                              højesterets dom
                       afsagt mandag den 28. november 2011
sag 355/2010
(2. afdeling)
advokat a
(selv)
mod
justitsministeriet
(kammeradvokaten ved advokat henrik nedergaard thomsen)
i tidligere instans er afsagt dom af vestre landsrets 9. afdeling den 14. december 2010.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: peter blok, per walsøe, lene pagter kristensen,
niels grubbe og lars hjortnæs.
påstande
appellanten, advokat a, har nedlagt følgende påstande:
1.       hjemvisning til landsretten, subsidiært frifindelse.
2.       justitsministeriets advokat skal betale sagsomkostninger for landsretten og højesteret,
         jf. retsplejelovens § 319.
indstævnte, justitsministeriet, har over for advokat as påstand 1 gentaget sine påstande om, at
advokat a frakendes retten til at udøve advokatvirksomhed indtil videre, subsidiært pålægges
en mindre sanktion.
over for advokat as påstand 2 er påstået frifindelse.
anbringender
advokat a har ikke for højesteret gjort gældende, at kammeradvokaten er inhabil.
til støtte for den principale påstand under påstand 1 om hjemvisning af sagen til landsretten
har han gjort gældende, at hans anbringender, herunder navnlig om betydningen af den euro-
                                                - 2 -
pæiske menneskerettighedskonventions beskyttelse af ytringsfriheden og af fn’s børnekon-
ventions beskyttelse af barnets ret til information, ikke er fyldestgørende gengivet i landsret-
tens dom. landsretten har heller ikke taget ordentligt stilling til disse anbringender i dommens
præmisser og i den forbindelse begrundet, hvorfor der kan foretages indgreb i hans ytringsfri-
hed, sådan som det kræves efter menneskerettighedskonventionen.
til støtte for den subsidiære påstand under påstand 1 om frifindelse har advokat a navnlig
anført, at sagerne om samtalen med barnet m.v. og om modarbejdelse af tvangsmæssig under-
søgelse af en pige m.v. ligesom flere tidligere klagesager mod ham vedrører hans ytringsfri-
hed som advokat, jf. den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 10, og børns ret
til at modtage information, jf. børnekonventionens artikler 12 og 13. advokatnævnets afgørel-
ser indebærer et indgreb i hans ytringsfrihed i strid med menneskerettighedskonventionens
artikel 10, idet betingelserne efter artikel 10, stk. 2, ikke er opfyldt. han har herved navnlig
anført, at indgreb i ytringsfriheden skal være proportionale og begrundet i væsentlige hensyn i
et demokratisk samfund i overensstemmelse med menneskerettighedsdomstolens praksis. en
sådan begrundelse har advokatnævnet og landsretten ikke givet, og der vil heller ikke kunne
gives en holdbar begrundelse. endvidere er menneskerettighedskonventionens krav om, at
begrænsninger i ytringsfriheden skal følge af en specifik norm, ikke opfyldt med retsplejelo-
vens begreb ”god advokatskik”.
i sagen om samtalen med drengen må der lægges vægt på, at drengen ønskede samtalen, at
selve forældremyndighedssagen blev vundet af hans klient, og at den ”mægling”, han foretog
i samtalen med drengen, blev en succes i den forstand, at drengen i dag har et godt forhold til
moderen, selv om forældremyndigheden blev overført til faderen. der må også lægges vægt
på, at det, som stod i brevet til dommeren, lige så godt kunne have stået i et processkrift, hvil-
ket ikke ville have kunnet kritiseres, og retten følte sig rent faktisk heller ikke utilbørligt på-
virket af henvendelsen. endvidere forbyder forældreansvarsloven ikke, at andre end domme-
ren taler med barnet under en forældremyndighedssag.
i sagen vedrørende pigen, der skulle tvangsmæssigt undersøges, må der lægges vægt på, at
hun på opholdstedet i jylland uden hjemmel var blevet berøvet sin kontakt- og terrænfrihed,
og at hverken han eller hun kunne få ordentlige informationer om, hvorfor hun var anbragt
der. i den situation var det relevant, at han som valgt advokat for pigen gjorde det klart for
hende, at hun ikke havde pligt til at sige noget til de ansatte på stedet. der må også lægges
vægt på, at den mistanke om misbrug, der var rettet mod moderens samlever, og som var en
                                                - 3 -
hovedårsag til kommunens beslutning om tvangsmæssig undersøgelse af pigen, viste sig at
være grundløs. i en sag af denne karakter må en advokat have en rimelig margin med hensyn
til, hvad han kan gøre for at få myndighederne i tale. det er ikke forkert at gøre en medarbej-
der opmærksom på, at der kan blive tale om et personligt erstatningsansvar for myndighedens
afgørelser, idet dette er en mulighed efter erstatningsansvarslovens § 19, stk. 3.
i sagen om mangelfulde prisoplysninger må der også lægges vægt på, at klagen alene kom
frem, fordi kammeradvokaten opfordrede klageren til det.
generelt må der ved vurderingen af forholdene lægges vægt på, at han er en ihærdig og givet-
vis meget besværlig advokat for myndighederne i de mange sager, han fører, men dette må
ikke medføre, at han behandles strengere end andre advokater.
der må også ske frifindelse, fordi advokatnævnets sagsbehandling har været mangelfuld,
bl.a. fordi han blev frataget ordet under den mundtlige forhandling.
til støtte for påstand 2 har advokat a navnlig anført, at kammeradvokaten er skyld i, at sagen
er svulmet op og har taget lang tid, fordi han ikke har villet svare klart på, i hvilket omfang
ministeriet er enig i advokat as opfattelse af de relevante retlige og faktiske omstændigheder i
sagen.
justitsministeriet har anført, at landsrettens dom ikke er behæftet med fejl eller mangler, der
kan begrunde, at sagen hjemvises til landsretten. dommen indeholder en korrekt og fyldestgø-
rende gengivelse af advokat as og justitsministeriets anbringender, herunder vedrørende be-
tydningen af den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 10 om retten til ytrings-
frihed. i landsrettens præmisser er der udtrykkelig taget stilling til anbringenderne vedrørende
ytringsfrihed, og landsretten har foretaget en fuldstændig materiel prøvelse af advokatnæv-
nets kendelse af 17. marts 2009.
advokatnævnets sagsbehandling har heller ikke været behæftet med mangler, der kan be-
grunde, at kendelsen af 17. marts 2009 er ugyldig. advokatnævnets sagsoplysning har ikke
været mangelfuld, og advokat a har haft fornøden mulighed for at fremkomme med alle rele-
vante oplysninger og anbringender. der har ikke været mangler ved advokatrådets anklage-
skrift eller materialesamling, der kan medføre, at advokatnævnets kendelse er ugyldig, hvortil
kommer, at eventuelle fejl i materiale fremlagt af anklageren ikke i sig selv kan medføre
                                               - 4 -
ugyldighed, idet anklagerens indlæg m.v. alene er partsindlæg. det kan heller ikke medføre
ugyldighed, at advokat a efter at være begyndt at gentage, hvad forsvareren og han selv
havde sagt, efter 20 minutter og flere opfordringer til at runde af til sidst blev frataget ordet af
nævnets formand under nævnets møde om sagen den 19. februar 2009.
siden advokatnævnets kendelse i 2009 er der truffet endelige domstolsafgørelser i alle de
fem tidligere nævnsafgørelser om sanktioner m.v., der på kendelsestidspunktet verserede ved
domstolene, og afgørelserne i disse sager kan i det omfang, de er stadfæstet, indgå i højeste-
rets bedømmelse af den foreliggende sag. subsidiært gøres det gældende, at advokat as tidli-
gere overtrædelser af advokatreglerne m.v. har et sådant omfang og en sådan grovhed, at de
sammen med de tre overtrædelser i den foreliggende sag kan begrunde, at retten til at drive
advokatvirksomhed frakendes, selv om der ses bort fra de tidligere afgørelser, der ikke var
endelige på kendelsestidspunktet.
hverken reglerne om god advokatskik generelt eller advokatnævnets kendelse af 17. marts
2009 indebærer en krænkelse af advokat as ytringsfrihed. de elementer i kendelsen og tidli-
gere afgørelser, der vedrører hans udtalelser, drejer sig om trusler og nedsættende udtalelser
m.v., som ikke er beskyttet mod indgreb.
advokat a har overtrådt advokatpligterne i de tre aktuelle klagesager af de grunde, som ad-
vokatnævnet har anført. i relation til sag nr. 2 har det ikke betydning for vurderingen af advo-
kat as adfærd som advokat, at byretten ved dom af 13. oktober 2008 ophævede kommunens
beslutning om tvangsmæssig undersøgelse af pigen. advokatnævnet var også bekendt med
denne dom, jf. mindretallets votum.
advokat as gentagne overtrædelser af advokatpligterne siden 1998 har en systematisk ka-
rakter. de tre aktuelle overtrædelser er af grov karakter, og sammenholdt med de tidligere
overtrædelser, som til dels er sammenlignelige, giver de et sikkert grundlag for at antage, at
han ikke fremover vil udøve advokatvirksomhed på forsvarlig måde. de tidligere sanktioner
har ikke fået advokat a til at ændre adfærd. hans overtrædelser er tværtimod blevet stadig
grovere. også efter advokatnævnets kendelse af 17. marts 2009 er han fortsat med den ad-
færd, der dannede grundlag for kendelsen og tidligere sanktioner, hvilket har ført til, at han
efterfølgende på ny er blevet indklaget for nævnet. der er således ikke udsigt til, at en mindre
indgribende sanktion end en frakendelse af retten til at drive advokatvirksomhed indtil videre
vil kunne bringe hans pligtforsømmelser effektivt til ophør. subsidiært bør der fastsættes en
                                                 - 5 -
anden meget følelig disciplinær sanktion, jf. retsplejelovens § 147 c, stk. 1 og 3, men en min-
dre sanktion end en tidsbestemt frakendelse må forventes at være virkningsløs over for advo-
kat a.
i forhold til advokat as påstand 2 bestrides det, at kammeradvokaten ved pligtstridig opførsel
har forårsaget omkostninger i forbindelse med sagens behandling, jf. retsplejelovens § 319.
supplerende sagsfremstilling
der er for højesteret fremlagt procesmateriale vedrørende to verserende klagesager mod ad-
vokat a (advokatnævnets sagsnumre … og …). sagerne vedrører henholdsvis klage over
udtalelser om at ville gøre en embedsmand erstatningsansvarlig for en myndighedsafgørelse
og klage over salærkrav og sagsførelse i forbindelse med en sag om ansøgning om
opholdstilladelse her i landet.
vestre landsret afsagde den 29. juni 2011 dom i ankesagen vedrørende advokatnævnets
kendelse af 9. oktober 2006. ved dommen blev advokat a frifundet. i præmisserne hedder det
bl.a.:
       ”det lægges til grund, at b og c – som var henholdvis d’ forretningsfører i litauen og
       ægtefælle – var rejst her til landet, at de havde et møde med d, og at de herefter havde
       et møde med advokat a, hvorunder de fortalte, at d ønskede at få a som forsvarer eller
       at få et møde med ham. advokat a kontaktede på dette grundlag d i arresten, idet han
       samtidig pr. mail orienterede bl.a. den beskikkede forsvarer, advokat kjeld christensen.
       som sagen således foreligger for landsretten, er der ikke grundlag for at antage, at ad-
       vokat a har tilsidesat god advokatskik ved at rette henvendelse til d. landsretten tager
       derfor advokat as påstand om frifindelse til følge.”
højesterets begrundelse og resultat
påstandene om ophævelse af landsrettens dom eller advokatnævnets kendelse
højesteret finder, at landsrettens behandling af sagen og affattelse af dommen ikke har været
behæftet med mangler, der kan medføre ophævelse og hjemvisning. advokat as påstand
herom tages derfor ikke til følge.
endvidere tiltræder højesteret, at der ikke er påvist omstændigheder ved advokatnævnets
behandling af sagen, der kan give grundlag for ophævelse af advokatnævnets kendelse.
                                               - 6 -
samtale med et barn i forældremyndighedssag m.v.
fire dommere – per walsøe, lene pagter kristensen, niels grubbe og lars hjortnæs – udta-
ler:
under forberedelsen af sagen skulle dommeren efter forældreansvarsloven have en samtale
med barnet efter reglerne i retsplejelovens § 450 c og § 450 d, hvorefter samtalen holdes,
uden at forældrene er til stede, medmindre retten bestemmer andet, men således at der eventu-
elt deltager en børnesagkyndig eller en bisidder for barnet. forældrene gøres kun bekendt med
hovedindholdet af samtalen, og dette skal endda undlades, hvis afgørende hensyn til barnet
taler imod det. advokat a afholdt imidlertid en samtale med barnet og udfærdigede et referat
af barnets udtalelser, som han sendte til retten og til moderens advokat. vi finder, at dette for-
hold indebærer en grov tilsidesættelse af god advokatskik.
dommer peter blok udtaler:
jeg finder af de grunde, der er anført af advokatnævnets mindretal, at advokat a vel har
handlet i strid med god advokatskik, men at overtrædelsen ikke kan betegnes som grov.
afgørelsen vedrørende dette spørgsmål træffes efter stemmeflertallet.
herefter udtaler samtlige dommere:
advokat a har anført, at hans handlinger er omfattet af beskyttelsen af ytringsfriheden efter
den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 10 og derfor er legitime. ytringsfrihe-
den er imidlertid begrænset ved bestemmelsen i retsplejelovens § 126 om iagttagelse af god
advokatskik sammenholdt med reglerne om børnesamtaler i forældreansvarsloven og retsple-
jelovens § 450 c og § 450 d. højesteret finder, at denne begrænsning må anses for nødvendig
i et demokratisk samfund for at beskytte barnets og forældrenes rettigheder, og at begræns-
ningen står i rimeligt forhold til dette formål. artikel 10 i menneskerettighedskonventionen
kan derfor ikke føre til at anse advokat as handlinger for lovlige.
heller ikke bestemmelserne i fn’s børnekonventions artikel 12 og artikel 13 legitimerer ad-
vokat as handlinger.
                                               - 7 -
modarbejdelse af tvangsmæssig undersøgelse af et barn samt politianmeldelse og sagsanlæg
af de grunde, der er anført af advokatnævnets flertal, tiltræder højesteret ligesom landsret-
ten, at advokat a med hensyn til opfordringen om en orientering til pigen i e-mail af 6. marts
2008, med hensyn til politianmeldelsen og med hensyn til udtagelsen af stævning mod med-
arbejderen ved kommunen og lederen af institutionen har handlet i strid med god advokatskik,
og at disse forhold har karakter af en grov overtrædelse af god advokatskik.
advokat a har anført, at hans handlinger er omfattet af beskyttelsen af ytringsfriheden efter
den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 10 og derfor er legitime. ytringsfrihe-
den er imidlertid begrænset ved bestemmelsen i retsplejelovens § 126 om iagttagelse af god
advokatskik. højesteret finder, at denne begrænsning må anses for nødvendig i et demokratisk
samfund for at beskytte andres rettigheder, og at begrænsningen står i rimeligt forhold til for-
målet. det bemærkes herved, at begrænsningen ikke på nogen måde har hindret advokat a og
hans klienter i at kritisere og anfægte de trufne afgørelser, herunder ved at indbringe dem for
højere administrativ instans eller for domstolene. artikel 10 i menneskerettighedskonventio-
nen kan derfor ikke føre til at anse advokat as handlinger for lovlige.
heller ikke bestemmelserne i fn’s børnekonventions artikel 12 og artikel 13 legitimerer ad-
vokat as handlinger.
manglende prisoplysning m.v.
af de grunde, der er anført af advokatnævnets flertal, tiltræder højesteret, at advokat a har
tilsidesat god advokatskik, men højesteret finder, at tilsidesættelsen ikke kan anses for grov.
fastsættelse af sanktionen
ved fastsættelsen af sanktionen må der lægges vægt på de omstændigheder, som er anført af
landsretten, herunder at forhold 2, som bl.a. omfatter en grundløs politianmeldelse og et
grundløst sagsanlæg mod sagsbehandlere i den offentlige forvaltning personligt, har karakter
af gentagelse ikke alene i forhold til advokatnævnets kendelse af 12. oktober 2004 og næv-
nets kendelse af 27. juni 2006, jf. højesterets dom af 8. april 2009 (ufr 2009.1815), men
også i forhold til afgørelserne i østre landsrets domme af 21. september 2006 og 17. april
                                               - 8 -
2007 om at pålægge advokat a at betale sagsomkostninger som følge af pligtstridigt forhold,
jf. retsplejelovens § 319.
der må imidlertid samtidig lægges vægt på, at advokat a ikke forud for de nu begåede for-
hold er pålagt store bøder med gentagelsesvirkning, idet der som anført af landsretten har væ-
ret tale om 7 bøder på 5.000 kr. og 1 bøde på 10.000 kr. det bemærkes herved, at den bøde på
25.000 kr., som advokat a blev pålagt ved advokatnævnets kendelse af 27. juni 2006, blev
nedsat til 5.000 kr. ved den nævnte højesteretsdom af 8. april 2009.
det må også indgå i vurderingen, at der fortrinsvis har været tale om tilfælde, hvor advokat a
har overskredet grænserne for, hvad der kan anses for berettiget til varetagelse af hans klients
interesser.
efter en samlet vurdering finder højesteret herefter, at der ikke er tilstrækkeligt grundlag for i
medfør af retsplejelovens § 147 c, stk. 3, at frakende advokat a retten til at udøve advokat-
virksomhed, heller ikke for et begrænset tidsrum.
advokat a bør imidlertid nu idømmes en bøde af betydelig størrelse med henblik på at ind-
skærpe alvoren i de gentagne tilsidesættelser af god advokatskik, herunder navnlig de gen-
tagne tilfælde af grundløse sagsanlæg m.v. eller trusler herom rettet mod sagsbehandlere i den
offentlige forvaltning personligt. højesteret finder, at bøden passende kan fastsættes til 50.000
kr.
sagsomkostninger
højesteret finder ikke noget grundlag for at fastslå, at kammeradvokaten har forårsaget om-
kostninger ved pligtstridig adfærd, jf. retsplejelovens § 319. advokat as påstand om, at ju-
stitsministeriets advokat skal pålægges at betale sagsomkostninger, tages derfor ikke til følge.
efter sagens udfald skal ingen af parterne betale sagsomkostninger for landsret eller højeste-
ret til den anden part.
                                    thi kendes for ret:
advokat a pålægges en bøde til statskassen på 50.000 kr.
                                              - 9 -
justitsministeriets advokat frifindes for den nedlagte påstand om betaling af sagsomkostnin-
ger.
ingen af parterne skal betale sagsomkostninger for landsret eller højesteret til den anden part.
