                               højesterets dom
                             afsagt onsdag den 24. april 2019
  sag 79/2018
  (2. afdeling)
  ernst & young godkendt revisionsaktieselskab,
  statsautoriseret revisor a
  og
  statsautoriseret revisor b
  (advokat georg lett, advokat anders julius tengvad og advokat jacob thomsen for alle)
  mod
  finansiel stabilitet
  (advokat lotte eskesen og advokat jacob skude rasmussen)
  i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 7. afdeling den 7. november 2017.
  procesbevillingsnævnet har den 23. februar 2018 meddelt tilladelse til anke til højesteret af
  landsrettens bestemmelse om sagsomkostninger.
  i pådømmelsen har deltaget fem dommere: lene pagter kristensen, vibeke rønne, jens peter
  christensen, kurt rasmussen og anne louise bormann.
sagen er behandlet skriftligt, jf. retsplejelovens § 387.
påstande
appellanterne, ernst & young godkendt revisionsaktieselskab, statsautoriseret revisor a og
statsautoriseret revisor b, har nedlagt følgende påstande:
1) finansiel stabilitet skal i sagsomkostninger til appellanterne betale yderligere 36 mio. kr.
                                                  - 2 -
2) finansiel stabilitet skal friholde appellanterne for de 5 mio. kr., som de er blevet pålagt at
betale til statskassen.
indstævnte, finansiel stabilitet, har over for appellanternes påstand 1 principalt nedlagt påstand
om, at de af landsretten tilkendte beløb i sagsomkostninger til appellanterne nedsættes til et
lavere beløb, subsidiært stadfæstelse.
finansiel stabilitet har over for appellanternes påstand 2 påstået frifindelse.
anbringender
ernst & young godkendt revisionsaktieselskab, statsautoriseret revisor a og statsautoriseret
revisor b har anført navnlig, at det fremgår af landsretspræsidenternes notat af 17. december
2008 om afgørelser om sagsomkostninger i civile sager, at beløbet til dækning af
advokatbistand ved sager med økonomisk værdi over 5 mio. kr. skal udmåles efter et skøn, og
at det derved forudsættes, at de udmålte beløb gennemsnitligt vil ligge på linje med de beløb,
der er tilkendt før 1. juli 2005, men at udmålingen kan være mere differentieret end efter
praksis før 1. juli 2005. det fremgår endvidere, at det af de vejledende satser forud for 1. juli
2005 fremgik, at proceduresalæret (ekskl. moms) af en sagsværdi over 1 mio. kr. som udgangs-
punkt beregnedes med 46.340 kr. af 1 mio. kr. og 3 % af resten.
udmålingen af beløbet til dækning af advokatbistand i sager med en værdi over 5 mio. kr. skal
således tage udgangspunkt i 3 % af sagens værdi, idet udmålingen dog forudsættes at være
mere differentieret end efter praksis før 1. juli 2005. der er således lagt op til, at udgangspunk-
tet på 3 % af sagsgenstanden kan fraviges efter et skøn. dette skøn kan dog ikke være arbitrært,
og en fravigelse af udgangspunktet – såvel i opadgående som nedadgående retning – bør være
begrundet i saglige hensyn, der taler for en sådan fravigelse. der er i den foreliggende sag ikke
grundlag for en fravigelse i nedadgående retning. udgangspunktet bør derimod fraviges i opad-
gående retning eller i hvert fald fastsættes til et højere beløb end det, som landsretten har fast-
sat.
det følger af højesterets praksis, bl.a. højesterets dom af 24. oktober 1995 (ufr 1996.101), at
når udgangspunktet på 3 % af sagens værdi fraviges, lægges der vægt på, hvad der kan anses
for rimeligt ud fra sagens omfang og sagens karakter.
                                                  - 3 -
i den foreliggende sag har landsretten ved sin omkostningsafgørelse fraveget udgangspunktet
på 3 % af sagens værdi betydeligt i nedadgående retning, hvilket har ført til et urimeligt lavt
omkostningsbeløb. de sagsøgte ledelsesmedlemmer har i kraft af et advokatpålæg haft fri
proces og er alle blevet tillagt 9 mio. kr. inkl. moms i sagsomkostninger. det må lægges til
grund, at advokaterne for de sagsøgte ledelsesmedlemmer derfor har fået fuld kompensation for
den anvendte tid. revisorerne er de eneste parter, som ikke har haft fri proces, og som – bortset
fra kreditdirektøren – blev frifundet allerede på grund af manglende ansvarsgrundlag. også de
sagsomkostninger på 5 mio. kr., som c blev tilkendt, svarer til de fulde udgifter, som
statskassen har haft til advokatbistand. landsrettens omkostningsafgørelse har derfor medført
en massiv omkostningsmæssig forfordeling af revisorerne.
sagsomkostningerne til revisorerne er også fastsat uden sammenhæng med det udførte arbejde.
det forhold, at revisorernes advokater har haft et tidsforbrug på mere end 10.000 timer, synes
ikke at have påvirket landsrettens omkostningsafgørelse, og der nævnes ikke noget om dette
tidsforbrug i omkostningsafgørelsen. det reelle tidsforbrug var ca. 14.500 advokattimer og ca.
2.500 advokatfuldmægtigtimer og udgør for hele perioden godt 45 mio. kr., dvs. ca. fem gange
det af landsretten udmålte beløb.
landsretten har i forhold til revisorerne hverken taget hensyn til det udførte arbejde eller sagens
værdi eller forholdt sig til forskellene i ledelsesansvarssagen og revisoransvarssagen.
den foreliggende sag omhandler to forskellige erstatningssager, nemlig en mod ledelsen og en
mod revisorerne. for ledelsen var der tale om et ledelsesansvar, mens der for revisorerne var
tale om et professionsansvar. der var derfor væsentlig forskel på indholdet og dermed bevisfø-
relsen i de to sager. de sagsøgte ledelsesmedlemmer havde ikke anledning til at involvere sig i
den del af sagen, som angik revisorerne, mens revisorerne ikke på samme måde kunne undlade
at involvere sig i indholdet af og bevisførelsen i den del af sagen, som angik ledelsesansvaret,
hvilket skyldtes, at finansiel stabilitet ikke begrænsede sig til at gøre gældende, at revisorernes
påståede ansvarspådragende handlinger eller undladelser selvstændigt førte til tab for banken,
men derimod gjorde gældende, at den påståede ansvarspådragende adfærd medførte, at ledel-
sens påståede tabsforvoldende adfærd ikke blev hindret.
                                                  - 4 -
landsretten har kun omtalt ét forhold, der taler for en nedsættelse af omkostningsbeløbet,
hvilket er de sagsøgtes mulighed for at koordinere forberedelsen og indsatsen under hoved-
forhandlingen. det gav imidlertid ikke mening for revisorerne at koordinere forberedelsen og
indsatsen under hovedforhandlingen med ledelsens advokater, idet der var tale om to vidt for-
skellige sager med bl.a. særlig sagkyndig bevisførelse, der udelukkende har rettet sig mod
revisorerne.
for så vidt angår spørgsmålet om de sagsomkostninger, som en tabende part skal betale, frem-
går det af forarbejderne til retsplejelovens § 312, stk. 3, at der kan tages hensyn til, om én af
parterne er en offentlig myndighed, en stor erhvervsvirksomhed, en interesseorganisation eller
lignende. i den foreliggende situation er det ikke kun den ene af parterne, men begge parter,
som er omfattet af det omtalte i forarbejderne, og forarbejderne tager ikke sigte på den situati-
on, hvor den tabende part er et statsligt selskab og den vindende part en privat virksomhed.
revisorernes sagsførelse har ikke indebåret unødig forøgelse af sagens omkostninger, og de
forhold, som finansiel stabilitet har anført til støtte herfor, vedrører alle tiden efter finansiel
stabilitets sagsanlæg. disse forhold kan derfor ikke have givet anledning til retssagen og kan
derfor ikke udgøre et grundlag for at nedsætte sagsomkostningerne efter retsplejelovens § 312,
stk. 3. desuden har bl.a. langt hovedparten af sagens ca. 30.000 siders bilag været fremlagt af
finansiel stabilitet, og syn og skøn mv. har også været foranlediget af finansiel stabilitet.
adcitationen af c var rimeligt begrundet i lyset af de anbringender, som finansiel stabilitet
anførte til støtte for erstatningskravet mod revisorerne. finansiel stabilitet skal derfor friholde
appellanterne for de sagsomkostninger, som appellanterne i henhold til landsrettens dom har
betalt til statskassen i adcitationssagen, jf. højesterets kendelse af 11. maj 1988 (ufr
1988.535/3). finansiel stabilitet havde den opfattelse, at der var fejl i ledelsesberetningen i
roskilde banks årsrapport for 2007 – som blev aflagt på et tidspunkt, hvor c var
administrerende direktør – og at appellanterne skulle have afdækket disse fejl. adcitationen af
c var bl.a. begrundet i, at såfremt finansiel stabilitet fik medhold i, at revisorerne kunne
klandres for revisionen af ledelsesberetningen, måtte c som ansvarlig for ledelsesberetningen i
sidste ende bære ansvaret herfor. finansiel stabilitet har desuden ikke under sagen givet et klart
svar på, hvorvidt finansiel stabilitet ville frafalde det krav mod appellanterne, som var baseret
på forhold i den periode, hvor c var administrerende direktør.
                                                  - 5 -
finansiel stabilitet har anført navnlig, at i sager om meget store økonomiske værdier fastsættes
sagsomkostningerne skønsmæssigt efter en vurdering af, hvad der kan anses for rimeligt blandt
andet under hensyn til sagens karakter og omfang.
hvis revisorernes påstand 1 bliver taget til følge, vil det medføre, at de får erstattet deres fulde
advokatomkostninger, og revisorernes synspunkter er båret af et ønske om fuld omkostnings-
dækning for de omkostninger, som er afholdt til advokatbistand i forbindelse med sagen, men
disse synspunkter er i strid med principperne i retsplejelovens § 316, stk. 1 og 2. revisorerne
har ikke begrundet eller dokumenteret, hvorfor de skulle være berettiget til dækning krone-for-
krone af deres advokatomkostninger.
retten kan efter retsplejelovens § 312, stk. 3, bestemme, at den tabende part ikke eller kun
delvis skal erstatte modparten de påførte udgifter, hvis særlige grunde taler for det. det fremgår
af forarbejderne til bestemmelsen, at dette kan ske ved sager af principiel karakter eller videre-
gående betydning, og at det derudover kan tillægges betydning, om en part unødigt har givet
anledning til sagen. finansiel stabilitet har haft særlige grunde af principiel karakter til at rejse
krav mod appellanterne, idet det var og er berettiget at rejse spørgsmål om udstrækningen af
ansvaret for appellanterne, der i en længere periode havde revideret roskilde bank op til ban-
kens kollaps i august 2008. sagen mod revisorerne gav således anledning til principielle pro-
blemstillinger af betydning for fastlæggelsen af omfanget og rammerne for revisors professi-
onsansvar, og der var tillige tale om prøvelse af spørgsmål af vidererækkende betydning for
revisionen af pengeinstitutter. det kan desuden lægges til grund, at begge parter anså sagen for
at være principiel i 2010, idet revisorerne ikke havde indvendinger mod, at sagen i medfør af
retsplejelovens § 226, stk. 1, blev henvist til landsretten under henvisning til sagens principielle
karakter.
revisorernes sagsførelse har indebåret unødig forøgelse af sagens omkostninger, idet reviso-
rerne fra sagens begyndelse bl.a. valgte at protestere mod samtlige bevismæssige og processu-
elle skridt fra finansiel stabilitets side, hvilket medførte flere processkrifter og formalitets-
spørgsmål end nødvendigt. revisorerne modsatte sig derudover bl.a. syn og skøn, hvilket med-
førte en længere skriftveksling mellem parterne, og at landsretten måtte afsige kendelse om
udmeldelse af syn og skøn og indhentelse af responsum.
                                                 - 6 -
i sager med krav over 5 mio. kr. gælder der ikke et udgangspunkt om, at sagsomkostninger skal
fastsættes med 3 % af sagsgenstanden. retsplejelovens § 316 forholder sig ikke til, hvordan
sagsomkostningerne nærmere skal fastsættes, men af forarbejderne til bestemmelsen fremgår
det, at sagsomkostninger i sager med et krav på mere end 5 mio. kr. skal fastsættes skønsmæs-
sigt og uafhængigt af sagsgenstanden. højesterets dom af 24. oktober 1995 (ufr 1996.101)
viser, at udgifter til advokatbistand først og fremmest skal vurderes ud fra en rimelig-
hedsbetragtning, selv om sagens værdi, omfang og betydning har været betragtelig. udgangs-
punktet er derfor ikke, at salæret fastsættes til 3 % og kun nedsættes, hvor de konkrete om-
stændigheder begrunder en nedsættelse. dette støttes også af anden retspraksis fra højesteret,
bl.a. højesterets dom af 3. juni 2014 (ufr 2014.2663). domstolene har således i sager om
meget store værdier betydelig frihed i skønsudøvelsen ved fastsættelsen af sagsomkostninger,
hvilket giver mulighed for, at retten med indgående kendskab til sagen og parternes sagsførelse
kan fastsætte et passende og rimeligt beløb i sagsomkostninger. af landsretspræsidenternes
notat af 17. december 2008 (revideret den 1. juni 2018) fremgår netop, at beløbet til dækning af
advokatbistand i sager med økonomisk værdi over 5 mio. kr. skal udmåles efter et skøn.
landsretten har med nøje kendskab til sagen og det udførte advokatarbejde foretaget et konkret
skøn vedrørende revisorernes sagsomkostninger og har allerede inddraget sagens værdi, sagens
karakter og arbejdets omfang.
sagen mod revisorerne har vedrørt identiske forhold, og der har ikke været forskel på rets-
grundlaget eller faktum i forhold til de enkelte revisionsparter. revisorerne har desuden været
repræsenteret af de samme advokater, mens de enkelte ledelsesmedlemmer hver især har været
repræsenteret ved deres egen advokat. sammenligningen af de tilkendte sagsomkostninger skal
derfor ske mellem henholdsvis de enkelte sagsøgte ledelsesmedlemmer og revisorerne som en
gruppe. der er i øvrigt ikke grundlag for at hævde, at de sagsøgte ledelsesmedlemmer har fået
fuld kompensation for den anvendte tid.
finansiel stabilitet har ikke klandret revisorerne for ledelsen af roskilde bank, idet finansiel
stabilitet under sagen alene har gjort gældende, at de kritisable forhold i banken havde en sådan
karakter og omfang, at dette skulle have været afdækket ved revisionen, og ikke, at revisorerne
var ansvarlige for bankens drift. der er ikke så væsentlig forskel på sagerne mod revisorerne og
                                                 - 7 -
ledelsen, at det kan begrunde en væsentlig anden omkostningsfastsættelse. der er heller ikke
grundlag for at tilkende revisorerne sagsomkostninger svarende til det registrerede timeforbrug,
idet det er udokumenteret, at revisorerne har afholdt advokatomkostninger svarende til det
samlede krav på 45 mio. kr., og revisorerne har ikke redegjort for nødvendigheden af dette
ekstraordinære timeforbrug.
for så vidt angår spørgsmålet om adcitation, er udgangspunktet, at en sagsøgt, som frifindes,
selv skal bære pålagte sagsomkostninger til en adciteret, jf. bl.a. højesterets dom af 12. april
2006 (ufr 2006.2052). revisorerne har alene henvist til højesterets kendelse af 11. maj 1988
(ufr 1988.535/3), men forløbet i denne afgørelse var anderledes end i nærværende sag, og
praksis er i øvrigt efterfølgende blevet ændret. der er derfor ikke grundlag for at pålægge fi-
nansiel stabilitet at afholde sagsomkostninger til c. revisorerne tog en standpunktsrisiko ved
at inddrage c og har ikke på noget tidspunkt været i stand til at redegøre for nødvendigheden af
adcitationen. det var ikke selve ledelsesberetningen, men revisionen af ledelsesberetningen,
som revisorerne blev kritiseret for. det er påfaldende, at revisorerne under hovedforhandlingen
ikke gjorde nogen anbringender gældende over for c og ikke stillede nogen spørgsmål under
cs partsforklaring. adcitationen af c var ikke nødvendig for, at landsretten kunne nå til det
resultat, at der ikke var grundlag for at anse revisorerne for erstatningsansvarlige for den
eksterne revision af banken for årene 2005-2007.
højesterets begrundelse og resultat
sagens baggrund og problemstilling
ved landsrettens dom blev ernst & young godkendt revisionsaktieselskab samt a og b, som
tidligere var revisorer i ernst & young, frifundet for finansiel stabilitets krav om betaling af
erstatning på 1 mia. kr. som følge af påståede ansvarspådragende fejl ved revisionsarbejdet
udført for roskilde bank for regnskabsårene 2005, 2006 og 2007. ved dommen blev også syv
medlemmer af bankens ledelse frifundet. finansiel stabilitet har anket dommen i forhold til
seks af ledelsesmedlemmerne, men ikke i forhold til revisorerne.
ved dommen blev finansiel stabilitet dømt til at betale 9.434.897 kr. i sagsomkostninger til
revisorerne, hvoraf 9 mio. kr. er til dækning af udgift til advokatbistand eksklusive moms.
finansiel stabilitet blev endvidere dømt til at betale i alt 63 mio. kr. i sagsomkostninger til
                                                 - 8 -
statskassen til dækning af udgift til advokatbistand inklusive moms for de syv ledelsesmed-
lemmer, for hvem der var beskikket advokater.
revisorerne havde under sagen adciteret c, som var direktør for banken fra den 1. juli 2007 og
indtil oktober 2008, med påstand om, at c skulle friholde revisorerne for det beløb, som de
måtte blive dømt til at betale til finansiel stabilitet, dog højst 50 mio. kr. allerede som følge af
at revisorerne blev frifundet, blev også han frifundet, og revisorerne blev pålagt at betale
6.250.000 kr. i sagsomkostninger til statskassen til dækning af udgift til advokatbistand
inklusive moms.
denne sag angår, hvor meget finansiel stabilitet skal betale i sagsomkostninger til revisorerne
til dækning af udgift til advokatbistand, og om finansiel stabilitet skal friholde revisorerne for
de sagsomkostninger, som revisorerne er blevet pålagt at betale til statskassen.
sagsomkostninger i hovedsagen
højesteret finder, at der ikke foreligger sådanne særlige grunde, jf. retsplejelovens § 312, stk. 3,
at finansiel stabilitet kun delvis skal erstatte revisorerne de udgifter, de er blevet påført ved
retssagen. højesteret bemærker herved, at det forhold, at en sag er principiel, ikke i sig selv kan
føre til nedsættelse af sagsomkostningerne i en sag som den foreliggende, hvor den tabende
part er et statsligt selskab, og den vindende part et privat selskab.
finansiel stabilitet skal derfor erstatte revisorernes udgift til advokatbistand med et passende
beløb, jf. retsplejelovens § 316.
i sager som den foreliggende om meget store værdier finder højesteret, at sagsomkostninger til
dækning af udgift til advokatbistand må fastsættes skønsmæssigt efter en vurdering af, hvad der
kan anses for rimeligt, også under hensyn til sagens omfang og karakter. der skal endvidere
tages hensyn til både arbejdets omfang og det ansvar, der er forbundet med sagens førelse.
i sager med flere sagsøgte må der ved omkostningsfastsættelsen endvidere lægges vægt på, i
hvilket omfang de sagsøgte har haft mulighed for at koordinere deres arbejde under såvel sa-
gens forberedelse som hovedforhandlingen. revisorerne har i denne sag måttet forholde sig
både til de anbringender, som finansiel stabilitet har gjort gældende over for de sagsøgte ledel-
                                                  - 9 -
sesmedlemmer, og til de særlige anbringender, der er gjort gældende over for revisionen. der
har under sagen endvidere været et omfattende syn og skøn og spørgsmål til respomsumudvalg,
som kun angår revisorerne. højesteret finder på den baggrund, at sagsomkostninger til reviso-
rerne må fastsættes til et væsentligt højere beløb end til hvert enkelt ledelsesmedlem.
sagen, som blev anlagt i 2010 og afsluttet ved dom i 2017, angår et erstatningskrav mod bl.a.
revisorerne på 1 mia. kr. ekstrakten i sagen omfatter ca. 30.000 sider, og hovedforhandlingen
varede 112 retsdage.
på den anførte baggrund finder højesteret efter en samlet vurdering, at det beløb, som finansiel
stabilitet skal betale til revisorerne til dækning af udgift til advokatbistand, bør forhøjes til i alt
15 mio. kr.
sagsomkostninger i adcitationsssagen
i tilfælde, hvor en sagsøgt frifindes efter at have adciteret en tredjemand med påstand om fri-
holdelse, er udgangspunktet, at sagsøgte selv må bære de sagsomkostninger, som sagsøgte
pålægges at betale til adciterede.
finansiel stabilitets erstatningskrav mod revisorerne byggede på et hovedanbringende om, at
revisionen solidarisk med bankens direktion og bestyrelse var erstatningsansvarlig for tab ved
driften af banken indtil den 1. august 2008. kravet mod revisorerne angår revisionen af regn-
skaberne for regnskabsårene 2005, 2006 og 2007. ansvar for revisorerne må som udgangs-
punkt forudsætte, at bankens ledelse har begået ansvarspådragende fejl, som har ført til tab for
banken, og at revisorerne har handlet ansvarspådragende ved ikke at afdække og påpege disse
forhold. den periode, erstatningskravet vedrører, omfatter også en del af den periode, hvor c
var direktør for banken, og sagens omfang og karakter tilsiger, at ansvaret for samtlige
ledelsesmedlemmer og revisorer afgøres under den samme sag. finansiel stabilitet har trods
opfordring hertil ikke præciseret, i hvilket omfang revisorerne skulle være ansvarlige som følge
af uforsvarlig drift af banken i den periode, hvor c var direktør. højesteret finder på denne
baggrund, at der foreligger sådanne særlige omstændigheder, at der er grundlag for at fravige
udgangspunktet om, at sagsøgte selv skal bære de omkostninger, sagsøgte er pålagt at betale til
adciterede. højesteret tager derfor revisorernes påstand om friholdelse til følge.
                                                - 10 -
konklusion
dommens bestemmelser om sagsomkostninger mellem denne sags parter ændres, således at
finansiel stabilitet i alt skal betale 15.434.897 kr. til revisorerne og friholde dem for 5 mio. kr.,
som de er pålagt at betale til statskassen.
sagsomkostninger
sagsomkostninger for højesteret er fastsat til dækning af advokatudgift med 100.000 kr. og af
retsafgift for højesteret med 225.000 kr., i alt 325.000 kr.
                                        thi kendes for ret:
landsrettens omkostningsafgørelse ændres, således at finansiel stabilitet i sagsomkostninger
for landsretten til ernst & young godkendt revisionsaktieselskab, a og b skal betale
15.434.897 kr.
finansiel stabilitet skal friholde ernst & young godkendt revisionsaktieselskab, a og b for 5
mio. kr., som de er pålagt at betale i sagsomkostninger til statskassen.
i sagsomkostninger for højesteret skal finansiel stabilitet betale 325.000 kr. til ernst & young
godkendt revisionsaktieselskab, a og b.
de idømte sagsomkostningsbeløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsi-
gelse og forrentes efter rentelovens § 8 a.
