                       højesterets kendelse
                           afsagt onsdag den 29. april 2015
sag 15/2015
sonnich fryland
og
tove fryland
(advokat jacob schall holberg for begge)
mod
fredensborg kommune
(advokat kurt bardeleben)
i tidligere instans er truffet afgørelse af østre landsrets 16. afdeling den 29. oktober 2014.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: thomas rørdam, jon stokholm og jens peter
christensen.
påstande
de kærende, sonnich fryland og tove fryland, har nedlagt påstand om, at østre landsrets
afgørelse ændres, således at landsretssagen fremmes uden at afvente overtaksationskommis-
sionens afgørelse om erstatningsfastsættelsen.
indkærede, fredensborg kommune, har påstået stadfæstelse.
sagsfremstilling
ved afgørelser af 20. december 2006 eksproprierede fredensborg kommune grundene, matr.
nr. 1 q og 2 a, båstrup by, der er en del af sonnich fryland og tove frylands (”ægteparret
fryland”) ejendom, ”lillevangshuset”, til anlæg af en cykelsti i henhold til vejlovens § 43,
                                                 - 2 -
stk. 1. cykelstien ville lukke ejendommen inde mellem humlebækvej mod syd og cykelstien
mod nord og samtidig afskære bygningerne fra resten af ejendommen på i alt ca. 27 hektar.
i forbindelse med ekspropriationen foreslog fredensborg kommune erstatninger på 21.812 kr.
og 31.730 kr. for de to grunde.
ægteparret fryland påklagede ekspropriationsbeslutningen til vejdirektoratet, der ved afgø-
relse af 13. november 2007 godkendte beslutningen. i afgørelsen hedder det bl.a.:
    ”…
    almenvellets interesse
    kommunen har oplyst, at projektet med etablering af en sti langs humlebækvej har været
    beskrevet i kommuneplan 1981-92 og 1988-97 samt efterfølgende været løbende politisk
    behandlet forinden optagelse på kommunens anlægsbudget. stiprojektets samlede anlægs-
    økonomi er af størrelsesordenen 15-20 mio. kr. (i 2007-priser).
    beslutningen om ekspropriation til etablering af cykelstien har ifølge kommunen haft til
    formål at fremme trafiksikkerheden for svage trafikanter, da humlebækvej, der er en to-
    sporet landevej, har en årsdøgntrafik på ca. 3.000 biler.
    konkret har kommunen tidligere skønnet, at den eksisterende sti (indtil højsagervej) be-
    nyttes af ca. 15-20 cyklister pr. time i de mest benyttede timer på hverdage. det er primært
    bolig/arbejdssted-cyklister og i nogen grad skolebørn. og hertil kommer muligheden for
    rekreative udfoldelsesmuligheder.
    en efterfølgende tælling, foretaget mellem d. 23. og 29. august 2007 (uge 34/35), har be-
    kræftet, at et større antal cyklister færdes på strækningen, om end vejdirektoratet ikke kan
    afvise, at tallene bør justeres, da der på den pågældende strækning sidst i tælleperioden –
    efter det oplyste – har været afholdt cykeludflugt, arrangeret af naturfredningsforeningen i
    samarbejde med dansk cyklistforbund. …
    vi har dog ikke grund til at mene, at kommunens oprindelige umiddelbare skøn om antallet
    af cyklister på strækningen eller cykeltællingen i uge 34/35 er baseret på mangelfulde eller
    forkerte oplysninger. tværtimod understreger den afholdte cykeludflugt, at strækningen
    også – periodisk – bliver benyttet af offentligheden til rekreative udfoldelsesmuligheder, jf.
    det ovenfor anførte.
    og antallet af cyklister må efter vores opfattelse afspejle, at stien forløber i det åbne – og
    dermed sparsomt beboede – land. vi mener derfor heller ikke, at projektet strider mod pro-
    portionalitetsprincippet.
    på den baggrund mener vi, at beslutningen om at etablere en cykelsti langs humlebækvej
    er begrundet i hensynet til almenvellet, jf. vejlovens § 43, stk. 1.
                                           - 3 -
vi har i den forbindelse ikke grundlag for at mene, at kommunens beslutning om etable-
ring af stien er usaglig, selvom kommunen ikke har kunnet fremskaffe ca. 15-20 år gamle
beslutningsreferater eller dokumenter om stiens oprindelige vedtagelse.
linjeføring
kommunen har til valg af linjeføring oplyst, at stien skal følge humlebækvej i forlængelse
af den eksisterende cykelsti, dvs. på nordsiden af landevejen. ved lillevangshuset har
kommunen fundet mest hensigtsmæssigt at føre stien nord om huset, da en linjeføring syd
om huset vil medføre en merudgift på ikke under 1 mio. kr. dette skyldes, at humlebækvej
– ved en sydlig linjeføring – skal forlægges.
den valgte løsning er – efter kommunens skøn – derfor den mest økonomisk fordelagtige
for kommunen. som dokumentation herfor har kommunen vedlagt overslag af 8. juni
2006, revideret den 1. juni 2007, for omlægning af en del af humlebækvej. ifølge oversla-
get vil en omlægning af vejen medføre en udgift på 1.022.000 kr.
vi forstår kommunens valg af linjeføring således, at de samlede økonomiske fordele vejer
tungere end ulemperne som følge af den valgte linjeføring.
det er i den forbindelse vores opfattelse, at kommunen lovligt kan varetage (saglige) øko-
nomiske hensyn i forbindelse med valg af linjeføring.
vi har ingen grund til at mene, at kommunens overslag er baseret på fejlagtige eller urig-
tige oplysninger/forhold.
endelig har vi heller ikke grundlag for at mene, at kommunen har eksproprieret til mere,
end formålet tilsiger. vi har i den forbindelse lagt vægt på, at linjeføringen er lagt i udkan-
ten af ejendommen med mindst mulig gene for landbrugsdriften, og endvidere at beboel-
sesejendommen (lillevangshuset) hverken helt eller delvis har skullet nedrives.
på den baggrund mener vi ikke, at kommunen ved beslutningen har lagt vægt på usaglige
hensyn.
…
begrundelse og hjemmelshenvisning
en afgørelse skal, når den meddeles skriftligt, ledsages af en begrundelse. dette fremgår af
forvaltningslovens § 22. kravene til indholdet af begrundelsen er nærmere opregnet i for-
valtningslovens § 24. en begrundelse skal således indeholde en henvisning til de retsregler,
som afgørelsen er truffet efter, samt angive de faktiske omstændigheder, myndigheden har
lagt vægt på. og hvis afgørelsen beror [på] et skøn, skal den angive de kriterier, som er lagt
til grund ved skønsudøvelsen.
kommunens ekspropriationsbeslutning af 20. december 2006 er uden nærmere begrun-
delse for beslutningen. og samtidig indeholder den ikke henvisning til de bestemmelser i
vejloven, som beslutningen er truffet efter.
den manglende begrundelse er efterfølgende fremkommet (løbende) i forbindelse med vo-
res klagesagsbehandling, jf. ovenfor. hertil kommer, at kommunen har oplyst, at beslut-
                                               - 4 -
   ningen er truffet i henhold til vejlovens bestemmelser (jf. vejlovens § 49, stk. 1, jf. samme
   lovs § 43, stk. 1).
   selvom der dermed er tale om retlige mangler ved kommunens afgørelse af 20. december
   2006, mener vi ikke, at disse har haft afgørende betydning for ekspropriationsbeslutnin-
   gens indhold. vi har i den forbindelse lagt vægt på, at kommunen fra opstart af forunder-
   søgelserne i oktober 2005 og frem til ekspropriationsbeslutningen i december 2006 lø-
   bende har oplyst om både begrundelse og hjemmelsgrundlag, jf. bl.a. orientering om for-
   undersøgelser af 31. oktober 2005, indkaldelse til åstedsforretning af 4. maj 2006,
   åstedsprotokollen m.v. vi har også noteret os, at vejloven har været fremlagt på åstedsfor-
   retningen.
   …”
spørgsmålet om ekspropriationens gyldighed blev herefter indbragt for retten i helsingør. til
brug for byrettens afgørelse blev der gennemført syn og skøn vedrørende det samlede tab som
følge af etableringen af cykelstien. sideløbende med byrettens behandling af sagen traf taksa-
tionskommissionen den 8. juni 2009 afgørelse om erstatningsudmålingen. afgørelsen blev
indbragt for overtaksationskommissionen for nord- og vestsjælland.
ved retten i helsingørs dom af 7. februar 2014 blev fredensborg kommune tilpligtet at an-
erkende, at ekspropriationsbeslutningen af 20. december 2006 er ugyldig. i begrundelsen hed-
der det bl.a.:
   ”ad sagsøgtes manglende hjemmelshenvisning og begrundelse
   som anført af vejdirektoratet er sagsøgtes beslutninger uden nærmere begrundelse og in-
   deholder ej heller en henvisning til de bestemmelser i vejloven, som beslutningerne er
   truffet i henhold til. forvaltningslovens §§ 22 og 24 er således ikke iagttaget.
   således som sagen foreligger oplyst, finder retten imidlertid ikke, at der hos sagsøgerne
   kan have hersket tvivl om, hvilken hjemmel sagsøgte påberåbte sig. sagsøgtes manglende
   hjemmelsangivelse findes således ikke at kunne tillægges selvstændig betydning.
   det kan lægges til grund, at sagsøgte valgte en linjeføring af cykelstien nord om lille-
   vangshuset frem for en linjeføring syd om huset af økonomiske årsager, idet sidstnævnte
   ville medføre en forlægning af humlebækvej. dette forhold ses intet steds omtalt i korre-
   spondancen med sagsøgerne og blev i følge vidnet palle tobiasen ej heller omtalt ved
   åstedsforretningen. baggrunden for sagsøgtes beslutninger synes imidlertid indlysende –
   de stedlige forhold taget i betragtning. dette skal ses i sammenhæng med sagsøgtes estimat
   over ekstra anlægsudgifter på ca. 800.000 kr. ved den alternative linjeføring – uanset om
   sagsøgerne var bekendt med størrelsen heraf – sammenholdt med de erstatninger på i alt
   ca. 53.000 kr., som sagsøgte tilbød sagsøgerne med den valgte linjeføring. den manglende
                                              - 5 -
   iagttagelse af begrundelsespligten ses herefter ikke at have haft afgørende betydning for
   sagsøgernes dispositioner og kan derfor ikke i sig selv føre til beslutningernes ugyldighed.
   ad proportionalitet.
   det fremgår af sagen, at sagsøgte i forbindelse med åstedsforretningen tilbød sagsøgerne
   en ekspropriationserstatning vedrørende de 2 grunde på i alt ca. 26.000 kr. ved ekspropri-
   ationsbeslutningen blev beløbet dog forhøjet til ca. 53.000 kr.
   det er videre oplyst, at taksationsmyndighederne siden har forhøjet dette beløb betydeligt
   og at der stadig verserer en klagesag, idet sagen af sagsøgerne er indbragt for overtaksati-
   onskommissionen. da det er tidspunktet for ekspropriationsbeslutningen tages, der er afgø-
   rende for rettens bedømmelse af nærværende sag, ses der bort fra dette forhold.
   skønsmanden har anslået værdiforringelsen på i alt 1,1 million kr. for de 3 berørte ejen-
   domme, der ligger på grundene efter, at cykelstien er blevet etableret. af dette beløb ved-
   rører lillevangshuset 400.000 kr., lillevangsgaard 500.000 kr. og kæmpegaard 200.000
   kr. skønsmanden har her set bort fra værdien af arealreduktionen.
   som anført kunne formålet med ekspropriationen – nemlig at etablere en cykelsti lang
   humlebækvej – på det pågældende sted have været opnået ved at forlægge humlebækvej
   og etablere stien syd om lillevangshuset. sagsøgtes estimat på ca. 800.000 kr. lægges til
   grund. skønsmanden har ved en sådan løsning skønnet den samlede værdiforringelse for
   de af ekspropriationen berørte ejendomme til 450.000 kr.
   retten finder ikke, at der i sagen er grundlag for at kunne tilsidesætte dette skøn. det be-
   mærkes dog, at lillevangshuset med færdsel på begge sider af ejendommen navnlig synes
   berørt af den foretagne ekspropriation med et betydeligt værditab til følge.
   retten finder således, at sagsøgte med valget af den valgte linjeføring nord om lille-
   vangshuset har overset, at der udover en arealerstatning skal betales en godtgørelse til sag-
   søgerne for ulempe og tab af herlighedsværdi, hvor det lægges til grund, at det samlede
   beløb ikke bliver mindre end det beløb, som sagsøgte sparede ved ikke at forlægge vejen.
   retten finder herefter ikke, at sagsøgte har godtgjort, at det var nødvendigt at foretage en
   ekspropriation som sket, idet en forlægning af vejen og anlæggelse af cykelsti syd om
   lillevangshuset antages at kunne være foretaget for et mindre beløb på en for sagsøgerne
   mindre indgribende måde.
   …”
ved ankestævning af 20. februar 2014 ankede fredensborg kommune afgørelsen til østre
landsret og indgav herefter anmodning om, at sagen stilles i bero på overtaksationskommis-
sionens afgørelse vedrørende erstatningsspørgsmålet. ægteparret fryland protesterede her-
imod.
                                              - 6 -
på et retsmøde den 29. oktober 2014 besluttede retsformanden, at hovedforhandlingen om
nødvendigt udsættes på overtaksationskommissionens afgørelse, jf. retsplejelovens § 345. af
en udskrift af retsbogen fremgår bl.a.:
   ”landsdommeren bemærkede, at sagen er berammet til hovedforhandling den 21. april
   2015, og at parterne ikke har kunnet opnå enighed om, hvorvidt hovedforhandlingen bør
   afvente overtaksationens afgørelse om værdifastsættelse.
   landsdommeren bestemte, at hovedforhandlingen om nødvendigt (jf. nedenfor) udsættes
   på overtaksationens afgørelse, jf. retsplejelovens § 345.
   ved denne afgørelse er der lagt vægt på dels, at byrettens dom, der fastslår, at ekspropriati-
   onen er ugyldig, ikke er endelig, dels at yderligere oplysninger om værdifastsættelsen må
   anses for så centrale for den afgørelse, som landsretten skal træffe, jf. byrettens begrun-
   delse, at det er påkrævet, at overtaksationens afgørelse foreligger, før sagen forhandles i
   retten.
   der er imidlertid fortsat knap seks måneder til hovedforhandlingen, hvorfor udsættelse af
   denne ikke sker nu, idet det pålægges fredensborg kommunes advokat senest den 2. fe-
   bruar 2015 at meddele, hvorledes sagen står.
   …”
ved beslutning af 9. april 2015 udsatte østre landsret hovedforhandlingen den 21. april 2015,
idet overtaksationskommissionen endnu ikke havde truffet afgørelse.
anbringender
sonnich fryland og tove fryland har til støtte for påstanden navnlig anført, at der ikke er
grundlag for at sætte sagen i bero på overtaksationskommissionens afgørelse om erstatnings-
udmålingen, da hverken byretssagen eller ankesagen handler om erstatningens størrelse, men
derimod om ekspropriationsbeslutningens gyldighed, og da der ingen sammenhæng er mellem
vurderingen af ekspropriationsbeslutningens gyldighed og erstatningsfastsættelsen.
da den indankede dom fastslår, at ekspropriationsbeslutningen er ugyldig, vil en udsættelse
betyde, at overtaksationskommissionen tvinges til at træffe afgørelse om erstatningens stør-
relse på et hypotetisk grundlag. endvidere er det sædvanlig praksis at stille verserende sager
ved taksations- eller overtaksationskommissionen i bero, hvis en retssag om ekspropriationens
gyldighed verserer ved domstolene, hvilket er en ganske naturlig følge af det forhold, at tak-
sationsmyndighederne ikke kan tage stilling til erstatningsudmålingen, før der foreligger en
endelig afgørelse, som fastslår ekspropriationsbeslutningens gyldighed. det går derfor direkte
                                                - 7 -
imod sædvanlig praksis, at retssagsbehandlingen udsættes på en afgørelse fra overtaksations-
kommissionen. såfremt overtaksationskommissionens afgørelse indbringes for domstolene –
med yderligere udsættelse af den verserende landsretssag til følge – vil domstolene være nød-
saget til at afsige dom vedrørende erstatningens størrelse, uanset at ekspropriationsbeslutnin-
gen er kendt ugyldig, og før det materielle spørgsmål om ekspropriationens gyldighed er ble-
vet endeligt afgjort. det forhold, at der under byretssagen blev gennemført syn og skøn,
ændrer ikke ved, at retssagen udelukkende vedrører stillingtagen til ekspropriationens gyldig-
hed. det har på intet tidspunkt været hensigten, at der med gennemførelse af syn og skøn un-
der byretssagen skulle tages endeligt stilling til erstatningsfastsættelsen. skønsmandens
tabsangivelser er alene indhentet med henblik på, at retten, inden for rammerne af bevisbe-
dømmelsesfriheden i retsplejelovens § 344, stk. 1, kan anvende disse i overvejelserne om,
hvorvidt proportionalitetsprincippet er overholdt. skønsmandens konklusioner kan således
ikke direkte danne grundlag for fastsættelse af ekspropriationserstatning, såfremt landsretten i
den materielle sag skulle finde, at ekspropriationen er gyldig. endelig er vejlovens § 65, stk.
2, alene udtryk for, at spørgsmålet om fastsættelsen af størrelsen af en ekspropriationserstat-
ning ikke kan indbringes for domstolene, før overtaksationskommissionen har haft anledning
til at tage stilling hertil.
fredensborg kommune har heroverfor navnlig anført, at man sideløbende med landsrettens
behandling af ankesagen bør fuldføre ekspropriationsprocessen i forhold til erstatningsudmå-
lingen, og at overtaksationskommissionen derfor bør inddrages i sagen. efter vejlovens § 65,
stk. 2, jf. § 54, kan en afgørelse, der kan påklages til overtaksationskommissionen, ikke ind-
bringes for domstolene, før muligheden for overtaksationskommissionens prøvelse er udnyt-
tet. retten i helsingør har derfor tilsidesat taksationssystemet ved at tage udgangspunkt i an-
tagelser om størrelsen af erstatningsbeløbene uden at afvente overtaksationskommissionens
prøvelse. samtidig er det en naturlig konsekvens af vejlovens § 65, stk. 2, at sagen må fær-
digbehandles af overtaksationskommissionen, før østre landsret kan tage stilling til spørgs-
målet om ekspropriationens gyldighed. under alle omstændigheder er der en så nær sammen-
hæng mellem overtaksationskommissionens erstatningsfastsættelse og spørgsmålet om eks-
propriationens gyldighed, at en udsættelse er påkrævet, jf. retsplejelovens § 345. det er såle-
des centralt for østre landsrets bedømmelse af ekspropriationens proportionalitet og dermed
gyldighed, at der foreligger en opgørelse af erstatningens størrelse, især fordi retten i helsin-
gør baserede sin proportionalitetsvurdering på skøn vedrørende erstatningsopgørelsen.
                                               - 8 -
østre landsrets vurdering af ekspropriationens gyldighed vil således indebære en vurdering af
og stillingtagen til ekspropriationserstatningens størrelse. det forhold, at erstatningens stør-
relse ikke er sagens genstand, kan ikke føre til andet resultat, idet det afgørende må være, om
en domstol tager stilling til ekspropriationserstatningens størrelse, uden at der er truffet ende-
lig administrativ afgørelse herom.
højesterets begrundelse og resultat
efter retsplejelovens § 345 kan retten udsætte behandlingen af en sag, når dette findes påkræ-
vet, herunder for at afvente en administrativ eller retlig afgørelse, der vil kunne få indflydelse
på sagens udfald. da vurderingen af værdiforringelsen for de af ekspropriationen berørte
ejendomme kan have betydning for landsrettens stillingtagen til, om fredensborgs kommunes
ekspropriationsbeslutning strider mod kravet om proportionalitet, stadfæster højesteret lands-
rettens afgørelse, jf. herved retsplejelovens § 345.
                                      thi bestemmes:
landsrettens afgørelse stadfæstes.
i kæremålsomkostninger for højesteret skal sonnich fryland og tove fryland inden 14 dage
efter afsigelsen af denne højesteretskendelse betale 8.000 kr. til fredensborg kommune. be-
løbet forrentes efter rentelovens § 8 a.
