                             højesterets dom
                         afsagt mandag den 16. august 2010
sag 108/2008
(1. afdeling)
ankestyrelsen
(kammeradvokaten ved advokat henrik nedergaard thomsen)
mod
foa - fag og arbejde som mandatar for a
(advokat karsten høj, beskikket)
i tidligere instans er afsagt dom af vestre landsrets 8. afdeling den 28. januar 2008.
i pådømmelsen har deltaget syv dommere: torben melchior, peter blok, per walsøe, børge
dahl, lene pagter kristensen, poul dahl jensen og henrik waaben.
påstande
appellanten, ankestyrelsen, har påstået frifindelse, subsidiært hjemvisning.
indstævnte, foa - fag og arbejde som mandatar for a, har nedlagt følgende påstande:
1.1:
ankestyrelsen skal anerkende, at as erhvervsevnetab som følge af arbejdsskaden den 10. fe-
bruar 1995 med virkning fra den 1. september 2000 udgør 50 %.
1.2:
ankestyrelsen skal anerkende, at as erhvervsevnetab som følge af arbejdsskaden den 10. fe-
bruar 1995 udgør en af højesteret fastsat mindre procentsats end 50 (delelig med 5), herunder
stadfæstelse, men højere end 30.
2.1:
 ankestyrelsen skal anerkende, at årslønnen skal fastsættes med udgangspunkt i lønnen for
fuldtidsansatte souschefer inden for den kommunale dagplejeordning og svarende til, hvad a i
en sådan stilling ville have tjent på tidspunktet for arbejdsskadens indtræden.
2.2:
ankestyrelsen skal anerkende, at årslønnen skal fastsættes med udgangspunkt i lønnen for
souschefer inden for den kommunale dagplejeordning med en ugentlig arbejdstid på 30 timer
og svarende til, hvad a i en sådan stilling ville have tjent på tidspunktet for arbejdsskadens
indtræden.
2.3:
ankestyrelsen skal anerkende, at årslønnen skal fastsættes med udgangspunkt i lønnen for en
fuldtidsansat dagplejepædagog med den anciennitet, som a havde på tidspunktet for arbejds-
skadens indtræden.
2.4:
ankestyrelsen skal anerkende, at årslønnen skal fastsættes med udgangspunkt i den af ar-
bejdsskadestyrelsen fastsatte årsløn på 184.000 kr. og forhøjes med ”hjemmetillæg” (48.500
kr., 1995-niveau).
2.5:
ankestyrelsen skal anerkende, at årslønnen skal fastsættes efter højesterets skøn højere end
184.000 kr.
anbringender
ankestyrelsen har anført, at der ikke er grundlag for at tilsidesætte styrelsens afgørelse af 11.
november 2005, hvorved as erhvervsevnetab blev fastsat til 30 %, eller for at tilsidesætte
dens afgørelse af 3. december 2002, hvorved årslønnen blev fastsat til 184.000 kr. svarende til
hendes løn i året før arbejdsskaden.
i modsætning til reglen i erstatningsansvarslovens § 1, stk. 3, er der ikke hjemmel i arbejds-
skadesikringsloven til altid at ligestille værdien af arbejde i hjemmet med en erhvervsind-
komst, og a har ikke ført bevis for, at hun, hvis hun ikke var kommet til skade, snarligt ville
 have påtaget sig en stilling som souschef på fuld tid i dagplejen, som souschef på deltid eller
som dagplejepædagog på fuld tid. der er hverken i lovens ordlyd, dens forarbejder eller i ad-
ministrativ praksis støtte for en formodningsregel om, at en kvinde – med børn og udearbej-
dende ægtefælle – som har valgt at arbejde på deltid, vil få udvidet sin arbejdstid til fuld tid,
når der ikke længere er behov for at passe børnene, med den følge at hun skal vurderes, som
om hun arbejdede på fuld tid på skadestidspunktet.
med hensyn til erhvervsevnetabsprocenten skal denne fastsættes ud fra en vurdering af, hvor
meget den skadelidtes evne til at skaffe sig indtægt ved arbejde er nedsat som følge af ar-
bejdsskaden, jf. arbejdsskadesikringslovens § 32, stk. 1. ved bedømmelsen heraf indgår om-
fanget af de funktionsmæssige begrænsninger som følge af arbejdsskaden samt økonomiske
og sociale forhold, jf. § 32, stk. 2. der skal dermed foretages en vurdering af den skadelidtes
erhvervsmæssige muligheder, hvis skaden ikke var sket, sammenholdt med skadelidtes er-
hvervsmæssige muligheder efter arbejdsskaden.
der er hverken bevismæssigt eller retligt grundlag for landsrettens konklusion, hvorefter pro-
centen for as erhvervsevnetab skal fastsættes med udgangspunkt i, at hun før arbejdsskaden
havde evne til at skaffe sig indtægt ved arbejde på fuld tid. a havde før arbejdsskaden valgt at
udnytte sin erhvervsevne sådan, at hun arbejdede som dagplejepædagog 30 timer om ugen.
hendes erhvervsevnetab skal derfor fastsættes efter et skøn, hvori det indgår, at hun før ar-
bejdsskaden arbejdede 30 timer om ugen, og at hun efter arbejdsskaden kun kan overkomme
en arbejdstid på 21,5 timer om ugen.
hvad angår årslønnen skal denne som udgangspunkt fastsættes som den skadelidtes samlede
arbejdsfortjeneste i året før arbejdsskadens indtræden, jf. arbejdsskadesikringslovens § 41,
stk. 1, 1. pkt., men hvis særlige ansættelsesforhold har gjort sig gældende, skal årslønnen i
stedet fastsættes efter et skøn, jf. § 41, stk. 1, 2. pkt.
a har ikke ført bevis for, at der gjorde sig sådanne særlige ansættelsesforhold gældende, at
hendes årsløn skal fastsættes skønsmæssigt efter arbejdsskadesikringslovens § 41, stk. 1, 2.
pkt.
 a har heller ikke godtgjort en administrativ praksis, hvorefter hun har krav på at få forhøjet
årslønnen med et hjemmetillæg. arbejdsskademyndighedernes praksis med hensyn til dette
hjemmetillæg er udtryk for en ansættelse af værdien af den skadelidtes arbejde med pasning
af mindre børn mv. i hjemmet, og der er ikke grundlag for at fastsætte værdien af dette ar-
bejde individuelt, f.eks. ved at lade værdien være afhængig af den skadelidtes erhvervsind-
komst.
foa - fag og arbejde som mandatar for a har anført, at erstatningen for det fremtidige va-
rige erhvervsevnetab for en kvinde, der som a midlertidigt arbejdede på nedsat tid og på ska-
destidspunktet havde mange år tilbage på arbejdsmarkedet, skal fastsættes ud fra en arbejds-
indtægt på fuld tid, især når hun som a har en god forklaring på, at hun på skadestidspunktet
arbejdede på deltid. dette gælder ikke blot vedrørende erhvervsevnetabsprocenten, der jo
netop skal afspejle den procentuelle forskel mellem, hvad hun ville kunne tjene uden skaden,
og hvad hun med rimelighed kan forventes at tjene med skaden, men også ved fastsættelsen af
årslønnen, som skal afspejle skadelidtes indtjeningsevne i året før arbejdsskaden.
da arbejdsskaden skete, var a fuldt arbejdsdygtig, og der er ikke grundlag for at formode, at
hun i størstedelen af sit fremtidige arbejdsliv ikke ville have arbejdet på fuld tid, hvis skaden
ikke var sket. den nærmere fastlæggelse af hendes erhvervsevnetabsprocent og årsløn afhæn-
ger af, om højesteret finder det sandsynliggjort, at hun uden skaden ville have fået stillingen
som souschef. hvis dette ikke anses for sandsynliggjort, skal hun bedømmes som dagpleje-
pædagog på fuld tid.
højesterets begrundelse og resultat
ved fastsættelse af en erhvervsevnetabsprocent efter den dagældende arbejdsskadesikrings-
lovs § 32, stk. 1 og 2 (den gældende lovs § 17, stk. 1 og 2) skal der foretages en bedømmelse
af skadelidtes erhvervsmæssige muligheder uden og med skaden. i denne prognose indgår
ikke kun skadelidtes arbejdskapacitet i tidsmæssig henseende, men også andre forhold, her-
under efter omstændighederne udsigt til forfremmelse.
på skadestidspunktet i februar 1995 arbejdede a som pædagog på deltid (30 timer om ugen).
hendes evne til at skaffe sig indtægt ved arbejde var imidlertid ikke forringet forud for ska-
den, og der skal derfor ved fastsættelsen af erhvervsevnetabsprocenten tages udgangspunkt i,
 at hun kunne arbejde på fuld tid. at hun på skadestidspunktet ikke udnyttede sin arbejdsevne
til udearbejde på fuld tid, er således uden betydning for fastsættelsen af erhvervsevnetabspro-
centen.
det kan heller ikke efter bevisførelsen for højesteret anses for godtgjort, at a ville være ble-
vet ansat som souschef, hvis hun ikke havde været udsat for arbejdsskaden. afgørende bliver
derfor, hvorledes skaden har forringet hendes mulighed for at arbejde som pædagog og opnå
den hermed forbundne indtjening.
det er ubestridt, at en ugentlig arbejdstid på 21,5 timer er udtryk for as erhvervsevne efter ar-
bejdsskaden. denne arbejdstid skal efter det anførte sættes i forhold til en fuld ugentlig ar-
bejdstid på 37 timer, og højesteret tiltræder derfor, at erhvervsevnetabet skal fastsættes til 40
%. i dette omfang tages as påstand 1.2 til følge.
ved udmålingen af erstatning for erhvervsevnetab indgår som angivet i arbejdsskadesik-
ringslovens § 32, stk. 5 (den gældende lovs § 17, stk. 6) skadelidtes årsløn opgjort efter § 41
(den gældende lovs § 24). årslønnen skal enten opgøres efter § 41, stk. 1, 1. pkt., som skade-
lidtes samlede arbejdsfortjeneste i året før arbejdsskadens indtræden eller fastsættes efter et
skøn i medfør af 2. pkt. årslønnen skal afspejle værdien af skadelidtes arbejdskraft på ska-
destidspunktet og skal derfor ansættes skønsmæssigt i situationer, hvor indtjeningen i de sene-
ste 12 måneder før skaden ikke giver et retvisende billede heraf, bl.a. når særlige ansættelses-
forhold gør sig gældende.
a arbejdede indtil 1990 i det væsentlige på fuld tid, og det må lægges til grund, at det skyldtes
hendes familiemæssige situation med mindre børn, at hun i tiden herefter var ansat på deltid.
det må på denne baggrund anses for tilstrækkelig godtgjort, at hendes ansættelse på nedsat tid
alene var af midlertidig karakter, og at hun, når børnene blev større, igen ville være begyndt at
arbejde på fuld tid, hvis hun ikke var blevet udsat for arbejdsskaden. højesteret tiltræder, at
hendes årsløn under disse omstændigheder i medfør af arbejdsskadesikringslovens § 41, stk.
1, 2. pkt., skal fastsættes skønsmæssigt med udgangspunkt i lønnen i en fuldtidsstilling.
det følger af det foran anførte, at der ved fastsættelsen af årslønnen ikke kan tages udgangs-
punkt i lønnen for en souschef, og årslønnen skal herefter som anført af landsrettens flertal
 fastsættes med udgangspunkt i lønnen for en fuldtidsansat dagplejepædagog. højesteret tager
herefter as påstand 2.3 til følge.
                                     thi kendes for ret:
ankestyrelsen skal anerkende, at as erhvervsevnetab som følge af arbejdsulykken den 10. fe-
bruar 1995 udgør 40 %, og at hendes årsløn skal fastsættes med udgangspunkt i lønnen for en
fuldtidsansat dagplejepædagog med den anciennitet, som hun havde på tidspunktet for ar-
bejdsskadens indtræden.
landsrettens afgørelse om sagsomkostninger stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal ankestyrelsen betale 60.000 kr. til statskassen.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.
                              højesterets dom
                         afsagt mandag den 16. august 2010
sag 122/2009
(1. afdeling)
dansk sygeplejeråd som mandatar for b
(advokat karsten høj, beskikket)
mod
arbejdsskadestyrelsen
(kammeradvokaten ved advokat henrik nedergaard thomsen)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i glostrup den 1. april 2008 og af østre landsrets
2. afdeling den 12. december 2008.
i pådømmelsen har deltaget syv dommere: torben melchior, peter blok, per walsøe, børge
dahl, lene pagter kristensen, poul dahl jensen og henrik waaben.
påstande
appellanten, dansk sygeplejeråd som mandatar for b, har nedlagt påstand om, at arbejdsska-
destyrelsen skal anerkende, at årslønnen ved beregningen af erstatning for erhvervsevnetab
efter arbejdsskaden den 17. april 2001 udgør 294.000 kr., subsidiært 255.000 kr.
indstævnte, arbejdsskadestyrelsen, har påstået stadfæstelse, subsidiært hjemvisning til ar-
bejdsskadestyrelsen.
anbringender
dansk sygeplejeråd som mandatar for b har anført, at b på skadestidspunktet midlertidigt
arbejdede på nedsat tid for at tage sig af sine børn, men at hun var fuldt arbejdsdygtig og
havde mange år tilbage på arbejdsmarkedet. hendes erstatning for varigt erhvervsevnetab skal
 derfor efter arbejdsskadesikringslovens § 41, stk. 1, 2. pkt., fastsættes skønsmæssigt ud fra en
arbejdsindtægt på fuld tid.
til støtte for den beløbsmæssige opgørelse af sine påstande har b henvist til, at hendes løn i
april 2001 for en ugentlig arbejdstid på 32 timer udgjorde 19.118,97 kr. hertil kommer
diverse tillæg med i alt 2.128,23 kr. hendes månedsløn udgjorde således 21.247,20 kr.
svarende til 255.000 kr. på årsbasis (afrundet). omregnet til ansættelse på fuld tid med 37
timer om ugen var bs månedsløn således 24.518,79 kr. svarende til 294.000 kr. årligt
(afrundet).
arbejdsskadestyrelsen har anført, at der i modsætning til reglen i erstatningsansvarslovens §
1, stk. 3, ikke er hjemmel i arbejdsskadesikringsloven til altid at ligestille værdien af arbejde i
hjemmet med en erhvervsindkomst, og b har ikke ført bevis for, at hun, hvis hun ikke var
kommet til skade, snarligt ville have påtaget sig arbejde på fuld tid. der er hverken i lovens
ordlyd, dens forarbejder eller i administrativ praksis støtte for en formodningsregel om, at en
kvinde – med børn og udearbejdende ægtefælle – som har valgt at arbejde på deltid, vil få
udvidet sin arbejdstid til fuld tid, når der ikke længere er behov for at passe børnene, med den
følge at hun skal vurderes, som om hun arbejdede på fuld tid på skadestidspunktet.
der er ikke grundlag for at tilsidesætte arbejdsskadestyrelsens afgørelse af 27. juli 2004,
hvorved bs årsløn blev fastsat til 244.000 kr. arbejdsskadestyrelsen tog ved afgørelsen
udgangspunkt i bs løn for de tre første måneder i 2001, hvor hun arbejdede 32 timer om ugen,
og der er ikke grundlag for i stedet at tage udgangspunkt i lønnen for april måned, idet hendes
løn blev opreguleret pr. 1. april 2001. endvidere skal ikke alle tillæg, som fremgår af
lønseddelen for april måned, medregnes.
højesterets begrundelse og resultat
af de grunde, der er anført af byretten, tiltræder højesteret, at det må anses for tilstrækkelig
godtgjort, at bs ansættelse på nedsat tid – på skadestidspunktet 32 timer ugentligt – alene var
af midlertidig karakter, og at hun igen ville være begyndt at arbejde på fuld tid, hvis hun ikke
havde været udsat for arbejdsskaden. højesteret er endvidere enig med byretten i, at hendes
årsløn under disse omstændigheder i medfør af den dagældende arbejdsskadesikringslovs §
41, stk. 1, 2. pkt., skal fastsættes med udgangspunkt i lønnen i en fuldtidsstilling.
 højesteret har ikke tilstrækkeligt grundlag for at fastsætte størrelsen af den fuldtidsløn, som
herefter skal anvendes ved beregningen af erstatningen for erhvervsevnetab, og hjemviser
derfor sagen til fornyet behandling i arbejdsskadestyrelsen.
                                     thi kendes for ret:
sagen hjemvises til fornyet behandling i arbejdsskadestyrelsen.
i sagsomkostninger for byret og landsret skal arbejdsskadestyrelsen betale 90.000 kr. til
dansk sygeplejeråd som mandatar for b.
i sagsomkostninger for højesteret skal arbejdsskadestyrelsen betale 50.000 kr. til statskassen.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms af-
sigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.
