                             højesterets dom
                            afsagt torsdag den 5. april 2018
sag 2/2018
(2. afdeling)
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat hanne rahbæk, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i svendborg den 6. juli 2017 og af østre landsrets
3. afdeling den 19. september 2017.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: poul dahl jensen, henrik waaben, michael
rekling, jan schans christensen og anne louise bormann.
påstande
dommen er anket af t med påstand om formildelse, navnlig således at den udmålte straf
fastsættes som en bødestraf, subsidiært at en eventuel frihedsstraf gøres betinget med vilkår
om samfundstjeneste, og således at der sker frifindelse for påstanden om udvisning.
anklagemyndigheden har påstået skærpelse, herunder således at forhold 1 henføres under
færdselslovens § 118, stk. 7, og at forhold 2 henføres under straffelovens § 241, 2. pkt. an-
klagemyndigheden har endvidere påstået ubetinget frakendelse af førerretten og stadfæstelse
for så vidt angår udvisningen.
supplerende sagsfremstilling
i anklagemyndighedens ankemeddelelse af 2. januar 2018 er anført:
                                               - 2 -
     ”sagen indbringes herved for højesteret af anklagemyndigheden med påstand om skær-
     pelse, herunder også således at forhold 2 om uagtsomt manddrab henføres under straffe-
     lovens § 241, 2. pkt.”
af en erklæring af 1. februar 2018 fra ts arbejdsgiver, x aps ved direktør d, fremgår bl.a.:
     ”1.   undertegnede har kendt t fra juni 2016, hvor han startede kombineret sprog og
           praktiktid i x aps, indtil 16. januar 2017.
     2.    fra 16. januar 2017 blev t ansat i igu praktikstilling hos x aps som gælder
           frem til 15. januar 2019.
           …
     3.    igu er en integrationsgrunduddannelse.
     4.    jeg har ansat t, fordi han passer godt ind i x aps, både som arbejdskraft i forhold
           til de opgaver vi udfører, og over for kollegaerne.
           …
           t er meget pligtopfyldende, passer arbejdstiderne til fulde og han yder stor indsats
           med de daglige arbejdsopgaver.
     5.    efter igu forløbet ser undertegnede stadig t som fremtidig medarbejder hos x
           aps evt. også med mulige overvejelser omkring en voksenlærlingeplads.
     6.    jeg vurderer, at t som ansat fremadrettet vil yde samme stor arbejdsindsats, at
           kollegaerne vil have samme indtryk og at han forbliver en god social kollega.
     7.    undertegnede har det indtryk af t, at han er loyal, at man kan stole på ham, at han
           trives, når han er på arbejde sammen med mine øvrige medarbejdere. t vil gøre en
           stor indsats for at forblive fast i arbejde og fremadrettet derved give hans bidrag til
           det danske samfund.”
af personundersøgelse af 6. februar 2018 vedrørende t indhentet til brug for sagens
behandling i højesteret fremgår bl.a.:
     ”resumé:
     personundersøgelsen omhandler den 27-årige t (t). han har siden 2015 [været]
     bosiddende på en gård på hos en dansk familie, som støtter og hjælper ham meget. han
     er single og har ingen børn.
     han er født og opvokset i syrien og har kurdisk oprindelse. dette gav anledning til pro-
     blemer i grundskolen som var arabisk og han gik derfor kun 6 år i skole. som 15-årig
     fik han arbejde i libanon og arbejdede der i flere længere perioder i perioden 2006 til
     2009. derefter var han værnepligtig i syrien fra 2009 til 2011. han flyttede dernæst til
     libanon for at arbejde, og senere til libyen hvor han opstartede eget firma indtil urolig-
     hederne begyndte. da han flygtede til danmark startede han på sprogskole, og blev se-
     nere efter eget ønske tilknyttet en dansk familie som hjalp ham til flere praktikforløb og
     senere i virksomhedspraktik i et murer-firma. aktuelt er han på 2. år i gang med uddan-
     nelse som murer- og arbejdsmand, og han forventes færdig til januar 2019. derudover
     har han 3-5 timers rengøring om ugen på en fabrik.
                                               - 3 -
      der er indtægt fra murerfirmaet på omkring 7.500 kr. netto, og fra rengøringsarbejdet på
      omkring 5.000 kr. netto. der er udgifter til husleje, bil, mad og tøj. det beskrives at
      økonomien er god, og han kan spare 2-3.000 kr. op om måneden. der er ingen gæld.
      han har fået etableret et godt netværk i hans danske familie som han har et familielig-
      nende forhold til, men også via hans arbejdsgiver. der er ligeledes både kurdiske og
      danske venner i danmark.
      ulykken påvirkede ham så meget, at han i en længere periode havde store problemer
      med at sove, men er dog i bedring nu. han er dog fortsat meget ked af at ulykken skete.
      der har ikke været kontakt med psykolog eller psykiater.
      det beskrives at han har et godt fysisk helbred.
      forbruget af alkohol er meget begrænset. han kan tage sig et glas vin til maden, men el-
      lers er det hovedsageligt ved festlige lejligheder.
      der er ikke noget forbrug af euforiserende stoffer.
      hans store ønske for fremtiden er at færdiggøre sin uddannelse og på sigt have mulig-
      hed for at købe sin egen lejlighed.
      kriminalforsorgens konklusion og begrundelse
      kriminalforsorgens konklusion:
      det er kriminalforsorgens vurdering, at t er egnet til at modtage en hel eller delvis
      betinget dom med vilkår om samfundstjeneste, hvortil det skal anbefales, at der
      fastsættes vilkår om tilsyn af kriminalforsorgen i prøvetiden.
      finder retten, at sagen kan afgøres med en betinget dom uden vilkår om samfundstjene-
      ste, skal det anbefales, at der alene fastsættes prøvetid.
      kriminalforsorgens begrundelse:
      kriminalforsorgen har ved vurderingen lagt vægt på, at t som følge af sine gode og
      velordnede personlige og sociale forhold vil være egnet til at gennemføre samfundstje-
      neste, ligesom der er lagt vægt på at t er motiveret for at samarbejde med kriminal-
      forsorgen og indstillet på at gennemføre samfundstjeneste såvel som tilsyn.
      der er endvidere lagt vægt på at t ikke har et misbrug af alkohol eller euforiserende
      stoffer.”
for højesteret er endvidere fremlagt en udtalelse af 30. september 2017 fra b, hvis ægtefælle
ejer den gård, som t bor til leje på. hun oplyser, at t i dag indgår som en del af hendes
familie på lige fod med hendes to voksne børn, og at han på alle måder er velintegreret
arbejdsmæssigt, sprogligt og menneskeligt.
                                              - 4 -
anbringender
t har anført navnlig, at højesteret – allerede som følge af formuleringen af
anklagemyndighedens ankemeddelelse – er bundet af landsrettens bevisvurdering og retlige
subsumption i sagens forhold 1, hvilket får afsmittende virkning på sagens forhold 2.
den retlige subsumption foretaget af byretten og landsretten er i øvrigt udtryk for en korrekt
anvendelse af loven. straffelovens § 241 er anvendt rigtigt, idet der ikke er tale om særlig
hensynsløs kørsel.
bevismæssigt må det for højesteret lægges til grund, at hverken byretten eller landsretten i
forbindelse med vurderingen af sagens forhold 2 har tillagt overhalingen som beskrevet i an-
klageskriftets forhold 1 betydning for sammenstødet. det er således hastigheden, vejforløbet
på stedet for sammenstødet og betydningen af as tilsidesættelse af vigepligten, som skal
indgå i vurderingen af grovheden af det passerede og strafværdigheden af dette. hertil
kommer, at ulykken fandt sted uden for bymæssig bebyggelse på en landevej, og at der ikke
er oplysninger om, at der skulle være anden trafik, herunder modkørende trafikanter.
om sanktionsfastsættelsen har t anført, at det følger af retspraksis, at han alene bør idømmes
en bøde. der skal herved navnlig lægges vægt på selve kørslen, vejforholdene på det sted,
hvor sammenstødet skete, og as andel i ulykken.
sagen adskiller sig væsentligt fra den sag, som højesteret afgjorde ved dom af 13. januar
2010 (ufr 2010.1062), hvor der blev lagt vægt på, at ulykken ikke kunne tilskrives drengens
forhold. samtlige trykte afgørelser, hvor der er idømt frihedsstraf, har således det fællestræk,
at ulykken ikke kunne tilskrives den afdødes forhold, men alene den tiltaltes forhold.
a havde ubetinget vigepligt. hun må tilskrives en andel i ulykken, der ikke var sket, hvis hun
ikke var kørt frem foran ham, der kørte på hovedvejen. en samlet vurdering af sagens
omstændigheder må derfor føre til, at han alene skal idømmes bøde.
hvis højesteret finder, at han skal idømmes en frihedsstraf, bør straffen – under henvisning til
hans personlige forhold – gøres betinget, eventuelt med vilkår om samfundstjeneste.
                                                - 5 -
hvis højesteret finder, at forholdet skal henføres under straffelovens § 241, 2. pkt., skal straf-
fen udmåles under hensyn til, at kørslen må anses for at ligge i den absolut lave ende af be-
stemmelsens anvendelsesområde, og straffen bør gøres betinget, eventuelt med vilkår om
samfundstjeneste.
om udvisningsspørgsmålet har t anført, at udvisning vil være i strid med danmarks
internationale forpligtelser, herunder særligt den europæiske menneskerettighedskonventions
artikel 8.
ved vurderingen af retten til privatliv og familieliv efter konventionens artikel 8 er det ikke
alene retten til familieliv i snæver forstand, der har betydning. retten til opretholdelse af nære
relationer og privatliv i videre forstand har også betydning. det er væsentligt, at han fra sin
ankomst til danmark i 2014 hurtigt har etableret nære relationer til en dansk familie, der be-
tragter ham som et ”plejebarn”, ligesom han hele tiden har deltaget i sprogundervisning og
uddannelse og har haft arbejde, og at han derfor må anses for godt integreret og veletableret i
det danske samfund.
udvisning er ikke nødvendig af hensyn til den nationale sikkerhed, den offentlige tryghed
eller landets økonomiske velfærd, for at forebygge uro eller forbrydelse, for at beskytte sund-
heden eller sædeligheden eller for at beskytte andres rettigheder og friheder, jf. konventionens
artikel 8, stk. 2.
ved vurderingen af nødvendigheden er det afgørende, at der er tale om domfældelse for et
uagtsomt forhold. uagtsomme forhold rummer i sig selv som udgangspunkt ikke den grov-
hed, som nødvendiggør en udvisning af de grunde, der er opregnet i artikel 8, stk. 2. det gæl-
der navnlig for uagtsomme forhold inden for færdselsområdet, hvor der ikke foreligger skær-
pende omstændigheder, herunder spirituskørsel eller særlig hensynsløs kørsel omfattet af
straffelovens § 241, 2. pkt.
hvis højesteret finder, at også uagtsomme lovovertrædelser omfattet af straffelovens § 241,
1. pkt., i sig selv kan nødvendiggøre udvisning af grundene opregnet i artikel 8, stk. 2, skal
der ved vurderingen foretages en proportionalitetsafvejning af hans personlige forhold og
samlede tilknytning til danmark over for overtrædelsens grovhed. der må lægges afgørende
                                                - 6 -
vægt på, at der er tale om en uagtsom overtrædelse begået i forbindelse med et færdselsfor-
hold uden særligt kvalificerende omstændigheder.
en udvisning vil henset til ts personlige forhold, hans tilknytning til danmark og
lovovertrædelsens grovhed – vurderet i forhold til såvel overtrædelsens karakter som den
udmålte straf – være uproportional og dermed ikke nødvendig.
anklagemyndigheden har anført navnlig, at ts kørsel – på baggrund af landsrettens
bevisresultat – må karakteriseres som særlig hensynsløs og dermed omfattet af straffelovens §
241, 2. pkt.
på baggrund af bevisresultatet må det lægges til grund, at t inden ulykken og før
bakketoppen overskred spærrelinjen i forbindelse med en overhaling over 100 meter, at han
forud for ulykken kørte med en hastighed på mindst 117 km/t, hvilket udgør en overskridelse
af den højst tilladte hastighed med mindst 46 %, at han så skiltet ”farligt vejkryds”, at a
havde ubetinget vigepligt, og at sammenstødet mellem t og a skete, da a kørte ud fra
møllevej, og han kørte vinkelret ind i hendes bil, hvorved hun afgik ved døden. hertil
kommer, at han ifølge egen forklaring kunne se et vejkryds og en bil, der standsede eller kørte
langsomt frem.
ts kørsel har været risikobetonet og viser en betydelig grad af uansvarlighed. han må have
indset risikoen for at forvolde skade eller fremkalde fare, og han har herved bevidst sat sig ud
over hensynet til andres sikkerhed.
om strafudmålingen har anklagemyndigheden anført, at straffen for uagtsomt manddrab i
forbindelse med særlig hensynsløs kørsel som udgangspunkt er ubetinget fængsel i 16-18 må-
neder, jf. herved bl.a. forarbejderne til lov nr. 716 af 25. juni 2010 om ændring af færdselslo-
ven og straffeloven. det kan være relevant at fravige udgangspunktet i nedadgående retning,
da a har udvist egen skyld ved ikke at overholde sin ubetingede vigepligt. der er efter
forholdets karakter ikke grundlag for at gøre straffen betinget, heller ikke med vilkår om
samfundstjeneste.
                                               - 7 -
hvis højesteret finder, at der i den foreliggende sag ikke er tale om særlig hensynsløs kørsel,
men alene om tilsidesættelse af væsentlige hensyn til færdselssikkerheden, bør straffen fast-
sættes til en fængselsstraf udmålt i måneder, som henset til omstændighederne i sagen ikke
bør gøres betinget, heller ikke med vilkår om samfundstjeneste. der er grundlag for at fravige
udgangspunktet om bødestraf, jf. højesterets dom af 13. januar 2010 (ufr 2010.1062). der
foreligger i høj grad et subjektivt dadelværdigt forhold hos t, idet han ikke har kørt efter
forholdene. han har således overskredet spærrelinjen, overskredet hastighedsbegrænsningen
med mindst 46 % og negligeret advarselstavlen ”farligt vejkryds”, idet han bemærkede a og
alligevel opretholdt en alt for høj hastighed frem mod et farligt vejkryds.
der skal endvidere fastsættes en tillægsbøde for færdselslovsovertrædelserne i forhold 1, jf.
færdselslovens § 118, stk. 1, jf. § 118 a, stk. 3, 2. pkt.
for så vidt angår spørgsmålet om frakendelse af førerretten har anklagemyndigheden anført,
at der efter færdselslovens § 126, stk. 1, nr. 5, skal ske ubetinget frakendelse af førerretten,
hvis føreren har ført motordrevet køretøj på særlig hensynsløs måde. retspraksis på området
viser, at der i sager om uagtsomt manddrab i forbindelse med særlig hensynsløs kørsel som
udgangspunkt sker frakendelse af førerretten i 5 år.
hvis det lægges til grund, at der alene er tale om tilsidesættelse af væsentlige hensyn til færd-
selssikkerheden, skal der ske stadfæstelse af den betingede frakendelse af førerretten.
om udvisningsspørgsmålet har anklagemyndigheden anført, at de formelle betingelser for
udvisning er opfyldt, jf. udlændingelovens § 24, nr. 2. der skal ske udvisning i sagen, hvis t
idømmes en fængselsstraf – uanset længden.
udvisning vil ikke være uforenelig med danmarks internationale forpligtelser efter den eu-
ropæiske menneskerettighedskonventions artikel 8, jf. den europæiske menneskerettigheds-
domstols praksis, herunder navnlig domstolens dom af 23. juni 2008 i sagen maslov mod
østrig. karakteren af den begåede kriminalitet taler for udvisning. det må indgå i vurderin-
gen, at t er velintegreret i det danske samfund. heroverfor står imidlertid, at hans ophold i
danmark har været af kortere varighed, at han ikke har familie i danmark, og at han i øvrigt
                                               - 8 -
kun har en tidsbegrænset opholdstilladelse på 5 år. han har en stærk tilknytning til syrien,
hvor han er født og opvokset, og han har familie dér.
retsgrundlag
ved lov nr. 498 af 7. juni 2001 om ændring af færdselsloven skete der en skærpelse af straf-
fen for grove færdselslovsovertrædelser. af forarbejderne fremgår bl.a. (folketingstidende
2000-01, tillæg a, lovforslag nr. l 225, s. 7021 ff.)
      ”bemærkninger til lovforslaget
       almindelige bemærkninger
      ...
      2. lovforslagets indhold
      …
      2.2. trafikministeriets overvejelser
      …
      2.2.1. skærpet straf for særligt grove overtrædelser af færdselsloven
      …
      der vil med forslaget blive indført hjemmel i færdselsloven til at idømme frihedsstraf i
      tilfælde af særlig hensynsløs kørsel, herunder forsætlig fareforvoldelse og skade, hvor
      der ikke samtidig foreligger en overtrædelse af straffelovens bestemmelser om vold,
      forsætligt eller uagtsomt manddrab, grov uagtsom legemsbeskadigelse, forsætlig fare-
      forvoldelse m.v. bestemmelsen får således selvstændig betydning, hvor det ikke vil væ-
      re muligt at idømme frihedsstraf efter straffelovens bestemmelser.
      …
      det er hensigten, at det alene er de tilfælde af uforsvarlig kørsel, der er så grove, at de
      vil være omfattet af § 126, stk. 2, nr. 1, at der skal kunne idømmes frihedsstraf. som ek-
      sempler på sådanne tilfælde som ikke er tænkt at skulle være en udtømmende opregning
      af anvendelsesområdet for den foreslåede skærpelse vil alt efter omstændighederne
      blandt andet kunne tænkes grov kap- eller væddekørsel på gade og vej eller grov chika-
      nekørsel…
      …
      som nævnt ovenfor sigter nyordningen til de tilfælde, hvor der ikke tillige i forbindelse
      med kørslen er sket overtrædelse af straffeloven, f.eks. straffelovens § 241 om uagtsomt
      manddrab eller § 249 om uagtsom betydelig legemsbeskadigelse. som udgangspunkt
      bør betinget dom med vilkår om samfundstjeneste ikke anvendes i disse tilfælde. hvis
      kørslen er foregået i et brugsstjålet køretøj vil betinget dom heller ikke kunne anvendes.
      en konkret individuel vurdering kan dog føre til, at også kørsel, der falder uden for dette
      kerneområde for nyordningen, kan afgøres med samfundstjeneste, hvis dette i det enkel-
      te tilfælde findes forsvarligt.”
                                                - 9 -
ved lov nr. 716 af 25. juni 2010 om ændring af færdselsloven og straffeloven skete en skær-
pelse af straffene for særlig hensynsløs kørsel og for uagtsomt manddrab og uagtsom betyde-
lig legemsbeskadigelse begået i forbindelse med særlig hensynsløs kørsel, spirituskørsel eller
kørsel under påvirkning af bevidsthedspåvirkende stoffer mv. i forarbejderne hedder det bl.a.
(folketingstidende 2009-10, tillæg a, lovforslag nr. l 179, punkt 3.3.3.2 i de almindelige
bemærkninger):
       ”strafniveauet i sager om overtrædelse af straffelovens § 241 begået under tilsidesættel-
       se af væsentlige hensyn til færdselssikkerheden varierer efter retspraksis fra dagbøder til
       fængselsstraf i grovere tilfælde, hvor føreren har begået grovere kørselsfejl, og hvor der
       f.eks. foreligger et mere subjektivt dadelværdigt forhold, uden at der dog kan siges at
       være tale om en bevidst tilsidesættelse af hensynet til andres sikkerhed.
       som eksempel fra praksis kan nævnes højesterets dom af 13. januar 2010 (sag
       184/2009), der vedrørte et uagtsomt manddrab i forbindelse med en grov hastigheds-
       overtrædelse, hvor højesteret efter en konkret vurdering fandt, at kørslen udgjorde en
       tilsidesættelse af væsentlige hensyn til færdselssikkerheden (men ikke særlig hensynsløs
       kørsel), og efter sagens omstændigheder fastsatte straffen til fængsel i 30 dage.
       justitsministeriet forudsætter, at de ovenfor beskrevne strafskærpelser i sager omfattet
       af straffelovens §§ 241 og 249 begået i forbindelse med særlig hensynsløs kørsel, frem-
       over får en vis afsmittende betydning for domstolenes strafudmåling i de mere alvorlige
       sager om uagtsomt manddrab og uagtsom betydelig legemsbeskadigelse i forbindelse
       med kørsel under tilsidesættelse af væsentlige hensyn til færdselssikkerheden, hvor der
       f.eks. foreligger et mere subjektivt dadelværdigt forhold.”
ved lov nr. 152 af 18. februar 2015 om ændring af bl.a. straffeloven er reglerne om samfunds-
tjeneste ændret med henblik på en øget anvendelse af samfundstjeneste som alternativ til ube-
tinget fængsel. af forarbejderne fremgår bl.a. (folketingstidende 2014-15, 1. samling, tillæg
a, lovforslag nr. l 50, punkt 1.1, 2.2.2, 4.2.5.2, 4.2.5.4 og 4.2.6 i de almindelige bemærknin-
ger og bemærkningerne til § 1, nr. 2):
       ”bemærkninger til lovforslaget
       almindelige bemærkninger
       1. indledning
       1.1. formålet med lovforslaget er at revidere reglerne om samfundstjeneste med henblik
       på en øget anvendelse af samfundstjeneste som alternativ til ubetinget fængsel.
       formålet med samfundstjeneste er overordnet set så vidt muligt at begrænse anvendel-
       sen af frihedsberøvelse som straf. dette bidrager til, at lovovertrædere undgår at blive
       udsat for de negative påvirkninger, som kan finde sted i et fængsel.
                                         - 10 -
samfundstjenesteordningen fungerer i dag grundlæggende godt og har gennem en læn-
gere årrække vist sit værd som et velegnet alternativ til ubetinget fængsel.
anvendelsen af samfundstjeneste har ikke haft negative konsekvenser i kriminalpræ-
ventiv henseende. i de sager, hvor samfundstjeneste er en egnet strafform, kan den ge-
neralpræventive effekt ikke antages at være mindre end for ubetinget fængsel. og de fo-
religgende undersøgelser viser en forbedret individualpræventiv virkning af samfunds-
tjeneste sammenlignet med ubetinget fængsel, idet tilbagefald til ny kriminalitet (reci-
div) er lavere ved samfundstjeneste set i forhold til ubetinget fængsel.
der lægges på denne baggrund med lovforslaget op til, at samfundstjeneste kan anven-
des over for et bredt felt af kriminalitetsformer, og at kriminalitetens art således tillæg-
ges mindre betydning ved den samlede vurdering af, om samfundstjeneste bør anvendes
i den konkrete sag. en udvidet brug af samfundstjeneste på straffelovens område bør
navnlig komme på tale ved førstegangsovertrædelser, der ikke har karakter af organise-
ret eller banderelateret kriminalitet. den udvidede brug af samfundstjeneste vil bl.a. om-
fatte visse sager vedrørende simpel vold.
…
2. generelt om betinget dom
…
2.2. lovforslagets udformning
…
2.2.2. …
udgangspunktet bør være, at straffe på op til 1½ års fængsel kan gøres betinget, eventu-
elt med vilkår om samfundstjeneste, hvis gerningsmanden ikke tidligere er straffet med
betinget eller ubetinget fængsel for ligeartet kriminalitet. betinget fængsel vil afhængig
af de nærmere omstændigheder, herunder kriminalitetens grovhed, ligesom i dag også
kunne anvendes, selv om en gerningsmand én gang tidligere er straffet med betinget
fængsel for ligeartet kriminalitet.
anvendelsen af betinget fængsel, eventuelt med vilkår om samfundstjeneste, bør af-
hænge af en samlet vurdering, hvori også indgår gerningsmandens øvrige personlige
forhold (ud over eventuelle relevante forstraffe) og kriminalitetens grovhed og art.
der bør eksempelvis være et større rum for at anvende betinget fængsel over for perso-
ner under 18 år, herunder et større rum for at anvende betinget fængsel flere gange efter
hinanden. det samme gælder, hvis der i øvrigt foreligger formildende omstændigheder,
herunder i tilfælde af for lang sagsbehandlingstid (straffelovens § 82, nr. 13) eller af, at
den strafbare handling er begået for lang tid siden (straffelovens § 82, nr. 14).
omvendt bør der udvises tilbageholdenhed med at anvende betinget fængsel ved mere
organiseret kriminalitet, dvs. hvor flere gerningsmænd mere systematisk og planlagt i
fællesskab begår kriminalitet. der bør også udvises tilbageholdenhed med at anvende
betinget fængsel for personfarlig kriminalitet i tilfælde, hvor forurettede er påført bety-
delige fysiske eller psykiske skader. det samme gælder som udgangspunkt, hvis krimi-
naliteten er udøvet over for et særligt værgeløst offer.
…
4. samfundstjenestens anvendelsesområde
                                         - 11 -
4.2. lovforslagets udformning
...
4.2.5.2. straffelovrådet anfører vedrørende færdselssager, at ved spirituskørsel i brugs-
stjålet køretøj eller i forbindelse med uagtsom betydelig legemsbeskadigelse eller uagt-
somt manddrab anvendes ikke samfundstjeneste, men derimod ubetinget fængsel.
…
efter straffelovrådets opfattelse er både den ordning vedrørende anvendelsen af sam-
fundstjeneste, der var gældende på færdselsområdet i 2000-2005, og den ordning, der
har været gældende siden 2005, i overensstemmelse med de generelle kriterier, som
straffelovrådet finder er relevante i forbindelse med anvendelsen af samfundstjeneste.
efter straffelovrådets opfattelse er ordningerne endvidere lige egnede ud fra en krimi-
nalpræventiv synsvinkel.
…
4.2.5.4. ...
valget mellem samfundstjeneste og ubetinget fængsel (når tiltalte findes egnet til sam-
fundstjeneste) bør efter straffelovrådets opfattelse fremover først og fremmest afgøres
ud fra en samlet vurdering af dels grovheden af den nu foreliggende kriminalitet som
udtrykt ved længden af fængselsstraffen, dels omfanget og alvoren af eventuel tidligere
kriminalitet. når bortses fra røveri, voldtægt, grov vold, grove våbenlovsovertrædelser,
grove narkotikaforbrydelser og vidnetrusler mv., bør kriminalitetens art derimod som
udgangspunkt ikke som sådan tillægges væsentlig betydning, men der bør fortsat udvi-
ses tilbageholdenhed med at anvende samfundstjeneste i tilfælde, hvor der er tale om
mere organiseret kriminalitet, eller hvor forurettede er påført betydelige fysiske eller
psykiske skader. det samme gælder som udgangspunkt, hvis kriminaliteten er udøvet
over for et særligt værgeløst offer.
…
4.2.6. justitsministeriet er enig i straffelovrådets overvejelser og forslag, og lovforslaget
er udformet i overensstemmelse med rådets lovudkast.
for så vidt angår færdselssager fremsætter straffelovrådet ikke noget forslag vedrøren-
de anvendelsen af samfundstjeneste, men beskriver dels muligheden for at fastholde den
nuværende ordning, dels muligheden for at udvide anvendelsen af samfundstjeneste
svarende til ordningen før 2005 (men med højere tillægsbøder end før 2005).
efter en samlet vurdering finder justitsministeriet ikke grundlag for at foreslå ændringer
i den ordning vedrørende anvendelse af samfundstjeneste som alternativ til ubetinget
fængsel i færdselssager, som blev indført i 2005.
der lægges således med lovforslaget ikke op til ændringer i anvendelsen af samfunds-
tjeneste som alternativ til ubetinget fængsel i færdselssager.
…
bemærkninger til lovforslagets enkelte bestemmelser
til § 1
(straffeloven)
...
til nr. 2
…
der lægges med lovforslaget op til, at udgangspunktet fremover vil være, at samfunds-
tjeneste kan anvendes over et bredt felt af kriminalitetsformer, og at der dermed ikke er
grundlag for fortsat at tale om et ”kerneområde” for anvendelsen af samfundstjeneste. i
                                                  - 12 -
        forhold til den eksisterende praksis bør en udvidet brug af samfundstjeneste på straffe-
        lovens område i første række vedrøre førstegangsovertrædelser og ikke organiseret eller
        banderelateret kriminalitet.
        valget mellem samfundstjeneste og ubetinget fængsel (når tiltalte findes egnet til sam-
        fundstjeneste) vil fremover først og fremmest skulle afgøres ud fra en samlet vurdering
        af dels grovheden af den nu foreliggende kriminalitet som udtrykt ved længden af fæng-
        selsstraffen, dels omfanget og alvoren af eventuel tidligere kriminalitet. når bortses fra
        røveri, voldtægt, grov vold, grove våbenlovsovertrædelser, grove narkotikaforbrydelser
        og vidnetrusler mv., vil kriminalitetens art derimod som udgangspunkt ikke som sådan
        skulle tillægges væsentlig betydning, men der vil fortsat skulle udvises tilbageholden-
        hed med at anvende samfundstjeneste i tilfælde, hvor der er tale om mere organiseret
        kriminalitet, eller hvor forurettede er påført betydelige fysiske eller psykiske skader. det
        samme gælder som udgangspunkt, hvis kriminaliteten er udøvet over for et særligt vær-
        geløst offer.”
højesterets begrundelse og resultat
sagens baggrund og problemstilling
t var den 22. marts 2017 fører af en personbil, som i et vejkryds påkørte en anden personbil,
hvis fører, a, blev dræbt.
sagen angår, om ts kørsel var særlig hensynsløs, jf. færdselslovens § 126, stk. 1, nr. 5,
således at han skal straffes for uagtsomt manddrab under særligt skærpende omstændigheder,
jf. straffelovens § 241, 2. pkt., jf. 1. pkt., eller om der alene var tale om kørsel under
tilsidesættelse af væsentlige hensyn til færdselssikkerheden, jf. færdselslovens § 125, stk. 1,
nr. 1, således at der ikke foreligger særligt skærpende omstændigheder. sagen angår
endvidere navnlig straffastsættelsen, og om t skal udvises ubetinget eller betinget.
subsumptionen
det er en forudsætning for, at t i sagens forhold 2 kan straffes for uagtsomt manddrab under
særligt skærpende omstændigheder, at den kørsel, der er omfattet af sagens forhold 1, kan
anses for særlig hensynsløs, jf. straffelovens § 241, 2. pkt. højesteret finder på den baggrund,
at anklagemyndighedens ankemeddelelse må forstås som en påstand om ændring af
subsumptionen i begge forhold, og højesteret er dermed ikke afskåret fra at tage stilling til,
om kørslen var særlig hensynsløs.
                                              - 13 -
t kørte forud for ulykken ad faaborgvej i gislev, hvor den tilladte hastighed var 80 km/t, med
en hastighed på mindst 117 km/t over en uoverskuelig bakketop og efter at have passeret og
bemærket et vejskilt med ”farligt vejkryds”. i krydset med møllevej kørte han vinkelret ind i
bilen ført af a, som fra hans højre side var kørt ud fra møllevej for at svinge til venstre. a
blev som nævnt dræbt ved sammenstødet. hun havde ubetinget vigepligt, og ts bil havde
været synlig for en bilist i en personbil på møllevej 216 meter før ulykkesstedet, og dermed
med den hastighed, der er lagt til grund, i 6,6 sekunder før sammenstødet.
forud for ulykken havde t overtrådt færdselslovens § 4, stk. 1, ved at foretage en overhaling,
hvor han overskred spærrelinjen med over 100 meter. denne overhaling var afsluttet inden
ulykken.
højesteret tiltræder, at t ved sin kørsel med al for høj hastighed under de anførte
omstændigheder har tilsidesat væsentlige hensyn til færdselssikkerheden, jf. færdselslovens §
125, stk. 1, nr. 1, men at hans kørsel ikke kan tages som udtryk for, at han bevidst satte sig ud
over hensynet til andres sikkerhed på en sådan måde, at kørslen kan anses for særlig
hensynsløs, jf. færdselslovens § 126, stk. 1, nr. 5. højesteret tiltræder derfor, at der ikke er
tale om uagtsomt manddrab under særligt skærpende omstændigheder, jf. straffelovens § 241,
2. pkt., jf. 1. pkt.
straffastsættelsen
tre dommere – henrik waaben, jan schans christensen og anne louise bormann – udtaler:
straffen for uagtsomt manddrab i forbindelse med kørsel under tilsidesættelse af væsentlige
hensyn til færdselssikkerheden er i praksis som udgangspunkt bødestraf, jf. højesterets dom
af 13. januar 2010 (ufr 2010.1062). i den dom fastsatte højesteret straffen til fængsel i 30
dage. højesteret lagde vægt på, at der ikke forelå en enkeltstående kørselsfejl (”klapfejl”),
men en grov hastighedsovertrædelse (en overskridelse af den tilladte hastighed med 70 %),
der sammen med en uhensigtsmæssig manøvre, som ikke var nærmere klarlagt, førte til, at
tiltaltes bil skred over i den modsatte vognbane og dræbte en dreng på cykelstien, uden at
ulykken kunne tilskrives drengens forhold.
                                              - 14 -
ved lov nr. 716 af 25. juni 2010 blev straffelovens § 241 ændret. det er i bemærkningerne til
det lovforslag, der ligger til grund for ændringen, anført, at der tilsigtes en forhøjelse af straf-
udmålingsniveauet i sager om uagtsomt manddrab begået i forbindelse med bl.a. særlig hen-
synsløs kørsel, således at straffen i normaltilfælde forhøjes fra fængsel i 10-12 måneder til
fængsel i 16-18 måneder. vedrørende sager om overtrædelse af § 241 begået under tilsidesæt-
telse af væsentlige hensyn til færdselssikkerheden er det i bemærkningerne anført, at strafni-
veauet efter retspraksis varierer fra dagbøder til fængselsstraf i grovere tilfælde, hvor føreren
har begået grovere kørselsfejl, og hvor der f.eks. foreligger et mere subjektivt dadelværdigt
forhold, uden at der dog kan siges at være tale om en bevidst tilsidesættelse af hensynet til
andres sikkerhed. som eksempel herpå er nævnt højesteretsdommen fra 2010. i umiddelbar
forlængelse heraf er det i lovforslagets bemærkninger anført, at justitsministeriet forudsætter,
at strafskærpelserne i sager om uagtsomt manddrab begået i forbindelse med særlig hensyns-
løs kørsel fremover får en vis afsmittende betydning for domstolenes strafudmåling i de mere
alvorlige sager om bl.a. uagtsomt manddrab i forbindelse med kørsel under tilsidesættelse af
væsentlige hensyn til færdselssikkerheden, hvor der f.eks. foreligger et mere subjektivt dadel-
værdigt forhold.
vi finder på denne baggrund, at uagtsomt manddrab begået under tilsidesættelse af væsentlige
hensyn til færdselssikkerheden, når der er tale om kørselsfejl af en grovhed svarende til, hvad
der forelå i højesterets dom fra 2010, uden at ulykken kan tilskrives andres forhold, i dag som
udgangspunkt skal straffes med fængsel i mindst 60 dage.
i den foreliggende sag kunne ulykken ikke alene tilskrives ts grove hastighedsovertrædelse,
men tillige at a overtrådte sin ubetingede vigepligt.
vi tiltræder på denne baggrund og efter sagens omstændigheder i øvrigt, at straffen er fastsat
til fængsel i 30 dage.
spørgsmålet er herefter, om der er grundlag for at gøre straffen betinget med vilkår om sam-
fundstjeneste.
ved lov nr. 152 af 18. februar 2015 om ændring af bl.a. straffeloven er reglerne om samfunds-
tjeneste ændret med henblik på øget anvendelse af samfundstjeneste som alternativ til ubetin-
                                                 - 15 -
get fængsel. det fremgår af forarbejderne (folketingstidende 2014-15, 1. samling, tillæg a,
lovforslag nr. l 50, punkt 2.2.2 i de almindelige bemærkninger), at udgangspunktet bør være,
at straffe på op til 1½ års fængsel kan gøres betinget, eventuelt med vilkår om samfundstjene-
ste, hvis gerningsmanden ikke tidligere er straffet med betinget eller ubetinget fængsel for
ligeartet kriminalitet. det fremgår endvidere af forarbejderne (punkt 4.2.5.4 i de almindelige
bemærkninger), at valget mellem samfundstjeneste og ubetinget fængsel, når tiltalte findes
egnet til samfundstjeneste, først og fremmest bør afgøres ud fra en samlet vurdering af dels
grovheden af den nu foreliggende kriminalitet som udtrykt ved længden af fængselsstraffen,
dels omfanget og alvoren af eventuel tidligere kriminalitet. når bortses fra røveri, voldtægt,
grov vold, grove våbenlovsovertrædelser, grove narkotikaforbrydelser og vidnetrusler mv.,
bør kriminalitetens art derimod ikke som sådan tillægges væsentlig betydning. der bør dog
fortsat udvises tilbageholdenhed, bl.a. hvor forurettede er påført betydelige fysiske eller psy-
kiske skader, eller hvis kriminaliteten er udøvet over for et særligt værgeløst offer. uagtsomt
manddrab i forbindelse med kørsel under tilsidesættelse af væsentlige hensyn til færdselssik-
kerheden er ikke nævnt i forarbejderne til lovændringen.
bemærkningerne i forarbejderne om betydelige fysiske eller psykiske skader eller et særligt
værgeløst offer, må efter vores opfattelse forstås således, at de tager sigte på forsætlige lov-
overtrædelser og ikke uagtsomt manddrab i færdselssager, hvor der hverken er tale om spiri-
tuskørsel, kørsel under påvirkning af narkotika mv. eller særlig hensynsløs kørsel, og hvor
udgangspunktet trods de meget alvorlige følger for offeret er bødestraf.
vi finder på denne baggrund, at i de tilfælde, hvor uagtsomt manddrab i forbindelse med til-
sidesættelse af væsentlige hensyn til færdselssikkerheden straffes med fængselsstraf, fordi der
er tale om grove kørselsfejl, kan straffen gøres betinget med vilkår om samfundstjeneste i
overensstemmelse med hovedsigtet bag ændringen af reglerne om samfundstjeneste i 2015,
hvis betingelserne herfor i øvrigt er opfyldt.
t er ikke tidligere straffet, er i fast arbejde og under uddannelse, har gode personlige forhold
og er fundet egnet til samfundstjeneste. vi finder derfor, at fængselsstraffen kan gøres
betinget med vilkår om samfundstjeneste, hvis han ikke udvises. da der ved udmålingen af
fængselsstraffen er taget hensyn til det samlede kørselsforløb frem til ulykken, finder vi ikke
                                               - 16 -
tilstrækkeligt grundlag for efter færdselslovens § 118 a, stk. 3, at fastsætte en bøde ved siden
af fængselsstraffen.
dommerne poul dahl jensen og michael rekling udtaler:
i dommen fra 2010 (ufr 2010.1062) udmålte højesteret straffen til fængsel i 30 dage for
uagtsomt manddrab begået i forbindelse med kørsel under tilsidesættelse af væsentlige hensyn
til færdselssikkerheden. i sagen blev det lagt til grund, at det var tiltaltes grove hastigheds-
overtrædelse, der sammen med en uhensigtsmæssig manøvre førte til forurettedes død, uden
at ulykken kunne tilskrives forurettedes forhold.
som anført af flertallet blev straffelovens § 241 ændret ved lov nr. 716 af 25. juni 2010. ved
ændringen tilsigtedes en forhøjelse af strafudmålingsniveauet i sager om uagtsomt manddrab
begået i forbindelse med bl.a. særlig hensynsløs kørsel, således at straffen i normaltilfælde
forhøjes fra fængsel i 10-12 måneder til fængsel i 16-18 måneder. vedrørende sager om over-
trædelse af § 241 begået under tilsidesættelse af væsentlige hensyn til færdselssikkerheden er
det i lovforslagets bemærkninger anført, at strafniveauet efter retspraksis varierer fra dagbøder
til fængselsstraf i grovere tilfælde, hvor føreren har begået grovere kørselsfejl, og hvor der
f.eks. foreligger et mere subjektivt dadelværdigt forhold, uden at der dog kan siges at være
tale om en bevidst tilsidesættelse af hensynet til andres sikkerhed. som eksempel på et sådant
grovere tilfælde er nævnt højesteretsdommen fra 2010. det er i forlængelse heraf anført, at
justitsministeriet forudsætter, at strafskærpelserne i sager om uagtsomt manddrab begået i
forbindelse med særlig hensynsløs kørsel fremover får en vis afsmittende betydning for dom-
stolenes strafudmåling i de mere alvorlige sager om bl.a. uagtsomt manddrab i forbindelse
med kørsel under tilsidesættelse af væsentlige hensyn til færdselssikkerheden, hvor der f.eks.
foreligger et mere subjektivt dadelværdigt forhold.
selv om normalstrafferammens maksimum på fængsel i 4 måneder i § 241 ikke blev ændret,
kan det på baggrund af det anførte lægges til grund, at der ved lovændringen i 2010 blev for-
udsat en vis forhøjelse af strafniveauet i de grovere sager om uagtsomt manddrab begået i
forbindelse med kørsel under tilsidesættelse af væsentlige hensyn til færdselssikkerheden i
forhold til den straf på fængsel i 30 dage, som var blevet fastsat i højesteretsdommen fra
2010.
                                                - 17 -
i det foreliggende tilfælde er t fundet skyldig i at have kørt på hovedvejen frem mod krydset
ved møllevej med mindst 117 km/t., selv om hastigheden ikke måtte overstige 80 km/t.,
ligesom han ikke holdt en efter forholdene passende lav hastighed ved kørsel frem mod det
farlige vejkryds, hvor han efter sin egen forklaring havde set a holde stille og orientere sig.
vi finder, at t herved har udvist et mere subjektivt dadelværdigt forhold, og at det ikke kan
tillægges nogen nævneværdig betydning, at a overtrådte sin ubetingede vigepligt ved at køre
frem i krydset, idet denne overtrædelse henset til ts høje hastighed må anses for undskyldelig.
under disse omstændigheder finder vi – i lyset af de nævnte forarbejder til lov nr. 716 af 25.
juni 2010 – at t bør straffes med fængsel i 3 måneder.
i den foran nævnte højesteretsdom fra 2010 udtalte højesteret, at der ikke var grundlag for at
gøre straffen betinget, heller ikke med vilkår om samfundstjeneste. denne retstilstand må an-
ses for tiltrådt af lovgivningsmagten ved de nævnte forarbejder til lov nr. 716 af 25. juni 2010,
hvor der som anført blev forudsat en vis skærpelse for så vidt angår straffens længde. efter
vores opfattelse er der ikke ved revisionen af straffelovens regler om samfundstjeneste i 2015
holdepunkter for, at der skal ske en lempelse af straffen i denne type sager. vi finder således,
at straffen fortsat som udgangspunkt skal fastsættes som en ubetinget fængselsstraf.
da der ikke er grundlag for at fravige dette udgangspunkt, stemmer vi for at fastsætte straffen
til fængsel i 3 måneder, således som det er sket i byrettens dom.
vi er enige med flertallet i, at der ikke er tilstrækkeligt grundlag for efter færdselslovens §
118 a, stk. 3, at fastsætte en bøde i tillæg til fængselsstraffen.
afgørelsen træffes efter stemmeflertallet.
alle dommere udtaler herefter:
førerretsfrakendelse
                                              - 18 -
da t er dømt for tilsidesættelse af væsentlige hensyn til færdselssikkerheden og ikke særlig
hensynsløs kørsel, skal der ske betinget frakendelse af førerretten, jf. færdselslovens § 125,
stk. 1, nr. 1.
udvisning
højesteret tiltræder, at betingelserne for udvisning i medfør af udlændingelovens § 24, nr. 2,
er opfyldt.
det følger af udlændingelovens § 26, stk. 2, at en udlænding skal udvises efter bl.a. § 24,
medmindre dette med sikkerhed vil være i strid med danmarks internationale forpligtelser,
herunder artikel 8 i den europæiske menneskerettighedskonvention.
udvisning af t vil udgøre et indgreb i hans privatliv som nævnt i artikel 8, stk. 1. det betyder,
at udvisningen skal opfylde de betingelser, der er fastsat i artikel 8, stk. 2.
udvisning af t har som nævnt hjemmel i udlændingelovens § 24 og har til formål ”at
forebygge uro eller forbrydelse”. spørgsmålet er herefter, om udvisningen er ”nødvendig” for
at opnå dette formål. dette indebærer efter praksis fra menneskerettighedsdomstolen, at
beslutningen om udvisning skal være retfærdiggjort af et presserende socialt behov, og
navnlig at beslutningen skal være proportional i forhold til det nævnte formål om
forebyggelse af uro eller forbrydelse.
til brug for proportionalitetsafvejningen har menneskerettighedsdomstolen opstillet en række
kriterier som nævnt i bl.a. præmisserne 68-71 i dom af 23. juni 2008 i sagen maslov mod øst-
rig (sag nr. 1638/03). nogle af disse kriterier har til formål at belyse, i hvilket omfang en ud-
lænding fremover kan forventes at forårsage uro eller begå forbrydelser. den vægt, der skal
tillægges de enkelte kriterier, afhænger af den konkrete sag. i en sag som den foreliggende,
hvor der er tale om et ungt menneske, der ikke har stiftet familie, følger det af præmis 71 i
maslov-dommen, at de relevante kriterier er arten og alvoren af den kriminalitet, t har begået,
længden af hans ophold i danmark, den tid, der er gået, siden kriminaliteten blev begået, og
hans opførsel i den periode, og hans tilknytning til henholdsvis syrien og danmark.
                                              - 19 -
t indrejste i danmark som 24-årig i august 2014, hvor han fik opholdstilladelse som
konventionsflygtning efter udlændingelovens § 7, stk. 1. han har forældre og søskende i
syrien. han har under sit ophold i danmark lært dansk, er i arbejde og under uddannelse og
har tilknytning til en dansk familie, som han bor hos. han er i øvrigt ustraffet.
ved vurderingen af kriminalitetens art og alvor må der lægges vægt på, at der er tale om en
lovovertrædelse, der er begået ved uagtsomhed, og på længden af den idømte straf.
t har under sit ophold i danmark opnået en ikke uvæsentlig tilknytning til danmark.
under disse omstændigheder finder højesteret af de af landsrettens mindretal anførte grunde,
at t skal frifindes for påstanden om udvisning, således at han alene udvises betinget, jf.
udlændingelovens § 24 b.
konklusion
landsrettens dom stadfæstes med de ændringer, at fængselsstraffen og udvisningen gøres
betinget som nedenfor bestemt.
                                     thi kendes for ret:
t straffes med fængsel i 30 dage.
fuldbyrdelse af straffen udsættes og bortfalder efter en prøvetid på 1 år fra denne dom på be-
tingelse af,
at t i prøvetiden ikke begår strafbart forhold,
at han i prøvetiden undergiver sig tilsyn af kriminalforsorgen, og
at han udfører ulønnet samfundstjeneste i 40 timer efter kriminalforsorgens bestemmelse in-
den for en længstetid på 4 måneder.
prøvetiden ophører, når længstetiden er udløbet.
                                           - 20 -
t udvises af danmark betinget på vilkår, at han i en prøvetid, der udløber 2 år efter denne
dom, ikke begår strafbart forhold, som kan give anledning til udvisning efter
udlændingelovens §§ 22-24.
i øvrigt stadfæstes landsrettens dom.
statskassen skal betale sagens omkostninger for højesteret.
