                      højesterets kendelse
                           afsagt torsdag den 20. april 2017
sag 30/2017
a
(advokat thomas schioldan sørensen)
kærer vestre landsrets afgørelse om,
at hans konkursbo skal fortsætte
i tidligere instanser er truffet beslutning af skifteretten i randers den 5. juli 2016 og afsagt
kendelse af vestre landsrets 1. afdeling den 13. september 2016.
i påkendelsen har deltaget fem dommere: poul dahl jensen, poul søgaard, vibeke rønne,
oliver talevski og jan schans christensen.
påstande
kærende, a, har gentaget sin påstand om, at sagen hjemvises til skifteretten i randers med
henblik på fremme af begæringen om tilbagekaldelse af konkursbegæringen/konkursen.
supplerende sagsfremstilling
a blev efter egen anmodning taget under rekonstruktionsbehandling den 11. december 2015,
jf. konkurslovens § 11, stk. 1.
ved kendelse afsagt af skifteretten i randers den 7. januar 2016 blev et rekonstruktions-
forslag vedtaget og stadfæstet. kendelsen blev ophævet af vestre landsret den 30. marts
2016, og sagen blev hjemvist til fornyet behandling med henvisning til, at der var tvivl om
eksistensen af en større kreditorfordring.
ved kendelse af 30. juni 2016 bestemte skifteretten i randers, at den kreditor, der var omtalt i
landsrettens kendelse, ikke kunne anses for at være stemmeberettiget. skifteretten konstate-
                                                - 2 -
rede herefter, at et flertal af de fordringshavere, der var repræsenteret på mødet og deltog i
afstemningen, havde stemt imod forslaget til rekonstruktion, hvorfor rekonstruktionsforslaget
var forkastet. som følge heraf ophørte rekonstruktionsbehandlingen, og as bo blev taget un-
der konkursbehandling, jf. konkurslovens § 15, stk. 3.
a sendte den 4. juli 2016 en mail til skifteretten i randers, hvori han bl.a. anførte følgende:
       ”undertegnede skal ved nærværende tilbagekalde konkursbegæringen vedrørende min
       personlige konkurs. der henvises til, at undertegnede selv var rekvirent på rekonstruk-
       tionen, der i medfør af skifterettens kendelse ikke resulterede i en ordning med kredito-
       rerne. dermed er det mit synspunkt, at undertegnede tillige er rekvirent på konkurs-
       begæringen/konkursen, hvormed jeg har ret til at tilbagekalde begæringen om konkurs.
       efter min opfattelse vil retsvirkningen være, at skifteretten nu må bringe konkurs-
       behandlingen til ophør og sikkerhedsstillelsen skal i videst muligt omfang frigives.”
skifteretten besluttede den 5. juli 2016, at konkurssagen skulle fortsætte, hvilket landsretten
stadfæstede ved den påkærede kendelse af 13. september 2016.
anbringender
a har anført navnlig, at han i sin egenskab af rekvirent på rekonstruktionsbegæringen må an-
ses for at have begæret den efterfølgende konkurs. han må dermed være berettiget til at tilba-
gekalde begæringen i medfør af konkurslovens § 21, stk. 3.
han er enig i, at der efter konkursloven ikke er hjemmel til at tilbagekalde en rekonstruk-
tionsbegæring under selve rekonstruktionsbehandlingen. bestemmelserne om rekonstruktion
og konkursbehandling skal behandles adskilt, hvorfor en forudgående rekonstruktionsbehand-
ling ikke udelukker, at § 21, stk. 3, finder anvendelse. det gælder også, selv om en sag obliga-
torisk overgår fra konkurslovens afsnit om rekonstruktion til afsnittet om konkursbehandling.
såfremt § 21, stk. 3, ikke kan påberåbes i denne situation, vil der være tale om en indgribende
rettighedsfortabelse, som kræver klar hjemmel i loven.
de hensyn til kreditorerne, der begrunder reglen om, at en rekonstruktionsbegæring ikke kan
tilbagekaldes, er også tilstrækkeligt værnet, selv om § 21, stk. 3, finder anvendelse i en situa-
                                                  - 3 -
tion som den foreliggende. således er fristdagen den dag, skifteretten modtog begæring om
rekonstruktionsbehandling, jf. konkurslovens § 1, stk. 1, nr. 1, og fristdagen opretholdes, så-
fremt skifteretten inden 3 uger efter tilbagekaldelsen modtager ny begæring om konkurs, jf. §
1, stk. 2, sidste led.
der er ingen særlige hensyn at tage til kreditorerne i denne sag, da der ikke under rekonstruk-
tionsbehandlingen er foretaget dispositioner af økonomisk karakter, som f.eks. salg af aktiver,
opsigelse eller regulering af løbende aftaler.
retsgrundlaget
konkurslovens §§ 11, 15 og 21 er sålydende:
       ”§ 11. en skyldner, der er insolvent, jf. § 17, stk. 2, og § 18, skal tages under rekon-
       struktionsbehandling, når det begæres af skyldneren eller en fordringshaver. § 20, § 21,
       stk. 1 og 2, § 22, stk. 1, og § 23, stk. 1, finder tilsvarende anvendelse.
       stk. 2. en begæring om rekonstruktionsbehandling er uden virkning, hvis den ikke in-
       deholder forslag til beskikkelse af en eller flere rekonstruktører og en regnskabskyndig
       tillidsmand samt en erklæring fra de pågældende om, at de er villige hertil og opfylder
       betingelserne i § 238.
       stk. 3. er begæring om rekonstruktionsbehandling indgivet af skyldneren, indleder skif-
       teretten rekonstruktionsbehandling straks ved begæringens modtagelse.
       stk. 4. er begæring om rekonstruktionsbehandling indgivet af en fordringshaver, og har
       skyldneren samtykket i begæringen, kan skifteretten straks indlede rekonstruktions-
       behandling. hvis skyldnerens samtykke ikke foreligger, indkalder skifteretten skyldne-
       ren til et møde i skifteretten, hvor begæringen behandles. § 23, stk. 2-5, og § 23 a finder
       tilsvarende anvendelse.
       stk. 5. hvis en skyldner, der er en fysisk person, ikke senest på det møde, der er nævnt i
       stk. 4, samtykker i fordringshaverens begæring, anses denne for en konkursbegæring,
       som straks behandles. tilsvarende gælder, hvis skyldneren er en sammenslutning, hvori
       mindst en af deltagerne hæfter personligt og direkte for sammenslutningens forpligtel-
       ser.
       stk. 6. efter indledningen af rekonstruktionsbehandling kan begæringen herom ikke til-
       bagekaldes.
       § 15. ud over i de tilfælde, der er nævnt i § 11 a, stk. 5, § 11 c, stk. 4, § 11 d, stk. 2, §
       11 e, stk. 3, § 11 g, stk. 3, § 13, stk. 5, § 13 c, stk. 2, og § 13 f, stk. 1 og 3, bestemmer
       skifteretten, at rekonstruktionsbehandlingen ophører, hvis
        1) skyldneren ikke er insolvent, jf. § 17, stk. 2, og § 18,
                                                  - 4 -
        2) skyldneren ikke samarbejder loyalt eller bringer fordringshavernes ret i fare,
        3) skyldneren begærer det eller
        4) rekonstruktionsbehandlingen er udsigtsløs.
       stk. 2. rekonstruktøren skal straks give skifteretten meddelelse om omstændigheder
       som nævnt i stk. 1, nr. 1, 2 og 4. skifteretten skal i disse tilfælde give skyldneren, re-
       konstruktøren, tillidsmanden og fordringshaverne lejlighed til at udtale sig, inden der
       træffes afgørelse efter stk. 1.
       stk. 3. ophører en rekonstruktionsbehandling af andre grunde end stadfæstelse af et re-
       konstruktionsforslag, der indeholder bestemmelse om tvangsakkord, eller at skyldneren
       ikke er insolvent, tages skyldnerens bo straks under konkursbehandling.
       stk. 4. når skyldnerens bo tages under konkursbehandling i medfør af stk. 3, skal re-
       konstruktøren og tillidsmanden sende en kort redegørelse til skifteretten om de forhold,
       der er nævnt i § 13 b, stk. 1, nr. 3, litra c-e, hvis rekonstruktøren og tillidsmanden er i
       besiddelse af oplysninger herom. dette gælder dog ikke, hvis rekonstruktøren tidligere
       har sendt det materiale, der er nævnt i § 13 b, til skifteretten.
       § 21. foreligger der samtidig flere konkursbegæringer, bestemmer skifteretten, hvilken
       begæring der først skal behandles.
       stk. 2. konkurs anses for at være begæret på den dag, da den første begæring indkom til
       skifteretten, jf. § 1.
       stk. 3. en konkursbegæring kan tilbagekaldes, indtil endeligt konkursdekret er afsagt.”
§ 11 og § 15 blev indsat i konkursloven ved lov nr. 718 af 25. juni 2010. § 21, der blev indsat
ved lov nr. 298 af 8. juni 1977, blev ikke ændret ved ændringen af konkursloven i 2010.
i forarbejderne til lovændringen i 2010 hedder det bl.a. (folketingstidende 2009-10, tillæg a,
lovforslag nr. l 199):
       ”almindelige bemærkninger
       …
       3.6. skifterettens rolle under rekonstruktionsbehandlingen
       …
       3.6.2. lovforslagets udformning
       ...
       3.6.2.2. skifterettens beslutning om rekonstruktionsbehandlingens ophør bør efter kon-
       kursrådets opfattelse i givet fald indebære, at virksomheden kun kan fortsætte som hid-
       til, hvis skyldneren i mellemtiden er blevet solvent. skifteretten bør således straks tage
       skyldneren under konkursbehandling, medmindre skyldneren ikke er insolvent.
                                         - 5 -
kravet om konkursbehandling skyldes, at konkursrådet foreslår, at der under rekon-
struktionsbehandlingen skal være adgang til anvendelse af en række virkemidler til gen-
nemførelsen af rekonstruktionen, som hidtil har været forbeholdt konkursbehandling, og
som kan have forholdsvis indgribende betydning for skyldnerens forhold til sine med-
kontrahenter. det drejer sig blandt andet om hjemmel til at udskille pantsatte aktiver af
pantet, bindende vurdering af pantet, adgang til omstødelse uden afventning af rekon-
struktionens stadfæstelse, regulering af gensidigt bebyrdende aftaler og tvungent skyld-
nerskifte som led i en virksomhedsoverdragelse, jf. pkt. … nedenfor.
konkursrådets forslag om adgang til at anvende disse virkemidler i forbindelse med re-
konstruktionsbehandling er ikke båret af et hensyn til skyldneren, men derimod af et
hensyn til fordringshavernes mulighed for fyldestgørelse og til bevarelsen af skyldne-
rens virksomhed. hvis skyldneren eller en fordringshaver fik mulighed for ensidigt at
tilbagekalde begæring om rekonstruktionsbehandling, efter at sådanne virkemidler hav-
de været anvendt, ville der være risiko for spekulation til skade for skyldnerens (øvrige)
medkontrahenter.” (folketingstidende s. 44)
”bemærkninger til lovforslagets enkelte bestemmelser
       …
         til § 11
       …
i stk. 5 foreslås det, at en fordringshavers begæring om indledning af rekonstruktions-
behandling skal anses for en konkursbegæring, der straks behandles, hvis en skyldner,
der er en fysisk person, ikke senest på mødet i skifteretten samtykker i begæringen om
indledning af rekonstruktionsbehandling. det samme hensyn gælder, hvis skyldneren er
en sammenslutning, hvori mindst en af deltagerne hæfter personligt og direkte for sam-
menslutningens forpligtelser, dvs. typisk interessentskaber og kommanditselskaber.
bestemmelsen i stk. 5 er ikke til hinder for, at skyldneren på den ene side gør indsigelse
mod, at betingelserne for at indlede rekonstruktionsbehandling er opfyldt (f.eks. fordi
skyldneren ikke er insolvent eller fordringshaverens krav ikke består), og på den anden
side meddeler samtykke til behandlingen, hvis skifteretten uanset skyldnerens indsigelse
finder, at dette er tilfældet.
hvis begæringen om rekonstruktionsbehandling på grund af skyldnerens nægtelse af
samtykke skal anses for en konkursbegæring, skal konkursbegæringen behandles straks.
formålet hermed er at undgå, at skyldneren ved at protestere mod rekonstruktions-
behandlingen kan trække sagen i langdrag ved at tvinge fordringshaveren til at begynde
forfra med at indgive en konkursbegæring og indkalde til et nyt møde. bestemmelsen
indebærer alene, at der straks skal finde en behandling af konkursbegæringen sted, men
ikke at skyldneren automatisk skal erklæres konkurs. dette vil afhænge af, om de al-
mindelige konkursbetingelser er opfyldt. efter omstændighederne kan der være behov
for at udsætte afgørelsen herom med henblik på, at parterne kan procedere dette spørgs-
mål. hvis fordringshaveren ikke ønsker sagen behandlet som en konkursbegæring, kan
begæringen tilbagekaldes efter § 21, stk. 3.
…
efter den foreslåede bestemmelse i stk. 6 kan rekonstruktionsbegæringen ikke tilbage-
kaldes efter rekonstruktionsbehandlingens indledning, dvs. tidspunktet for skifterettens
beslutning herom. …
                                                 - 6 -
       bestemmelsen er videregående end den gældende regel i § 16 e, hvorefter en anmeldt
       betalingsstandsning ophører, hvis skyldneren tilbagekalder anmeldelsen.
       bestemmelsen skal ses i sammenhæng med forslaget til konkurslovens § 15, hvor der er
       fastsat regler om, i hvilke tilfælde rekonstruktionsbehandlingen ophører, og om, at
       skyldnerens bo i givet fald samtidig skal tages under konkursbehandling, medmindre
       rekonstruktionsbehandlingens ophør skyldes, at skyldneren er eller er blevet solvent.
       efter bestemmelsen i stk. 6 er det afgørende tidspunkt indledningen af rekonstruktions-
       behandlingen.” (folketingstidende, s. 84 f.)
                 ”til § 15
                 …
       i stk. 3 foreslås, at når en skyldner er taget under rekonstruktionsbehandling, skal skyld-
       nerens bo straks tages under konkursbehandling, når rekonstruktionsbehandlingen op-
       hører, medmindre rekonstruktionsbehandlingen ophører efter stadfæstelse af et rekon-
       struktionsforslag, der indeholder bestemmelse om tvangsakkord, eller fordi skyldneren
       ikke er insolvent, jf. det foreslåede stk. 1, nr. 1.
       når en rekonstruktionsbehandling ophører af andre grunde end de nævnte, skal der så-
       ledes obligatorisk samtidig med ophøret afsiges konkursdekret.
       der foreslås ikke en regel svarende til gældende § 183, stk. 1, hvorefter forhandling om
       tvangsakkord anses for sluttet, når kærefristen er udløbet, når en eventuel kære er af-
       gjort, eller når konkurs er indtrådt.
       rekonstruktionsbehandlingen ophører således altid på tidspunktet for skifterettens af-
       gørelse herom.
       der henvises i øvrigt til pkt. … og 3.6 i lovforslagets almindelige bemærkninger.” (fol-
       ketingstidende, s. 133)
lovforslaget bygger på betænkning 1512/2009 om rekonstruktion mv. i betænkningens kapi-
tel 5 ”grundlæggende rammer for den foreslåede regulering”, s. 61, hedder det bl.a.:
              ”
                •   adgang til ekstinktion, omstødelse og regulering af gensidigt bebyrdende af-
                    taler
               konkursrådet finder, at der for at skabe det bedst mulige grundlag for en rekon-
               struktion under rekonstruktionsbehandlingen bør kunne ske omstødelse af skyld-
               nerens omstødelige dispositioner, ligesom der bør kunne foretages regulering af
               skyldnerens gensidigt bebyrdende aftaler.
               muligheden for omstødelse og regulering af skyldnerens gensidigt bebyrdende af-
               taler i forbindelse med rekonstruktionen vil indebære væsentlig forbedrede mulig-
               heder for at opnå en succesfuld rekonstruktion af virksomheden.
                                               - 7 -
             åbning af mulighed for omstødelse i forbindelse med rekonstruktionsbehandling
             er efter konkursrådets opfattelse ubetænkeligt, idet der med den foreslåede ud-
             formning af reglerne ikke vil være risiko for, at skyldneren efter en rekonstruk-
             tionsbehandling fortsat vil være insolvent uden samtidig at være undergivet kon-
             kursbehandling.”
i betænkningens kapitel 17 ”omstødelse”, s. 200, hedder det bl.a.:
      ”17.2. konkursrådets overvejelser
      …
      konkursrådet finder, at et krav om stadfæstelse ikke er nødvendigt ved rekonstruktion.
      det skyldes, at det følger af de foreslåede bestemmelser i lovudkastets § 11, stk. 6, og §
      15, at en indledt rekonstruktionsbehandling ikke kan tilbagekaldes, og at rekonstruk-
      tionsbehandlingen – bortset fra det helt sjældne tilfælde, hvor skyldneren i mellemtiden
      bliver solvent inden gennemførelsen af en rekonstruktion – kun ophører ved skyldne-
      rens rekonstruktion og/eller konkurs, hvorved det sikres, at de omstødte dispositioner
      kommer fordringshaverne til gode.”
højesterets begrundelse og resultat
efter konkurslovens § 21, stk. 3, kan en konkursbegæring tilbagekaldes, indtil endeligt kon-
kursdekret er afsagt. spørgsmålet er, om denne bestemmelse også kan anvendes, når konkurs-
dekret afsiges i den situation, der er nævnt i § 15, stk. 3.
ifølge § 15, stk. 3, tages skyldnerens bo straks under konkursbehandling, hvis rekonstruk-
tionsbehandlingen ophører af andre grunde end stadfæstelse af et rekonstruktionsforslag, der
indeholder bestemmelse om tvangsakkord, eller at skyldneren ikke er insolvent.
efter ordlyden af § 15, stk. 3, og lovens forarbejder er konkursbehandling en obligatorisk føl-
ge, hvis en indledt rekonstruktionsbehandling ophører af andre grunde end dem, der er nævnt
i bestemmelsen. situationen adskiller sig herved fra den, der er reguleret i § 11, stk. 5, hvor en
fordringshavers begæring om rekonstruktionsbehandling overgår til straks at blive behandlet
som en konkursbegæring, uden at der forinden er indledt en rekonstruktionsbehandling.
bestemmelsen i § 15, stk. 3, skal efter forarbejderne ses i sammenhæng med § 11, stk. 6,
hvorefter en rekonstruktionsbegæring ikke kan tilbagekaldes, efter at behandlingen er indledt.
det fremgår af forarbejderne, at baggrunden herfor er, at der under rekonstruktionsbehandling
gives mulighed for at anvende en række virkemidler, som ellers har været forbeholdt kon-
                                               - 8 -
kursbehandling, og som kan have forholdsvis indgribende betydning for skyldnerens forhold
til sine medkontrahenter. det drejer sig f.eks. om adgang til omstødelse og regulering af gen-
sidigt bebyrdende kontrakter. videre anføres det, at hvis skyldneren eller en fordringshaver
fik mulighed for ensidigt at tilbagekalde begæringen om rekonstruktion, efter at sådanne vir-
kemidler har været anvendt, ville der være risiko for spekulation til skade for skyldnerens
(øvrige) medkontrahenter.
højesteret finder herefter, at bestemmelsen i § 15, stk. 3, indebærer, at den fordringshaver
eller skyldner, der har fremsat begæring om rekonstruktionsbehandling, ikke kan anvende §
21, stk. 3, når konkursdekret er afsagt som følge af ophør af rekonstruktionsbehandlingen, jf.
§ 15, stk. 3. dette gælder, uanset om der under rekonstruktionsbehandlingen konkret har væ-
ret anvendt virkemidler som anført ovenfor.
i det foreliggende tilfælde indledte skifteretten rekonstruktionsbehandling på grundlag af as
begæring. skifteretten traf efterfølgende bestemmelse om ophør af behandlingen og tog straks
hans bo under konkursbehandling, jf. § 15, stk. 3.
efter det anførte tiltræder højesteret, at a ikke kan anvende bestemmelsen i § 21, stk. 3, til at
bringe konkursen til ophør.
højesteret stadfæster derfor landsrettens kendelse.
                                        thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.
kæresagens omkostninger ophæves.
