                             højesterets dom
                       afsagt tirsdag den 15. november 2011
sag 131/2009
(1. afdeling)
bupl som mandatar for a
(advokat søren kjær jensen, beskikket)
mod
odense kommune
(advokat claus munk)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i odense den 6. maj 2008 og af østre landsrets 5.
afdeling den 10. februar 2009.
i pådømmelsen har deltaget syv dommere: børge dahl, asbjørn jensen, poul søgaard, jytte
scharling, vibeke rønne, jens peter christensen og oliver talevski.
påstande m.v.
appellanten, bupl som mandatar for a, har gentaget sin påstand.
indstævnte, odense kommune, har påstået stadfæstelse.
sagen for højesteret angår, om der foreligger et ansvarsgrundlag, og i givet fald om as psyki-
ske skade er omfattet af udtrykket ”personskade” i erstatningsansvarslovens § 1, om den psy-
kiske skade er en påregnelig følge af den ansvarspådragende adfærd, og om den psykiske ska-
de er omfattet af odense kommunes erstatningspligt.
odense kommune har således frafaldet sine anbringender om, at den psykiske skade ikke er
dokumenteret, at den psykiske skade ikke er en følge af begivenhedsforløbet under personale-
weekenden den 13. og 14. november 2004, og at der foreligger konkurrerende skadesårsager
vedrørende den sygeperiode, der ligger til grund for opgørelsen af kravet om godtgørelse for
svie og smerte, jf. erstatningsansvarslovens § 3.
                                               - 2 -
parterne er enige om opgørelsen af kravet.
supplerende sagsfremstilling
i en erklæring af 23. august 2005 fra psykolog tilde hove hartvig, psykologhuset odense
aps, hedder det bl.a.:
       ”nedenstående erklæring er baseret på 12 samtaler med a i perioden fra d. 15. decem-
       ber 2004 til d. 22. august 2005.
       …
       psykologisk vurdering og konklusion.
       på den omtalte pædagogiske weekend er a blevet udsat for en dybt traumatiserende
       oplevelse i form af aldeles grænseoverskridende verbale overfald og manglende respekt
       for a’s grænser og følelser. endvidere er a blevet følelsesmæssigt presset i et omfang,
       der udefra betragtet er voldsomt kritisabelt og uetisk, og det kan undre, at supervisoren
       lader dette foregå.
       dette påvirker a på den måde, at hun, da undertegnede ser hende de første gange, udvi-
       ser klare ptsd-symptomer: angst, forhøjet vagtsomhed, tryghedssøgende adfærd, inva-
       sion af oplevelsen, genoplevelser og undgåelse af berøring med oplevelsen. efter nogle
       måneder udvikler a’s psykiske tilstand mere i retning af depression, og hun udvikler en
       svær depression, hvilket meget ofte sker i kølvandet på traumatiske oplevelser.
       endvidere har forløbet som beskrevet ovenfor påvirket a’s selvværd og selvtillid, idet
       a har følt sig afvist som person. et sådant personligt dyk tager lang tid at ”reparere”, og
       sandsynligvis vil de altid påvirke a i en eller anden grad. når a igen skal bevæge sig ud
       i verden og ud på arbejdsmarkedet vil dette af naturlige årsager være præget af stor
       angst og usikkerhed, hvorfor der her vil være tale om en lang proces.
       samlet set kan der for undertegnede ikke herske tvivl om, at a’s psykiske tilstand er di-
       rekte forbundet med hændelserne i løbet af den pædagogiske weekend.”
i en erklæring af 20. august 2009 af speciallæge i psykiatri steffen høy pedersen hedder det
bl.a.:
       ”a har været i behandling hos undertegnede siden 17.8.2007. under behandlingsforlø-
       bet har a udvist persisterende angst- og depressionssymptomer samt kognitive vanske-
       ligheder og en lav stresstærskel. a’s fagforening har ført retssag mod odense kom-
       mune. i forbindelse med deltagelse i retsmøderne, har a oplevet en intensivering af sine
       symptomer.
       behandlingen af a har været i form af medikamentel antidepressiv behandling, kognitiv
       adfærdsterapi og mindfulness.
                                                 - 3 -
        jeg vurderer, at a tidligere har været psykisk rask, bortset fra somatoforme smerter i
        bevægeapparatet. specielt har a ikke tidligere i sit liv haft angst- eller depressions-
        symptomer.
        i forbindelse med langvarige emotionelle belastninger på arbejde, samt på baggrund af
        traumatiserende hændelser på en pædagogisk weekend, har a udviklet vedvarende angst
        og depressionssymptomer. i den første tid efter de traumatiserende hændelser, havde a
        symptomer, som man ser ved posttraumatisk belastningsreaktion. de mere vedvarende
        symptomer er af anxiøs og depressiv karakter. a’s angst- og depressionssymptomer er
        forårsaget af de arbejdsrelaterede traumer.
        prognosen for yderligere bedring af a’s tilstand er dårlig. de psykiske helbredsmæssige
        forhold påvirker hendes funktionsevne således, at hun ikke vil være i stand til at vende
        tilbage til arbejdsmarkedet på ordinære vilkår. hun vil således ikke have mulighed for
        at skaffe sig arbejde til samme løn som før skaden.”
den 5. oktober 2009 traf arbejdsskadestyrelsen afgørelse om, at a ikke havde ret til godtgø-
relse for varigt mén eller ret til erstatning for tab af erhvervsevne. denne afgørelse blev æn-
dret ved ankestyrelsens afgørelse af 16. december 2010. ankestyrelsen fastslog, at a havde
ret til godtgørelse for varigt mén på 15 procent og hjemviste spørgsmålet om erhvervsevnetab
til fornyet behandling hos arbejdsskadestyrelsen. ankestyrelsen anførte i sin begrundelse for
afgørelsen om mén bl.a.:
        ”vi vurderer, at følgerne af arbejdsskaden ikke er direkte omfattet af méntabellen.
        vi har derfor skønsmæssig fastsat méngraden til 15 procent. vi har fastsat ménet efter
        en analogi for fastsættelse af mén som følge af posttraumatisk belastningsreaktion. vi
        finder, at de psykiske følger af arbejdsskaden kan sammenlignes med méntabellens
        punkt j.2, hvorefter moderat posttraumatisk belastningsreaktion vurderes til 15 procent.
        …
        vi vurderer, at dine psykiske gener er en følge af arbejdsskaden, da det ikke er overve-
        jende sandsynligt, at generne skyldes andre forhold. vi har i den forbindelse lagt vægt
        på, at du ikke, før du var udsat for arbejdsskaden, har haft symptomer på angst eller de-
        pression, og at du ikke var i psykologisk eller psykiatrisk behandling før arbejdsska-
        den.”
højesterets begrundelse og resultat
efter dansk rets almindelige erstatningsregler omfatter en personskade såvel fysiske som psy-
kiske følger af en ansvarspådragende handling. erstatningsansvarslovens kapitel 1 angår er-
statning og godtgørelse for ”personskade og tab af forsørger”. lovens § 1 omfatter ”person-
skade”, og det er i § 1, stk. 1, fastsat, at den, der er erstatningsansvarlig for en ”personskade”,
                                              - 4 -
bl.a. skal betale godtgørelse for svie og smerte. udtrykket ”personskade” i erstatningsan-
svarslovens § 1 må forstås i overensstemmelse med dansk rets almindelige erstatningsregler.
a blev sygemeldt efter personaleweekenden den 13. og 14. november 2004, og det er ube-
stridt, at hun blev påført en psykisk skade som følge af begivenhedsforløbet under personale-
weekenden som også beskrevet i erklæringen af 23. august 2005 fra psykolog tilde hove
hartvig og i erklæringen af 20. august 2009 fra speciallæge i psykiatri steffen høy pedersen.
højesteret tiltræder, at as psykiske skade er omfattet af erstatningsansvarslovens § 1.
af de grunde, som landsretten har anført, tiltræder højesteret endvidere, at personaleweek-
enden i forhold til a blev afviklet på en uforsvarlig måde, og at dette er ansvarspådragende
for odense kommune som arbejdsgiver.
det lægges til grund, at den uforsvarlige afvikling af personaleweekenden medførte en bety-
delig forøgelse af risikoen for en psykisk skade af den foreliggende karakter hos en medarbej-
der, som, hvilket ledelsen må have forstået, befandt sig i en psykisk anspændt situation. høje-
steret finder herefter, at as psykiske skade er en påregnelig følge af den uforsvarlige afvikling
af personaleweekenden.
a er direkte skadelidt som følge af den ansvarspådragende adfærd, og der er ikke grundlag for
at anse den psykiske skade for at falde uden for, hvad der er omfattet af kommunens erstat-
ningspligt.
efter det anførte tager højesteret påstanden fra bupl som mandatar for a til følge, således at
odense kommune til a skal betale 50.000 kr. med rente efter erstatningsansvarslovens § 16
fra den 1. februar 2006.
ud over sagens værdi er der ved fastsættelse af sagsomkostninger taget hensyn til sagens ka-
rakter og arbejdets omfang. sagsomkostninger for byret og landsret er fastsat til dækning af
advokatudgift med i alt 100.000 kr. og af retsafgift med i alt 1.250 kr. sagsomkostninger for
højesteret er fastsat til dækning af advokatudgift med 75.000 kr. og af et skønsmæssigt fastsat
beløb til dækning af den retsafgift, der skulle have været betalt, med 1.500 kr.
                                            - 5 -
                                   thi kendes for ret:
odense kommune skal til a betale 50.000 kr. med rente efter erstatningsansvarslovens § 16
fra den 1. februar 2006.
i sagsomkostninger for byret og landsret skal odense kommune betale i alt 101.250 kr. til
bupl som mandatar for a.
i sagsomkostninger for højesteret skal odense kommune betale 76.500 kr. til statskassen.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse.
sagsomkostningsbeløbene forrentes efter rentelovens § 8 a.
