                             højesterets dom
                            afsagt fredag den 9. marts 2018
sag 137/2017
(1. afdeling)
a
(advokat rené bjerre)
mod
skatteministeriet
(advokat sune riisgaard)
i tidligere instanser er afsagt dom af københavns byret den 4. maj 2016 og af østre landsrets
2. afdeling den 17. februar 2017.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: thomas rørdam, lene pagter kristensen, michael
rekling, jan schans christensen og anne louise bormann.
påstande
parterne har gentaget deres påstande for landsretten.
anbringender
a har for højesteret principalt anført, at betingelsen i skatteforvaltningslovens § 27, stk. 1, nr.
2, for at ændre hans skatteansættelse for 2005 ikke var opfyldt. til støtte herfor har han anført
navnlig, at for at kunne gennemføre en ændring af skatteansættelsen for indkomståret 2005
som en direkte følge af skatteansættelsen for indkomståret 2006, skal der være gennemført en
reel ændring af skatteansættelsen for indkomståret 2006 forud for gennemførelsen af følge-
ændringen. skatteministeriet agerede ved sin nedlæggelse af en subsidiær påstand om æn-
dring af skatteansættelsen for 2005 som ligningsmyndighed, og på det tidspunkt forelå der
ikke en ændret ansættelse af as skatteansættelse for 2006, hvoraf skatteministeriets påstand
om ændring for 2005 kunne følge. en sådan ændring af skatteansættelsen for 2006 blev først
gennemført ved københavns byrets dom, hvorfor en følgeændring af skatteansættelsen for
                                                - 2 -
indkomståret 2005 i henhold til skatteforvaltningslovens § 27, stk. 1, nr. 2, ikke kunne gen-
nemføres forud for eller samtidig med københavns byrets afsigelse af dom i sagen.
skat kunne i forlængelse af byrettens dom vedrørende indkomståret 2006 have varslet og
foretaget en ændring af as skatteansættelse for indkomståret 2005. ved en sådan genoptagel-
se ville sagsbehandlingen være undergivet sagsbehandlingsreglerne i skatteforvaltningsloven,
forvaltningsloven samt de forvaltningsretlige grundsætninger, der regulerer skattemyndighe-
dernes myndighedsudøvelse, og han ville have haft adgang til at påklage ændringen af skatte-
ansættelsen til de administrative klageinstanser.
hvis højesteret finder, at betingelsen i skatteforvaltningslovens § 27, stk. 1, nr. 2, er opfyldt,
har a subsidiært gentaget sine anbringender for byret og landsret om, at tidsfristen på 6 må-
neder i skatteforvaltningslovens § 27, stk. 2, 1. pkt., ikke er overholdt, idet fristen skal regnes
fra skatteministeriets kundskab om hans anbringende om periodisering til indkomståret 2005.
skatteministeriet fik kundskab hertil ved modtagelse af stævningen under sagen ved byretten i
april 2015.
skatteministeriet har anført navnlig, at byrettens dom medførte beskatning af a i 2005, hvil-
ket er en direkte følge af, at byretten fastslog, at skat og landsskatterettens periodisering til
2006 var urigtig. 2005-ansættelsen (forhøjelsen) er dermed en direkte følge af ansættelsen
(nedsættelsen) vedrørende indkomståret 2006, hvorfor betingelsen for ekstraordinær genopta-
gelse i skatteforvaltningslovens § 27, stk. 1, nr. 2, er opfyldt, da det er ubestridt, at konse-
kvensansættelsen ikke var fristmæssigt forældet på tidspunktet, hvor den primære ansættelse
var blevet foretaget.
en skattemæssig ansættelse kan foreligge ved en årsopgørelse, en afgørelse fra skat, en
afgørelse fra en klageinstans eller en dom. nedlæggelse af påstand under en retssag udgør
ikke en ansættelse. ansættelsesændringen for indkomståret 2006 skete dermed først ved by-
rettens dom.
6 måneders-fristen i skatteforvaltningslovens § 27, stk. 2, er endvidere overholdt, da det føl-
ger af bestemmelsens ordlyd, at kundskabstidspunktet i forhold til konsekvensændringer i
medfør af skatteforvaltningslovens § 27, stk. 1, nr. 2, er det tidspunkt, hvor den oprindelige
                                              - 3 -
ansættelse tilsidesættes. 6 måneders-fristen løber derfor fra byretsdommens afsigelse den 4.
maj 2016.
højesterets begrundelse og resultat
sagens baggrund og problemstilling
skat forhøjede den 14. juli 2010 as skattepligtige indkomst for indkomståret 2006 med
2.615.028 kr. begrundelsen for forhøjelsen var bl.a., at et selskab, hvor han var hovedanparts-
haver, havde solgt en ejerlejlighed til ham og hans daværende ægtefælle, at salget efter
skats opfattelse var sket til underpris, og at der derfor var tale om maskeret udlodning. a
indbragte afgørelsen for landsskatteretten, som i sin afgørelse af 12. februar 2015 tiltrådte, at
der var sket maskeret udlodning ved salget af ejerlejligheden, og at indkomsten for 2006 skul-
le forhøjes, dog kun med 772.000 kr. a indbragte ved stævning af 30. april 2015 landsskatte-
rettens afgørelse for byretten med påstand om nedsættelse af skatteansættelsen for 2006, idet
han gjorde gældende, at overdragelsen var sket til markedspris, og at ejendomshandlen var
endelig i 2005. skatteministeriet påstod under sagen principalt frifindelse og nedlagde ved
processkrift af 11. december 2015 en subsidiær påstand om, at as skatteansættelse for 2005
skulle forhøjes med 772.000 kr.
byretten gav ved dom af 4. maj 2016 skatteministeriet medhold i, at overdragelsen var sket til
underpris, og at der skulle ske beskatning af maskeret udlodning, men byretten fandt, at be-
skatningen skulle ske i indkomståret 2005 i stedet for 2006. ved dommen blev as skatte-
ansættelse for 2006 derfor nedsat med 772.000 kr. i overensstemmelse med hans principale
påstand, og skatteministeriets subsidiære påstand blev taget til følge, således at as skatte-
ansættelse for 2005 blev forhøjet med samme beløb.
for højesteret angår sagen alene, om betingelserne i skatteforvaltningslovens § 27, stk. 1, nr.
2, og stk. 2, for at ændre as skatteansættelse for 2005 er opfyldt.
skatteforvaltningslovens § 27, stk. 1, nr. 2
efter skatteforvaltningslovens § 27, stk. 1, nr. 2, kan en ansættelse af indkomstskat ændres
uanset fristerne i skatteforvaltningslovens § 26, hvis ansættelsen er en direkte følge af en an-
sættelse vedrørende den skattepligtige for et andet indkomstår.
                                                 - 4 -
det følger af byrettens dom, at skats forhøjelse af ansættelsen for 2006 som følge af maske-
ret udlodning alene blev tilsidesat, fordi den maskerede udlodning skulle have været henført
til indkomståret 2005. det er ubestridt, at den almindelige ansættelsesfrist efter skatteforvalt-
ningslovens § 26 for indkomståret 2005 ikke var udløbet, da skat forhøjede skatteansættel-
sen for 2006. byrettens forhøjelse af skatteansættelsen for 2005 må derfor anses for en direkte
følge af nedsættelsen af ansættelsen for 2006 som omfattet af § 27, stk. 1, nr. 2, jf. herved
højesterets dom af 15. august 2011 (ufr 2011.3105). højesteret finder, at der ikke i ordlyden
af § 27, stk. 1, nr. 2, eller dens forarbejder er holdepunkter for at forstå bestemmelsen således,
at forhøjelsen af en ansættelse for et indkomstår ikke kan ske ved den samme afgørelse som
den nedsættelse for et andet indkomstår, som forhøjelsen er en direkte følge af.
højesteret finder på denne baggrund, at betingelserne i § 27, stk. 1, nr. 2, for at ændre as
skatteansættelse for 2005 var opfyldt.
skatteforvaltningslovens § 27, stk. 2
efter skatteforvaltningslovens § 27, stk. 2, skal en ændret ansættelse efter § 27, stk. 1, varsles
af told- og skatteforvaltningen senest 6 måneder efter, at told- og skatteforvaltningen er kom-
met til kundskab om det forhold, der begrunder fravigelsen af fristerne i § 26. i det forelig-
gende tilfælde er fravigelsen af fristerne i § 26 som anført ovenfor begrundet i, at den ændre-
de ansættelse for 2005 er en direkte følge af den ændrede ansættelse for 2006, som skete ved
byrettens dom af 4. maj 2016. højesteret finder, at § 27, stk. 2, efter sin ordlyd må forstås
således, at det forhold, der i dette tilfælde skal være kommet told- og skatteforvaltningen til
kundskab for, at fristen begynder at løbe, er den ændrede ansættelse for 2006. højesteret til-
træder derfor, at fristen skal regnes fra byrettens dom, således at fristen er overholdt.
konklusion
højesteret stadfæster landsrettens dom.
                                        thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
                                            - 5 -
i sagsomkostninger for højesteret skal a betale 35.000 kr. til skatteministeriet.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse. sagsom-
kostningsbeløbene forrentes efter rentelovens § 8 a.
