                         højesterets dom
                        afsagt tirsdag den 30. april 2019
sag bs‐7813/2018‐hjr
(2. afdeling)
civilstyrelsen
(advokat peter hedegaard madsen)
mod
det nissenske familiefond
(advokat jens lund mosbek)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 3. afdeling den 25. januar
2018.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: jon stokholm, jens peter
christensen, hanne schmidt, kurt rasmussen og jens kruse mikkelsen.
sagen er behandlet skriftligt, jf. retsplejelovens § 387.
påstande
appellanten, civilstyrelsen, har gentaget sin påstand om frifindelse.
indstævnte, det nissenske familiefond, har nedlagt påstand om, at civilstyrel‐
sens afgørelse af 21. august 2015 annulleres, og at civilstyrelsen tilpligtes at an‐
erkende, at fondslovens § 29 ikke giver hjemmel til at pålægge fonden over tid
at foretage ligelig uddeling til ligestillede uddelingsformål, subsidiært at lands‐
rettens dom stadfæstes.
                                           2
det bemærkes, at det nissenske familiefond for højesteret har ændret sin prio‐
ritering af de to påstande om henholdsvis hjemmel og fortolkning af fundatsen.
anbringender
civilstyrelsen har anført navnlig, at der ikke er grundlag for at tilsidesætte af‐
gørelserne af 8. april 2013, 3. oktober 2014 og 21. august 2015, idet afgørelserne
hverken er behæftet med formelle eller materielle mangler, og idet afgørelserne
udmønter lovgivers vilje, hvilket er fastholdt i styrelsens omfattende praksis på
området.
fonde er i henhold til fondslovens § 29, stk. 1, 1. pkt., forpligtet til over tid at fo‐
retage en ligelig uddeling til formål, der er indbyrdes ligestillede. dette har
støtte i ordlyden og forarbejderne til bestemmelsen. det følger således af be‐
stemmelsen og forarbejderne hertil, at det ”påhviler” bestyrelsen, henholdsvis
at bestyrelsen ”skal”, foretage uddeling til ”de” formål, der er fastsat i vedtæg‐
ten. der skal med andre ord ske uddeling til alle fondens formål, medmindre
der findes særlig hjemmel i vedtægterne til at begrænse denne uddeling. dette
er yderligere præciseret i betænkning nr. 970/1982 om fonde, s. 68, hvor det
fremgår, at bestemmelsen derved indeholder et ”direktiv” til bestyrelsen om, at
der i fonde med flere formål ikke bør ske en ensidig begunstigelse over en år‐
række af ét formål.
civilstyrelsen har i sin praksis oversat denne formulering til et positivt krav
om, at der skal ske en ligelig uddeling over tid mellem flere indbyrdes ligestil‐
lede formål, idet alt andet end en konsekvent ligelig uddeling over tid nødven‐
digvis vil andrage karakter af en ensidig begunstigelse over tid. dette udeluk‐
ker ikke, at det efter omstændighederne kan være konkret begrundet i en peri‐
ode at prioritere et formål frem for et andet, hvis opfyldelse af uddelingsformå‐
lene tilsiger dette. afgørende er alene, at der over tid sker en ligelig uddeling til
de ligestillede formål i fondens vedtægter, og kravet skal derfor ikke nødven‐
digvis være opfyldt i det enkelte år.
civilstyrelsens afgørelser i denne sag er truffet i overensstemmelse med styrel‐
sens mangeårige og faste praksis. styrelsens praksis er en videreførelse af prak‐
sis forud for indførelsen af fondsloven i 1985.
fondslovens § 29, stk. 1, må fortolkes på samme måde som den tilsvarende be‐
stemmelse i erhvervsfondslovens § 77. det fremgår af forarbejderne til denne
bestemmelse, at der, hvis der ifølge vedtægterne er flere uddelingsformål og
dermed flere uddelingsberettigede, ikke over en årrække må ske en ensidig be‐
gunstigelse af det ene område på bekostning af de øvrige angivne områder. det
fremgår videre, at der over en given tidsperiode skal være en rimelig balance i
uddelingerne til de forskellige uddelingsberettigede, og at bestyrelsen således
er ansvarlig for at sikre uddeling til samtlige uddelingsformål, og at der ikke
                                             3
konsekvent uddeles til nogen på bekostning af andre. det følger af almindelige
principper for lovfortolkning, at harmoni‐ og konsistensbetragtninger begrun‐
der samme løsning, hvad end der er tale om erhvervsdrivende eller ikke‐er‐
hvervsdrivende fonde.
det er uden betydning, at fonden er stiftet i 1954 og dermed forud for indførel‐
sen af fondslovens § 29, stk. 1. det fremgår således af forarbejderne til bestem‐
melsen, at reglen fastslår, hvad der allerede må anses for gældende ret. dette
bekræftes også af lovens ikrafttrædelsesbestemmelse, hvorefter loven trådte i
kraft den 1. januar 1985, også for bestående fonde. den omstændighed, at
fondslovens § 29, stk. 1, dermed finder anvendelse på bestående fonde, og at
der herved ikke skete nogen ændringer i forhold til gældende ret, understøtter,
at det må have været stifters vilje ved stiftelse af fonden i 1954, at der over tid
skulle ske en ligelig uddeling til de nævnte uddelingsformål i fonden.
fondens uddelingsformål i vedtægternes § 6, nr. 4 (støtte til efterkommere efter
fondsstifteren) og nr. 6 (støtte til almennyttige formål), er indbyrdes ligestillede.
det fremgår ikke af ordlyden i § 6, at der skulle være tillagt slægtsformålet prio‐
ritet forud for det almennyttige formål. tværtimod er de to uddelingsformål
sideordnede. der er ikke bestemmelser i vedtægterne i øvrigt, der indikerer en
prioritering mellem nr. 4 og 6. at de to uddelingsformål skal anses for ligestil‐
lede understøttes også af, at vedtægterne netop indeholder en prioritering mel‐
lem på den ene side uddelingsformålene i vedtægternes nr. 1 og 2, og på den
anden side de øvrige uddelingsformål i nr. 3‐6. dette viser, at stifter var bevidst
om, at der skulle ske en prioritering, hvis der ikke skulle ske en ligelig udde‐
ling. fonden ses i øvrigt også at anerkende, at der ikke gælder en prioriterings‐
regel i § 6, idet fonden netop gør gældende, at det er overladt til bestyrelsens
frie skøn at prioritere mellem de i uddelingsbestemmelsen fastsatte formål. en
prioritering af uddelingsformålene ville være til hinder for et sådant frit skøn.
det er ikke bevist, at stifters vilje var en anden på stiftelsestidspunktet end den,
som klart har manifesteret sig i vedtægternes § 6. landsretten har på trods af
ordlyden af § 6 fundet det godtgjort, at det ved stiftelsen var stifterens hensigt
med fonden, at slægtsformålet skulle have en vis prioritet frem for det almen‐
nyttige formål, således at de to formål ikke kan anses for ligestillede, og har i
den forbindelse lagt vægt på stiftelsen af et almennyttigt legat ca. 4 år forud for
stiftelsen af fonden, fondens uddelinger i den tid, hvor stifteren var formand for
fondens bestyrelse, fondens benævnelse som ”familiefond” og en fortolkning af
vedtægternes § 14. disse forhold kan ikke i sig selv føre til at anse de to udde‐
lingsformål for ligestillet. det kræver helt andre, ekstraordinære og langt mere
tungtvejende grunde for at kunne konkludere, at stifters vilje på stiftelsestids‐
punktet var en anden, end den som har manifesteret sig i § 6.
                                              4
det er et grundlæggende fondsretligt princip, at stifter uigenkaldeligt har ud‐
skilt fondens midler fra sin egen formue, og at fonden herefter udgør et selv‐
stændigt retssubjekt, der er og skal være uafhængig af stifter, jf. fondslovens §
1, stk. 2. det er uforeneligt hermed, hvis stifters vilje fortsat skulle have indfly‐
delse på fonden og dens uddelingsvirksomhed. det følger således også af forar‐
bejderne til § 1, stk. 2, at stifters ønske med fonden må komme til udtryk i for‐
bindelse med affattelsen af vedtægten eller dokumenter, der knytter sig hertil.
der kan derfor alene lægges vægt på stifters vilje, som denne er kommet til ud‐
tryk i vedtægternes ordlyd, eller som på anden måde med stor grad af sikker‐
hed kan fastslås var udtryk for stifters vilje på stiftelsestidspunktet.
en fonds uddelingsformål skal i henhold til fondslovens § 6, stk. 1, være angivet
i fondens vedtægter. som følge heraf kan det ikke overlades til bestyrelsen at
bestemme uddelingsformålene eller frit at prioritere mellem flere uddelingsfor‐
mål. hvis der er flere uddelingsformål, er disse ligestillede, medmindre de efter
vedtægterne er prioriteret. der findes således ikke en tredje mulighed, hvorefter
det overlades til bestyrelsens frie skøn at prioritere mellem flere uddelingsfor‐
mål. inden for rammerne af de enkelte uddelingsformål, herunder brede formål
som eksempelvis det almennyttige formål i vedtægternes § 6, nr. 6, kan besty‐
relsen dog fastsætte, hvilke legatmodtagere der skal uddeles til og med hvilke
beløb. dette beror således på bestyrelsens frie skøn, men som nævnt kan det
ikke udstrækkes til at omfatte en prioritering mellem de angivne uddelingsfor‐
mål.
det nissenske familiefond har anført navnlig, at fondslovens § 29 ikke giver ci‐
vilstyrelsen hjemmel til at pålægge fonde med flere formål, der ikke i vedtæg‐
ten er underlagt en fast fordelingsnøgle, at uddele ligeligt over tid til de forskel‐
lige formål.
der må kræves sikker og utvivlsom lovhjemmel for, at en administrativ myn‐
dighed skal kunne pålægge en familiefond, der er stiftet længe før, at der eksi‐
sterede nogen lovgivning på området, at anvende halvdelen af fondens udde‐
linger over tid på formål, der ikke angår familien. der eksisterer ikke en sådan
sikker og utvivlsom lovhjemmel.
ordlyden af fondsloven § 29, stk. 1, 1. pkt., opstiller ikke krav om anvendelse af
et matematisk fordelingsprincip ved uddeling til flere formål. en almindelig
ordlydsfortolkning af bestemmelsen giver tværtimod bestyrelsen en betydelig
frihed til at beslutte, hvordan overskud skal fordeles. begrænsningen i bestyrel‐
sens adgang til at disponere overskuddet består således efter ordlyden alene i,
at anvendelsen skal ske til ”de formål”, der er fastlagt i vedtægten. det havde
været både meget nærliggende og meget enkelt at indarbejde et krav om ligelig
uddeling over tid til forskellige formål udtrykkeligt i bestemmelsens ordlyd, så‐
fremt lovgiver havde ønsket, at fondsloven skulle indeholde en så vidtgående
                                            5
begrænsning i bestyrelsens adgang til at disponere på en fonds vegne. når dette
ikke er sket, må det have formodningen imod sig, at lovgiver har ønsket, at en
fondsbestyrelse – uden for de tilfælde, hvor stifter har truffet beslutning herom
– skal underlægges en matematisk baseret fordelingsregel.
forarbejderne til fondsloven indeholder heller ikke bemærkninger, hvoraf det
fremgår, at en fondsbestyrelse skulle være forpligtet til at fordele lige meget til
forskellige formål over tid. betænkning nr. 970/1982 fastslår, at der ikke må ud‐
deles til andet end en fonds formål, og at fondsbestyrelsen ved flere formål ikke
bør nøjes med at begunstige et enkelt af disse formål over en årrække. der er
ikke grundlag for at udlede andre begrænsninger i form af matematiske forde‐
lingsregler af forarbejderne.
det anføres tillige i betænkningen, at reglen fastslår, hvad der allerede må anses
som gældende ret. med denne bemærkning kan det lægges til grund, at lovgi‐
ver ikke ved bestemmelsen har givet fondsmyndigheden nogen beføjelser, som
ikke i forvejen tilkom de myndigheder, der førte tilsyn med stadfæstede fonde
forud for fondslovens ikrafttræden.
der er ikke i den juridiske litteratur nogen støtte for, at fondslovens § 29 skulle
indeholde et krav om, at der over tid skal uddeles til en fonds forskellige formål
efter en matematisk fordelingsnøgle.
civilstyrelsen har 25 år efter fondslovens indførelse udviklet en ny og meget re‐
striktiv administrativ praksis, som der hverken i lovens ordlyd, forarbejderne
eller forudgående praksis ses at være hjemmel til. civilstyrelsen har ikke kun‐
net henvise til nogen relevant administrativ afgørelse fra før 2004, og det må
derfor lægges til grund, at der ikke eksisterer nogen administrativ praksis som
hævdet af civilstyrelsen.
forarbejderne til erhvervsfondsloven fra 2014 har ikke relevans for vurderingen
af denne sag. forarbejder til en lovgivning i 2014, der vel at mærke vedrører et
andet retsområde, kan ikke påvirke udfaldet af en retssag, der vedrører en på‐
stået hjemmel i en lovbestemmelse fra 1984, som søges bragt i anvendelse på en
fond stiftet 30 år, før der blev lovgivet på området.
en anvendelse af sædvanlige fortolkningsprincipper fører til den konklusion, at
det ikke har været stifters ønske, at slægtsformålet og det almennyttige formål
skulle tilgodeses ligeligt. tværtimod indikerer tilblivelseshistorien, fondens
navn, fondens opløsningsbestemmelse, fondens uddelingspraksis i den periode,
hvor stifteren selv var formand for bestyrelsen, samt den skriftlige erklæring af‐
givet af stifterens barnebarn, at det har været stifterens ønske, at fonden ved
uddeling af midler skulle tillægge slægtsformålet markant prioritet i forhold til
det almennyttige formål.
                                             6
stifteren etablerede fonden, 30 år inden den første fondslovgivning trådte i
kraft, og 50 år inden civilstyrelsen begyndte at skabe en restriktiv praksis på
området, der pålægger fondsbestyrelser at fordele til forskellige formål efter
matematiske principper. stifteren har således ikke haft nogen mulighed for at
forudse, at der ville opstå en situation, hvor vedtægternes formulering ikke
ville være tilstrækkelig til at sikre udmøntningen af hendes vilje.
hertil kommer, at stifteren udtrykkeligt bestemte i vedtægterne, at hverken
myndigheder eller domstole skulle gives mulighed for at censurere det frie
skøn, som bestyrelsen var tillagt med hensyn til at bestemme, hvilke af de reste‐
rende uddelingsformål, der skulle tilgodeses. der er ikke grundlag for civilsty‐
relsens synspunkt om, at det fondsretligt ikke gyldigt kan besluttes, at en fonds‐
bestyrelse frit skal kunne prioritere mellem flere af fondens uddelingsformål.
supplerende retsgrundlag
fondslovens § 1, stk. 2, bestemmer:
         ”ved en fond forstås i denne lov en juridisk person, som besidder en
         formue, der er uigenkaldeligt udskilt fra stifterens formue, til vareta‐
         gelse af et eller flere i vedtægten bestemte formål, som skal kunne efter‐
         leves i en længere årrække, hvor rådighedsbeføjelserne over fonden til‐
         kommer en i forhold til stifter selvstændig ledelse, og hvor ingen fysisk
         eller juridisk person uden for fonden har ejendomsretten til fondens
         formue.”
bestemmelsen blev indsat i fondsloven ved lov nr. 734 af 25. juni 2014. af de
specielle bemærkninger til bestemmelsen i lovforslaget fremgår bl.a. (folke‐
tingstidende 2013‐14, tillæg a, lovforslag nr. l 114, s. 15):
         ”kravet om en selvstændig ledelse medfører endvidere, at de beslutnin‐
         ger, som bestyrelsen i en fond træffer, skal kunne begrundes alene i fon‐
         dens formål og interesser.
         stifters ønsker med fonden må således komme til udtryk i forbindelse
         med affattelsen af vedtægten eller dokumenter, der knytter sig hertil.
         efter stiftelsen har stifter ikke særlige rettigheder i forhold til fonden
         ved f.eks. efterfølgende vedtægtsændringer, hvis det ikke klart fremgår
         af den oprindelige vedtægt.”
                                             7
højesterets begrundelse og resultat
sagens baggrund og problemstillinger
paula nissen, der var datter af en af de tre grundlæggere af f.l. smidth (poul
larsen), stiftede den 26. december 1954 det nissenske familiefond.
efter fundatsen skal afkastet af fondens formue anvendes til seks forskellige
formål. der er mellem parterne enighed om, at kun to formål – ud over at hen‐
lægge til fondens formue (§ 6, nr. 3) – er relevante i dag: at udbetale årlige ydel‐
ser til efterkommere (descendenter) efter fondens stifter (§ 6, nr. 4) og at støtte
almennyttige formål (§ 6, nr. 6).
paula nissen var selv formand for fondens bestyrelse fra 1955 til 1982, og i
denne periode uddelte fonden i alt ca. 13,3 mio. kr., heraf ca. 12,7 mio. kr. til
slægtsformålet og 134.000 kr. til det almennyttige formål. der er ikke oplyst
nærmere om uddelingspraksis siden 1982 ud over, at der fortsat ikke er uddelt
lige store beløb til slægtsformålet og til det almennyttige formål.
civilstyrelsen afgjorde den 8. april 2013, som fastholdt ved afgørelser af 3. okto‐
ber 2014 og 21. august 2015, at det nissenske familiefond over tid skal foretage
en ligelig uddeling til uddelingsformålene i fondens fundats § 6, nr. 4 og nr. 6,
idet formålene må anses for indbyrdes ligestillede.
sagen angår for højesteret i første række, om civilstyrelsens afgørelse skal an‐
nulleres, fordi der ikke er hjemmel i fondsloven til at stille krav om, at der over
tid skal uddeles ligeligt til ligestillede uddelingsformål.
i anden række angår sagen, om en fortolkning af fondens fundats fører til, at
slægtsformålet og det almennyttige formål skal tilgodeses ligeligt.
hjemmelsspørgsmålet (fondslovens § 29)
efter fondslovens § 29 påhviler det bestyrelsen for en fond – efter rimelige hen‐
læggelser til konsolidering af fondens formue – at anvende årets overskud til de
formål, der er fastsat i vedtægten. anvendelsen kan efter bestemmelsen udsky‐
des til et senere regnskabsår, hvis det er af betydning for opfyldelsen af fondens
formål.
det fremgår af forarbejderne (betænkning nr. 970/1982, s. 68), at bestemmelsen
fastslår den principielle uddelingspligt, og at uddeling kun må ske til de formål,
der er nævnt i fundatsen (vedtægten). bestemmelsen indeholder ifølge forarbej‐
derne imidlertid tillige et direktiv til bestyrelsen om, at der i fonde med flere
formål ikke bør ske en ensidig begunstigelse over en årrække af ét formål.
                                            8
fondsloven trådte i kraft den 1. januar 1985, men gælder også for tidligere stif‐
tede fonde.
civilstyrelsen har anført, at styrelsen i hvert fald i de seneste 15 år, hvor man
har kunnet dokumentere administrativ praksis, har lagt til grund, at fondslo‐
vens § 29 og dens forarbejder forudsætter en ligelig uddeling til alle (ligestil‐
lede) uddelingsformål.
højesteret finder, at fondslovens § 29 i overensstemmelse med forarbejderne in‐
debærer, at der ikke – medmindre fundatsen bestemmer andet – må ske en ensi‐
dig begunstigelse af et eller flere af en fonds formål frem for andre. der ligger
heri, at der som udgangspunkt skal være en vis rimelig balance i uddelingerne
til de forskellige uddelingsformål over en årrække. fondsbestyrelsen skal såle‐
des sagligt og loyalt tilgodese de formål, der er opregnet i fundatsen, og en
eventuel uddeling af forskellige beløb til disse formål set over en årrække –
uden at der er fastsat en prioritering eller en fordelingsnøgle i fundatsen – skal
være rimelig og sagligt begrundet, f.eks. i konkrete eller generelle uddelingsbe‐
hov inden for de forskellige uddelingsformål, opsparing til særlige formål eller
lignende.
fondslovens § 29 giver ikke hjemmel til at pålægge en fond, hvis fundats ikke
regulerer spørgsmålet, over tid at foretage uddeling med lige store beløb til fon‐
dens forskellige formål.
fortolkningsspørgsmålet (fundatsen)
spørgsmålet er herefter, om slægtsformålet (fundatsens § 6, nr. 4) og det almen‐
nyttige formål (§ 6, nr. 6) skal tilgodeses ligeligt.
fundatsens § 6, nr. 1 og 2, om støtte til personer med særlig tilknytning til
fondsstifteren er ikke længere aktuelle.
fundatsen bestemmer herefter i § 6, at det overskud, der ikke er anvendt til for‐
målene under nr. 1 og 2 ”efter bestyrelsens frie skøn, hvilket skøn ikke kan un‐
derkastes bedømmelse endsige afgørelse af offentlige myndigheder eller dom‐
stole” skal henlægges til fondens kapital (nr. 3), udbetales som årlige ydelser til
efterkommere (descendenter) efter fondsstifteren (nr. 4), udbetales som årlige
ydelser til andre efterkommere efter fondsstifterens far, poul larsen, hvis besty‐
relsen skønner, at der er særlig anledning hertil (nr. 5) eller anvendes til at støtte
almennyttige formål (nr. 6).
som anført er der enighed om, at kun to af formålene er aktuelle i dag: at udbe‐
tale årlige ydelser til efterkommere efter fondens stifter (nr. 4) og at støtte al‐
mennyttige formål (nr. 6).
                                             9
højesteret tiltræder, at det ikke på baggrund af fundatsens ordlyd eller sam‐
menhængen i de enkelte bestemmelser kan udledes, at slægtsformålet er for‐
trinsberettiget frem for det almennyttige formål.
det er et grundlæggende fondsretligt princip, at stifter uigenkaldeligt har ud‐
skilt fondens midler fra sin egen formue, jf. herved nu udtrykkeligt fondslovens
§ 1, stk. 2. som anført i forarbejderne til bestemmelsen (folketingstidende 2013‐
14, tillæg a, lovforslag nr. l 114, s. 15) indebærer dette bl.a., at fondsstifters øn‐
sker med fonden må komme til udtryk i forbindelse med affattelsen af fundat‐
sen (vedtægten) eller dokumenter, der knytter sig hertil.
højesteret finder, at det ikke kan tillægges betydning ved vurderingen af, om
slægtsformålet og det almennyttige formål er ligestillede, at fondsstifteren,
paula nissen, tre år forud for stiftelsen af familiefonden stiftede et almennyttigt
legat, eller at uddelingerne i hele hendes formandstid i alt væsentligt gik til
slægtsformålet.
det kan i den foreliggende sag heller ikke tillægges betydning, at fonden er be‐
nævnt ”familiefond”, når der ikke i formålsbestemmelsen (§ 6) er angivet nogen
prioritering mellem slægtsformålet og det almennyttige formål. det samme
gælder prioriteringen af slægtsformålet i den særegne situation, hvor en opløs‐
ning af fonden er nødvendig som følge af lovændringer med hensyn til formue‐
forvaltning eller beskatning (§ 14).
civilstyrelsens afgørelse
det fremgår af civilstyrelsens seneste afgørelse af 21. august 2015, at styrelsen
”fastholder…, at fondens formål i vedtægtens § 6, nr. 4 og 6 [slægtsformålet og
det almennyttige formål], er indbyrdes ligestillede, og at der over tid skal ske en
ligelig uddeling til fondens formål”. det anføres afslutningsvis, at ”styrelsen
skal derfor fortsat henstille til bestyrelsen, at der uddeles mere ligeligt til fon‐
dens ligestillede formål”.
de afsluttende bemærkninger kan læses som en henstilling om, at fondsbesty‐
relsen ikke over en årrække ensidigt begunstiger ét formål, men i stedet sikrer
en vis rimelig balance i uddelingerne til de forskellige formål.
læst i sin helhed og i lyset af civilstyrelsens anbringender under denne retssag
må afgørelsen imidlertid forstås derhen, at der efter styrelsens opfattelse over
en årrække skal uddeles samme beløb til slægtsformål og til almennyttige for‐
mål.
en sådan afgørelse har som anført ovenfor efter højesterets opfattelse ikke
hjemmel i fondslovens § 29.
                                          10
fondens uddelingspraksis i perioden 1955‐1982 – hvor ca. 95 % af overskuddet
blev uddelt til fondsstifterens efterkommere, mens der kun blev uddelt ca. 1 %
til almennyttige formål – vil utvivlsomt ikke opfylde kravet i fondsloven, som
trådte i kraft i 1985.
der er ikke fremlagt oplysninger om, hvordan fondens overskud har været for‐
delt siden 1982. herefter har højesteret – som sagen er afgjort af civilstyrelsen
og forelagt domstolene – ikke grundlag for at vurdere, om fordelingen mellem
de to formål siden 1982 har været rimelig og sagligt begrundet.
konklusion
højesteret tager det nissenskes familiefonds principale påstand til følge.
                             thi kendes for ret:
civilstyrelsens afgørelse af 21. august 2015 annulleres.
civilstyrelsen skal anerkende, at fondslovens § 29 ikke giver hjemmel til at på‐
lægge det nissenske familiefond over tid at foretage ligelig uddeling til lige‐
stillede uddelingsformål.
i sagsomkostninger for højesteret skal civilstyrelsen betale 200.000 kr. til det
nissenske familiefond.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne høje‐
steretsdoms afsigelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.
