                             højesterets dom
                       afsagt fredag den 29. september 2017
sag 161/2017
(2. afdeling)
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat erbil kaya, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i lyngby den 24. oktober 2016 og af østre lands-
rets 20. afdeling den 27. marts 2017.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: thomas rørdam, jens peter christensen, henrik
waaben, jan schans christensen og kristian korfits nielsen.
påstande
dommen er anket af t med påstand om frifindelse i forhold 1, subsidiært formildelse. t har
endvidere påstået frifindelse for påstanden om udvisning.
anklagemyndigheden har påstået skærpelse og stadfæstelse af udvisningen.
t har påstået frifindelse for fs krav om tortgodtgørelse, subsidiært nedsættelse af det tilkendte
beløb.
f har heroverfor påstået stadfæstelse, subsidiært tilkendelse af et mindre beløb.
anbringender
t har anført navnlig, at forhold 1 ikke er omfattet af straffelovens § 216, stk. 1, nr. 1. denne
bestemmelse kræver en aktuel trussel om vold, og landsretten har efter bevisførelsen lagt til
grund, at der alene har været tale om en trussel om fremtidig vold. endvidere skal truslen om
                                                - 2 -
vold rette sig mod den tvungne eller dennes nærmeste. landsretten har desuden vurderet for-
sættet forkert, idet både forurettede og han har forklaret, at de var enige om, at de ikke ville
indlede et seksuelt forhold og dermed underlægge sig den ukendte person. hans handlinger er
af en anden beskaffenhed end den, som lovgiver har villet kriminalisere med straffelovens §
216, stk. 1, nr. 1. hvis højesteret finder, at gerningsindholdet i straffelovens § 216, stk. 1, nr.
1, er realiseret med den fornødne tilregnelse, foreligger der derfor materiel atypicitet. skulle
højesteret finde, at straf er forskyldt efter straffelovens § 216, stk. 1, nr. 1, bør straffen fast-
sættes til 4 måneders fængsel henset til, at det er et meget atypisk voldtægtsforsøg. af samme
grund skal straffen gøres betinget med vilkår om samfundstjeneste.
med hensyn til spørgsmålet om udvisning har t anført, at det vil være i strid med danmarks
internationale forpligtelser at udvise ham, jf. udlændingelovens § 26, stk. 2. udvisning vil
være i strid med proportionalitetsprincippet i den europæiske menneskerettigheds-
konventions artikel 8 og eu-opholdsdirektivets artikel 27 sammenholdt med artikel 28, jf.
udlændingelovens § 2, stk. 3.
anklagemyndigheden har anført navnlig, at forhold 1 med rette er henført under straffelovens
§ 216, stk. 1, nr. 1, der efter ordlyden og forarbejderne også omfatter trussel om vold mod
andre end den, der skal tvinges til noget. der kan endvidere ikke stilles krav om, at der skal
være tale om en trussel om øjeblikkelig anvendelse af vold. de synspunkter, som t har anført
til støtte for, at landsretten har vurderet hans forsæt forkert, er reelt udtryk for, at han er uenig
i landsrettens vægtning af beviserne. der er i øvrigt ikke grundlag for at antage, at landsretten
skulle have anvendt forsætsbegrebet forkert. der foreligger ikke materiel atypicitet. den
idømte fængselsstraf på 1 år og 3 måneder bør skærpes. der er ikke grundlag for at gøre straf-
fen betinget med vilkår om samfundstjeneste. der bør lægges vægt på, at t ved sin adfærd,
der har været planlagt særdeles udspekuleret, gennem en længere periode har udsat foruret-
tede for et stærkt psykisk pres.
med hensyn til spørgsmålet om udvisning har anklagemyndigheden anført, at det følger af
udlændingelovens § 26, stk. 2, at en udlænding skal udvises, medmindre dette vil være i strid
med danmarks internationale forpligtelser, herunder den europæiske menneskerettigheds-
konventions artikel 8. efter en samlet afvejning af tiltaltes tilknytning til henholdsvis dan-
mark og sverige sammenholdt med grovheden af den begåede kriminalitet vil udvisning ikke
                                                 - 3 -
være i strid med artikel 8. eu-opholdsdirektivets artikel 27 sammenholdt med artikel 28 kan
heller ikke antages at være til hinder for, at t udvises. den begåede kriminalitet må anses for
at udgøre en reel, umiddelbar og tilstrækkelig alvorlig trussel, der berører en grundlæggende
samfundsinteresse. endvidere kan udvisning ikke anses for at stride mod direktivets propor-
tionalitetsprincip.
supplerende sagsfremstilling
kriminalforsorgen har den 19. oktober 2016 ved en personundersøgelse af t vurderet, at han
er egnet til at modtage en helt eller delvist betinget dom med vilkår om samfundstjeneste,
hvortil det er anbefalet, at der fastsættes vilkår om tilsyn af kriminalforsorgen i prøvetiden.
det fremgår af en afhøring af t, som i henhold til udlændingelovens § 26 blev foretaget den
14. august 2017, at han i december 2016 blev gift med en herboende kvinde, men at parret
blev skilt i april 2017.
højesterets begrundelse og resultat
t er i forhold 1 fundet skyldig i forsøg på voldtægt efter straffelovens § 216, stk. 1, nr. 1, jf. §
21, og forsøg på andet seksuelt forhold end samleje efter straffelovens § 225, jf. § 216, stk. 1,
nr. 1, jf. § 21.
tiltalen i forhold 1
tiltalen i forhold 1 angår: ”forsøg på voldtægt efter straffelovens § 216, stk. 1, nr. 1, og for-
søg på andet seksuelt forhold end samleje efter straffelovens § 225, jf. § 216, stk. 1, nr. 1, jf. §
21”. i anklageskriftets beskrivelse af det strafbare forhold er anført: ”… for derved at tvinge
hende til at have samleje eller andet kønsligt forhold end samleje …”.
højesteret finder, at anklageskriftet må forstås således, at der er rejst tiltale principalt for for-
søg på voldtægt og subsidiært for forsøg på tiltvingelse af andet seksuelt forhold end samleje.
da landsretten har fundet t skyldig i den principale tiltale i forhold 1, har der efter det anførte
ikke været grundlag for tillige at domfælde ham efter den subsidiære tiltale, og højesteret
frifinder ham derfor for forsøg på tiltvingelse af andet seksuelt forhold end samleje efter
straffelovens § 225, jf. § 216, stk. 1, nr. 1, jf. § 21.
                                                 - 4 -
anvendelse af straffeloven og forsætsbegrebet
landsretten har ved domfældelsen lagt til grund bl.a., at t i hvert fald fra den 10. juni 2015 i
sms’er skrev om ”en aftale”, som ud fra sammenhængen måtte forstås som en aftale om, at
hvis forurettede f ville indlede et seksuelt forhold med ham, ville den ”ukendte mand” ophøre
med at kontakte hende. den 16. juni 2015 blev tilskyndelsen til et seksuelt forhold i sms-
korrespondancen underbygget med trusler om vold mod t, som han konkretiserede ved om
aftenen den 16. juni 2015 at fingere et overfald mod sig selv. landsretten har fundet, at det
overfald, som t fingerede mod sig selv, udgjorde en trussel som omhandlet i straffelovens §
216, stk. 1, nr. 1. landsretten har endvidere fundet det bevist, at han ved de i dommen anførte
handlinger havde forsæt til at tiltvinge sig samleje med f.
efter straffelovens § 216, stk. 1, nr. 1, straffes for voldtægt den, der tiltvinger sig samleje ved
bl.a. trussel om vold.
højesteret finder, at straffelovens § 216, stk. 1, nr. 1, efter sin ordlyd, formål og forarbejder
må forstås således, at det ikke er en betingelse for strafansvar, at der trues med øjeblikkelig
voldsudøvelse. endvidere fremgår det af forarbejderne til straffelovens § 216, stk. 1, nr. 1, at
det ikke er en betingelse for strafansvar, at truslen om vold er rettet mod den tvungne person
eller dennes nærmeste, men højesteret finder, at truslen om vold skal være egnet til at bevir-
ke, at samleje tiltvinges.
højesteret finder på denne baggrund, at landsretten ikke har anvendt straffelovens § 216, stk.
1, nr. 1, urigtigt ved domfældelsen af t i forhold 1.
t har anført, at landsretten har anvendt forsætsbegrebet forkert, idet både forurettede og han
har forklaret, at de var enige om, at de ikke ville indlede et seksuelt forhold og dermed under-
kaste sig den ukendte mand. dette synspunkt angår reelt landsrettens vægtning af beviserne i
sagen, hvilket ikke kan prøves af højesteret, jf. retsplejelovens § 933, stk. 2, sammenholdt
med § 912, stk. 1, nr. 4, modsætningsvis.
ts påstand om frifindelse for voldtægtsforsøg kan herefter ikke tages til følge.
sanktionsfastsættelse
                                               - 5 -
af de grunde, som landsretten har anført, finder højesteret, at straffen – der er en tillægsstraf
til de bøder af 5. november 2015 og 26. februar 2016, som t har vedtaget, jf. straffelovens §
89 – er passende udmålt til fængsel i 1 år og 3 måneder.
højesteret bemærker, at det i forarbejderne til lov nr. 152 af 18. februar 2015 om ændring af
reglerne om samfundstjeneste mv. er forudsat, at udgangspunktet ved voldtægt fortsat er, at
der skal fastsættes en ubetinget frihedsstraf, og at betinget dom med vilkår om samfundstjene-
ste kun vil kunne anvendes, hvis særlige grunde taler for det.
højesteret finder, at der under hensyn til karakteren og grovheden af den begåede kriminalitet
i forhold 1 ikke er grundlag for undtagelsesvis at gøre straffen helt eller delvist betinget med
vilkår om samfundstjeneste.
udvisning
efter sagens oplysninger flyttede t, der er født den 14. september 1988 i tyrkiet, til sverige i
2008. han er svensk statsborger. t indrejste i danmark den 19. april 2012 og tilmeldte sig
folkeregisteret. hans far bor i danmark, og han har også anden familie og venner her i landet,
mens hans mor bor i tyrkiet i en ejendom, t ejer. han har ikke familie eller venner i sverige.
han har ingen børn. han har gået i sprogskole her i landet, men har ikke nogen uddannelse. t
taler, skriver og forstår dansk, men foretrækker tyrkisk tolk, hvis han skal være sikker på at
forklare sig korrekt. han har arbejdet og har aktuelt arbejde i et pizzeria i danmark. han blev
den 13. december 2016 gift med den kvinde, som under byretssagen var hans forlovede, men
er blevet skilt i april 2017.
da t ikke har haft lovligt ophold i danmark i mere end 5 år, skal spørgsmålet om udvisning
afgøres efter udlændingelovens § 24. højesteret tiltræder, at betingelserne for udvisning i
medfør af udlændingelovens § 24, nr. 1, jf. § 22, nr. 6, er opfyldt.
spørgsmålet er herefter, om udvisning af t vil være i strid med danmarks internationale for-
pligtelser efter den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 8 om ret til respekt
for privatliv og familieliv eller eu-opholdsdirektivets artikel 27 sammenholdt med artikel 28,
jf. udlændingelovens § 2, stk. 3, og § 26, stk. 2.
                                                 - 6 -
højesteret finder, at det forsøg på voldtægt, som t er dømt for, må anses for at udgøre en reel,
umiddelbar og tilstrækkelig alvorlig trussel, der berører en grundlæggende samfundsinteresse,
jf. eu-opholdsdirektivets artikel 27, stk. 2.
efter en samlet vurdering af de ovennævnte forhold, herunder den begåede alvorlige krimi-
nalitet og ts tilknytning til danmark samt til sverige og tyrkiet, finder højesteret, at udvis-
ning af t med indrejseforbud i 12 år må anses for en proportional foranstaltning med henblik
på at forebygge offentlig orden og sikkerhed, jf. den europæiske men-
neskerettighedskonventions artikel 8, stk. 2, og eu-opholdsdirektivets artikel 27, stk. 1, 1.
led, og stk. 2, sammenholdt med artikel 28, stk. 1.
da udvisning således ikke vil være i strid med danmarks internationale forpligtelser, tiltræder
højesteret, at betingelserne for udvisning er opfyldt.
tortgodtgørelse
højesteret tiltræder, at f henset til karakteren af voldtægtsforsøget er tilkendt en tortgodt-
gørelse på 30.000 kr.
som fastslået i højesterets dom af 17. juni 2016 (ufr 2016.3292) forrentes krav om godt-
gørelse efter erstatningsansvarsloven efter lovens § 16. i den foreliggende sag er der ikke op-
lysninger, som giver grundlag for at fastslå forrentning fra et tidligere tidspunkt end 1 måned
efter byrettens modtagelse af kravet. forrentningen af tortgodtgørelsen skal herefter ske fra
den 21. november 2016.
konklusion
efter det anførte stadfæster højesteret landsrettens dom med de ændringer, at t i forhold 1
frifindes for forsøg på andet seksuelt forhold end samleje efter straffelovens § 225, jf. § 216,
stk. 1, nr. 1, jf. § 21, og at tortgodtgørelsen på 30.000 kr. til f forrentes fra den 21. november
2016.
                                        thi kendes for ret:
                                              - 7 -
landsrettens dom stadfæstes med de ændringer, at t i forhold 1 frifindes for forsøg på andet
seksuelt forhold end samleje efter straffelovens § 225, jf. § 216, stk. 1, nr. 1, jf. § 21, og at
tortgodtgørelsen på 30.000 kr. til f forrentes fra den 21. november 2016.
t skal betale sagens omkostninger for højesteret.
