbet.
advokaten anmodede samtidig arbejdsskadestyrelsen om at indhente en neuropsykologisk
speciallægeerklæring, ligesom han oplyste, at han havde bedt sin klient anmode sin læge om
en henvisning til en smerteklinik. arbejdsskadestyrelsen imødekom ikke anmodningen om
indhentelse af en neuropsykologisk speciallægeerklæring.
a blev i januar 2007 sygemeldt under sin barsel. af journaludskrift af 24. januar 2007 fra as
egen læge fremgår blandt andet følgende:
      ”har stadig mange smerter i ryggen hun er godt nok på barsel, men hun skal være
      sygemeldt… planen er efter hendes sygemeldingsperiode, der vil vare mange
      måneder, kan hun genoptage læregerningen, formodentlig på halv tid gennem en
      lang periode.”
efter anmodning fra parterne besvarede arbejdsskadestyrelsen den 7. marts 2013 en række
spørgsmål til brug for ankesagen som følger:
      ”[spørgsmål 1:
      arbejdsskadestyrelsen bedes oplyse, om udtalelsen af 21. maj 2007 … er at
      betragte som en midlertidig eller endelig udtalelse.]
      besvarelse af spørgsmål 1:
      ved udtalelse af 21. maj 2007 vurderede arbejdsskadestyrelsen, på det
      foreliggende grundlag as erhvervsevnetab, som følge af ulykken den 13.
      december 2004 til endeligt skønsmæssigt 15 procent. vi finder fortsat, at
      bedømmelsesgrundlaget på tidspunktet for vores vurdering i maj 2007 var
      tilstrækkeligt til at foretage en vurdering af skadelidtes erhvervsevnetab. set i
      lyset af den uafklarede erhvervsmæssige situation finder vi dog, at en positiv
      midlertidig vurdering kunne have været overvejet fremfor en endelig vurdering.
      [spørgsmål 2:
      hvis arbejdsskadestyrelsen, i henhold til spørgsmål 1, finder, at der er tale om en
      midlertidig udtalelse, bedes arbejdsskadestyrelsen oplyse, hvorfor
      arbejdsskadestyrelsen den 21. maj 2007 afgav en midlertidig udtalelse om
                                         - 3 -
appellantens varige erhvervsevnetab, når det af indstævntes begæring af 14.
november 2005, … fremgår, at der ikke blev bedt om en sådan midlertidig
udtalelse?]
spørgsmål 3:
hvis arbejdsskadestyrelsen, i henhold til spørgsmål 1, finder, at der er tale om en
midlertidig udtalelse, bedes arbejdsskadestyrelsen oplyse, hvilke særlige
omstændigheder, jf. eal § 10 stk. 1, 3. pkt., der efter arbejdsskadestyrelsens
opfattelse kunne begrunde, at arbejdsskadestyrelsen den 21. maj 2007 afgav en
midlertidig udtalelse, når parterne ikke havde anmodet herom?]
besvarelse af spørgsmål 2 og 3:
arbejdsskadestyrelsen foretog, som anført under spørgsmål 1 en endelig
vurdering af as erhvervsevnetab.
[spørgsmål 4:
hvad var baggrunden for, at arbejdsskadestyrelsen ikke efterkom appellantens
begæring af 3. maj 2007 …, om indhentelse af en neuropsykologisk undersøgelse
af appellanten?]
besvarelse af spørgsmål 4:
arbejdsskadestyrelsen har forud for udtalelsen foretaget en vurdering af, hvorvidt
det varige mén kan vurderes på baggrund af de foreliggende lægelige oplysninger.
vurderingen er foretaget i samråd med en af styrelsens speciallægekonsulenter i
neurokirurgi. vurderingen i aktuelle sag er blandt andet foretaget på baggrund af
speciallægeerklæring af 1. september 2005 ved speciallæge i neurokirurgi,
mogens tange. speciallægeerklæringen er udarbejdet på baggrund af en
undersøgelse med henblik på en vurdering af de varige følger efter ulykken den
13. december 2004.
arbejdsskadestyrelsen vil ofte finde det relevant at indhente en neuropsykologiske
erklæring, såfremt der har været tale om et hovedtraume med bevidst-hedstab, der
har medført en hjerneskade.
[spørgsmål 5:
arbejdsskadestyrelsen bedes oplyse, om det i maj måned 2007 var
arbejdsskadestyrelsens praksis efter eal § 10 at udtale sig om, hvorvidt det var
muligt på grundlag af nærmere anførte sagsakter på én eller flere bestemte datoer
at skønne over skadelidtes fremtidige erhvervsevne, jf. eal § 2 stk. 1, 3. pkt.,
henset til at højesteret i afgørelserne u.2007.3088 h og u.2007.3095 h udtalte, at
arbejdsskadestyrelsens kompetence efter eal § 10 ikke omfattede besvarelser af
sådanne spørgsmål.
i den forbindelse bedes arbejdsskadestyrelsen oplyse, om den … fremlagte
udtalelse af 21. maj 2007 skal opfattes som en sådan udtalelse, og om den 21. maj
                                         - 4 -
2007 var det tidspunkt, hvor arbejdsskadestyrelsen vurderede, at det var muligt
efter eal § 2 at skønne over skadelidtes fremtidige erhvervsevne?]
besvarelse af spørgsmål 5:
det fremgår af højesterets kendelser afsagt den 21. september 2007, at
arbejdsskadestyrelsen på vilkår fastsat af styrelsen og ikke med hjemmel i
erstatningsansvarslovens § 10 kan tage stilling til, om det på nærmere angivne
tidspunkter var muligt midlertidigt eller varigt at skønne over skadelidtes
fremtidige erhvervsevne.
arbejdsskadestyrelsen har som følge af højesterets kendelser af 21. september
2007 fastsat vilkår for besvarelse af spørgsmål, om det på nærmere angive
tidspunktet var muligt midlertidigt eller endeligt at skønne over skadelidtes
fremtidige erhvervsevne, jf. erstatningsansvarslovens §§ 2 og 5. vilkårene
fremgår af arbejdsskadestyrelsens hjemmeside.
arbejdsskadestyrelsen har siden 1. januar 2008 behandlet denne type sager.
arbejdsskadestyrelsen har ved udtalelse af 21. maj 2007 ikke taget stilling til,
hvorvidt det på et tidligere tidspunkt end den 21. maj 2007 var muligt midlertidigt
eller endeligt at foretage en vurdering af skadelidtes erhvervsevnetab.
[spørgsmål 6:
fremkom arbejdsskadestyrelsen med udtalelsen af 21. maj 2007 …, fordi fristen
efter eal § 10 stk. 1, 2. pkt. om at afgive udtalelse inden 1 år og senest 2 år efter
anmodningen om en udtalelse var tæt på at springe, eller er der andre grunde til, at
arbejdsskadestyrelsen anså det for nødvendigt at afgive udtalelse på det
pågældende tidspunkt.]
besvarelse af spørgsmål 6:
arbejdsskadestyrelsen skal jf. erstatningsansvarslovens § 10, stk. 1, 2. pkt. ”så
vidt muligt” afgive udtalelsen inden 1 år og senest 2 år efter fremsættelsen af
anmodningen om udtalelse. der er således ikke tale om en absolut frist.
arbejdsskadestyrelsen afgiver først udtalelse, når der foreligger et kvalificeret
bedømmelsesgrundlag. i aktuelle sag har vi vurderet, at der på
udtalelsestidspunktet forelå et kvalificeret bedømmelsesgrundlag.
[spørgsmål 7:
hvorfor indhentede arbejdsskadestyrelsen ikke nærmere oplysninger om
appellantens helbredsforhold hos egen læge, når det … fremgår, at appellanten var
langtidssygemeldt fra 1. januar 2007 og i hvert fald til august 2007 uden udsigt til
foreløbig raskmelding?
                                         - 5 -
det fremgår af arbejdsskadestyrelsens udtalelse af 21. maj 2007, at det lægges til
grund, at appellanten var rask, men på barsel og skulle begynde på fuld tid som
lærer i august 2007.
er arbejdsskadestyrelsen enig i, at denne præmis er forkert?]
besvarelse af spørgsmål 7:
det fremgår af vores udtalelse fra maj 2007, at styrelsen har noteret sig, at a var
på barsel på tidspunktet for vores udtalelse.
ifølge redegørelse af 2. maj 2007 fødte a sit 3. barn i juli 2006. i januar 2007,
omkring 6 måneder efter fødslen blev hun sygemeldt frem til foreløbigt august
2007.
set i lyset heraf kunne det forud for vores udtalelse af 21. maj 2007 have været
overvejet at indhente supplerende oplysninger vedrørende sygemeldingen. vi
finder dog fortsat, at der forud for vores udtalelse forelå et tilstrækkeligt
bedømmelsesgrundlag i form af oplysninger fra arbejdsgiver, kommunale akter,
skatteoplysninger, og helbredsmæssige oplysninger vedrørende gener og
funktionsniveau.
det bemærkes i øvrigt, at styrelsen i udtalelsen ikke har anført, at a var rask, men
alene, at hun var på barsel.
[spørgsmål 8:
hvorfor indhentede arbejdsskadestyrelsen ikke nærmere oplysninger om
appellantens indtægtsforhold, når det af indstævntes skrivelse af 17. oktober 2006
til arbejdsskadestyrelsen fremgår, at indstævnte allerede forud for dette tidspunkt
udbetalte erstatning for tabt arbejdsfortjeneste til appellanten, fordi hun i strid med
arbejdsgivers oplysninger til arbejdsskadestyrelsen ikke modtog fuld løn?
det fremgår også af appellantens egen redegørelse af 3. maj 2007…, at hun i
denne redegørelse oplyste, at hun ikke fik fuld løn fra arbejdsgiver under
sygeperioden.
det fremgår af arbejdsskadestyrelsens udtalelse af 21. maj 2007, at det på
baggrund af arbejdsgivers oplysninger lægges til grund, at der ikke var ændringer
i appellantens indtægter efter skaden, og at appellanten kunne begynde på fuld tid.
er arbejdsskadestyrelsen enig i, at denne præmis er forkert?]
besvarelse på spørgsmål 8:
arbejdsskadestyrelsen har i begrundelsen for udtalelse fra maj 2007 anført, at
arbejdsgiver forventer, at hun starter på fuld tid efter barsel.
arbejdsskadestyrelsen har endvidere anført i begrundelsen, at det faktiske
indtægtstab ifølge as oplysninger er højere end 15 procent.
                                                - 6 -
       arbejdsskadestyrelsen har endvidere forud for udtalelsen indhentet
       skatteoplysninger for perioden 2002-2006.
       ved vurdering af erhvervsevnetab efter erstatningsansvarsloven foretages en
       vurdering af, hvad skadelidte vil kunne tjene, hvis skaden ikke var sket. dette
       sammenholdes med skadelidtes indtægtsmuligheder med skades følger.
       erhvervsevnetabets størrelse er således ikke et udtryk for det aktualiserede tab,
       men et udtryk for det varige indtægtstab.”
den 19. februar 2014 udtalte arbejdsskadestyrelsen endvidere efter en gennemgang af sagen
til brug for ankesagen blandt andet følgende:
       ”det er vores opfattelse, at der ved udtalelse af 21. maj 2007 forelå væsentlige
       usikkerhedsmomenter vedrørende den erhvervsmæssige prognose, men at
       grundlaget for at foretage en vurdering var til stede. spørgsmålet vedrørende en
       varig kontra en midlertidig vurdering afhænger efter vores opfattelse af graden af
       usikkerhed.
       set i lyset af udviklingen i retspraksis vedrørende grundlaget for at foretage en
       midlertidig vurdering af erhvervsevnetab, ville vi sandsynligvis såfremt
       vurderingen var foretaget på nuværende tidspunkt have foretaget en midlertidig
       vurdering af erhvervsevnetabet, idet vi fortsat finder at grundlaget for en
       vurdering af erhvervsevnetabet var til stede. vi har i den sammenhæng været
       opmærksomme på højesterets dom af 29. oktober 2013.
       med hensyn til erhvervsevnetabsprocenten, er det vores opfattelse, at de
       kommunale akter – herunder den oplyste arbejdstid på 26 timer inden a overgik
       til barsel – indikerer, at erhvervsevnetabet ville være højere end 15 procent, dog
       således, at usikkerhedsmomenterne ville medføre, at erhvervs-evnetabet ikke på
       dette grundlag ville kunne fastsættes højere end omkring 25 procent.
       dette er efter vores opfattelse ikke så væsentligt forskelligt fra vurderingen, at der
       er tale om et væsentligt fejlskøn.
        ...”
parterne er enige om den beløbsmæssige opgørelse, herunder også for så vidt angår den
subsidiære påstand, der vedrører as krav på renter af det overskydende beløb på 10 pct. for
perioden fra den 21. juni 2007 til den 18. juli 2009, såfremt det må lægges til grund, at
arbejdsskadestyrelsen ved udtalelsen den 21. maj 2007 burde have fastsat erhvervsevnetabet
til 25 pct. tryg forsikring a/s vurderede den 12. november 2009 as erhvervsevnetab til 25
pct. og udbetalte yderligere erstatning i overensstemmelse hermed med tillæg af renter fra den
18. juli 2009.
                                                 - 7 -
forklaringer
der er i landsretten afgivet supplerende forklaring af a.
a har forklaret blandt andet, at hun først efter arbejdsskadestyrelsens udtalelse af 21. maj
2007 blev indkaldt til smerteklinikken. hun nedkom den 14. november 2004 og havde
barselsorlov indtil august 2005. hun begyndte herefter at arbejde på nedsat tid, idet hun
konverterede 15 ugers barselorlov til nedsættelse af sin arbejdstid. hun arbejdede, indtil hun
blev sygemeldt den 1. maj 2006 og resten af sin graviditet. årsagen til sygemeldingen var
plukveer, men hun var meget stresset i den periode. hun nedkom den 18. juli 2006 og var
herefter på barselsorlov indtil januar 2007, hvor hun blev sygemeldt under barselsorloven. af
frygt for afskedigelse fortalte hun ikke sin arbejdsgiver om sygemeldingen før i marts 2007,
hvor hun skulle være påbegyndt sit arbejde igen. hun begyndte først at arbejde igen efter
sommerferien 2007. de første 4 uger skulle hun være på halv tid. herefter havde
arbejdsgiveren ikke længere mulighed for at tilbyde hende deltid. hun følte sig presset af sin
leder til at gå på fuld tid, blandt andet fordi det var svært at erstatte en kvindelig idrætslærer
og det skemateknisk var svært at få til at gå op. i perioden fra august 2005 til april 2006 havde
hun ingen uger uden sygedage, og hun havde i alt mere end 20 sygedage. nedsat tid samt
hendes sygefravær i perioden fra den 1. august 2005 til den 1. maj 2006 bevirkede, at hun
havde næsten 50 % fravær. hun havde mellem 12 og 17 skematimer pr. uge, men selv dette
var for meget for hende. hun mener, at arbejdsskadestyrelsen burde have indhentet
journaloplysninger fra hendes egen læge og lagt mindre vægt på oplysningerne fra kommunen
og hendes arbejdsgiver. kommunen havde ikke prioriteret at hjælpe hende, fordi hun var i
arbejde. arbejdsskadestyrelsen kontaktede hende ikke efter hendes redegørelse af 2. maj
2007. hun forstår ikke, at arbejdsskadestyrelsen kunne træffe afgørelse på grund af lægelige
oplysninger, der var flere år gamle, og at styrelsen kunne vurdere hendes erhvervsevnetab til
15 pct., skønt hun ikke engang kunne arbejde halv tid. det var korrekt, når hun i sin
besvarelse af spørgeskemaet den 8. december 2005 oplyste, at hun arbejdede 26 timer om
ugen, men der er tale om et cirkatal, og på andre tidspunkter i perioden arbejdede hun mindre.
                                               - 8 -
procedure
parterne har for landsretten gentaget deres anbringender for byretten og har procederet i
overensstemmelse hermed.
appellanten har herudover gjort gældende, at arbejdsskadestyrelsens udtalelse af 21. maj
2007 er behæftet med sådanne fejl og mangler, at den ikke kan bringe appellantens ret til
erstatning for tabt arbejdsfortjeneste til ophør, og at arbejdsskadestyrelsen har erkendt dette
ved udtalelserne af 7. marts 2013 og 19. februar 2014.
til støtte for, at arbejdsskadestyrelsens vurdering af 21. maj 2007 ikke blev truffet på et
forsvarligt grundlag, har appellanten henvist til følgende:
   1.     arbejdsskadestyrelsen lagde fejlagtigt til grund, at appellanten var rask, men på
          barsel, selv om appellanten havde oplyst, at hun var sygemeldt,
   2.     arbejdsskadestyrelsen lagde fejlagtigt til grund, at appellanten skulle starte på fuld
          tid efter barsel, selv om appellanten havde oplyst, at hun skulle på halv tid de første 8
          uger,
   3.     arbejdsskadestyrelsen lagde fejlagtigt til grund, at appellanten i 2006 fik fuld løn og
          dagpenge ved barsel, og at der hverken blev udtalt refusion af sygedagpenge eller
          tabt arbejdsfortjeneste,
   4.     arbejdsskadestyrelsen imødekom ikke appellantens anmodning om at iværksætte
          yderligere speciallægeundersøgelse ved neuropsykolog og afvente behandling i
          smerteklinik, som senere blev påbegyndt og afsluttet nogle år senere,
   5.     arbejdsskadestyrelsens udtalelse af 21. maj 2007 blev afgivet efter udløbet af 2-
          årsfristen i erstatningsansvarslovens § 10, og på grund af dette hastværk blev
          udtalelsen reelt afgivet som en minimumsudtalelse, der ikke kan bringe retten til
          erstatning for tabt arbejdsfortjeneste til ophør, jf. u 2014.184h.
appellanten har endvidere gjort gældende, at appellanten har krav på erstatning for tabt
arbejdsfortjeneste frem til den 24. november 2010. hvis arbejdsskadestyrelsens udtalelse af
21. maj 2007 ikke kunne danne grundlag for ophør af retten til erstatning for tabt
                                                - 9 -
arbejdsfortjeneste, måtte indstævnte selv foretage det nødvendige og forsvarlige skøn og
udbetale erstatning for tabt arbejdsfortjeneste i overensstemmelse hermed, jf. u 2008.1386h.
vedrørende indstævntes subsidiære påstand har appellanten supplerende tilføjet, at det vil
være i strid med princippet om, at der ikke må opstå ”huller” mellem tidspunktet for ophør af
retten til erstatning for tabt arbejdsfortjeneste og tidspunktet for erhvervsevnetabserstatningen,
hvis det retrospektivt fastslås, hvilken procentsats styrelsen kunne have været nået til efter et
fuldt forsvarligt skøn (efter arbejdsskadestyrelsens egen vurdering 25 pct.), og appellanten
kun kompenseres med renten af den senere større erhvervsevnetabserstatning.
indstævnte har fastholdt, at arbejdsskadestyrelsen ved udtalelsen af 21. maj 2007 havde
fornødne sikre og forsvarlige grundlag for at skønne over appellantens fremtidige
erhvervsevne, og har yderligere til støtte for den subsidiære påstand gjort gældende, at hvis
landsretten finder, at arbejdsskadestyrelsen den 21. maj 2007 burde have fastsat as tab af
erhvervsevne til 25 pct., er der ikke tale om et sådant fejlskøn, at a har krav på tabt
arbejdsfortjeneste i den efterfølgende periode. a vil i givet fald alene være berettiget til renter
af den yderligere erstatning på 10 pct. erhvervsevnetab, som en sådan vurdering kunne have
udløst, frem til den 18. juli 2009.
landsrettens begrundelse og resultat
sagen vedrører navnlig, om as krav på erstatning for tabt arbejdsfortjeneste ophørte ved
arbejdsskadestyrelsens udtalelse af 21. maj 2007.
efter erstatningsansvarslovens § 2 og forarbejderne til denne bestemmelse samt højesterets
dom gengivet i u 2008.1386h er det en forudsætning for at bringe forpligtelsen til at betale
erstatning for tabt arbejdsfortjeneste til ophør, at det er muligt – midlertidigt eller endeligt –
på et forsvarligt grundlag at skønne over skadelidtes fremtidige erhvervsevne. det fremgår af
højesterets dom gengivet i u 2014.184h, at det ikke er tilstrækkeligt at foretage en
minimumsvurdering, men at der tillige skal foretages et kvalificeret skøn over det faktiske,
varige erhvervsevnetab.
                                              - 10 -
arbejdsskadestyrelsen vurderede i sin udtalelse af 21. maj 2007, at a havde lidt et varigt
erhvervsevnetab på 15 pct. det fremgår af udtalelsen, at der i vurderingen indgik en vis
usikkerhed om, hvorvidt a, der var på barselsorlov, kunne arbejde mere end 26 timer om
ugen efter orloven, og at hun alene havde haft en kortere periode fra august 2005 til april 2006
til at vende tilbage til arbejdet. arbejdsskadestyrelsen fandt det imidlertid efter de
foreliggende oplysninger ikke sandsynliggjort eller dokumenteret, at indtægtstabet i et varigt
perspektiv oversteg 15 pct. udtalelsen indeholdt således en endelig vurdering af as varige
erhvervsevnetab.
arbejdsskadestyrelsen fastholdt i udtalelser af 7. marts 2013 og 19. februar 2014, at styrelsen
havde haft et tilstrækkeligt bedømmelsesgrundlag til at foretage vurderingen af
erhvervsevnetabet uanset usikkerhedsmomenterne vedrørende as erhvervsmæssige prognose.
det fremgår af sagen, at der på tidspunktet for arbejdsskadestyrelsens udtalelse var forløbet
mere end 2 år efter tilskadekomsten, og at a havde genoptaget sit arbejde på deltid i en
periode på 8 måneder, hvor hun dog havde haft et vist sygefravær. det fremgår endvidere, at
arbejdsskadestyrelsens udtalelse var truffet på baggrund af lægelige oplysninger, herunder
speciallægeerklæring af 1. september 2005, samt oplysninger fra skat, kommunen,
arbejdsgiveren og a.
landsretten finder ikke grundlag for at tilsidesætte arbejdsskadestyrelsens vurdering,
hvorefter disse oplysninger udgjorde et forsvarligt grundlag for at foretage et kvalificeret skøn
over as faktiske fremtidige erhvervsevne. det forhold, at arbejdsskadestyrelsen undlod at
indhente journaloplysninger fra as egen læge uanset oplysningerne om, at a var blevet
sygemeldt i januar 2007, kan ikke føre til et andet resultat. det bemærkes, at der ikke er
holdepunkter for at fastslå, at indhentelsen af disse oplysninger ville have ført til et andet
resultat.
arbejdsskadestyrelsen udtalte den 19. februar 2014 til brug for denne sag, at det efter en
fornyet gennemgang er arbejdsskadestyrelsens opfattelse, at nogle oplysninger i sagen
indikerer et erhvervsevnetab på op til omkring 25 pct. på det da foreliggende grundlag, men at
dette ikke udgør et væsentligt fejlskøn. landsretten finder, at dette mest nærliggende må
forstås således, at erhvervsevnetabet efter arbejdsskadestyrelsens vurdering burde have været
                                               - 11 -
fastsat til 25 pct. i udtalelsen af 21. maj 2007. landsretten finder ikke, at dette kan medføre, at
udtalelsen ikke afbrød kravet på tabt arbejdsfortjeneste, jf. erstatningsansvarslovens § 2.
landsretten finder imidlertid efter en samlet vurdering, at arbejdsskadestyrelsens
tilkendegivelse må føre til, at a har krav på renter i forhold til et erhvervsevnetab på 25 pct.,
jf. erstatningsansvarslovens § 16, stk. 2. landsretten tager herefter tryg forsikring a/s’
subsidiære påstand om frifindelse mod betaling af 78.651,98 kr. til følge. beløbet forrentes
som påstået af a.
efter sagens udfald fastsættes sagens omkostninger for begge retter således, at hver part bærer
egne omkostninger, herunder omkostninger til advokat og retsafgift.
                                     t h i k e n d e s f o r r e t:
tryg forsikring a/s skal betale 78.651,98 kr. med procesrente fra den 24. december 2010 til
a.
ingen af parterne betaler sagsomkostninger for byret eller landsret til den anden part.
det idømte skal betales inden 14 dage efter denne doms afsigelse.
