                                          udskrift
                                               af
                               østre landsrets dombog
                                         ____________
afsagt den 7. juni 2013 af østre landsrets 18. afdeling
(landsdommerne steen mejer, ulla staal og kinna eidem (kst.)).
18. afd. nr. b-559-11:
a
(advokat noaman azzouzi)
mod
udenrigsministeriet
(kammeradvokaten v/advokat niels banke)
under denne sag, der er anlagt den 29. april 2010 ved københavns byret, og som ved byret-
tens kendelse af 15. februar 2011 i medfør af retsplejelovens § 226, stk. 1, er henvist til be-
handling ved østre landsret, har sagsøgeren, a, nedlagt endelig påstand om, at sagsøgte,
udenrigsministeriet, fra den 1. juli 2010 og til hans død skal betale principalt en løbende må-
nedlig ydelse svarende til årligt 283.992 norske kr. brutto, således at de månedlige ydelser
reguleres hver den 1. maj i henhold til den norske folketrygdlov, og således at ydelserne fra
første udbetaling til endelig dom tillægges procesrente, subsidiært en løbende månedlig
ydelse efter rettens nærmere bestemmelse med procesrente fra sagens anlæg.
udenrigsministeriet har endeligt påstået frifindelse.
sagen drejer sig om, hvorvidt udenrigsministeriet i pensionsmæssig henseende er forpligtet
til at stille a, som om der under hans ansættelse ved den danske ambassade i oslo var betalt
bidrag for ham til den norske folketrygdordning (folkepensionsordning).
                                              - 2 -
sagsfremstilling
ved brev af 20. december 1964 fra den danske ambassade i oslo blev a pr. 1. januar 1965
tilbudt en stilling som vagtmester og hans hustru en stilling som rengøringsmedhjælper ved
ambassaden. om ansættelsesvilkårene fremgik bl.a.:
      ”ansættelsesvilkårene for vagtmesteren er følgende:
      løn pr. måned no.kr.                     1.425,50
      + 10 % for gift stand                      142,50
      + 2 børnetillæg à no. kr. 35,-              70,-
                                               1.638,-
      - leje af tjenestebolig                     85,-
                                        no.kr. 1.553,-
      ...
       ud over den kontante løn ydes der vagtmesteren fri elektricitet og varme samt
      uniform og refusion af udgifter til sygekasse og folkepension.
      …
      som nævnt i opslaget om stillingen vil omkostningerne ved rejse og flytning for
      dem og deres familie ikke blive afholdt af ambassaden eller udenrigsministe-
      riet.”
a accepterede ansættelsestilbudet.
i en notits af 16. februar 1966 fra ambassaden i oslo hedder det om as ansættelsesvilkår bl.a.:
      ”i ambassadens skrivelse af 10.12.1964 til oversergent a, aabenraa, anføres det
      under ansættelsesvilkårene: ”ud over den kontante løn ydes der vagtmesteren fri
      elektricitet og varme samt uniform og refusion af udgifter til sygekasse og folke-
      pension.”
      da dette blev skrevet, regnedes der med, at a måtte betale præmie for den fulde
      trygd – altså også for folkepensionen, for hvilken præmien normalt betales sam-
      men med præmien for sygetrygden. dette har imidlertid vist sig ikke at være til-
      fældet, idet vagtmesteren som dansk statsborger ansat ved den danske ambassade
      kun skal betale præmie for sygetrygden, jf. rikstrygdeverkets rundskriv 151 s. af
      16. marts 1963, hvori det hedder at
          ”utsendt personell ved diplomatiske eller konsulære representasjoner fra de øv-
          rige nordiske land, og annet personell ved representasjonene samt arbeidstakere
                                                 - 3 -
           i personlig tjeneste hos representasjonenes personell, dersom vedkommende er
           statsborger i det land representasjonen tilhører og ikke har fast bopel i norge,
           (kan) opptas i syketrygden uten samsamtidig plikt til at å betale premie til an-
           dre trygder her i landet.”
       spørgsmålet bliver da, om den omstændighed, at der kun betales præmie for sy-
       getrygden forskertser vagtmesterens mulighed for eventuelt til sin tid at få folke-
       pension her i landet. dette kan ikke antages at være tilfældet. ifølge den nordiske
       konvention om social tryghed artikel 4 er ”statsborgere fra et af de kontraherende
       lande – i et andet af landene på samme betingelser og efter samme regler som lan-
       dets egne statsborgere berettiget til aldersrente med tillægsydelser, såfremt pågæl-
       dende har opholdt sig i sidstnævnte land uafbrudt i mindst 5 år umiddelbart før
       begæring om folkepension fremsættes”. da pensionsalderen her i landet – i hvert
       fald indtil videre – er 70 år, synes spørgsmålet under alle omstændigheder ikke at
       kunne blive aktuelt, før a når en alder af 65 år.”
i en notits af 21. august 1969 fra ambassaden i oslo hedder det om as skattemæssige stilling
bl.a.:
       ”a henvendte sig for nogle dage siden til mig for at forhøre sig nærmere om ind-
       førelsen af kildeskat i danmark kunne få indflydelse på hans skattemæssige stil-
       ling.
       forholdet er i dag det, at a, der tiltrådte sin nuværende stilling den 1. januar 1965,
       ikke svarer skat i danmark og ej heller i norge. han har opgivet sin faste bopæl i
       danmark, og argumentationen for, at han ikke betaler skat i norge, hviler på
       synspunktet, at han ikke har fast bopæl her, fordi han til forskel fra ambassadens
       øvrige lokalt ansatte danske statsborgere kom hertil med det udtrykkelige og ene
       formål at overtage vagtmesterstillingen ved ambassaden, og fordi han kun agter
       at forblive i norge, så længe han beklæder denne stilling.
       a synes ikke at falde ind under den kreds af personer, som ifølge kildeskattelo-
       vens § 1 er skattepligtige i danmark. han har ikke bopæl i danmark og har heller
       ikke haft sådan bopæl inden for de sidste 4 år. da han er lokalt ansat, falder han
       heller ikke ind under § 1, nr. 5, der omhandler personer, der er udsendt af den
       danske stat. ...
       …
       ... ganske vist fandt de forberedende forhandlinger om hr. as ansættelse ved am-
       bassaden sted ved udenrigsministeriets foranstaltning, og ganske vist var det ene-
       ste formål med hans rejse til norge at overtage vagtmesterstillingen, men uanset
       dette opfylder hr. a betingelserne for, at han kan være lokalt ansat. han betalte
       selv rejsen herop og er forpligtet til også at betale tilbagerejsen, og kontrakten er
       indgået med ambassaden.
       dette spørgsmål har telefonisk været forelagt sekretær egebjerg i udenrigsmini-
       steriet, der efter at have konfereret med sine foresatte har bekræftet, at a efter
                                                 - 4 -
       gældende retningslinier ikke er omfattet af kildeskattelovens § 1. hr. egebjerg
       oplyste, at man ved afgørelsen af de forskellige tvivlsspørgsmål, der var opstået,
       havde været nødt til at anlægge stærkt formalistiske fortolkninger, og man havde
       herunder ved afgørelsen af, om medarbejdere kunne betragtes som lokalt ansatte
       eller udsendte, lagt vægt på, om deres løn blev anvist af udenrigsministeriet eller
       af repræsentationerne, og hr. as løn anvises som bekendt af ambassaden.”
i et brev af 7. februar 1970 til udenrigsministeriet anmodede ambassaden i oslo om, at a
blev optaget i udenrigsministeriets sygerefusionsordning. i brevet anførtes bl.a.:
       ”ambassadens vagtmester, hr. n.a. a, har forespurgt, om der måtte være mulig-
       hed for at blive optaget i udenrigsministeriets sygerefusionsordning.
       bidragene til hr. as norske sygekasse er hidtil i henhold til ansættelsesvilkårene
       blevet betalt af ambassaden. de er med virkning fra 1. januar d.å. sat op og andra-
       ger nu ca. 1.160,- kr. årligt.
       selv om hr. a er lokalt ansat, er hans ophold i norge alene begrundet med hans
       ansættelse som vagtmester ved ambassaden. man tillader sig derfor at indstille, at
       hans anmodning efter omstændighederne imødekommes, således at han optages i
       sygerefusionsordningen med virkning fra 1. februar d.å.
       da det som nævnt påhviler ambassaden at afholde udgifterne til vagtmesterens
       sygeforsikring, vil der i givet fald ikke blive afkrævet ham det i instruksen for
       udenrigstjenesten fastsatte bidrag.”
i et brev af 28. september 1972 indstillede ambassaden i oslo til udenrigsministeriet, at a
blev ansat som lokalt ansat kancellist. i brevet hedder det bl.a.:
       ”til posten som lokalt ansat kancellist ved ambassadens handelsafdeling fra 1.
       oktober 1972 vil ambassaden som omtalt over for direktøren for udenrigsministe-
       riet tillade sig at indstille vagtmester a.
       ...
       med hensyn til lønfastsættelse og -regulering forudsætter man,
       at hr. as lave husleje (p.t. kr. 85,00 om måneden) opretholdes, idet den ses som
       kompensation for ovennævnte pligter uden for kontortid,
       at lønnen skal omfatte sædvanligt overarbejde i handelsafdelingen,
       at der ikke som i den nuværende vagtmesterløn regnes med ægteskabs-, børne- og
       momstillæg,
                                                 - 5 -
      at hr. a fortsat vil være skattefri, jfr. herom brev af 21. august 1969 fra ambassa-
      deråd aasberg-petersen til fuldmægtig egebjerg, hvilket formentlig kan oprethol-
      des, hvis bolig i tilknytning til kancelliet bevares. ved vurdering af skattefrihe-
      dens betydning må det tages i betragtning, at skattepligt til norge ville medføre
      børnetillæg og skattepligt til danmark til sin tid til en højere folkepension.
      som retningslinie for kancellistens løn finder man den norske lønaftale for forsik-
      ringsfunktionærer mest velegnet, dels fordi kravene til denne funktionærgruppe
      (og til bankfunktionærer, der ligger på samme lønniveau) kan sammenlignes med
      de krav kancellisten bør opfylde, og dels af praktiske grunde, idet ambassadens
      øvrige lokalt ansatte kontorpersonale lønnes efter nævnte aftale. …
      hr. as nuværende løn som vagtmester andrager kr. 39.368 om året, jfr. amber
      895 af 22. september 1972. han ville i denne egenskab pr. 1.1. 1973 opnå en års-
      løn på kr. 41.415.
      det foreslås, at hr. a som kancellist indplaceres i lønklasse 5.2. i ovennævnte
      skema (årlig løn kr. 40.848), og at der foreløbig gives ham adgang til avancement
      med èt løntrin hvert andet år til klasse 6.4. (kr. 46.080) efter 8 år.
      a vil være indforstået med de foreslåede ansættelsesvilkår. hans ansættelse som
      kancellist vil nødvendiggøre ansættelse af en efterfølger i vagtmesterstillingen, et
      spørgsmål ambassaden vil vende tilbage til snarest mulig.”
ved brev af 24. oktober 1972 bemyndigede udenrigsministeriet ambassaden i oslo til at an-
sætte a som lokalt ansat kancellist på de af ambassaden skitserede vilkår, idet det bl.a. be-
mærkedes, at a indtil videre kunne bevare boligen til den gældende husleje.
i brev af 5. september 1996 fra udenrigsministeriet til ambassaden i olso hedder det om lo-
kaltansatte medarbejdere på danske repræsentationer med diplomat- eller tjenestepas, herun-
der a, bl.a.:
      ”1. på foranledning af en konkret sag blev protokollen for nogen tid siden op-
      mærksom på, at et antal lokaltansatte medarbejdere på danske repræsentationer
      tilsyneladende igennem årene er blevet udstyret med, subsidiært har fået lov til at
      beholde deres danske diplomat- eller tjenestepas, formentlig i forbindelse med de
      pågældendes overgang til lokalansættelse.
      som det fremgår af ”instruks for udenrigstjenesten”, (bd. 3, kap. xiv, afsnit a og
      b), er lokaltansatte medarbejdere på repræsentationerne ikke opført blandt de per-
      soner, som kan erholde diplomat- eller tjenestepas. ...
      ...
      3. på ovenfor anførte baggrund, samt henset til at protokollen, af såvel principielle
      som praktisk-administrative grunde, ser et udtalt behov for at stadfæste gældende
                                                - 6 -
       regler, er det i samråd med fællessekretariatet resolveret at indstille udstedelsen af
       dipolmat- eller tjenestepas (med de anførte undtagelser under ganske særlige om-
       stændigheder) til lokaltansatte medarbejdere på danske repræsentationer.
       fremdeles er det besluttet at annullere de diplomat- og tjenestepas, som allerede
       er i omløb hos medarbejdere i denne kategori. ...
       ...
       4. for repræsentationens vedkommende berøres følgende lokaltansatte medarbej-
       dere af ovenstående resolutioner:
       handelsmedarbejder a
       tjenestepas s 526, udløbsdato 08.07.1998”
i et udateret ”notat vedrørende inddragning af mit tjenestepas” har a bl.a. anført:
       ”som nævnt under samtalen er jeg af den opfatning, at en ”kollektiv afstraffelse”
       med begrundelse i, at enkelte andre har misbrugt sin stilling eller arbejdsgivers
       tillid, næppe kan siges at være saglig begrundelse for at inddrage mit tjenestepas.
       det vil stille mig i en helt uoverskuelig vanskelig situation, uanset at ministeriet
       evt. påtager sig at udligne en beregnet beskatning af min lønindtægt.
       den nævnte mulighed for fortsat skattefrihed med henvisning til skattelovens § 28
       og forskrift af 8. september 1967, § 1, pkt. e, jfr. korrespondance med europa-
       kommissionens kontor i oslo, er ikke korrekt, eller mangelfuld på oplysninger,
       der lægges til grund for skattemyndighedernes svar til kommissionens kontor.
       for det første var det samme forskrift som udløste skattepligt for ambassadens øv-
       rige lokalt ansatte i 1967 efter en note fra herværende ud (og som samtidig ikke
       lod i tvivl, at jeg opfyldte betingelserne for fortsat skattefrihed og tilmelding i ud
       som teknisk administrativt personale).
       for det andet er teksten så klar, at den ikke kan fejltolkes: ”formues- og inntekts-
       skatt til stat og kommune kan ikke pålegges personer som tilhører den administra-
       tive eller tekniske personale ved fremmed stats diplomatiske stasjon eller frem-
       med stats konsulære stasjon, forutsatt at vedkommende ikke er norsk borger eller
       er fast bosatt i riket”.
       efter ordene er skattefrihed betinget af
       - at man ikke er norsk borger og ej heller er bosat i norge, jfr. også indberet-
       ning nr. 1019 af 11.12.67 vedrørende skattepligt til norge for ambassadens tekni-
       ske og administrative personale.
       en inddragning af tjenestepasset vil betyde, at tilmeldingen i ud bortfalder, og
       jeg derved skal tilmeldes folkeregisteret i norge og dermed har fast bopæl i
       norge. der er næppe nogen ”smuthul” for at undgå dette, eftersom en sletning af
       tilmeldingen i ud umiddelbart vil medføre, at mine nummerplader på bilen skal
                                                - 7 -
      afleveres, og at jeg for at få nye ordinære nummerplader skal fremvise et norsk
      cpr-nummer, altså fast bosat i riget og dermed skattepligtig, …
      jeg kan for øvrigt ikke se på hvilken måde min nuværende tilmelding evt. skulle
      være i strid med wienerkonventionen, loven og forskriften, der henvises til, blev
      jo netop fattet med henvisning til norges ratifikation af wienerkonventionen. jeg
      har aldrig haft og har ikke fast bopæl i norge (er ikke tilmeldt folkeregisteret) og
      har til hensigt at vende tilbage til danmark når tjenesten afsluttes, …
      …
      for at belyse den situation jeg vil komme i ved skattepligt kan jeg anføre føl-
      gende:
      i de forløbne år har jeg måttet bære en del udgifter som direkte har negativ til-
      knytning til skattefriheden (ikke bopæl). den tungeste del har været 3 børns vide-
      regående skoleuddannelse. de har ikke kunnet opnå studielån, hverken fra danske
      eller norske kilder. jeg har direkte måttet betale for uddannelse. det har været en
      betydelig ”ekstra” udgift, og de private lån jeg optog til disse formål var jeg fær-
      dig med at betale for blot fire år siden.
      nu kommer så endelig årene, hvor jeg skal lægge til side til pensionsalder. jeg er
      – uden bopæl – ikke berettiget til pension de første tre år af pensionisttilværelsen,
      og efter den tid vil jeg kun opnå mindstepension. jeg må med andre ord selv sørge
      for at kunne overleve i denne tilværelse, hvilket jeg har været indforstået med i
      alle år. for at klare dette har jeg ”placeringsindtægter” til supplering af opsparin-
      gen. ved skattepligt vil denne del også blive beskattet og indebære, at jeg – uanset
      en godtgørelse til dækning af skat på lønnen – ikke kan opspare tilstrækkelige
      midler i den forholdsvis korte tid der er til dette. jeg vil uanset ændret status aldrig
      kunne opnå mere end mindstepension, som også antydet i ansættelsesvilkårene.
      sagt med andre ord, når der endelig kommer ”bedre” tider med opsparingsmulig-
      hed, så trækkes tæppet bort under fødderne og åbenbart uden saglig eller legal
      formalitet som grundlag for at opsige den eksisterende ansættelsesaftale.”
as tjenestepas blev ikke annulleret, og det blev senere fornyet, men i 2002 opstod på ny
spørgsmålet om, hvorvidt a kunne opretholde sit tjenestepas. i anledning heraf udarbejdede a
den 23. juli 2002 ”notits til ambassadøren vedrørende inddragelse/fornyelse af mit blå tje-
nestepas”, hvori han bl.a. anførte:
      ”jeg flyttede fra danmark til stillingen på ambassaden, og i mere end 37 år – fra
      min ansættelse pr. 1. januar 1965 – har jeg været tilmeldt ud som ”teknisk ad-
      ministrativt personale” uden bopæl i norge (ikke tilmeldt folkeregisteret) og med
      en skattefri nettoløn.
      ambassaden/um har i de forløbne godt 37 år flere gange valgt at bibeholde denne
      ansættelsesform for mit vedkommende.
                                           - 8 -
-     første gang i 1967/68, da lokalt ansat personale ved en kgl. resolution blev
      skattepligtige til norge. frem til dette tidspunkt var alle lokalt ansatte på am-
      bassaden aflønnet med en skattefri nettoløn. efter dette tidspunkt kunne
      skattefrihed kun gælde for teknisk administrativt personale ved fremmede
      staters repræsentationer, såfremt vedkommende ikke er norsk statsborger eller
      er fast bosat i riget. jeg var den eneste der ikke var fast bosat i riget. det var
      foranlediget af et ønske fra ambassaden ved min ansættelse, at jeg ikke afle-
      verede flyttemelding til det lokale norske folkeregister, men alene blev til-
      meldt ud.
-     anden gang – i 1972 – i forbindelse med min overgang til ny stilling i am-
      bassadens handelsafdeling, hvor der blev indgået en ny ansættelsesaftale.
-     tredje gang i 1991, hvor ud for første gang anmodede om at få fremlagt tje-
      nestepas i forbindelse med fornyelse af mit blå id-kort.
um kunne alle gange have valgt at gå over på en skattepligtig ansættelsesordning
og endnu på et tidspunkt, hvor jeg stadig kunne have nået at oparbejde visse for-
dele ved skattepligtig ansættelse, specielt i form af folkepension, men um valgte
hver gang den for um bedste og billigste ansættelsesløsning.
når um vælger at inddrage mit tjenestepas efter 37 års ”hævd” og på et tidspunkt,
hvor jeg har maksimalt 6 års tjenestetid tilbage af mit arbejdsliv, er det vanskeligt
at tolke dette som andet end et ønske om at bruge denne metode som værktøj til at
få mig fjernet fra stillingen, efter som en inddragning af passet på et så sent tids-
punkt i min arbejdskarriere er det samme som at ”trække skjorten af mig” rent
økonomisk af følgende ikke selvforskyldte årsager:
- min skattefrie ansættelse uden bopæl i norge betyder, at jeg i de første tre år
      af min pensionsalder ikke vil få udbetalt nogen pension ud over atp på ca.
      1.000,00 kr. pr. måned, og at jeg efter tre års forløb kun vil være berettiget til
      mindstepension.
- jeg er med andre ord nødt til selv at finde en løsning der giver mulighed for at
      overleve, hvilket jeg også har været indstillet på i alle år, men selvfølgelig
      med forudsætningen at jeg ville få de år der indgår frem til pensionsalder til at
      imødekomme denne nødvendighed.
- når de sidste år også er nødvendige at få med som ”forberedende mulighed til
      at overleve som pensionist” skyldes det ikke mindst, at um har valgt den
      skattefrie ansættelsesform i alle år, eftersom dette også har betydet, at jeg selv
      har måttet bære betydelige udgifter gennem alle årene til skolegang og ud-
      dannelse for mine tre børn, idet reglerne for sådant tilfælde indebærer, at de
      hverken har kunnet få studielån eller stipendier – som andre studerende har
      mulighed for at opnå – hverken fra dansk eller norsk side. de har end ikke
      haft samme krav på studieplads på skolerne som andre ”fastboende” har.
      dette forhold har i betydelig grad reduceret mine muligheder for systematisk
      opsparing og hensættelser til pensionsordninger, og har endog nødvendiggjort
      optagelse af private lån, der først for nogle få år tilbage var færdig afviklet.
dette har medført, at det var de sidste, nu maksimalt seks år af mit arbejdsliv der
skulle sikre min ”overlevelsesmulighed”. um trækker nu tæppet væk under mig,
hvilket med sikkerhed vil medføre, at jeg resten af min tilværelse vil være henvist
til at overleve som socialklient.”
                                                - 9 -
i et brev af 30. september 2002 indstillede ambassaden i oslo til udenrigsministeriet, at as
status fortsatte uden ændringer. i brevet anførtes bl.a.:
       ” a. a kom til ambassaden fra danmark som vagtmester i 1965 udstyret med et
       almindeligt dansk pas, d.v.s. længe før de blev ”rødbedefarvede”. han blev an-
       meldt over for det norske udenrigsministerium som teknisk-administrativ med-
       arbejder, og fik som følge heraf tildelt et blåt norsk id-kort. derimod blev han
       efter ønske fra ambassaden ikke tilmeldt det norske folkeregister. i 1967/68 blev
       lokalt ansatte medarbejdere ved ambassaderne i oslo gjort skattepligtige i norge.
       for den danske ambassades vedkommende betød det, at de lokale medarbejdere
       ikke længere kunne aflønnes med en ”skattefri” nettoløn. da a imidlertid ikke var
       tilmeldt det norske folkeregister, valgte det danske udenrigsministerium at letfor-
       ståelige økonomiske grunde at opretholde hans særstatus og aflønne ham med en
       løn, baseret på, at han ikke var skattepligtig i norge.
       oprindelig var a som nævnt udsendt som vagtmester, men i 1972 blev han til-
       knyttet ambassadens handelsafdeling som handelsmedarbejder, og der blev ind-
       gået en ny ansættelseskontrakt med ham. den indebar, at han fortsat modtog net-
       toløn, selv om det ved den lejlighed havde været både muligt og naturligt at lige-
       stille ham med de øvrige lokalt ansatte medarbejdere.
       i 1991 forlangte det norske udenrigsministerium, at lokalt ansatte medarbejdere
       ved udenlandske ambassader i oslo, som var indehavere af blå id-kort, skulle
       have mindst tjenestepas, såfremt de skulle bevare deres blå id-kort og dermed de-
       res skattefrihed i norge. i første omgang lykkedes det af få fornyet as id-kort
       uden fremlæggelse af et blåt tjenestepas, men det norske udenrigsdepartement
       gjorde det ved udstedelsen klart, at der ved den næste fornyelse som minimum
       skulle foreligge et tjenestepas som forudsætning for fornyelse af id-kortet. ... den
       3. juli 1992 anmodede ambassaden i amber 151 om udstedelse af det blå pas til
       a, og dette blev fremsendt af protokollen den 8. juli 1992 uden betingelser eller
       kvalifikationer af nogen art. det blå pas blev således ikke udstedt som et frynse-
       gode for a, men som et middel til at begrænse lønsumsudgiften for udenrigsmini-
       steriet.
       i forbindelse med udstedelsen af det første blå id-kort under det nye regime blev
       a afkrævet et mundtligt løfte af det norske udenrigsdepartements protokol om, at
       han ville forlade norge, når hans ansættelsesforhold ved den danske ambassade
       ophørte. den skjulte dagsorden herved var naturligvis, at den norske stat ikke ville
       hænge på (folke)pensionsforpligtelser for en person, som aldrig havde bidraget
       med skatteindbetalinger til den norske statskasse, uanset hvor legal situationen
       end måtte være. jeg skal ikke gøre mig til ekspert på de nordiske socialbeskyttel-
       sesaftaler, og det er derfor muligt, at det norske krav ”ikke vil holde i byretten”,
       men det er nu engang den faktuelle situation i sagen.
       det blå pas og som følge heraf det blå id-kort giver ikke a privilegier eller im-
       muniteter i det norske samfund. værdien af skattefriheden indkasseres jo af uden-
       rigsministeriet gennem lønfastsættelsen. …
                                                - 10 -
       da udenrigsministeriet i 1996 som bekendt besluttede at inddrage lokale medar-
       bejderes røde eller blå pas, var spørgsmålet naturligvis også relevant for a, uanset
       at baggrunden for tildelingen af det blå pas nok var forskellig fra de fleste andre
       tilfælde. korrespondancen i sagen er omfangsrig, og jeg skal derfor ikke repetere
       eller rekapitulere den i dette u.h.brev. udfaldet af korrespondancen blev, at as blå
       pas blev forlænget til juli 2002, men det blev samtidig tilkendegivet, at det ville
       være sidste gang, det skete. hans blå id-kort gælder til marts 2003.
       …
       hertil bør imidlertid føjes det menneskelige element. a er 61 år. såfremt han
       måtte blive tvunget til at fratræde i den nærmeste fremtid, ville han hverken være
       (folke)pensionsberettiget i norge eller danmark. norge vil formentlig under hen-
       visning til det aftvungne mundtlige løfte forlange, at han forlader landet, hvor han
       som nævnt i overensstemmelse med udenrigsministeriets ønske om at holde løn-
       sumsudgifterne i ave aldrig har været folkeregistertilmeldt eller skattebetaler, men
       ikke desto mindre har tjent ambassaden og kongeriget trofast i snart 38 år. i
       danmark vil han lige så lidt være berettiget til folkepension før om nogle år.
       …
       jeg skal derfor indtrængende opfordre til, at man ser økonomisk og pragmatisk på
       situationen, og lader as status fortsætte i overensstemmelse med status quo, indtil
       han om et begrænset antal år kan overgå normalt og værdigt til
       (folke)pensionistens rækker. det vil i disse budgetmæssigt så stramme tider be-
       tyde, at ambassadens lønsumsudgifter ikke forøges uden anden begrundelse, end
       hensyntagen til et sikkert i andre tilfælde fornuftigt princip om, at lokale medar-
       bejdere ikke kan have blåt pas. det vil også indebære, at ambassadens eksport-
       fremmearbejde ikke kommer til at lide skade, og en imødekommende holdning vil
       tillige give os tid til at opbygge en alternativ it-ekspertise.”
a bibeholdt sit tjenestepas, indtil han med udgangen af juni 2007 som 65-årig fratrådte sin
stilling ved ambassaden i oslo og flyttede tilbage til danmark.
i et brev af 3. december 2008 rettede a henvendelse til udenrigsministeriet vedrørende op-
tjent pension og pensionsudbetaling. i brevet anførte han:
       ”jeg var ansat ved ambassaden i oslo i 42½ år – frem til 30. juni 2007 – med sta-
       tus som lokalt ansat, uden tilmelding i det lokale folkeregister, men med tilmel-
       ding i det norske utenriksdepartement (på blå pas med status som teknisk admini-
       strativt personale).
       min løn blev udbetalt som en ”nettoløn”, beregnet ud fra princippet om samme
       løn for tilsvarende stilling med skattepligt til norge, men hvor min skattedel blev
       beholdt af danmark/udenrigsministeriet (dk/um). med andre ord: samme an-
       sættelse og lønvilkår for samme stilling i henhold til instruksens kapitel iii, pkt.
       a.2. lokalt ansat personale, om løn og pension.
                                              - 11 -
     i personskattedelen af den sammenlignelige norske aflønning indgår der 7,8 % af
     beskatningsgrundlaget til folketrygden (syge- og pensionsordning). ved udbeta-
     ling af min nettoløn er denne del til bl.a. pensionsordning beholdt af dk/um.
     ligeledes indgår der ved den sammenlignelige norske aflønning en lovpligtig ar-
     bejdsgiverafgift på 14,1 % af bruttolønnen til folketrygden. denne lovpligtige af-
     gift indgår også som en del af det sammenlignelige aflønningsvilkår for tilsva-
     rende stilling og skal sikre pensionsudbetaling fra fyldte 67 år. denne lovpligtige
     afgift til bl.a. pensionsdel for mit vedkommende er også beholdt af dk/um.
     når min tidligere kollega i tilsvarende stilling og aflønningsberegning går på pen-
     sion om få måneder får denne udbetalt en årlig pension på ca. kr. 245.000,00 til en
     beskatning på 28 % - altså en årlig nettopension på ca. kr. 176.400,00.
     til sammenligning er min pension fra fyldte 67 år beregnet til en årlig pension på
     kr. 89.904,00 til en beskatning på 41 % - altså en årlig nettopension på kr.
     53.043,00.
     min pensionsudbetaling udgør således ca. 30 % af den pension, der udbetales til
     tilsvarende stilling med samme ansættelses- og aflønningsvilkår, og hvor min ind-
     betalingsandel til pension tilsvarer den samme norske indbetaling, men er beholdt
     af dk/um.
     jeg skal på ovenstående grundlag bede dk/um om at drage omsorg for, at min
     pension bringes på et sammenligneligt niveau med det grundlag jeg i min ansæt-
     telse og aflønning er sidestillet med, og som jeg på samme grundlag har bidraget
     til med de af dk/um beholdte indbetalinger til ordningen.”
ved brev af 23. april 2009 besvarede udenrigsministeriet as henvendelse med bl.a. følgende:
     ”det fremgår af deres skrivelse, at de sammenlignet med deres kollega, som i sit
     ansættelsesforløb var tilmeldt det norske folkeregister og fik udbetalt en bruttoløn,
     hvorfra der blev trukket skat og socialafgifter, modtager en betydeligt lavere årlig
     pension.
     imidlertid har de valgt at indgå i et ansættelsesforhold som lokalansat på ambas-
     saden i oslo på vilkår, hvorefter de ikke var tilmeldt folkeregisteret i norge og,
     hvorefter der ikke skulle betales skat eller arbejdsgiverafgifter til den norske stat.
     det norske udenrigsministerium har på forespørgsel oplyst, at det forventer, at en
     ambassadeansat med status som teknisk administrativt personale (tap), således
     som de havde, er omfattet af udsenderstatens ordninger. ambassaden har følgelig
     hverken været forpligtet til eller haft mulighed for at indbetale til (de offentlige)
     norske sociale sikringsordninger. en forudsætning for, at ambassaden ville have
     kunnet indbetale arbejdsgiverbidrag til de norske sociale myndigheder, ville have
     været, at de havde været ”almindelig” lokalt ansat og dermed tilmeldt det norske
     folkeregister med skattepligt til følge. dette var som nævnt ikke forudsætningen
     for deres ansættelse.
                                                 - 12 -
      de fik under deres ansættelse på ambassaden udbetalt en skattefri løn (nettoløn),
      der modsvarede den løn, deres lokalansatte skattebetalende kolleger fik udbetalt.
      ud over denne løn fik de fra 1979 til 2008 stillet en treværelses lejlighed til rå-
      dighed mod en betaling på 2½ % af deres løn samt fik dækket udgifter til el, her-
      under varme, og blev fritaget for årlig bilafgift i en årrække.
      de var iflg. ambassadens akter indstillet på, at ansættelsesformen indebar en la-
      vere folkepension til sin tid, men samtidig indebar andre økonomiske fordele som
      de ovennævnte. det var til enhver tid muligt for dem at indbetale til en frivillig
      pensionsordning. der foreligger ikke oplysninger om, at de i løbet af deres an-
      sættelse skulle have fremsat krav eller ønske om at overgå til fuld lokal status med
      registrering i norsk folkeregister og skattepligt til norge til følge (og dermed
      bedre pensionsvilkår), idet det alene fremgår, at de har nævnt det uhensigtsmæs-
      sige i den valgte ansættelsesordning.
      udenrigsministeriet beklager, at de befinder dem i en situation, hvor de modta-
      ger lavere pensionsudbetaling end deres tidligere kollega. på baggrund af oven-
      stående er det imidlertid ikke udenrigsministeriets opfattelse, at udenrigsministe-
      riet har været eller er forpligtet til at drage omsorg for at bringe deres pension op
      på et niveau, der kan sammenlignes med en kollegas ansat på andre vilkår.”
under sagens behandling i landsretten har der til de norske myndigheder været fremsendt an-
modning om oplysning om fremmed ret. af det norske utenriksdepartements besvarelse heraf
af 12. september 2012 fremgår bl.a.:
      "utenriksdepartementet vil innledningsvis bemerke at a skal ha arbeidet ved den
      danske ambassaden i oslo fra 1965 til 2007. i henhold til det norske utenriksde-
      partements register har a vært tilmeldt det norske utenriksdepartement som ut-
      sendt funksjonær (administrativt/teknisk personale) – ikke lokalt ansatt – fra
      18.01.1965 til 06.07.2007, og fikk i den perioden utstedt identitetskort (id-kort)
      fra det norske utenriksdepartementet. som tilmeldt funksjonær med tjenestepass
      var han unntatt fra kravet om betaling av skatt til norge, og unntatt fra pliktig
      medlemskap i folketrygden, jf. folketrygdloven § 2-11 (tidligere lov § 1-3), nor-
      disk konvensjon om sosial trygghet av 1955 (artikkel 26) og 1981 (artikkel 9) og
      forordning (eøf) nr. 1408/71 artikkel 13 nr. 2 bokstav d.
      det fremgår at ambassaden på et tidspunkt selv har ført ham opp på sine lister
      over lokalt ansatte, men dette har etter det det norske utenriksdepartementet kan
      se ikke hatt konsekvenser for vurderingen av a som utsendt funksjonær. for det
      norske utenriksdepartementet er det usikkert om han har hatt tjenestepass hele pe-
      rioden. det fremgår imidlertid at det norske utenriksdepartements protokollavde-
      ling på et tidspunkt anmodet om fremleggelse av tjenestepass, og at dette ble gjort
      i 1992.
      når det gjelder anmodningen om opplysning om fremmed rett av 4. juli 2012,
      fremsatt i medhold av den europeiske konvensjon av 7. juni 1968 om opplysnin-
                                           - 13 -
ger om fremme rett, har advokatfirmaet sj law definert syv spørgsmål knyttet til
as trygdeforhold.
1.    var a (heretter naa) under sitt opphold som lokalt ansatt ved den danske
      ambassade i oslo pliktig medlem av trygden i henhold til folketrygdloven
      samt eu-forordning 1408/71?
svar:
situasjonen før 1. januar 1994:
"på tidspunkt for tiltredelse eksisterte det ingen generell trygdeordning i norge
som naa kunne ha blitt medlem av, men nordisk konvensjon om sosial trygghet
av 1955 fikk anvendelse. artikkel 26 bestemte bl.a.:
"utsendt personell ved diplomatiske eller konsulære representasjoner omfattes av
lovgivningen i det land som representasjonen tilhører. det samme gjelder annet
personell ved representasjonen samt arbeidstakere i personlig tjeneste hos repre-
sentasjonens personell, dersom vedkommende er statsborger i det land som repre-
sentasjonen tilhører."
fra 1. januar 1982 var naa omfattet af nordisk konvensjon om sosial trygghet av
1981, og ordlyden i dagjeldende artikkel 9 var: "denne konvensjon berører ikke
de bestemmelser i wien-konvensjonen om diplomatisk samkvem av 18. april
1961 og wien-konvensjonen om konsulært samkvem av 24. april 1963 som angår
den lovgivning som er nevnt i artikkel 2 nr. 1. særskilte regler om rett til natura-
lytelser er fastsatt i tredje del, kapittel 1.” i tredje del var det fastsatt i artikkel 15
at personer som etter artikkel 9 ikke skulle være omfattet av lovgivningen i det
land hvor de tjenestegjør, likevel skulle være berettiget til helsetjenester ved syk-
dom og fødsel uten at det skulle innkreves avgifter for dette i tjenestegjøringslan-
det.
i tilknytning til denne konvensjonen ble det utarbeidet felles nordiske veiledende
kommentarer til konvensjonens enkelte artikler, som bl.a. bygger på forarbeidene
til konvensjonen. i pkt. 3.4 - til artikkel 9 - diplomater mv. er det i andre ledd
uttalt at bestemmelsen medfører at en rekke persongrupper ved diplomatiske og
konsulære stasjoner er unntatt fra mottakerstatens bestemmelser om sosial tryg-
ghet. i pkt. 3.4 tredje ledd nr. 4) uttales følgende: "medlemmer av stasjonens ad-
ministrative og tekniske personale samt de medlemmer av deres familie som tilhø-
rer deres husstand, og medlemmer av stasjonens hjelpepersonale, forutsatt at de
ikke er borgere av mottakerstaten eller er fast bosatt i denne." videre vises det til
at wien-konvensjonen ikke utelukker frivillig deltagelse i mottakerstatens sosiale
trygghetsordninger, og at adgang til slik deltagelse finne i dansk og norsk lovgiv-
ning. til slutt påpekes det at den diplomatiske eller konsulære stasjon har de
samme forpliktelser som øvrige arbeidsgivere for de arbeidstakere som blir om-
fattet av mottakerstatens lovgivning.
i nasjonal lovgivning fikk folketrygdloven 17. juni 1966 § 1-3 anvendelse fra 1.
januar 1967 (da loven trådte i kraft): "unntatt fra trygden er utenlandsk statsbor-
ger som er lønnet arbeidstaker hos fremmed stat ..." efter samme lov § 1-4a) med
forskrifter var det mulig for den enkelte arbeidstaker å søke om frivillig med-
lemskap.
                                         - 14 -
situasjonen etter 1. januar 1994
fra 1. januar 1994 er naa omfattet af eøs-avtalen og forordning 1408/71 fikk
anveldelse. artikkel 13 nr. 2 bokstav d) som på dansk lyder:"... er tjenestemænd
og dermed ligestillede personer omfattet af lovgivningen i den medlemsstat, i hvis
administration de er beskæftiget". dersom naa hadde vært lokalt ansatt ved den
danske ambassaden i norge følger lovvalget artikkel 16 nr. 1. artikkel 16 i for-
ordning 1408/71 får anvendelse på hjelpepersonale ved diplomatiske stasjoner,
fortolket som lokalt ansatte. hovedregelen etter nr. 1 er at de skal være omfattet
av arbeidslandets lovgivning, men etter nr. 2 har statsborgere av senderstaten mu-
ligheten til å velge å være omfattet av lovgivningen i senderstaten. slik valgad-
gang kunne utøves hvert kalenderår.
2.   hvis naa var pliktig medlem af trygden: var det ambassaden som arbeids-
     giver eller naa selv som var ansvarlig for tilmelding og innbetaling til tryg-
     den?
svar:
dersom naa hadde vært lokalt ansatt skulle ambassaden som arbeidsgiver ha
innrapportert arbeidsforholdet til trygdeetaten/nav lokalt og trygdeavgif-
ten/arbeidsgiveravgift skulle da vært innbetalt til lokalt nav kontor (nav inter-
nasjonalt etter 2009). det er ikke registrert noen innbetaling for naa, så norske
myndigheter har som nevnt lagt til grunn at naa ikke var lokalt ansatt. en ar-
beidsgiver plikter å registrere seg i arbeidsgiverregisteret og sende melding til ar-
beidstakerregisteret om inntak av en arbeidstaker, jf. folketrygdloven § 25-1. efter
§ 23-2 i samme lov har arbeidsgiver plikt til å betale arbeidsgiveravgift av lønn
som han plikter å innberette.
3.   hvilken betydning hadde naas lovpliktige folkepensjon i danmark for naas
     mulighet for å bli medlem av trygden?
svar:
der vises til svaret under pkt. 1. det er et vanlig prinsipp at en person skal være
underlagt lovgivningen i ett land av gangen for samme periode. dette fremgår av
forordning 1408/71 artikkel 13 nr. 1. er en person pliktig medlem i trygdeordnin-
gen i danmark for en periode, kan ikke vedkommende være pliktig medlem i
norsk trygdeordning for samme periode.
4.   hvilken betydning har det, at det ikke er utarbeidet en blankett e 103 eller e
     101? hvem sitt ansvar er det å utfylle blankettene e 103 eller e 101?
svar:
rettighetene følger av bestemmelsene i forordningen og ikke av selve blanketten.
det avgjørende er hvilke bestemmelser som får anvendelse. etter artikkel 13 nr. 2
i forordning 574/72 (om regler for gjennomføring av forordning 1408/71) er det
arbeidstakeren som skal underrette institusjonen utpekt av den kompetente myn-
dighet i den medlemsstat hvis lovgivning vedkommende har valgt og på samme
tid underrette sin arbeidsgiver om det. etter artikkel 13 nr. 3 skal institusjonen ut-
pekt av den kompetente myndighet i den medlemsstat hvis lovgivning vedkom-
mende har valgt, utstede en attest som bekrefter at vedkommende er omfattet av
                                                - 15 -
       denne medlemsstatens lovgivning mens vedkommende er ansatt ved den aktuelle
       diplomatiske eller konsulære stasjon. for dette formålet har blanket e 103 vært
       benyttet. det fremgikk av blanketten at arbeidstaker skulle fylle den ut og levere
       et eksemplar til arbeidsgiver samt sende to kopier til rette institusjon i det landet
       hvis lovgivning vedkommende hadde valgt. sistnevnte institusjon skulle fylle ut
       del b i blanketten som bekreftelse på trygdeforholdet. for nærmere utredning af
       hans medlemskap fra 1994 og om det foreligger e 103 fra danmark må nav lo-
       kalt kontaktes som rett myndighet.
       5.   hvor stort beløp ville naa ha mottatt fra trygdeordningen i pensjon, hvis det
            hadde vært innbetalt til trygdeordningen for naa?
       svar:
       det må i så fall først forutsettes at innbetaling av avgift er skjedd på grunnlag av
       pliktig medlemskap i en gitt periode. for en beregning av eventuell pensjon-
       sopptjening må mer informasjon om opptjeningsår og inntekt foreligge.
       6.   såfremt spørgsmål 5 forutsetter kjennskap til naas lønn under ansettelsen,
            anmodes de om å opplyse, hvilke opplysninger de har bruk for med henblikk
            på å beregne det opptjente beløp?
       svar:
       en forespørgsel om beregning må sendes til nav pensjon i norge. da han er født
       i 1941 gjelder gammelt regelverk for pensjonsopptjening.
       7.    har det noen betydning for pensjonsavgjørelsen at naa ble ansatt i 1965?
       svar:
       se svaret til spørgsmål 1."
forklaringer
a har i landsretten forklaret bl.a., at han er handelsuddannet, og at han efter fire års ansættelse
i militæret med en slutstilling som oversergent søgte stillingen som vagtmester på ambassaden
i oslo. som vagtmester skulle han varetage chaufføropgaver og budtjeneste samt udføre di-
verse forefaldende arbejder, og efter en ansættelsessamtale, der foregik i udenrigsministeriet
med deltagelse af ambassaderåd fra ambassaden i oslo, fik han stillingen på de i udenrigsmi-
nisteriets brev af 20. december 1964 angivne vilkår. aflønningen af ham var en skattefri net-
toløn, i lighed med hvad der dengang gjaldt for øvrige lokalt ansatte ved ambassaden, og den
lave husleje for boligen på ambassaden var navnlig begrundet i, at han ikke fik honorering for
overarbejde. den eneste fordel for ham ved skattefri nettoaflønning var, at han ikke skulle
betale vægtafgift.
                                               - 16 -
han var ikke bekendt med ambassadens notits af 16. februar 1966 om hans manglende beta-
ling af præmie til folketrygden. indtil han i 1970 på ambassadens foranledning blev overført
til udenrigsministeriets sygesikringsordning, betalte han hver måned et beløb til trygdekonto-
ret, som han efterfølgende fik refunderet af ambassaden, men han var ikke klar over, hvad
beløbet dækkede over. han var således ikke klar over, at han ikke var optaget i folketryg-
deordningen.
i 1972 overgik han til ansættelse som kancellist ved ambassaden, fordi han var overkvalifi-
ceret i stillingen som vagtmester. som kancellist arbejdede han primært i handelsafdelingen
med opgaver af eksportfremmende karakter, men han var bl.a. også driftsansvarlig for am-
bassadens it. i de sidste år af sin ansættelse havde han ca. 400 timers årligt overarbejde uden
for ambassadens åbningstid bl.a. med hjælp til nødstedte danskere og kørsel for ambassadø-
ren.
da han skrev notitsen af 23. juli 2002 om inddragelse/fornyelse af tjenestepas, gik han ud fra,
at han fik pension fra udenrigsministeriet. han ønskede at bevare sit tjenestepas, da en ind-
dragelse heraf ville betyde, at han ikke kunne bevare sit blå id-kort, og i så fald skulle han
tilmeldes det norske folkeregister, hvorved han ville blive skattepligtig i norge. dette ville
ændre hans pensionsforhold radikalt, da han herved – i stedet for pension fra udenrigsmini-
steriet – ville blive optaget i den norske folketrygdeordning, hvor han kun i få år ville kunne
optjene pension, inden han skulle pensioneres.
hans brev af 3. december 2008 til udenrigsministeriet var foranlediget af, at han i september
2012 – i forbindelse med at han fyldte 67 år – mod forventning konstaterede, at han ikke fik
udbetalt pension udover dansk folkepension. hans hustru, der under opholdet i norge også
havde arbejde uden for ambassaden, modtager både dansk og norsk folkepension.
procedure
a har navnlig gjort gældende, at det af hans ansættelseskontrakt fremgik, at der udover den
kontante løn ville ske refusion af udgifter til bl.a. folkepension. som lokalt ansat ved ambas-
saden i oslo var han ligestillet med sine lokalt ansatte kollegaer, og gennem årene svarede
hans nettoløn nøjagtig til den nettoløn, som en lokalt ansat skattepligtig kollega i en tilsva-
                                               - 17 -
rende stilling modtog. for denne kollega betalte udenrigsministeriet arbejdsgiverafgift, og
vedkommende modtager i dag pension fra folketrygden. bidrag til folketrygden er en løndel,
idet bidraget skal anses for et pensionsbidrag, der udgør en så sædvanlig og naturlig del af
arbejdsaftalen og det samlede vederlag, at det er en fast del af lønnen, jf. u.1994.907h.
det følger tillige af udenrigsinstruksen, at ministeriet er forpligtet til at ligestille ham med
øvrige lokalt ansatte, idet instruksen foreskriver, at nettolønnen til de lokalt ansatte skal være
den samme, uanset om de pågældende er skattepligtige eller ej. som lokalt ansat var han til-
lige omfattet af norsk lovgivning, herunder arbejdsmiljøloven, som forbyder ulige behandling
af medarbejdere i relation til blandt andet løn og arbejdsvilkår. han kunne således heller ikke
på denne baggrund stilles ringere end sine lokalt ansatte skattepligtige kollegaer, der udførte
tilsvarende arbejde.
det var ambassaden, der valgte at anmelde ham til utenriksdepartementet i norge som tek-
nisk administrativt personale med bopæl på ambassaden og uden tilmelding til det norske fol-
keregister. dette valg indebar, at ministeriet kunne undlade at betale skat af hans løn til den
norske stat, og med mere end 40 års ansættelse medførte dette en betydelig økonomisk bespa-
relse for ministeriet. valget var udelukkende til ministeriets fordel, idet skattefritagelsen ikke
gav ham økonomiske fordele af betydning, da hans løn blev beregnet som en nettoløn sva-
rende til nettolønnen for øvrige lokalt ansatte med tilsvarende arbejde som hans. den lave
husleje for hans bolig på ambassaden var fastsat under hensyn til, at han skulle yde en ar-
bejdsindsats, der lå udover, hvad stillingen som kancellist indebar.
udenrigsministeriet har på intet tidspunkt før denne sag over for ham tilkendegivet, at han
efter ministeriets opfattelse ikke var berettiget til pension, uanset at han flere gange i ansættel-
sesforholdet gav udtryk for, at han mente sig berettiget hertil. udenrigsministeriet ved den
daværende danske ambassadør i norge tilkendegav tværtimod udtrykkeligt i 1966, at han ville
være berettiget til folkepension i norge.
udenrigsministeriet var i henhold til de nordiske konventioner om social tryghed, wiener-
konventionen, eu-forordning 1408/71 og eøs-aftalen forpligtet til at sikre, at han var om-
fattet af bopælslandets sociale sikringsordninger. ministeriet har ved sin adfærd bevidst til-
sidesat sine kontrakt- og lovgivningsmæssige forpligtelser og har herved pådraget sig et er-
                                               - 18 -
statningsansvar over for ham. hans krav er ikke bortfaldet ved passivitet eller forældelse, da
han på grund af ministeriets adfærd har været i faktisk vildfarelse om sit pensionskrav, og da
hans krav tidligst forfaldt, da han fyldte 67 år.
udenrigsministeriet har navnlig gjort gældende, at parterne på intet tidspunkt har aftalt, at der
ville blive indbetalt bidrag for a til folketrygdordningen, og at a har været bekendt med, at
sådanne bidrag ikke blev indbetalt. ministeriet har endvidere efter norsk ret ikke været for-
pligtet til at indbetale folketrygdbidrag for a, da han uden norsk folkeregistertilmelding ikke
blev beskattet i norge. as ansættelsesmæssige situation adskilte sig således væsentligt fra de
øvrige lokalt ansatte, idet de var tilmeldt det norske folkeregister og betalte skat til norge. af
as udaterede notat og notits af 23. juli 2002 om inddragelse af hans tjenestepas fremgår, at
han ønskede at bibeholde tjenestepasset for dermed at opretholde de fordele, der var forbundet
med skattefriheden frem til pensionsalderen, og som ifølge ham selv muliggjorde ”place-
ringsindtægter til supplering af opsparinger”.
ministeriet har på intet tidspunkt stillet a i udsigt, at han ved pensionering ville være beretti-
get til en pension i den størrelsesorden, som han nu kræver. ingen kan i samme periode op-
tjene pension efter to landes lovgivninger, og a har optjent ret til fuld folkepension i dan-
mark, idet hans ansættelsestid ved ambassaden er medgået hertil, jf. § 8, stk. 1, nr. 3, i lov om
social pension.
as krav er under alle omstændigheder bortfaldet ved passivitet og/eller forældelse. a var så-
ledes ved sin ansættelse i 1972 som kancellist fuldt ud bekendt og indforstået med, at hans
ansættelse ved ambassaden skete uden betaling af skat til den norske stat og uden indbetaling
af bidrag til den norske folketrygdordning. ved først at rejse kravet i 2010 har a udvist en
sådan passivitet, at ethvert krav er bortfaldet.
retsgrundlag
af bekendtgørelse nr. 60 af 2. oktober 1956 om danmarks ratifikation af konvention mellem
danmark, finland, island, norge og sverige om social tryghed fra 1955 fremgår bl.a.:
                                             ”artikel 1.
                                             - 19 -
           denne konvention omfatter ydelser, som efter den i vedkommende land til
     enhver tid gældende sociale lovgivning og i forbindelse hermed stående
     bestemmelser udredes ved alderdom, nedsat erhvervsevne, sygdom,
     ulykkestilfælde og erhvervssygdomme, arbejdsløshed, svangerskab og fødsel samt
     til børn, efterlevende og trængende.
     …
                                            artikel 4.
           statsborgere fra et af de kontraherende lande er i et andet af landene på
     samme betingelser og efter samme regler som landets egne statsborgere berettiget
     til aldersrente med tillægsydelser, såfremt pågældende har opholdt sig i
     sidstnævnte land uafbrudt i mindst 5 år, umiddelbart før begæring om aldersrente
     fremsættes.
           …
     …
                                            artikel 26.
           udsendt personale ved diplomatiske eller konsulære repræsentationer
     omfattes af lovgivningen i det land, som repræsentationen tilhører. det samme
     gælder andet personale ved repræsentationen samt de i personlig tjeneste hos
     repræsentationens personale ansatte, dersom de pågældende er statsborgere i det
     land, som repræsentationen tilhører.
           sådanne personer kan dog ansøge den øverste forvaltningsmyndighed i det
     land, hvor de gør tjeneste, om, at lovgivningen i dette land skal komme til
     anvendelse med hensyn til en eller flere af de i denne konvention omhandlede
     ydelser, idet der i størst mulig udstrækning skal tages hensyn til de af ansøgerne
     udtrykte ønsker.”
af bekendtgørelse nr. 107 af 11. november 1968 af wienerkonventionen af 18. april
1961 om diplomatiske forbindelser samt de dertil knyttede to fakultative protokoller af
samme dato om erhvervelse af statsborgerret og om tvungen bilæggelse af tvistigheder
fremgår bl.a.:
                                            ”artikel 1
                i denne konvention har nedennævnte udtryk følgende betydning:
     a) »repræsentationschefen« er den person, som udsenderstaten har pålagt at virke
     som sådan;
     b) »repræsentationens medlemmer« er repræsentationschefen og
     repræsentationens personale;
     c) »repræsentationens personale« udgøres af det diplomatiske personale, det
     administrative og tekniske personale samt tjenestepersonalet;
                                              - 20 -
      …
      f) det »administrative og tekniske personale« udgøres af de medlemmer af
      repræsentationens personale, der er beskæftiget med repræsentationens
      administrative og tekniske opgaver;
      …
                                            artikel 33
      1. med forbehold af bestemmelserne i denne artikels stykke 3 skal en diplomatisk
      repræsentant i udøvelsen af sin tjeneste for udsenderstaten fritages for de i
      modtagerstaten eventuelt gældende bestemmelser om social tryghed.
      ...
      4. de ved denne artikels stykke 1 og 2 hjemlede fritagelser skal ikke udelukke
      frivillig deltagelse i modtagerstatens sociale tryghedsordning, såfremt en sådan
      deltagelse er tilladt af denne stat.
      …
                                            artikel 37
      …
      2. medlemmer af repræsentationens administrative og tekniske personale samt de
      familiemedlemmer, der tilhører deres husstand, skal, såfremt de hverken er
      statsborgere i modtagerstaten eller har fast bopæl i denne, nyde de i artikel 29 til
      35 omhandlede forrettigheder og immuniteter, idet dog den i artikel 31, stykke 1,
      omhandlede immunitet med hensyn til modtagerstatens borgerlige retspleje og
      dens administrative myndighedsområde ikke skal gælde handlinger foretaget uden
      for de pågældendes tjeneste. de skal tillige nyde de i artikel 36, stykke 1 anførte
      forrettigheder for så vidt angår effekter indført ved første indflytning.”
i bekendtgørelse nr. 50 af 21. april 1982 af nordisk konvention af 5. marts 1981 om
social tryghed hedder det bl.a.:
      ”artikel 1
      i denne konvention betyder udtrykket
      …
      • k) »bopæl«, at en person har bopæl i et land efter landets folkeregister,
           medmindre særlige grunde fører til et andet resultat.
      artikel 2
                                              - 21 -
       1. denne konvention finder anvendelse for al lovgivning i de nordiske lande, der
       til enhver tid gælder inden for følgende grene af social tryghed:
       …
       • b) ydelser ved invaliditet, alderdom eller dødsfald,
       …
       artikel 3
       denne konvention finder anvendelse på
       • a) nordiske statsborgere,
       …
       artikel 4
       ved anvendelsen af lovgivningen i et nordisk land ligestilles statsborgere i et
       andet nordisk land med landets egne statsborgere i den udstrækning andet ikke
       følger af bestemmelserne i afsnit iii i denne konvention.
       …
       artikel 6
       1. den der har bopæl i et nordisk land, er omfattet af lovgivningen i bopælslandet
       i den udstrækning, andet ikke følger af andre bestemmelser i dette afsnit.
       …
       artikel 9
       denne konvention berører ikke de bestemmelser i wienerkonventionen af den 18.
       april 1961 om diplomatiske forbindelser eller wienerkonventionen af den 24. april
       1963 om konsulære forbindelser, som angår den lovgivning, der er nævnt i artikel
       2, første stykke. ...”
i vejledning nr. 19015 af 31. maj 1985 om vejledende bemærkninger til den nordiske
konvention om social tryghed af 5. marts 1981 hedder det bl.a.:
       ”2.1.
       til artikel 1 – definitioner
       …
       bogstav k) bopæl
                                         - 22 -
som udgangspunkt skal en person anses for at have bopæl i konventionens
forstand, når den pågældende er registreret i henhold til lovgivningen om
folkeregistrering i det enkelte land. den nordiske overenskomst om
folkeregistrering trådte i kraft den 1. oktober 1969. i henhold til denne aftale
bruges en internordisk flytteattest ved flytning mellem de nordiske lande. den,
som flytter fra et nordisk land til et andet, skal efter aftale afmelde sig hos den
lokale folkeregistermyndighed i fraflytningslandet. han får da udleveret en
internordisk flytteattest med blanket for internordisk flyttebevis. ved flytning til et
andet nordisk land afleveres beviset til registreringsmyndigheden i
tilflytningslandet. hvis registreringsmyndigheden her anser vedkommende for at
have bopæl ifølge landets lovgivning, returneres flyttebeviset til
registreringsmyndigheden i fraflytningslandet, som da sletter vedkommende i sit
register. på denne måde kan en person sædvanligvis ikke være registreret i et
folkeregister i mere end et land samtidig.
folkeregistreringen vil imidlertid ikke i alle tilfælde give udtryk for det reelle
bopælsforhold. konventionen giver i sådanne tilfælde adgang for
sikringsmyndighederne til at foretage en selvstændig vurdering af
bopælsspørgsmålet, jfr. udtrykket særlige grunde. det forudsættes imidlertid, at en
anden forståelse af begrebet bopæl end den, som er lagt til grund for
folkeregistrering, kun kan lægges til grund i undtagelsestilfælde. sådanne
undtagelser bør kun gøres efter samråd mellem de berørte landes myndigheder,
således at man undgår dobbeltdækning, eller at nogen står helt uden dækning.
…
2.4
til artikel 4 – ligestilling.
artiklen fastslår et almindeligt ligestillingsprincip for nordiske statsborgere med
hensyn til den lovgivning, der er omfattet af konventionen.
når nordiske statsborgere ifølge konventionens bestemmelser har ret til ydelser
efter et andet nordisk lands lovgivning på grund af bopæl, arbejde eller ophold,
skal ydelserne gives i samme omfang og på samme betingelser, som gælder for
landets egne statsborgere.
…
3.1
til artikel 6 – hovedregel og de særlige regler for søfolk
…
artikel 6, stk. 1
                                               - 23 -
      bestemmelsen fastslår den hovedregel, at bopælslandets lovgivning skal
      anvendes. der henvises til definitionen af begrebet bopæl i artikel 1, bogstav k),
      og bemærkningerne hertil.
      …
      3.4
      til artikel 9 - diplomater m.fl.
      artikel 9 bestemmer, at konventionen ikke berører de bestemmelser i
      wienerkonventionen af 18. april 1961 om diplomatiske forbindelser eller
      wienerkonventionen af 24. april 1963 om konsulære forbindelser, som angår den
      lovgivning, der er nævnt i art. 2, stk. 1.
      dette betyder, at en række persongrupper ved diplomatiske og konsulære
      repræsentationer er undtaget fra modtagerstatens bestemmelser om social sikring.
      følgende ved de diplomatiske repræsentationer er undtaget:
      • 1) repræsentationschefen og medlemmer af repræsentationens diplomatiske
            personale.
      ...
      • 4) medlemmer af repræsentationens administrative og tekniske personale
            samt familiemedlemmer, der hører til deres husstand, og medlemmer af
            repræsentationens tjenestepersonale, forudsat at de ikke er statsborgere i
            modtagerstaten eller har fast bopæl i denne.
      …
      wienerkonventionen udelukker ikke frivillig deltagelse i modtagerstatens sociale
      sikringsordninger. adgang til en sådan deltagelse findes i norsk og dansk
      lovgivning.”
vejledningen blev afløst af vejledning nr. 19201 af 31. maj 1991 om vejledende
bemærkninger til den nordiske konvention om social tryghed, der er uden indholds-
mæssige ændringer i forhold til ovennævnte bestemmelser.
rådets forordning nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikrings-
ordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer,
der flytter inden for fællesskabet, som ændret senest ved ep/rfo 592/2008, blev ved
aftalen om det europæiske økonomiske samarbejdsområde (eøs-aftalen), der trådte i
kraft den 1. januar 1994, gældende i hele eøs-området. i forordningen hedder det bl.a.:
                                             ”artikel 1
                                       - 24 -
definitioner
i denne forordning:
…
h) betyder udtrykket »bopæl« sædvanligt opholdssted;
…
                                      artikel 2
personkreds
1. denne forordning finder anvendelse på arbejdstagere, selvstændige erhvervs-
drivende og studerende, som er eller har været omfattet af lovgivningen i en eller
flere medlemsstater, og som er statsborgere i en af disse stater eller er statsløse
eller flygtninge bosat på en medlemsstats område, samt på deres familiemedlem-
mer og efterladte.
…
                                      artikel 3
1. personer, der er omfattet af denne forordning, har de samme pligter og rettig-
heder i henhold til en medlemsstats lovgivning som denne medlemsstats egne
statsborgere, medmindre andet følger af særlige bestemmelser i denne forordning.
…
                                      artikel 4
1. denne forordning finder anvendelse på enhver lovgivning om sociale sik-
ringsgrene, der vedrører:
…
c) ydelser ved alderdom;
…
                                      artikel 13
almindelige regler
1. med forbehold af artikel 14c og 14f er de personer, der er omfattet af denne
forordning, alene undergivet lovgivningen i én medlemsstat. spørgsmålet om,
hvilken lovgivning der skal anvendes, afgøres efter bestemmelserne i dette afsnit.
2.   med forbehold af artikel 14 til 17:
                                               - 25 -
      a)    er en person, der har lønnet beskæftigelse på en medlemsstats område, omfat-
            tet af denne stats lovgivning, selv om han er bosat på en anden medlemsstats
            område, eller den virksomhed eller arbejdsgiver, der beskæftiger ham, har sit
            hjemsted eller sin bopæl på en anden medlemsstats område;
      …
      d) er tjenestemænd og dermed ligestillede personer omfattet af lovgivningen i
            den medlemsstat, i hvis administration de er beskæftiget;
      ...
      ...
                                              artikel 16
      særlige regler for tjenstgørende personale ved diplomatiske missioner og konsu-
      later samt for de europæiske fællesskabers hjælpepersonale
      1. bestemmelserne i artikel 13, stk. 2, litra a), finder anvendelse på medlemmer
      af det tjenstgørende personale ved diplomatiske missioner eller konsulater samt på
      personer, der står i privat tjeneste hos embedsmænd, der er knyttet til sådanne
      missioner eller konsulater.
      2. de i stk. 1 nævnte arbejdstagere, der er statsborgere i den medlemsstat, som
      den pågældende mission eller det pågældende konsulat repræsenterer, kan dog
      vælge at være omfattet af lovgivningen i denne stat. denne ret til at vælge kan ud-
      øves på ny ved udgangen af hvert kalenderår og har ikke tilbagevirkende kraft.”
i udenrigsministeriets instruks for udenrigstjenesten, 1997, side 10, hedder det om lønninger
for lokalt ansat personale på repræsentationer bl.a.:
      ”ved mange repræsentationer findes både skattepligtige og ikke-skattepligtige lo-
      kalt ansatte. i sådanne tilfælde skal der, med henblik på at opnå at lokalt ansatte
      med ens arbejde på en given repræsentation opnår ens nettoløn, ske regulering i
      lønnen for skattepligtsforhold.
      …
      for lokalt ansatte, der ikke er skattepligtige i opholdslandet (eller som er skatte-
      pligtige, men hvor opholdslandet ikke udøver beskatningsretten), fastsættes løn-
      nen som nettoløn, dvs. der skal foretages fradrag svarende til den skat, der skulle
      have været betalt i forhold til de lokale skatteregler. … ”
landsrettens begrundelse og resultat
ifølge sin ansættelsesaftale fra 1964 med den danske ambassade i oslo fik a som vagtmester
ved ambassaden en kontant skattefri nettoløn og en tjenestebolig på ambassaden til en lav
husleje, ligesom han blev ydet ”refusion af udgifter til sygekasse og folkepension”. a blev
                                               - 26 -
over for det norske udenrigsministerium anmeldt som teknisk administrativ medarbejder og
fik på denne baggrund tildelt et ”blåt id-kort”, men han blev ikke tilmeldt det norske folkere-
gister. da lokalt ansatte medarbejdere ved ambassaderne i norge efterfølgende blev gjort
skattepligtige i landet, valgte det danske udenrigsministerium at opretholde as status som
ikke skattepligtig, hvilket var muligt, fordi a ikke var tilmeldt det norske folkeregister. ved
as senere overgang til ansættelse som kancellist ved ambassaden skete det i det væsentlige på
uændrede vilkår bortset fra en højere skattefri nettoløn. da det norske udenrigsministerium
siden forlangte, at lokalt ansatte medarbejdere ved ambassaderne i norge med ”blå id-kort”
skulle have tjenestepas for at bevare deres ”blå id-kort” og dermed deres skattefrihed i norge,
udstedte det danske udenrigsministerium et tjenestepas til a for hermed at begrænse ambas-
sadens lønudgift.
i forbindelse med, at det danske udenrigsministerium nogle år senere rejste spørgsmål om
inddragelse af as tjenestepas, udfærdigede a et udateret notat samt en notits fra 2002, hvori
han tilkendegav sit ønske om at bevare sin skattefri ansættelsesordning uden tilmelding til det
norske folkeregister. ifølge notatet havde han i alle årene været indforstået med at skulle
”lægge til side til pensionsalder” og havde ””placeringsindtægter” til supplering af opsparin-
gen”, og efter notitsen kunne en tidligere overgang til en skattepligtig ansættelsesordning
være sket ”på et tidspunkt, hvor jeg stadig kunne have nået at oparbejde visse fordele ved
skattepligtig ansættelse, specielt i form af folkepension”. tjenestepasset blev ikke inddraget,
og a opretholdt sin skattefrie status i norge, indtil han i forbindelse med ansættelsesforhol-
dets ophør i 2007 rejste tilbage til danmark, hvor han siden pensionsalderen har modtaget
fuld dansk folkepension.
på denne baggrund finder landsretten, at ambassaden i henhold til ansættelsesaftalerne med a
ikke var forpligtet til at betale bidrag for ham til den norske folketrygdordning eller til anden
pensionsordning, og at a var bekendt hermed og med, at sådan betaling heller ikke fandt sted.
a var som nævnt på intet tidspunkt tilmeldt det norske folkeregister, men var i alle årene an-
meldt til det norske udenrigsministerium som teknisk administrativ medarbejder og indehaver
af tjenestepas og ”blåt id-kort” og dermed uden skattepligt i norge. i overensstemmelse med
det norske udenrigsministeriums besvarelse af spørgsmål af 12. september 2012 finder lands-
retten herefter, at ambassaden hverken efter den norske folketrygdlov, de nordiske konventio-
                                                - 27 -
ner om social tryghed, wienerkonventionen af 18. april 1961 om diplomatiske forbindelser
m.m. eller rådets forordning nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på
arbejdstagere m.m., der ved eøs-aftalen blev gældende inden for hele eøs-området, var for-
pligtet til at betale bidrag til den norske folketrygdordning for a, der under ansættelsen ved
ambassaden optjente fuld folkepension i danmark.
landsretten tager derfor udenrigsministeriets frifindelsespåstand til følge.
ved fastsættelsen af de sagsomkostninger, som a for landsretten skal betale til udenrigsmini-
steriet til dækning af ministeriets udgift til advokatbistand, er henset til sagens værdi, forløb
og udfald.
                                     thi kendes for ret:
udenrigsministeriet frifindes.
a skal i sagsomkostninger for landsretten inden 14 dage betale 150.000 kr. til
udenrigsministeriet.
sagsomkostningerne forrentes efter rentelovens § 8 a.
