                       højesterets kendelse
                             afsagt fredag den 3. maj 2013
sag 38/2013
a
(advokat preben lunn)
mod
b under konkurs ved kurator anders drachmann
(advokat anders drachmann)
i tidligere instans er afsagt kendelse af østre landsrets 11. afdeling den 23. november 2012.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: lene pagter kristensen, vibeke rønne og lars
hjortnæs.
påstande
kærende, a, har nedlagt påstand om, at der meddeles tilladelse til anke af retten i hillerøds
dom af 31. juli 2012.
indkærede, b under konkurs ved kurator anders drachmann, har nedlagt påstand om
stadfæstelse.
supplerende sagsfremstilling
ved retten i hillerøds dom af 31. juli 2012 blev a og c dømt til in solidum at betale
1.861.944,70 kr. med tillæg af procesrente fra den 2. september 2010 til b.
b ankede ved ankestævning modtaget i landsretten den 28. august 2012 dommen over for c.
ved brev modtaget i landsretten den 20. september 2012 anmodede a om tilladelse til at anke
dommen over for b, jf. retsplejelovens § 372, stk. 2, 4. pkt.
                                                - 2 -
anbringender
a har anført bl.a., at advokat preben lunn løbende holdt kontakt med kurator, advokat anders
drachmann, for at få oplysning om, hvorvidt konkursboet ønskede at anke dommen.
ankestævningen blev først modtaget på ankefristens sidste dag – den 28. august 2012 –
hvorfor der ikke var mulighed for, at selskabet kunne anke dommen rettidigt. selskabet kunne
ikke have undgået den foreliggende situation ved selvstændigt at anke dommen over for boet,
idet frifindelsespåstanden ikke kunne være nedlagt for så vidt angår den del af sagen, som
kurator har anket. hensynet til at fremme processen findes ikke at kunne føre til, at der skal
gives afslag på anmodningen om tilladelse til anke. i sagen mod c er der nedlagt påstand om
frifindelse, subsidiært frifindelse mod betaling af et mindre beløb. stillingtagen til denne
påstand vil forudsætte, at landsretten skal tage stilling til, om der i forhold til a er tale om en
omstødelig gave og til størrelsen heraf. admittering af anken for selskabet vil derfor ikke
betinge en mere omfattende proces, men alene at landsretten skal tage stilling til en påstand,
hvis materielle baggrund landsretten i forvejen skal behandle. det er utilfredsstillende, at
landsrettens dom kan resultere i en anden bedømmelse af omstødelseskravet end den
afgørelse, der ligger til grund for kravet mod selskabet. der er ingen særlige hensyn at tage til
konkursboet, idet konkursbehandlingen ikke vil blive forsinket ved landsrettens prøvelse af
selskabets påstand. prøvelsen kan ske samtidig med prøvelsen af den allerede ankede del af
dommen.
b har anført bl.a., at sagen i byretten var anlagt mod fire parter. herunder var a stævnet med
påstand om omstødelse af en gave, mens c var stævnet med påstand om erstatning som følge
af ledelsesansvar. der er ingen afledede krav, herunder ikke om friholdelse mellem c og a,
og hensynet bag at tillade admittering af en anke over for en adciteret finder derfor ikke
anvendelse i det foreliggende tilfælde. ved advokat preben lunns henvendelser blev det
oplyst, at spørgsmålet om anke var uafklaret. kurators overvejelser drejede sig om, hvorvidt
en anden part ville betale. der var intet til hinder for, at selskabet, der, som nævnt, ikke var
adciteret, kunne have anket dommen rettidigt. selv hvis det lægges til grund, at konkursboets
anke mod c i sig selv skulle berettige selskabet til at anke efter ankefristen udløb, bør
anmodningen om anketilladelse ikke imødekommes, idet den først er modtaget 3 uger efter, at
selskabet blev bekendt med de grunde, der kunne begrunde admittering, og således ikke uden
ugrundet ophold.
                                                - 3 -
højesterets begrundelse og resultat
efter retsplejelovens § 372, stk. 2, 4. pkt., kan ankeinstansen undtagelsesvis tillade anke, selv
om ankefristen er overskredet.
højesteret finder, at der foreligger sådanne særlige omstændigheder, at anken undtagelsesvis
bør tillades.
                                        thi bestemmes:
det tillades a at anke retten i hillerøds dom af 31. juli 2012 over for b, uanset at ankefristen
er overskredet.
kæreafgiften tilbagebetales til a.
