                       højesterets kendelse
                       afsagt torsdag den 15. november 2012
sag 188/2012
anklagemyndigheden
mod
t1
(advokat casper andreasen, beskikket)
og
t2
(advokat hanne rahbæk, beskikket)
i tidligere instans er afsagt kendelse af østre landsrets 7. afdeling den 26. april 2012.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: marianne højgaard pedersen, michael rekling og
vibeke rønne.
påstande
de kærende, t1 og t2, har nedlagt påstand om, at landsrettens kendelse ændres, således at det
fastslås, at betingelserne for varetægtsfængslingen af dem, indtil fuldbyrdelse af dommen
kunne iværksættes, ikke var opfyldt.
anklagemyndigheden har påstået stadfæstelse.
sagsfremstilling
t1, der er dansk statsborger og født den --- september 1977, blev ved østre landsrets dom af
26. april 2012 idømt fængsel i 1 år 9 måneder efter straffelovens § 286, stk. 2, jf. § 279, jf. til
dels § 21, ved salg af annoncer på internettet i perioden fra september 2007 til december
2008.
                                                 - 2 -
t2, der er dansk statsborger og født den --- november 1983, blev ved samme dom idømt
fængsel i 1 år efter straffelovens § 286, stk. 2, jf. § 279, ved salg af annoncer på internettet i
foråret og sommeren 2008.
begge de tiltalte havde anket byrettens dom af 22. marts 2011 til frifindelse, subsidiært for-
mildelse.
efter domsafsigelsen i østre landsret blev t1 og t2 varetægtsfængslet i henhold til retsple-
jelovens § 769, stk. 1, jf. § 762, stk. 1, nr. 1, og stk. 2, nr. 1, indtil fuldbyrdelse af dommen
kunne iværksættes. landsretten henviste til oplysningerne om t1s og t2s bopælsforhold og
alvoren af de forbrydelser, som de var fundet skyldige i.
t1 og t2 overgik den 24. maj 2012 til afsoning af deres straffe.
ifølge de folkeregisteroplysninger, der forelå for landsretten, var både t1 og t2 udrejst af
danmark til de forenede arabiske emirater i 2009.
om sine personlige forhold har t1 ifølge østre landsrets retsbog af 23. april 2012 forklaret:
”at han arbejder med elektronik. han har samlever og to døtre. han bor på malta. han har
kontaktadresse a-vej, x-købing”
om sine personlige forhold har t2 ifølge østre landsrets retsbog af samme dato forklaret: ”at
han flytter til b-vej i y-købing i slutningen af denne måned. han har kæreste og en søn. han
og kæresten venter sig til november. han havde startet et firma, der beskæftiger sig blandt
andet med at formidle danske og udenlandske selskaber.”
af retsbøgerne fra byrettens behandling af straffesagen fremgår, at t1 var mødt til 15 ud af de
16 retsmøder, hvortil han var tilsagt, og at t2 var mødt til 14 ud af de 16 retsmøder, hvortil
han var tilsagt.
det fremgår af retsbøgerne fra østre landsrets behandling af ankesagen, at t1 og t2 var
mødt til alle ni retsmøder, som fandt sted i perioden 9. januar 2012 til 26. april 2012.
                                                 - 3 -
anbringender
t1 har anført, at betingelserne for varetægtsfængsling efter landsrettens dom i medfør af rets-
plejelovens § 769, stk. 1, jf. § 762, stk. 1, nr. 1, ikke er opfyldt, fordi der ikke var bestemte
grunde til at antage, at han ville unddrage sig fuldbyrdelse af straffen. han er den 15. maj
2012 med virkning fra den 26. marts 2012 blevet tilmeldt folkeregisteret på adressen a-vej,
x-købing. hans samlever og deres fælles børn på 3 og 4 år blev tilmeldt samme adresse. fa-
milien flyttede fra malta til danmark, fordi hans samlever i eftersommeren 2012 skulle på-
begynde en uddannelse på z-universitet. da han blev varetægtsfængslet, var han ganske vist
bosiddende i et andet eu-land, men havde planer om at flytte tilbage til danmark, og han
havde allerede den 26. marts 2012 reelt bopæl her sammen med sin samlever og to børn. han
har derfor kontinuerligt og under alle omstændigheder fra den 26. april 2012 haft fast fami-
liemæssig tilknytning til danmark både i form af samleveren, de to børn og al øvrig familie.
han mødte endvidere til samtlige retsmøder under hovedforhandlingen for både byretten og
landsretten, og bestemmelsen blev ikke anvendt efter domsafsigelsen i byretten, hvor han blev
idømt en straf af næsten samme længde.
endvidere er betingelserne for varetægtsfængsling efter landsrettens dom i medfør af retsple-
jelovens § 769, stk. 1, jf. § 762, stk. 2, nr. 1, ikke opfyldt, da hverken forholdets grovhed eller
hensynet til retshåndhævelsen kræver, at han varetægtsfængsles. han har navnlig henvist til,
at en dom på 1 år 9 måneders fængsel ikke kan danne grundlag for varetægtsfængsling efter
afsigelse af dom i anken under omstændigheder, hvor gerningstidspunktet ligger 4 år tilbage i
tiden, hvor der ikke har været varetægtsfængsling i den mellemliggende periode, og hvor der
er tale om en sag om økonomisk kriminalitet.
t2 har anført, at betingelserne for varetægtsfængsling efter landsrettens dom i medfør af rets-
plejelovens § 769, stk. 1, jf. § 762, stk. 1, nr. 1, ikke er opfyldt. han har henvist til oplysnin-
gerne til landsretten om sine bopælsforhold, hvorefter han under domsforhandlingen boede i
en fremlejet lejlighed på --- i københavn, og hvorefter han skulle flytte til en nærmere angivet
adresse i y-købing. han har samlever og familie i danmark, herunder en 4-årig søn, som han
jævnligt så, da han havde bopæl i de forenede arabiske emirater, og som under ankesagens
behandling opholdt sig hos ham tre dage hver uge. det forhold, at han ikke havde folkeregi-
steradresse i danmark, giver under de foreliggende omstændigheder ikke tilstrækkeligt
grundlag for at fastslå, at han ville unddrage sig forfølgningen. det må herved tillægges be-
                                                   - 4 -
tydning, at han under hele retssagen har holdt sig orienteret om sagens gang og er mødt frem
til alle retsmøder, samt at han ikke er idømt en længerevarende fængselsstraf.
betingelserne for varetægtsfængsling efter retsplejelovens § 769, stk. 1, jf. § 762, stk. 2, nr. 1,
er heller ikke opfyldt, idet hverken forholdets grovhed eller hensynet til retshåndhævelsen
krævede varetægtsfængsling. særligt vedrørende retshåndhævelseshensynet har han henvist
til, at det taler imod varetægtsfængsling efter § 762, stk. 2, nr. 1, at der er forløbet 4 år fra de
kriminelle forhold blev begået, at han og de øvrige domfældte har været på fri fod under sa-
gens behandling, og at der er tale om økonomisk kriminalitet. anklagemyndigheden fremsatte
da heller ikke begæring om varetægtsfængsling af de domfældte, som havde bopæl i dan-
mark, uagtet at de pågældende fik straffe på henholdsvis 1 år 3 måneders fængsel og 2 år 6
måneders fængsel.
anklagemyndigheden har anført, at betingelserne for varetægtsfængsling i henhold til rets-
plejelovens § 769, stk. 1, jf. retsplejelovens § 762, stk. 1, nr. 1, er opfyldt. da der den 26. april
2012 forelå endelig dom, var den længerevarende fængselsstraf en realitet, og der forelå såle-
des ikke længere kun en straftrussel. dette må indgå i vurderingen sammen med oplysnin-
gerne om de kærendes personlige forhold. det kan derfor ikke i relation til retsplejelovens §
762, stk. 1, nr. 1, anses for afgørende, at de kærende ikke blev varetægtsfængslet efter byret-
tens dom, idet betydningen af straffens længde efter endelig dom må indgå med større vægt
end tidligere i sagsforløbet. uanset begge de fængslede har tilknytning til danmark i form af
familiemæssig tilknytning og uanset oplysningerne om, at de har opholdt sig i danmark under
landsrettens behandling af sagen og var ved at etablere bopæl i danmark på ny, indebærer
oplysningerne om de pågældendes tilknytning til udlandet sammenholdt med de idømte
straffe, at landsretten med rette har fundet, at der var bestemte grunde til at frygte, at de på-
gældende ville unddrage sig fuldbyrdelsen af straffen.
til støtte for, at også betingelserne for varetægtsfængsling i henhold til retsplejelovens § 769,
stk. 1, jf. § 762, stk. 2, nr. 1, er opfyldt, har anklagemyndigheden navnlig anført, at da der i
sagerne er idømt straffe på henholdsvis 1 år og 1 år 9 måneder, må straffenes længde generelt
anses tilstrækkelige til at danne grundlag for varetægtsfængsling efter straffelovens § 762, stk.
2, nr. 1. vurderingen af, om den pådømte kriminalitet har en sådan grovhed, at hensyn til
retshåndhævelsen kræver fængsling, må foretages som en samlet bedømmelse af de strafbare
                                                - 5 -
forhold og omstændighederne herved. i de foreliggende sager er de kærende dømt for at have
besveget en række personer for samlet set store beløb, og kriminaliteten er udøvet ved en sy-
stematisk og gennemarbejdet salgsprocedure. sagen har derfor en betydelig grovhed, hvorfor
hensynet til retshåndhævelsen med rette – og uanset den forløbne tid – har kunnet kræve, at de
sigtede ikke var på fri fod efter domsafsigelsen. den omstændighed, at de dømte ikke har væ-
ret varetægtsfængslet tidligere, kan ikke føre til andet resultat.
højesterets begrundelse og resultat
efter de oplysninger, der forelå for landsretten, var t1 og t2 udrejst af danmark til de for-
enede arabiske emirater i 2009. under henvisning hertil og til de straffe, de blev idømt ved
landsrettens dom, tiltræder højesteret, at betingelserne for varetægtsfængsling af dem i med-
før af retsplejelovens § 769, stk. 1, jf. § 762, stk. 1, nr. 1, indtil fuldbyrdelse af dommen
kunne finde sted, var opfyldt.
henset til karakteren af den kriminalitet, som t1 og t2 er dømt for, og til, at der på tidspunk-
tet for varetægtsfængslingen var forløbet omkring 4 år fra lovovertrædelserne blev begået,
finder højesteret, at hensynet til retshåndhævelsen ikke kræver, at t1 og t2 var varetægts-
fængslet, indtil fuldbyrdelsen af dommen kunne iværksættes. betingelserne for varetægts-
fængsling af t1 og t2 i medfør af retsplejelovens § 769, stk. 1, jf. § 762, stk. 2, nr. 1, var der-
for ikke opfyldt.
herefter stadfæstes landsrettens kendelse for så vidt angår varetægtsfængslingen i medfør af
retsplejelovens § 769, stk. 1, jf. § 762, stk. 1, nr. 1.
                                         thi bestemmes:
landsrettens kendelse vedrørende t1 og t2 stadfæstes i medfør af retsplejelovens § 769, stk.
1, jf. § 762, stk. 1, nr. 1.
påstanden om varetægtsfængsling i medfør af retsplejelovens § 769, stk. 1, jf. § 762, stk. 2,
nr. 1, burde ikke være taget til følge.
statskassen skal betale kæremålsomkostninger for højesteret.
