dom
afsagt den 28. april 2014 i sag nr. bs 150-1570/2013:
tomas hansen
vedbæk strandvej 500
2950 vedbæk
mod
preben vibe-petersen
vedbæk strandvej 498
2950 vedbæk
sagens baggrund og parternes påstande
sagen angår, om preben vibe-petersen ifølge en servitut af 27. august 1996 har en eksklusiv
brugsret til en strandparcel. der skal desuden tages stilling til brugsrettens varighed.
endvidere skal der tages stilling til, om tomas hansen har udvist retsfortabende passivitet.
sagen er modtaget ved retten i lyngby den 3. september 2013.
sagsøgeren, tomas hansen, har nedlagt følgende påstande:
1. sagsøgte tilpligtes at anerkende, at den i servitutten af 27. august 1996,
    tinglyst den 30. august s.å., nævnte brugsret ikke er eksklusiv,
    og
2. sagsøgte tilpligtes at anerkende, at brugsretten kun med sagsøgers
    samtykke kan fornys senest 30 år efter servituttens tinglysning i 1996.
sagsøgte, preben vibe-petersen, har heroverfor påstået frifindelse.
denne dom indeholder ikke en fuldstændig sagsfremstilling, jf. retsplejelovens § 218 a, stk. 2.
oplysningerne i sagen
den i sagen omtvistede servitut af 27. august 1996 har følgende ordlyd:
"ejeren af ejendom matr. nr. 8f vedbæk, scanomat a/s, vibe allé 3, 2980 kokkedal, giver
hermed scanomat a/s, vibe allé 3, 2980 kokkedal, som ejer ejendommen opført på matr. nr.
8ap, der for tiden bebos af helga og preben vibe-petersen, brugsretten over området mærket
"c" på vedlagte tegning nr. 1122/1 af 20.12.95 udfærdiget af landinspektørfirmaet erik h.
petersen & jens hallund i 30 år med ret til fornyelse og transport."
på tidspunktet for udarbejdelsen af deklarationen var begge ejendomme ejet af scanomat a/s.
scanomat a/s var preben vibe-peterens virksomhed.
ejendommen matr.nr. 8ap (strandvejen nr. 498) har siden 2003 været ejet af preben vibe-
petersen.
                                                - 2 -
ejendommen matr.nr. 8f (strandvejen nr. 500) har siden 2006 været ejet af tomas hansen.
deklarationen af 27. august 1996 er tinglyst som byrde på ejendommen
der er under sagen fremlagt kortbilag, der nærmere angiver de respektive grunde.
ved brev af 4. november 2008 rettede advokat regitze elmsted på vegne af tomas hansen
henvendelse til preben vibe-petersen. i brevet anføres det blandt andet, at ejeren af matr.nr.
8ap efter advokatens og tomas hansens opfattelse ikke har eksklusiv brugsret til
strandparcellen. samtidig varsles det, at tomas hansen agter at anlægge den sti, der
matrikulært er en del af hans ejendom.
ved brev af 19. november 2008 besvarede advokat jan martens henvendelsen på vegne af
preben vibe-petersen. i brevet anføres det blandt andet, at der efter advokatens og preben
vibe-petersens opfattelse efter såvel en ordlyds- som formålsfortolkning af deklarationen
utvivlsomt er tale om en eksklusiv brugsret, og det bestrides, at tomas hansen har ret til at
anlægge en sti.
ved brev af 15. januar 2009 bragte advokat jan martens sit brev af 19. november 2008 i
erindring over for advokat regitze elmsted. det fremgår af et brev af 20. januar 2009 fra
advokat regitze elmsted til tomas hansen, at hun har afsluttet sagen fra advokatkontorets
side.
forklaringer
der er under sagen afgivet partsforklaringer af tomas hansen og preben vibe-petersen.
tomas hansen har forklaret blandt andet, at han arbejder som petroleumsingeniør. hans
arbejde foregår jævnligt i udlandet, og for tiden arbejder han i lissabon.
han købte grunden i 2006 med henblik på at bygge en ejendom, når han fik solgt sin ejendom
i taarbæk. i forbindelse med købet af grunden modtog han rådgivning fra advokat arne
linde olsen, herunder om brugsretten i henhold til deklarationen.
forud for købet af grunden foretog han besigtigelse. strandarealet blev besigtiget fra
strandlaugets sti, da der ikke var etableret stiføring direkte til strandarealet. en sti vil kunne
etableres ganske nemt ved blot at nedlægge et bed. det var vigtigt for ham, at han havde
adgang til stranden, og både ejendomsmægleren og avokaten vejledte ham om, at han havde
denne adgang, selvom der ikke var anlagt en sti.
umiddelbart efter, at han købte købt grunden i vedbæk, kom finanskrisen, og han havde
svært ved at sælge sit hus i taarbæk. derfor havde han på et tidspunkt begge faste
ejendomme sat til salg. i forbindelse med at grunden i vedbæk var sat til salg, havde han en
kort drøftelse med preben vibe-petersens søn, der klart tilkendegav over for ham, at han
aldrig ville få adgang til strandarealet. hans advokats brev af 15. november 2008 skal ses i
lyset heraf.
det lykkedes ham at få solgt huset i taarbæk, og han begyndte herefter byggeriet på grunden
i vedbæk. i første række handlede det for ham om at få bygget huset, og derfor havde han
ikke fokus på at få anlagt en sti til strandparcellen. han foretog ikke yderligere efter
modtagelsen af advokat jan martens brev af 19. november 2008. han havde på daværende
                                                 - 3 -
tidspunkt fokus på at få bygget sit hus, og ingen af hans advokater tilkendegav over for ham,
at det også var et spørgsmål om tid.
preben vibe-petersen har forklaret blandt andet, at han tidligere har ejet begge de i sagen
omtvistede ejendomme. han købte først den ejendom, der ligger ned mod stranden (nr. 498).
senere købte han også ejendommen, der ligger op mod strandvejen (nr. 500). det skete
udelukkende for at sikre sig arealet ud til vandet.
i 1996, hvor deklarationen blev udarbejdet af landinspektøren, ejede han stadig scanomat a/s
fuldt ud. formålet med deklarationen var, at det alene var ham, der skulle kunne benytte
strandarealet. han har aldrig haft et ønske om, at ejeren af matr.nr. 8f skulle have adgang til
strandarealet. det var også det, han gav udtryk for over for landinspektøren, og han havde
tillid til, at landinspektøren udførte sit arbejde i overensstemmelse hermed. han har ikke haft
problemer med tidligere ejere. han ville sikre sig brugsretten i det videst mulige omfang. han
er bekendt med, at en brugsret kun kan gives for 30 år ad gangen, og det var landinspektøren
også klar over.
da han modtog brev af 4. november 2008 fra tomas hansens advokat, kontaktede han straks
sin egen advokat, advokat jan martens. da han ikke hørte yderligere fra tomas hansen, gik
han imidlertid ud fra, at der ikke ville ske mere i sagen.
tomas hansen har ikke benyttet arealet, og der er ikke etableret stiadgang. etablering af en
sådan stiadgang vil i øvrigt være meget bekostelig, da der både skal fjernes murværk og
gamle træer.
parternes synspunkter
sagsøgeren har i påstandsdokumentet som uddybet under hovedforhandlingen gjort følgende
anbringender gældende:
"til støtte for påstand 1 gøres følgende gældende:
ordlyden i servitutten er som følger:
”ejeren af ejendom matr. nr. 8f vedbæk by, vedbæk, scanomat a/s, vibe allé 3, 2980
kokkedal, giver hermed scanomat a/s, vibe allé 3, 2980 kokkedal, som ejer
ejendommen opført på matr. nr. 8ap, der for tiden bebos af helga og preben vibe-
petersen, brugsretten over området mærket ”c” på vedlagte tegning nr. 1122/1 af
20.12.95 udfærdiget af landinspektørfirmaet erik h. petersen & jens hallund i 30 år
med ret til fornyelse og transport.
samtidig med tinglysningen af ovennævnte, annulleres tinglysningen indført i dagbogen
den 30. september 1993, nr. 021022, for retten i lyngby, underskrevet af b.
vestergaard, kontorleder.”
det er i det ovenstående ikke klart hvad ”brugsretten” udgør. det er således ikke klart,
hvorvidt der er tale om en eksklusiv brugsret, med den virkning at alene indehaveren af
matr.nr. 8ap, den nuværende sagsøgte, har ret til at bruge og færdes på det afmærkede
område.
                                                  - 4 -
da det ikke er klart, hvad der menes med servitutten, må almindelige fortolkningsregler finde
anvendelse. det fremgår af jens evald: ”dansk servitutret”, djøf forlag, 1992, s. 69: ”er en
servitut stiftet ved aftale, antages det i såvel teori som praksis, at de almindelige aftaleretlige
fortolkningsregler og principper som udgangspunkt finder anvendelse”. videre hedder det på
s. 72: ”disse fortolkningsregler antages normalt at omfatte minimumsreglen, dvs. løftet
fortolkes i retning af den forståelse der er mindst byrdefuldt for løftegiveren, uklarhedsreglen,
dvs. at aftalen fortolkes mod affatteren.”
når det tages i betragtning, at aftaleparterne på daværende tidspunkt, tilmed med professionel
bistand fra en landinspektør, valgte ikke at anvende ordet ”eksklusiv” eller lignende, må det
udledes, at det således har været meningen, at brugsretten netop ikke skulle være eksklusiv.
ordet eksklusiv må antages, at være et så udbredt betydningsfuldt begreb, at en undladelse af
at anvende det må medføre ”ikke-eksklusivitet”. såfremt man havde ønsket, at retten skulle
være eksklusiv, havde man utvivlsomt indarbejdet dette i aftalen, der jo i øvrigt består af to
aftaleparter i en og samme juridiske person.
som følge af det ovenstående må sagsøgte anerkende, at brugsretten ikke er eksklusiv. dette
medfører en lige ret til at bruge og færdes på det afmærkede område for såvel sagsøger som
sagsøgte.
vedrørende spørgsmålet om passivitet, må det afvises at sagsøger har udvist en retsfortabende
passivitet. det skal bemærkes at den berigtigende advokat, da sagsøger i sin tid købte
ejendommen, erklærede at brugsretten ikke var eksklusiv. dette har været hovedårsagen til, at
sagsøger lige siden ikke har kunnet forstå omstændighederne vedrørende servitutten og
brugsretten og derfor søgte advokatbistand i flere omgange efterfølgende.
til støtte for påstand 2 gøres følgende gældende:
"udstykningslovens § 16, stk. 1, nr. 1, lyder som følger:
”§ 16. der må ikke stiftes brugsret over et areal for et længere tidsrum end
1) 30 år, såfremt arealet udgør en del af en samlet fast ejendom”
af bemærkningerne til bestemmelsen, jf. 1989/1 lsf 8, ft 1989-90, tillæg a, sp. 389,
fremgår følgende:
”bestemmelsen har til formål at hindre, at kravet om udstykning ved salg
eller pantsætning af en del af en fast ejendom bliver omgået gennem
indgåelse af meget langvarige leje- eller brugsaftaler.”
videre hedder det:
”perioden 30 år forudsættes at skulle regnes fra det tidspunkt, hvor brugeren
 ifølge aftalen har haft ret til at tiltræde lejemålet eller – hvis lejeaftalen ikke fastsætter en
dato for lejemålets indtræden – fra aftalens dato. den foreslåede 30 års regel i nr. 1 er ikke til
hinder for, at et areal genudlejes på en sådan måde, at det samlet er udlejet i mere end 30 år,
men aftalen må ikke på noget tidspunkt binde udlejeren for mere end 30 år.”
i lokalplan 59 der er gældende for området, hedder det på side 9:
                                                - 5 -
”mindste grundstørrelse skal ved nye udstykninger være 2000 m2”
ved læsning af denne lokalplanbestemmelse, sammenholdt med diverse kortmateriale, må det
formodes, at man udelukkende har lavet udstykningen på den skete måde med henblik på reelt
at kunne have rådighed over det samlede areal ned til stranden. altså er udstykningen og den
konkrete opdeling af grundene, så at sige sket proforma, for at leve op til lokalplanens
arealkrav, mens stiftelsen af servitutten er foretaget for at nyde godt af hele strandarealet.
det må ved bestemmelsen i udstykningsloven siges, at være meget klart formuleret, hvor
langt et tidsrum der maksimalt kan stiftes brugsret over. forarbejderne anvender en lejeaftale
som eksempel, men det er det samme der er gældende for andre former for aftaler om
brugsrettigheder, altså også nærværende servitut.
det er ubestridt, at en sådan brugsret naturligvis kan forlænges eller fornyes, jf. i øvrigt også
nærværende servituts ordlyd: ”i 30 år med ret til fornyelse og transport”. det bør her
bemærkes, at det intet sted i servitutten fremgår, at brugsretten automatisk løbende fornyes.
det fremgår heller intet sted i servitutten, at hver af parterne kan opsige med 30 års varsel.
dermed kan det konstateres, at der ikke består nogen opsigelsesret, men blot at brugsretten
gives i 30 år. altså at den er tidsbegrænset. da brugsretten gives i 30 år, må der regnes fra
aftalens indgåelse, dvs. den 27. august 1996, jf. i øvrigt nedenfor vedrørende formuleringen af
påstand 2.
i sagsøgtes processkrifter bemærkes det, at der henvises en del til ulrik rammeskov bang-
pedersens artikel i ufr 1998b.395 ff. det skal i denne forbindelse mindes om, at forfatteren i
artiklen dels kommenterer dommen ufr 1998.1011ø, dels argumenterer for at
udstykningslovens § 16 bør ændres. navnlig i medfør af det sidstnævnte, begrænses værdien
af denne artikel betydeligt, da der dermed bliver tale om en forudindtaget forfatters analyse i
artiklen. i øvrigt hedder artiklens overskrift: ”tidsubegrænsede aftaler om brugsret til et
areal, der udgør en del af en samlet fast ejendom. udstykningslovens § 16, stk. 1”. allerede
som følge af, at der i nærværende sag er tale om en tidsbegrænset aftale, må artiklens værdi
anføres at være begrænset.
i sagsøgtes duplik anføres det: ”bindingsperioden regnes fra netop fra opsigelsesdatoen, jf.
”u1998b.395”.” dette må bestrides. der henvises til den førnævnte artikel, men det skal i
den sammenhæng bemærkes, at artiklen kommenterer dommen ufr 1998.1011ø. netop
denne dom omhandlede en samejekontrakt, hvori ordlyden blandt andet var følgende:
”brugsrettighederne over grunden er tidsubegrænsede, idet hver samejer dog kan opsige
aftalen om eksklusiv brugsret til grunden med 30 års varsel.” allerede fordi der er tale om en
aftale, der netop indeholder en gensidig opsigelsesret, kan denne ikke udgøre et relevant
sammenligningsgrundlag i nærværende sag. derfor kan heller ikke artiklens påstand, om
beregning af bindingsperioden, være relevant i nærværende sag.
det kan som følge af det ovenstående konkluderes, at servituttens ordlyd giver en brugsret i
30 år. der er tale om en tidsbegrænset brugsret der løber fra aftaleindgåelsen den 27. august
1996. der nævnes ingen opsigelsesret i servitutten, kun en ret til fornyelse og transport. en
fornyelse kan ikke fortolkes som en automatisk løbende fornyelse. såfremt fornyelse eller
transport ønskes skal dette ske ved aftale. sagsøgte har under forberedelsen ikke
dokumenteret nogen former for overdragelser eller fornyelser. dette blev ellers gjort
gældende af sagsøgtes daværende advokat i korrespondancen tilbage i 2008. derfor må det
                                              - 6 -
gøres gældende, at brugsretten udløber den 27. august 2026. sagsøgte har flere steder i sine
processkrifter argumenteret ved hjælp af en udvidende fortolkning. der ses dog ikke at være
hjemmel for udvidende fortolkninger i sådan grad som sagsøgte gør gældende.
for god ordens skyld, skal der retteligt gøres opmærksom på, at påstanden således burde lyde
som følger: ”sagsøgte tilpligtes at anerkende, at brugsretten kun med sagsøgers samtykke kan
fornys senest 30 år efter servituttens indgåelse i 1996.” det ændrer imidlertid ikke betydeligt
ved sagens realitet."
sagsøgte har i påstandsdokumentet som uddybet under hovedforhandlingen gjort følgende
anbringender gældende:
"det fremgår af deklaration tinglyst den 30. august 1996 på sagsøgers ejendom matr.nr. 8f, at:
”ejeren af ejendom matr. nr. 8f vedbæk by, vedbæk, scanomat a/s, vibe allé 3, 2980
kokkedal, giver hermed scanomat a/s, vibe allé 3, 2980 kokkedal, som ejer ejendommen
opført på matr. nr. 8ap, der for tiden bebos af helga og preben vibe-petersen, brugsretten
over området mærket ”c” på vedlagte tegning nr. 1122/1 af 20.12.95 udfærdiget af
landinspektørfirmaet erik h. petersen & jens hallund i 30 år med ret til fornyelse og
transport.”
denne sag vedrører spørgsmålene om:
·    hvorvidt brugsretten er eksklusiv (jf. afsnit 3)
·    hvorvidt sagsøger har udvist retsfortabende passivitet (jf. afsnit 4)
·    hvornår brugsretten ophører (jf. afsnit 5)
1.        eksklusiv brugsret
det gøres gældende, at brugsretten er eksklusiv.
1.1       formålsfortolkning
ved fortolkning af deklarationen er det først og fremmest deklarationens formål, der er i
fokus og genstand for fortolkningen.
det fremgår af bo von eyben, peter mortensen og peter pagh: ”fast ejendom - rådighed og
regulering”, 2. udgave, 2003, side 59, at:
”ved fortolkning af servitutter kan en lang række fortolkningsmomenter indgå. blandt de
mere generelle principper kan nævnes, at servitutter formentlig ofte må fortolkes udvidende
med henblik på at sikre, at servituttens formål realiseres. hvis der med andre ord er
fortolkningstvivl, skal der som udgangspunkt vælges den fortolkning, der bedst opfylder
servituttens formål.”
dette synspunkt understøttes også af knud illum, ”dansk tingsret”, 1976, side 569:
                                                - 7 -
”erfaringen viser imidlertid, at en rigtig affattelse af servitutbestemmelser volder betydelig
vanskelighed, og at konciperingen ofte er foretaget skødesløst. for at aftalens mangler ikke
skal føre til en forringelse af servitutrettens betydning, vil det særligt hyppigt forekomme ved
servitutaftaler, at man må søge bag om aftalens ord for at finde parternes ikke udtalte eller
urigtigt udtrykte mening. ”
ved fortolkning af servitutter fremhæver knud illum videre på side 569, at:
”i så henseende må en afvejelse af servituttens nytte for den berettigede og dens ulempe for
den forpligtede få en særlig betydning”.
og videre side 570:
”et ikke ringe hensyn må tages til de stedlige forholds almindelige karakter og ofte til den
måde, hvorpå servitutten af parterne først er bragt til udøvelse”
endvidere følger det af lars svenning andersen m.fl.: ”formueretlige emner”, 4. udgave,
2004, side 150, at:
”ved fastlæggelse af, hvad tredjemand skal respektere efter tl § 1, må der efter
omstændighederne tages hensyn til, om fortolkningen har konkret støtte i det tinglyste
dokuments ordlyd, men et generelt krav herom kan ikke opstilles.”
det er således først og fremmest deklarationens formål, der er i fokus og genstand for
fortolkning. formålet var utvivlsomt, at brugsretten skulle være eksklusiv.
på tidspunktet for tinglysning af deklarationen den 30. august 1996 ejede scanomat a/s
begge ejendomme, dvs. både matr.nr. 8f og matr. 8ap. scanomat a/s var på dette tidspunkt
ejet af sagsøgte preben vibe-petersen, der sammen med sin (nu afdøde) hustru helga vibe-
petersen var bosat i ejendommen beliggende på matr.nr. 8ap.
formålet med deklarationen var utvivlsomt, at brugsretten over arealet skulle være en
eksklusiv brugsret for ejeren af matr.nr. 8ap. som det fremgår af bilag a, kan det ikke for en
praktisk betragtning give mening, hvis ejeren af matr.nr. 8f skulle have adgang til at benytte
arealet.
koncipisten er den samme på begge sider, og det giver ganske enkelt ikke mening, hvis
koncipisten ville give en fremtidig ukendt tredjemand en ret til at gå gennem haven, forbi
vinduer og ned på et arealet, der er beliggende med en naturlig tilknytning til matr.nr. 8ap.
i den forbindelses bemærkes, at der ikke er etableret en sti fra sagsøgers ejendom til dette
areal, ligesom sagsøger ikke faktisk har anvendt arealet. sagsøgers påstand om, at brugsretten
ikke er eksklusiv, har således hverken støtte i retlige eller faktiske betragtninger.
1.2       ordlydsfortolkning
deklarationen anvender formuleringen ”brugsretten” (og ikke blot brugsret i ubestemt form).
ved en ordlydsfortolkning kan heri indfortolkes, at deklarationen omfatter den fulde brugsret
til arealet uden indskrænkninger, og at brugsretten dermed er at betragte som eksklusiv.
                                                - 8 -
1.3       konklusion
på baggrund af ovenstående gøres det gældende, at brugsretten er eksklusiv.
2.        retsfortabende passivitet
spørgsmålet om, hvorvidt brugsretten er eksklusiv, er under alle omstændigheder ikke
længere relevant, idet sagsøger har udvist retsfortabende passivitet og derfor på nuværende
tidspunkt er afskåret fra at rejse krav mod sagsøgte.
2.1       sagsøgers handlemåde
den 4. november 2008 henvendte sagsøger sig til sagsøgte, jf. bilag 8.
ved brev af 19. november 2008 afviste sagsøgte sagsøgers krav, jf. bilag 8. sagsøger
besvarede ikke dette brev.
ved brev af 15. januar 2009 skrev sagsøgte igen til sagsøger, jf. bilag 8:
”jeg tillader mig at tage deres tavshed som udtryk for, at der ikke fra deres klients side vil
blive gået videre med sagen.”
heller ikke dette brev blev besvaret af sagsøger.
siden sit brev af 4. november 2008 har sagsøger ikke foretaget sig yderligere over for
sagsøgte, førend sagsøger knapt 5 år senere udtager stævning mod sagsøgte.
2.2       juridisk retsgrundsætning
den juridiske retsgrundsætning om retsfortabende passivitet beskytter den debitor (sagsøgte),
som regner med og har indrettet sig i tillid til, at kreditor (sagsøger) har opgivet sit eventuelle
krav.
det fremgår af bo von eyben, peter mortensen og ivan sørensen: ”lærebog i obligationsret
ii”, 3. udgave, 2008, side 169, at:
”det centrale i passivitetsvurderingen er kombinationen af debitors gode tro og kreditors
onde tro, dvs. at debitor enten er i god tro om kravets eksistens (manglende viden og burde-
viden om, at kravet er bragt til eksistens, eller begrundet formodning om, at det er ophørt)
eller har en forventning om, at kravet ikke vil blive gjort gældende, som er begrundet i
kreditors passivitet, samtidig med at kreditor er i ond tro om kravets eksistens og debitors
vildfarelse, dvs. at kreditor ved eller bør vide, at debitor regner med, at kravet ikke eksisterer
eller ikke vil blive gjort gældende.”
og videre side 170:
”en særlig anledning kan navnlig være, at debitor over for kreditor giver udtryk for, at kravet
efter hans opfattelse ikke (længere) eksisterer.
                                               - 9 -
hvis debitor direkte afviser kravet (f.eks. under henvisning til, at det efter hans opfattelse er
opfyldt) eller fremfører andre indsigelser imod det, kan kreditors manglende reaktion herpå
tages som udtryk for, at kreditor har accepteret - eller i hvert fald affundet sig med -
afvisningen eller indsigelsen...”
i en artikel af jens valdemar krenchel: ”om retsfortabende passivitet”, optrykt i
u2000b.180, side 3, fremgår det, at:
”foreligger der en uklarhed med hensyn til, om et krav består eller ikke, og retter kreditor for
det påståede krav henvendelse til debitor herom, skal henvendelsen forfølges loyalt, ellers vil
debitor for det påståede krav af denne grund kunne have en berettigelse af sin tillid til, at
kravet er opgivet eller ikke vil blive gjort gældende.”
retsfortabende passivitet er en juridisk retsgrundsætning som ikke snævert afgrænses til kun
at finde anvendelse i obligationsretlige forhold i gensidigt bebyrdende retsforhold.
i artiklen ”passivitetsgrundsætningen - retlig standard eller egentlig retsregel?” optrykt i
u2009b.203 af post doc., ph.d. camilla hørby jensen, juridisk institut, syddansk universitet,
fremgår, at:
”anvendelsesområdet for passivitetsgrundsætningen er ganske bredt, og selvom
passivitetsspørgsmålet ofte ses behandlet i diverse obligationsretlige fremstillinger, er den
ikke bundet til denne retlige disciplin endsige formueretten”.
og videre, at:
”passivitetsgrundsætningens anvendelsesområde spænder dog endnu bredere. eksempelvis
vil den også kunne finde anvendelse på krav eller indsigelser i anledning af krænkelse af
immaterielle rettigheder, jf. ufr1998.576/2h, eller i forbindelse med genoptagelse af døds-
eller konkursboer, jf. ufr2002.1158ø”.
retsvirkningen af passivitet er, at fordringen ophører, og passiviteten er således
retsfortabende.
varigheden af passiviteten er endvidere et moment, der indgår i vurderingen.
som eksempel herpå kan fremhæves østre landsrets afgørelse optrykt i u2006.1956 ø: her
reklamerede køber af en ejerlejlighed over mangler, som blev afvist af sælger. køber foretog
sig herefter ikke videre over for sælger før efter knapt 4 år senere, hvor køber udtog stævning
mod sælger.
østre landsret udtaler:
”under disse omstændigheder findes de indstævnte at have udvist en sådan
rettighedsfortabende passivitet over for appellanten, at det i sagen omhandlede krav allerede
som følge heraf ikke kan gøres gældende mod denne.”
2.3       konklusion
                                              - 10 -
på baggrund af ovenstående gøres det gældende, at sagsøger ved sin handlemåde har udvist
passivitet i en sådan grad, at passiviteten er retsfortabende, hvorfor sagsøger er afskåret fra at
rejse krav på nuværende tidspunkt.
3.       brugsrettens ophør
ved fortolkning af deklarationen er det først og fremmest deklarationens formål, der er i
fokus og genstand for fortolkningen, som beskrevet ovenfor i afsnit 3.
formålet med deklarationen var utvivlsomt, at brugsretten skulle gælder så længe, det
overhovedet var muligt. det har på intet tidspunkt været hensigten med deklarationen, at
brugsretten automatisk skulle ophøre efter 30 år.
brugsrettigheder over en del af en samlet fast ejendom kan stiftes på sådanne vilkår, at
brugsrettighederne gælder løbende (tidsubegrænset), men med mulighed for opsigelse med et
varsel på 30 år fra tidspunktet for opsigelsen.
formålet med deklarationen – nemlig en brugsret med længst mulig varighed - opnås ved, at
deklarationen fortolkes således, at brugsretten gælder løbende (tidsubegrænset) med mulighed
for 30 års opsigelse.
sådanne vilkår er sædvanlige og strider ikke mod udstykningslovens § 16, stk. 1, nr. 1, jf.
eksempelvis ulrik rammeskow bang-pedersens artikel optrykt i u1998b.395:
”tidsubegrænsede aftaler om brugsret til et areal, der udgør en del af en samlet fast
ejendom. udstykningslovens § 16, stk. 1”, side 1:
”det er derfor også muligt at indgå en tidsubegrænset aftale om brugsret, når blot aftalen
indeholder opsigelsesmuligheder.
aftalen skal kunne opsiges med højest 30 års varsel, uanset opsigelsen dermed først får
virkning senere end 30 år fra brugsforholdets påbegyndelse.”
3.1      konklusion
på baggrund af ovenstående gøres det gældende, at brugsretten gælder løbende
(tidsubegrænset), men med mulighed for opsigelse med et varsel på 30 år."
rettens begrundelse og afgørelse
tomas hansen rejste gennem advokat regitze elmsted spørgsmålet om brugsrettens karakter
og omfang over for preben vibe-petersen ved brev af 4. november 2008. i brevet blev det
gjort gældende, at preben vibe-petersen ikke havde eksklusiv brugsret til strandparcellen.
ved brev af 19. november 2014 afviste advokat jan martens på vegne af preben vibe-
petersen tomas hansens synspunkter om, at der ikke var tale om en eksklusiv brugsret.
da advokat jan martens ikke modtog svar på sit brev af 19. november 2009, skrev han den
15. januar 2009 til advokat regitze elmsted, at han anså tavsheden som udtryk for, at der ikke
fra tomas hansens side ville blive gået videre med sagen.
                                              - 11 -
advokat regitze elmsted forelagde ved brev af 20. januar 2009 henvendel-sen af 15. januar
2009 for tomas hansen og gav samtidig udtryk for, at hun sluttede sagen.
det lægges til grund, at tomas hansen i perioden frem til stævningens indlevering ved retten
i lyngby den 3. september 2013 ikke har foretaget sig yderligere i forhold til preben vibe
petersen.
under disse omstændigheder finder retten, at tomas hansen har udvist en sådan
retsfortabende passivitet, at han ikke nu kan gøre gældende, at den brugsret, der følger af
servitutten af 27. august 1996, ikke er eksklusiv.
sagsøgte frifindes derfor for påstand 1.
det lægges efter ordlyden af deklarationen og preben vibe-petersens forklaring til grund, at
formålet med servitutten er at tillægge ejeren af matr.nr. 8ap en brugsret til strandarealet af
længst mulig varighed.
deklarationen må for at ligge inden for rammerne af udstykningslovens § 16, stk. 1, herefter
forstås således, at brugsretten gælder tidsubegrænset, men med mulighed for opsigelse med et
varsel på 30 år.
sagsøgte frifindes derfor også for påstand 2.
med sagsomkostninger forholdes som nedenfor bestemt. der er ved omkostningsfastsættelsen
lagt vægt på sagens omfang, karakter, forløb og udfald. det er lagt til grund, at
sagsgenstanden udgør 1 mio. kr. de tilkendte sagsomkostninger dækker udgiften til
advokatbistand. det er lagt til grund, at preben vibe-petersen ikke er momsregistreret.
                                       thi kendes for ret:
preben vibe-petersen frifindes.
tomas hansen skal inden 14 dage betale 60.000 kr. i sagsomkostninger til preben vibe-
petersen.
