                          højesterets dom
                        afsagt onsdag den 11. maj 2016
sag 30/2016
(1. afdeling)
anklagemyndigheden
mod
1) t1
(advokat andreas medom madsen, beskikket),
2) t2
(advokat hanne reumert, beskikket),
3) t3
(advokat hugo steinmetz, beskikket),
4) t4
(advokat jesper storm thygesen, beskikket),
5) t5
(advokat michael steffensen, beskikket),
6) t6
(advokat hanne reumert, beskikket),
7) t7
(advokat mette lauritzen, beskikket),
8) t8
(advokat kristian mølgaard, beskikket),
9) t9
(advokat kristian mølgaard, beskikket)
og
10) t10
(advokat kim bagge, beskikket)
                                              - 2 -
i tidligere instanser er afsagt dom af københavns byret den 13. februar 2015 og af østre
landsrets 24. afdeling den 18. december 2015.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: niels grubbe, marianne højgaard pedersen,
henrik waaben, lars hjortnæs og jens kruse mikkelsen.
påstande
dommen er anket af de tiltalte.
tiltalte t1 har nedlagt påstand om frifindelse i det ikke erkendte omfang og formildelse, fri-
findelse for konfiskation i det ikke erkendte omfang og om at statskassen skal betale sagsom-
kostningerne for byret, landsret og højesteret. subsidiært har hun nedlagt påstand om formil-
delse af den idømte straf, om nedsættelse af det konfiskerede beløb og om, at statskassen del-
vist skal betale sagsomkostningerne.
tiltalte t2 har nedlagt påstand om frifindelse i det ikke erkendte omfang og formildelse, sub-
sidiært formildelse. han har endvidere påstået frifindelse for konfiskation eller nedsættelse af
denne samt nedsættelse af de idømte sagsomkostninger, således at den væsentligste del af
disse betales af statskassen, og at omkostningerne for højesteret betales af statskassen.
tiltalte t3 har nedlagt påstand om frifindelse for hashsalg, der går ud over salg af hash på 23
dage fordelt over et år, subsidiært nedsættelse af den mængde hash, der dømmes for, og mere
subsidiært formildelse af den idømte straf. hun har endvidere nedlagt påstand om frifindelse
for konfiskation, subsidiært konfiskation af et mindre beløb, og at sagsomkostningerne bort-
falder, subsidiært nedsættes.
tiltalte t4 har nedlagt påstand om frifindelse i det ikke erkendte omfang, subsidiært formil-
delse, konfiskation af et mindre beløb og om, at statskassen skal betale sagsomkostningerne
for landsretten og delvise sagsomkostninger for byretten.
tiltalte t5 har nedlagt påstand om ophævelse af landsrettens dom og hjemvisning, subsidiært
frifindelse i det ikke erkendte omfang samt formildelse. han har endvidere nedlagt påstand
                                                - 3 -
om frifindelse for konfiskation ud over 20.000 kr., og at statskassen helt eller delvist skal be-
tale sagens omkostninger.
tiltalte t6 har nedlagt påstand om frifindelse i det ikke erkendte omfang og formildelse, sub-
sidiært formildelse. hun har endvidere nedlagt påstand om frifindelse for konfiskation eller
nedsættelse af denne samt nedsættelse af de idømte sagsomkostninger, således at den væsent-
ligste del af disse betales af statskassen, og at sagsomkostningerne for højesteret betales af
statskassen.
tiltalte t7 har nedlagt påstand om frifindelse i det ikke erkendte omfang, subsidiært formil-
delse, og nedsættelse af det konfiskerede beløb samt om, at statskassen helt eller delvist skal
betale sagsomkostningerne for byret, landsret og højesteret.
tiltalte t8 har nedlagt påstand om frifindelse i det ikke erkendte omfang og formildelse, fri-
findelse for konfiskation og frifindelse for sagsomkostninger i landsretten samt, at han alene
skal betale delvise sagsomkostninger for byretten. han har subsidiært påstået hjemvisning og
mere subsidiært formildelse, frifindelse for konfiskation og frifindelse for sagsomkostninger i
landsretten samt, at han alene skal betale delvise sagsomkostninger for byretten. han har en-
delig påstået stadfæstelse af landsrettens afgørelse om betinget udvisning.
tiltalte t9 har nedlagt påstand om frifindelse, frifindelse for konfiskation og frifindelse for
sagsomkostninger for byretten og landsretten. han har subsidiært påstået hjemvisning og
mere subsidiært formildelse, frifindelse for konfiskation og frifindelse for sagsomkostninger
for landsretten, samt at han alene skal betale delvise sagsomkostninger for byretten.
tiltalte t10 har nedlagt påstand om frifindelse, subsidiært formildelse, og frifindelse for kon-
fiskation, subsidiært konfiskation af et mindre beløb. han har endvidere nedlagt påstand om,
at statskassen skal betale sagsomkostninger for byretten og landsretten, subsidiært betale del-
vise sagsomkostninger for landsretten.
anklagemyndigheden har påstået skærpelse af straffene.
                                               - 4 -
for så vidt angår tiltalte t8 har anklagemyndigheden gentaget sin påstand om udvisning, jf.
udlændingelovens § 22, nr. 4.
anklagemyndigheden har herudover nedlagt påstand om stadfæstelse af landsrettens afgørelse
om konfiskation hos de tiltalte.
anklagemyndigheden har endvidere nedlagt påstand om stadfæstelse af landsrettens afgørelse
om sagsomkostninger for byret og landsret. for så vidt angår de tiltalte t4 og t5 har ankla-
gemyndigheden nedlagt påstand om, at de hver især skal betale en større del af sagens om-
kostninger for byret og landsret end bestemt ved landsrettens dom.
endelig har anklagemyndigheden nedlagt påstand om frifindelse over for den påstand om
hjemvisning, som er nedlagt af t5, t8 og t9.
anbringender
t1 har navnlig anført, at hun ikke kan dømmes for medvirken til eventuelt salg foretaget af
andre personer på tidspunkter, hvor hun ikke er observeret ved bod …. landsrettens anven-
delse af medvirkensbegrebet er for vidtrækkende, idet der ikke er ført bevis for, at hun har
medvirket aktivt (og haft forsæt) til andres salg ved bod … eller til andres salg på de såkaldte
aktionsdage, eller i perioden fra den 22. november 2013 og frem til den 16. januar 2014, hvor
landsretten har lagt til grund, at hun afbrød sin handel med cannabisprodukter. hun kan derfor
kun dømmes for sit erkendte salg på i alt 7,4 kg.
det er kun salg af selve det euforiserende stof, der kan henføres til straffelovens § 191 som
værende strafbart. medtagelse af cigarettobakken ved vejningen af joints er udtryk for en
praksisændring med tilbagevirkende kraft, og også derfor bør salg af den del af jointen, der
udgøres af cigarettobak, ikke henføres til straffelovens § 191.
konfiskation af udbytte skal ske på grundlag af et langt lavere kvantum solgt cannabis, og
beløbet bør ikke overstige 148.000 kr.
t2 har navnlig anført, at generelle vurderinger af den samlede kriminalitet i området omkring
pusherstreet på christiania og kendskab til, at andre begår kriminalitet fra området eller fra
                                               - 5 -
den pågældende bod, ikke medfører strafferetligt medvirkensansvar – og slet ikke i forhold til
de dage og de tidspunkter, hvor der ikke er ført bevis for, at nogen har solgt cannabis fra bod
….
den mængde cannabis, som han er tiltalt for salg af, kan ikke anses for bevist ved anklage-
myndighedens skønsmæssige beregning af det gennemsnitlige daglige salg fra en hashbod på
christiania. der er ikke foretaget en vurdering af beviser for solgt kvantum i bod …, endsige
en vurdering af beviser for kvantum solgt i de andre boder, og derefter foretaget en sammen-
ligning af beviserne for kundetilstrømningen i de pågældende boder. han kan derfor kun
dømmes for sit erkendte salg af i alt 10,8 kg cannabis.
landsretten har ved strafudmålingen fastslået, at det er ligegyldigt, hvor meget cannabis man
måtte have solgt, hvor mange gange man har solgt, i hvor mange timer ad gangen osv. lands-
rettens dom fastslår, at såfremt man erkender at have solgt cannabis fra en bod i pusherstreet,
hvor man er blevet observeret et eller andet antal gange på et år, skal man have 2½ års fæng-
sel, og hvis man er tidligere straffet for overtrædelse af lov om euforiserende stoffer eller
straffelovens § 191, skal denne straf stige med yderligere 3 måneder. dette er ikke i overens-
stemmelse med straffelovens § 80 eller almindelige strafudmålingsprincipper.
konfiskation af udbytte for den enkelte skal ikke beregnes i forhold til det kvantum, man me-
ner, at andre har solgt, da medvirkensansvaret alene er bedømt som tilskyndelse, mens der
ikke er beviser for et samarbejde, der medfører, at man også har delt hinandens udbytte.
han har sandsynliggjort, hvor han har sine penge og værdier fra, og der kan derfor ikke ske
konfiskation efter straffelovens § 76 a.
t3 har navnlig anført, at domfældelse ud over de 23 dage, hvor hun er observeret i bod …,
ikke er i overensstemmelse med betingelserne for medvirken i straffelovens § 23. byret og
landsret har konstrueret et medvirkensansvar, som bygger på, at hun uden at medvirke ved
tilskyndelse, råd eller dåd alligevel kan straffes som medvirkende, fordi hendes enkeltstående
salg er med til at holde den kontinuerlige hashhandel i gang. det er imidlertid ikke hendes
enkeltstående salg, men traditionen for hashsalg på christiania, der holder den kontinuerlige
hashhandel i gang. hun har subsidiært anført, at såfremt hun bliver dømt for medvirken på de
                                                 - 6 -
dage, hvor hun ikke har været der, skal det afspejles i nedsættelse af den udmålte straf og den
fastsatte konfiskation.
anklagemyndigheden har ikke søgt at bevise noget samvirke eller nogen udbyttedeling mel-
lem hende og andre i bod … eller andre boder. der kan ikke ske konfiskation af et udbytte,
hvorom der ikke er ført bevis for, at det er tilfaldet hende. der er ikke formodning for et stort
udbytte af hendes strafbare handlinger, og hendes bevisførelse for anden indtægt – som er
omfattende og troværdig – må anses for tilstrækkelig til at opfylde kravet i straffelovens § 76
a, stk. 4.
t4 har navnlig anført, at der ikke er grundlag for at statuere medvirken for den hash, der sæl-
ges på de formiddage, hvor han ikke er observeret i bod …. hertil kræves bevis for, at han har
deltaget i organisationen af salget på disse dage. det bevis er ikke ført, bl.a. fordi de andre
personer, der har solgt hash fra bod … om formiddagen, ikke er identificeret.
landsrettens fastsættelse af solgte mængder er baseret på politiets optællinger af kunder i få
andre boder, som adskiller sig fra bod … både med hensyn til placering og størrelse, idet disse
boder har en bedre placering og er væsentligt større. man kan ikke, som landsretten har gjort,
anvende en gennemsnitsberegning på bod ..., når der ikke har været efterforsket i forhold til
antal kunder og mængde pr. kunde i forhold til denne bod. der er ikke ført bevis for mængden
af hash, der er solgt fra bod ..., og der skal derfor ske delvis frifindelse.
det fremgår af retsplejeloven, at en tiltalt ikke skal betale sagens omkostninger i ankesagen,
hvis man opnår et gunstigere udfald end i byretten. i landsretten blev det kvantum, som han
blev dømt for, reduceret fra ikke under 100 kg til ikke under 65 kg, ligesom konfiskationen
blev nedsat fra 1 mio. kr. til 300.000 kr. selv om landsretten stadfæstede strafudmålingen, kan
dette ikke ændre på, at han opnåede et mere gunstigt resultat end i byretten.
sagens meget høje omkostninger skyldes anklagemyndighedens tilrettelæggelse af sagen, som
forekommer at være tilfældig og vilkårlig, da der ikke ses at være nogen sammenhæng mel-
lem bod ..., hvor han har solgt hash fra, og sagens andre boder. i denne sag indgår der forhold,
der ikke vedrører ham, og han skal ikke betale omkostninger for sådanne forhold, jf.
retsplejelovens § 1008, stk. 2.
                                                - 7 -
t5 har navnlig anført, at landsretten har begået en rettergangsfejl, jf. retsplejelovens § 912,
stk. 1, nr. 1, ved ikke i tilstrækkeligt omfang at have objektiveret domsbegrundelsen. lands-
rettens dom bærer præg af at være baseret på et for stort skøn, og afgørelsen er i strid med
grænserne for den fri bevisbedømmelse i retsplejelovens § 880, 2. pkt. han kan derfor kun
dømmes for sit erkendte salg af i alt ikke over 4 kg hash.
sanktionsfastsættelsen for ham og t6 er den samme, uagtet at t6 er blevet dømt for salg af
mere end to gange så stor en mængde hash, som han er dømt for, og uagtet at omstændighe-
derne har været identiske, herunder særligt hvad angår forstraffe. hans straf bør derfor udmå-
les på et lavere niveau. uagtet at der ved domfældelser, hvor det solgte kvantum hash er over
ca. 100 kg, i praksis sker en vis udjævning af strafstørrelserne, bør der på grund af den bety-
delige kvantumforskel ved straffastsættelsen ske en reduktion af hans straf på ikke under 1/3.
han er ikke dømt for medvirken, og det forhold at han i 2004 er dømt for ligeartet kriminali-
tet, bør kun i meget begrænset omfang have indflydelse på straffens fastsættelse.
t6 har navnlig anført, at generelle vurderinger af den samlede kriminalitet i et område og
kendskab til, at andre begår samme type kriminalitet fra samme lokalitet i området, ikke med-
fører medvirkensansvar for andres kriminalitet efter straffelovens § 23.
for at dømme hende for medvirken til t7s og t8s salg af hash fra bod ..., kræves der beviser
for, at hun ved en eller anden form for aktivitet, der kan anses for tilskyndelse, råd eller dåd
har haft forsæt til at medvirke til deres salg af hash fra boden – og da sådanne beviser ikke er
ført, kan hun ikke dømmes for medvirken.
hverken skønnet over, hvor meget en typisk hashkunde måske køber af forskellige cannabis-
produkter i en bod på christiania, eller optællingen af kunder på udvalgte dage til nogle boder
på christiania, angår bod .... uanset de mange fejlkilder, der er ved beregningen, kan en gen-
nemsnitsberegning af andres kriminalitet i en given periode aldrig anvendes som bevis eller
danne grundlag for domfældelse af nogen, der ikke er omfattet af beregningsgrundlaget. hun
kan derfor kun dømmes for sit erkendte salg af i alt ca. 4-5 kg hash.
                                                 - 8 -
landsretten har ikke tillagt det betydning for strafudmålingen, hvilken type stof og hvilket
kvantum de pågældende er blevet dømt for salg af – endsige i hvilket omfang der alene har
været tale om medvirken osv. hun kan alene idømmes en straf udmålt i forhold til de almin-
delige strafudmålingsprincipper og straffelovens § 80, således at hun straffes i forhold til
stoftype, kvantum og grad af kriminel aktivitet samt en eventuel forhøjelse af denne straf som
følge af gentagelsesvirkning.
t7 har navnlig anført, at den foretagne skønsmæssige gennemsnitsberegning ikke har kunnet
danne grundlag for fastsættelse af det kvantum, han er dømt for, og at der i øvrigt ikke ud fra
bevisresultatet er hjemmel til i medfør af straffelovens § 23 at statuere et medvirkensansvar
for andres salg i bod ..., og at såvel straffen som konfiskationsbeløbet som følge heraf skal
nedsættes. han er på intet tidspunkt observeret sammen med andre sælgere i boden, og der er
i det hele taget ikke ført beviser for et samvirke mellem de tiltalte sælgere i boden. han kan
derfor kun dømmes for sit erkendte salg af i alt 8,2 kg uforarbejdet hash med et udbytte på
maksimalt 82.000 kr.
strafudmålingen er ikke i overensstemmelse med gældende udmålingspraksis eller med lands-
rettens opremsning af udmålingsparametrene, som bl.a. angives at være, hvilket udbytte den
enkelte har haft af aktiviteten. straffene er grundlæggende udmålt ens for alle og uafhængigt
af det kvantum, den enkelte er dømt for, og det udbytte, man antager, at den enkelte har haft
af salget. strafudmålingen for hans vedkommende står i kontrast til strafudmålingen og kon-
fiskationsbeløbene for de øvrige domfældte sælgere i sagen.
subsidiært skal den del af kvantum, som må henføres til et medvirkensansvar, på samme
måde, eller i hvert fald kun i begrænset omfang, have indflydelse på strafudmålingen.
t8 og t9 har navnlig anført, at det er en rettergangsfejl, at sagerne overordnet er blevet be-
handlet som én samlet sag. hvis sagerne om salg fra alle boder i pusherstreet rettelig skal an-
ses for én sag, er det udtryk for rettergangsfejl at behandle og beramme sagen adskilt i seks
delsager, herunder på sammenfaldende dage.
bevisførelsen om solgte hashmængder er i væsentlig grad baseret på gennemsnitslignende
betragtninger om hashsalg i boder, der ikke har været omfattet af den bevisførelse, der har
                                                - 9 -
fundet sted i denne delsag. bevisførelsen har i væsentligt omfang fundet sted uden for retten –
i andre retssale i andre delsager – og det er i strid med princippet i retsplejelovens § 880 at
lægge vægt på sådan bevisførelse.
landsrettens dom er endvidere udtryk for en fejlagtig anvendelse af medvirkensbestemmelsen
i straffelovens § 23. det bestrides, at det – uden individuel, aktiv deltagelse i koordinering –
udgør individuel strafferetlig medvirken, at der inden for en gruppe findes at være sket koor-
dinering. at være del af noget, der er koordineret, er ikke udtryk for tilskyndelse, råd eller
dåd, hvorimod det kan være strafferetlig medvirken at foretage koordineringen. landsrettens
dom angiver imidlertid herom alene, at der er sket en koordinering, ikke den enkelte dømtes
aktive involvering eller handlinger i forhold til en sådan koordinering.
det er endvidere i strid med uskyldsformodningen at vende bevisbyrden ved vurderingen af
betydningen af pauser i deltagelse i hashsalget på grund af bortrejse eller lignende.
der foreligger ikke individuel tilskyndelse, råd eller dåd udført af henholdsvis t8 eller t9 i
forhold til det hashsalg, der er sket på andre tidspunkter end dem, hvor de pågældende kon-
kret er konstateret at have deltaget aktivt, subsidiært har været til stede.
de har endvidere anført, at der i den gennemsnitlige mængde hashprodukter, som blev be-
slaglagt hos knap 2.000 formodede købere, indgik såvel hash som pot og skunk, hvorfor det
beregnede gennemsnitlige køb af hashprodukter på 4,1 g ikke kan anvendes i forhold til de
boder, som udelukkende solgte hash.
strafudmålingen er i strid med gældende udmålingspraksis, og det er endvidere i strid med
straffelovens § 80 at udmåle straffen ensartet uden differentiering efter omfang af salg.
konfiskationen er reelt ubegrundet og støttet på et ubegrundet gæt, hvilket ikke opfylder de
retsplejemæssige krav, der må stilles til begrundelsen for et skøn udøvet efter straffelovens §
75.
t10 har navnlig anført, at landsrettens dom vedrørende kvantum baserer sig på observationer
af andre boder på christiania og ikke på, hvad der konkret er solgt fra bod .... ligeledes base-
                                               - 10 -
rer domfældelsen for den mængde hash, der er solgt på aktionsdagen, sig på gennemsnitsbe-
regninger og optællinger på andre dage og i andre boder. der har ikke været ført bevis for,
hvilken mængde hash der konkret er solgt fra bod ... eller i forbindelse med aktionsdagen den
11. januar 2014, og der skal derfor allerede af den grund ske frifindelse.
domfældelse for medvirken til salget på de dage, hvor han ikke selv har været til stede, forud-
sætter, at det bevises, at han har deltaget i en form for planlægning eller koordinering eller
lignende vedrørende disse dage, og et sådant bevis er ikke ført. hans rolle har i øvrigt været
så underordnet og delvis passiv, at der ikke er et medvirkensansvar de dage, hvor han ikke er
til stede.
der har ikke været nogen bevisførelse om, hvorvidt han har haft et udbytte, og konfiskationen
baserer sig på en formodning, hvilket er i direkte strid med beviskravene i en straffesag. der
gælder ikke nogen bevislettelse i forhold til, om der har været et udbytte af en strafbar hand-
ling, og herefter kan det ikke ud fra landsrettens egne præmisser anses for bevist ud over en-
hver rimelig tvivl, at der har været et udbytte.
subsidiært har han anført, at der ingen bevisførelse har været vedrørende størrelsen af et
eventuelt udbytte. selv om straffelovens § 75, stk. 1, giver adgang til at træffe en skønsmæs-
sig afgørelse, er der ikke hjemmel til at træffe en vilkårlig afgørelse. landsretten har ikke an-
givet nogen begrundelse for et beløb på 800 kr. om dagen, og landsrettens afgørelse herom
bliver dermed så vilkårlig, at den er i strid med fundamentale retsprincipper om, at der også i
relation til skønsmæssige afgørelser skal være en vis forudsigelighed. der bør derfor ske fri-
findelse for konfiskation, subsidiært konfiskeres et mindre beløb.
alle de tiltalte har i det væsentlige henvist til det, som de øvrige tiltalte har gjort gældende.
anklagemyndigheden har navnlig anført, at straffelovens § 23 indebærer, at alle, der virker
sammen om en forbrydelse, kan straffes – også udtrykt sådan, at strafansvaret omfatter alle,
der har ”deltaget i en forbrydelse”. generelt gælder, at det afgørende er, om personen virker
sammen med andre om et handlingsforløb, som tilsigtes afsluttet med en fuldbyrdet forbry-
delse.
                                                 - 11 -
på baggrund af landsrettens bevisresultat kan det bl.a. lægges til grund, at den økonomisk
indbringende hashhandel på christiania, der fandt sted fra de mange hashboder i det såkaldte
green light district omkring pusherstreet, havde en velorganiseret og professionel karakter,
som byggede på og forudsatte et samvirke mellem de involverede personer eller grupper af
personer, der således udgjorde et kriminelt netværk. der er tale om organiseret, systematisk
og kontinuerlig hashhandel fra de enkelte boder og om, at de tiltalte har virket sammen med
andre i en gruppe eller som samarbejdende aktører om hashhandlen i den enkelte bod. med-
virkensansvaret efter straffelovens § 23 omfatter dermed alle, der virker sammen om hashsal-
get fra den enkelte bod, herunder det salg, som er foregået på tidspunkter, hvor den enkelte
tiltalte ikke har været til stede. de tiltaltes tilknytning til de respektive hashboder har haft en
fast karakter, og der har været tale om kontinuerlig hashhandel, hvor de tiltalte efter periodisk
fravær har genoptaget deres aktivitet. medvirkensansvaret omfatter derfor også perioder, hvor
de tiltalte måtte have været bortrejst eller lignende.
efter landsrettens bevisresultat må det lægges til grund, at salget af hash mv. på aktionsdage
er foregået helt koordineret mellem de få boder, der har været åbne, herunder således at over-
skuddet fra aktionsdagene gik til fælles formål. de tiltalte, der har medvirket til salg af hash
mv. på aktionsdagene (t1, t6, t8, t9 og t10), er med rette dømt for medvirken til det sam-
lede salg på den pågældende aktionsdag.
spørgsmålet om medvirken omfatter ikke t5, idet det efter landsrettens bevisresultat må læg-
ges til grund, at hashsalget fra bod nr.... ikke er foregået i forening med eller efter fælles for-
udgående aftale med andre. efter landsrettens bevisresultat må det endvidere lægges til grund,
at der med hensyn til bod nr. … (t4) har været en adskillelse mellem personer og grupper, der
anvendte boden på klart adskilte tidspunkter. t4 kan således kun dømmes for medvirken i
relation til den gruppe, som han har været tilknyttet.
højesterets vurdering af sagen må ske på grundlag af det bevisresultat, som er fastlagt ved
landsrettens dom, jf. retsplejelovens § 933, stk. 2, jf. § 912, stk. 1. landsretten har ved fast-
læggelsen af den solgte mængde hash mv. foretaget en helt konkret bevisvurdering ud fra de
oplysninger, som har været fremlagt under sagen. de tiltaltes bemærkninger om fastlæggelsen
af den solgte mængde hash mv. er reelt rettet mod landsrettens bevisresultat og er udtryk for,
at landsretten efter de tiltaltes opfattelse har bedømt sagens beviser fejlagtigt og ikke har haft
                                               - 12 -
tilstrækkeligt grundlag for at bedømme beviserne som sket. landsretten har angivet en detal-
jeret begrundelse for sin bevisvurdering i forhold til mængden af solgt hash mv. og dermed de
omstændigheder, som er anset for bevist og er lagt til grund for domfældelsen, jf. retsplejelo-
vens § 884, stk. 1.
landsretten har med rette anset en joint som et cannabisholdigt produkt som sådan, således at
det er den samlede mængde af hashmix i en joint – og ikke alene vægten af den udskilte hash
– der skal indgå ved straffastsættelsen for en overtrædelse af lovgivningen om euforiserende
stoffer. dette svarer til, hvad der gælder med hensyn til andre euforiserende stoffer, jf. ufr
2006.1411 h og ufr 2006.3016 h.
der bør ske en skærpelse af straffene. der skal ved strafudmålingen lægges betydelig vægt på,
at der er tale om systematisk, kontinuerligt og velorganiseret salg af hash mv. gennem en
længere periode. der skal endvidere blandt andet lægges vægt på den mængde hash, der er
solgt, og den rolle, som den enkelte tiltalte har haft, herunder således at straffen for en bod-
medarbejder alt andet lige bør fastlægges lavere end straffen for f.eks. en sælger.
der er med rette sket konfiskation hos de tiltalte i medfør af straffelovens § 75, stk. 1. det kan
ud fra landsrettens bevisresultat lægges til grund, at der for sælgerne har været en betydelig
fortjeneste, som bør konfiskeres hos den enkelte tiltalte. der er i overensstemmelse med straf-
felovens § 75, stk. 1, foretaget en skønsmæssig vurdering af størrelsen af det udbytte, som bør
konfiskeres hos den enkelte.
der er med rette sket konfiskation i medfør af straffelovens § 76 a hos t2 og t3. der er tale
om grov narkokriminalitet, som har givet betydeligt udbytte, jf. straffelovens § 76 a, stk. 1, og
de tiltalte har ikke efter landsrettens bevisresultat sandsynliggjort, at de pågældende aktiver er
erhvervet for lovlige midler, jf. § 76 a, stk. 4.
betingelserne for udvisning af t8 er opfyldt.
de tiltalte er med rette pålagt at betale sagens omkostninger for både byret og landsret. der
kan blandt andet henvises til landsrettens nærmere begrundelse for omkostningsafgørelsen,
                                                - 13 -
herunder om nødvendigheden af bevisførelse om blandt andet omfanget og karakteren af
hashhandlen på christiania og fra de enkelte boder.
der er ikke grundlag for at hjemvise landsrettens dom, idet der ikke er begået rettergangsfejl
under sagens behandling i byret og landsret.
højesterets begrundelse og resultat
sagens baggrund og problemstillinger
de tiltalte – t1, t2, t3, t4, t5, t6, t7, t8, t9 og t10 – er i landsretten idømt fængsels-
straffe på mellem 1 år og 9 måneder og 2 år og 9 måneder ved som sælgere eller bodmedar-
bejdere i en periode på ca. 1 år at have taget del i organiseret handel med hash og andre hash-
produkter fra hashboder på christiania.
hovedspørgsmålene i sagen er, om de tiltalte med rette er dømt for medvirken til salg af hash
mv. foretaget i en hashbod på tidspunkter, hvor de ikke selv har været til stede, og om de med
rette er dømt for de angivne mængder af hash mv. herudover er der spørgsmål om hjemvis-
ning, navnlig på grund af en rettergangsfejl ved at sammenlægge sagerne, om strafudmåling,
om udvisning af t8 samt om konfiskation og sagsomkostninger.
medvirken
højesteret kan ikke efterprøve den konkrete bevisbedømmelse vedrørende skyldspørgsmålet,
jf. retsplejelovens § 933, stk. 2, sammenholdt med § 912, stk. 1, nr. 4, modsætningsvis. høje-
steret kan imidlertid tage stilling til, om landsretten har anvendt straffelovens § 23 om med-
virken urigtigt, og om de faktiske omstændigheder, som er lagt til grund af landsretten, kan
begrunde, at de tiltalte, bortset fra t5, dømmes for medvirken til salg af hash mv., som de
ikke selv har foretaget, herunder på tidspunkter, hvor de ikke selv har været til stede i hashbo-
den. tilsvarende gælder for spørgsmålet, om nogle af de tiltalte som sælgere eller bodmedar-
bejdere på de såkaldte aktionsdage på christiania har medvirket i forhold til det samlede salg
af hash mv. på disse dage.
efter straffelovens § 23, stk. 1, omfatter den for en lovovertrædelse givne straffebestemmelse
alle, der ved tilskyndelse, råd eller dåd har medvirket til gerningen. som anført af landsretten
                                                 - 14 -
er det generelt afgørende for strafansvaret, om en person virker sammen med en anden eller
flere andre om et handlingsforløb, som afsluttes eller tilsigtes afsluttet med en fuldbyrdet for-
brydelse.
landsretten har efter bevisførelsen overordnet lagt til grund, at hashhandlen på christiania
havde en velorganiseret og professionel karakter, som byggede på og forudsatte et samvirke
mellem de involverede personer eller grupper af personer, der således tilsammen udgjorde et
kriminelt netværk. der er bl.a. foregået en koordinering af åbningstider (herunder lukkedage
og lukkeuger) og prissætning. der har endvidere været et beredskab i forhold til at imødegå
politiets aktioner i form af en evakueringsstrategi og alarmeringssystemer.
landsretten har vurderet, at denne organisering vedrørende blandt andet åbningstid og pris-
sætning sikrede en kontinuerlig kundesøgning, idet den fælles tilrettelæggelse skabte en for-
udsigelighed for kunderne, der altid eller meget ofte ville kunne købe et stort udvalg af hash
og hashprodukter på christiania.
landsretten har vedrørende de enkelte hashboder anset det for bevist bl.a., at boderne i al væ-
sentligt var hierarkisk opbygget med en klar fordeling af arbejdsopgaverne og en koordinering
af hashhandlen mellem de personer, der på forskellige tidspunkter bemandede dem, at de til-
talte har været så involveret i den pågældende bods drift, at de var bekendt med omfanget af
den hashhandel, der er foregået fra boden, at deres egen omfattende deltagelse i den vedva-
rende og meget systematiske hashhandel fra boden har bidraget til at opretholde bodens kon-
tinuerlige drift og tillige tilskyndet til og gjort salget af den samlede mængde hash mv. muligt,
og at de tiltalte har handlet som en del af en gruppe eller samarbejdende aktører tilknyttet en
bestemt hashbod – for t4s vedkommende dog alene i en bestemt del af åbningstiden for en
hashbod.
landsretten har endvidere anset det for bevist, at de tiltaltes tilknytning til de respektive hash-
boder har haft en fast karakter, og at de har genoptaget deres aktivitet i forbindelse med hash-
handlen efter perioder, hvor de har oplyst at have været bortrejst eller lignende.
særligt for så vidt angår de såkaldte aktionsdage har landsretten anset det for bevist, at salget
af hash mv. er foregået koordineret mellem de få boder, der var åbne.
                                               - 15 -
højesteret finder, at der ikke er grundlag for at fastslå, at landsretten ikke har foretaget en
konkret og objektivt funderet bevisbedømmelse, som er nærmere begrundet, eller at landsret-
ten med de anførte bevisresultater har anvendt straffelovens § 23 urigtigt ved at dømme de
tiltalte, bortset fra t5, for medvirken som sket.
stofmængde
ved fastlæggelsen af mængden af hash mv., der er blevet solgt i de fem boder, sagen angår,
har landsretten gennemgået de forskellige beviser i sagen. beviserne har omfattet kundeop-
tællinger i begrænsede perioder, fortrinsvis i boder, der ikke er omfattet af denne sag, samt
oplysninger om den gennemsnitlige mængde hashprodukter beslaglagt hos knap 2.000 formo-
dede købere, der inden for en periode er blevet standset af politiet i et nærmere angivet om-
råde tæt på christiania. beviserne har endvidere omfattet optagelser fra stationære videoka-
meraer i begrænsede perioder (herunder på seks aktionsdage), observationsrapporter og vi-
deooptagelser fra politiagenter, der købte hashprodukter i boderne, samt forklaringer fra de
tiltalte selv og fra politipersonale. på grundlag af en samlet vurdering af disse beviser har
landsretten fastslået, hvor stor en mængde hash og hashprodukter hver enkelt af de tiltalte har
medvirket til at sælge.
højesteret finder, at landsretten herved – i overensstemmelse med princippet om den frie be-
visbedømmelse i retsplejelovens § 880, 2. pkt. – har foretaget en konkret og objektivt funderet
bevisbedømmelse. bevisbedømmelsen er begrundet, jf. retsplejelovens § 884, stk. 1. der er
ikke tale om, at landsretten ved den beskrevne bevisbedømmelse har tilsidesat regler for sa-
gens behandling eller har anvendt loven urigtigt, jf. retsplejelovens § 912, stk. 1, nr. 1 og 3.
bevisbedømmelsen kan ikke efterprøves af højesteret, jf. retsplejelovens § 933, stk. 2, jf. §
912, stk. 1, nr. 4, modsætningsvis.
det er gjort gældende, at der i den gennemsnitlige mængde hashprodukter, som blev beslag-
lagt hos knap 2.000 formodede købere, indgik såvel hash som pot og skunk, og at det bereg-
nede gennemsnitlige køb af hashprodukter på 4,1 g derfor ikke kan anvendes i forhold til de
boder, som udelukkende solgte hash. højesteret bemærker hertil, at det ikke er i strid med
principperne for bevisbedømmelse, at landsretten ved den skønsmæssige fastlæggelse af
                                                - 16 -
stofmængden for disse boder i lyset af det beregnede gennemsnitlige køb af hashprodukter har
lagt til grund, at den enkelte hashkunde købte gennemsnitligt 4,1 g hash.
landsretten har anset en joint for et cannabisholdigt produkt og ladet den samlede vægt af
hashmixet i jointen indgå ved beregningen af den solgte mængde hash mv. højesteret bemær-
ker herved, at den manglende adskillelse af tobak og hash i hashmixet ikke ændrer ved, at
salget af joints er omfattet af straffelovens § 191.
rettergangsfejl ved sammenlægning af sager?
højesteret finder, at der ikke er grundlag for at fastslå, at det er i strid med retsplejelovens
bestemmelser, herunder § 705, stk. 1, om sammenlægning af straffesager, at straffesagerne
vedrørende de enkelte hashboder blev lagt sammen i seks sager. det er heller ikke i strid med
bestemmelsen, at man undlod at sammenlægge de seks sager til én sag under henvisning til, at
man anså det for praktisk umuligt at gennemføre en så stor samlet sag, der ville have omfattet
mere end 70 tiltalte. det er heller ikke godtgjort, at de tiltalte er dømt på grundlag af beviser,
som i strid med retsplejelovens § 880, 1. pkt., ikke er ført under hovedforhandlingen i deres
straffesag.
højesteret finder herefter, at der ikke er sket rettergangsfejl ved afgrænsningen eller behand-
lingen af denne sag.
strafudmåling
højesteret tiltræder, at der som anført af landsretten ved strafudmålingen – i overensstem-
melse med landsrettens bevisresultat – er lagt vægt på, at der er tale om systematisk og orga-
niseret handel med hash mv., som kontinuerligt har stået på over en længere periode, og at der
herudover er taget hensyn til, hvilken mængde af hash mv. der er solgt, til den enkeltes rolle
og udbytte, samt til tidligere straffe for ligeartet kriminalitet.
højesteret bemærker herved, at ved graduering mellem de enkelte tiltalte kan forskelle i
kvantum tillægges forholdsvis mindre vægt, når det som her for alle de tiltalte drejer sig om
store mængder, og der som nævnt er tale om en systematisk og organiseret handel med hash
mv., som kontinuerligt har stået på over en længere periode. højesteret bemærker endvidere,
at det i hvert fald under de nævnte omstændigheder ikke har betydning for strafudmålingen, at
                                               - 17 -
der i de fastslåede mængder af cannabisholdige produkter ud over hash indgår pot, skunk og
hashmix.
særligt for t4 og t5 bemærkes, at der ud over de mængder, som de er dømt for, må henses til
udbyttet samt karakteren og omfanget af den tidligere kriminalitet, de er dømt for. for t4s
vedkommende må det endvidere indgå, at de nu pådømte forhold er begået under udeblivelse
fra afsoning af tidligere idømt straf.
højesteret finder ikke grundlag for at fastslå, at landsretten ikke har fastsat straffene for de
enkelte tiltalte efter en individuel bedømmelse på grundlag af de anførte kriterier.
højesteret finder herefter ikke grundlag for at ændre de fængselsstraffe, som landsretten har
fastsat.
udvisning
højesteret tiltræder af de grunde, som byretten har anført, at t8 alene er udvist betinget, jf.
udlændingelovens § 24 b.
konfiskation
højesteret finder ikke grundlag for at tilsidesætte landsrettens skønsmæssigt idømte udbytte-
konfiskation, jf. straffelovens § 75, stk. 1, eller for at tilsidesætte konfiskationen af formuego-
der efter straffelovens § 76 a.
sagsomkostninger
højesteret tiltræder af de grunde, som landsretten har anført, fastsættelsen af sagsomkostnin-
ger for byretten.
efter retsplejelovens § 1008, stk. 3, skal udgifter, der er foranlediget ved anke, udredes af til-
talte, når anken er iværksat af tiltalte og ikke har ført til en forandring til tiltaltes fordel.
højesteret tiltræder af de grunde, som landsretten har anført, fastsættelsen af sagsomkostnin-
ger for landsretten for t2, t3, t5, t6 og t7.
                                              - 18 -
de øvrige tiltalte er af landsretten idømt en uændret fængselsstraf, men der er konfiskeret et
lavere beløb hos dem end i byretten. hos t1 har landsretten konfiskeret 500.000 kr. mod 1
mio. kr. i byretten, hos t4 og t8 300.000 kr. hos hver mod 1 mio. kr. i byretten samt hos t9
og t10 80.000 kr. hos hver mod 300.000 kr. i byretten. højesteret finder, at disse ændringer –
der indebærer en forandring til disse tiltaltes fordel – ikke kan anses for at være uvæsentlige
eller at angå mindre beløb. statskassen skal derfor betale sagsomkostningerne for landsretten
for disse tiltalte.
konklusion
med den anførte ændring vedrørende sagsomkostningerne for landsretten stadfæster højeste-
ret herefter landsrettens dom.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes med den ændring, at statskassen skal betales sagsomkostnin-
gerne for landsretten for t1, t4, t8, t9 og t10.
t1, t2, t3, t4, t5, t6, t7, t8, t9 og t10 skal betale sagens omkostninger for højesteret.
