                       højesterets kendelse
                          afsagt tirsdag den 18. august 2015
sag 157/2015
anders nielsen & co. a/s
(advokat ulla fabricius)
mod
1) disa industries a/s
2) indemnity insurance company of north america
(advokat niels jørn friborg for begge)
og mod
3) vanguard logistics denmark/vanguard logistics services
4) maritime transport & agencies aps
(advokat søren hessellund klausen for begge)
i tidligere instans er truffet afgørelse af sø- og handelsretten den 26. juni 2015.
anders nielsen & co. a/s har ved ankestævning af 9. juli 2015 anket dommen til højesteret.
denne kendelse angår, om betingelserne for anke til højesteret i retsplejelovens § 368, stk. 4,
2. pkt., er opfyldt.
i påkendelsen har deltaget fem dommere: poul søgaard, lene pagter kristensen, poul dahl
jensen, vibeke rønne og jens peter christensen.
påstande
appellanten, anders nielsen & co. a/s, har nedlagt påstand om, at højesteret antager sagen
til realitetsbehandling.
                                               - 2 -
de indstævnte, disa industries a/s, indemnity insurance company of north america, van-
guard logistics denmark/vanguard logistics services og maritime transport & agencies
aps, har nedlagt påstand om, at højesteret afviser anken.
sagsfremstilling
hovedsagen angår, hvem der bærer ansvaret for en skade på en støbemaskine, der i forbindel-
se med en vejtransport ramte undersiden af en motorvejsbro. årsagen til skaden var, at
støbemaskinen var højere end angivet i forbindelse med, at der blev ansøgt politiet om
særtransporttilladelse. politiet anviste derfor en rute, hvor der på skadesstedet ikke var til-
strækkelig højt til, at støbemaskinen kunne passere.
ved sø- og handelsrettens dom af 26. juni 2015 fandt retten, at vanguard logistics den-
mark/vanguard logistics services og dennes agent i danmark, maritime transport & agen-
cies aps (”vanguard/mta”), som kontraherende fragtfører, og anders nielsen & co a/s
(”ancotrans”) som udførende fragtfører havde pådraget sig erstatningsansvar over for
ejeren af støbemaskinen, disa industries a/s (”disa”).
vanguard/mta og ancotrans blev på den baggrund pålagt at betale 257.539,31 kr. in
solidum til disa med tillæg af procesrente fra den 20. februar 2014.
i det indbyrdes forhold mellem vanguard/mta og ancotrans blev ancotrans pålagt
at friholde vanguard/mta.
i sø- og handelsrettens begrundelse og afgørelse hedder det bl.a.:
”retten finder navnlig på baggrund af rettens sagkyndige medlemmers erfaring, at
ancotrans chauffør, ole jacob skjellum, inden transporten blev iværksat, burde have
kontrolleret transporthøjden ved opmåling, hvilket efter de foreliggende oplysninger ville
have været forholdsvis enkelt at foretage, såfremt ole jacob skjellum havde været i besiddel-
se af det rette udstyr. retten har herved navnlig lagt vægt på, at der var tale om en
særtransport, og at det af særtransporttilladelsen fremgår, at den tilbageværende frihøjde var
3-10 cm. en korrekt udført kontrolopmåling ville have forhindret skaden på maskinen, og
retten finder således, at ole jacob skjellum har handlet ansvarspådragende i forhold til skaden
– der opstod, mens godset var i ancotrans’ varetægt – og at ancotrans hæfter her-
for.
vanguard/mta hæfter som kontraherende speditør for den udførende transportørs uagt-
somme adfærd i forhold til disa som ordregiver. ancotrans og vanguard/mta er her-
                                               - 3 -
efter solidarisk ansvarlige over for disa, og retten finder det ikke godtgjort, at skaden skyl-
des fejlagtige eller ufuldstændige oplysninger fra disa, eller nogen som disa kan identifice-
res med, eller at disa har udvist fejl eller forsømmelser, der giver anledning til nedsættelse
eller bortfald af disas krav på erstatning på grund af egen skyld eller medvirken. disas krav
er endvidere ikke bortfaldet på grund af retsfortabende passivitet.
ifølge nsab § 18 ydes erstatning for beskadigelse af gods med det beløb, der svarer til god-
sets værdiforringelse. disa har til belysning af skaderne fremlagt rapporter udarbejdet af
baltic survey på foranledning af disas forsikringsselskab ace. disa har endvidere frem-
lagt en detaljeret opgørelse over det udførte arbejde, de anvendte reservedele opgjort efter
kostpris og de anvendte (omend i et vist omfang skønsmæssigt anslåede) arbejdstimer forbun-
det med den udførte reparation. lars hjelm fra disa har endvidere forklaret, at maskinen
uden reparation af skaden alene havde skrotværdi.
retten finder ikke grundlag for at tilsidesætte disas oplysninger om de anvendte reservedele
og arbejdstimer samt opgørelsen af omkostningerne forbundet med reparation af skaden. på
baggrund af sagens oplysninger finder retten, at værdiforringelsen ikke har været mindre end
de anførte omkostninger forbundet med reparation af maskinen, der danner grundlag for di-
sas påstand. disas betalingspåstand tages derfor til følge, dog således, at der i disas krav
fratrækkes det tillæg til kostpriser på reservedele og timepriser på 12 %, som ifølge lars
hjelm er tillagt til dækning af indirekte produktionsomkostninger, da dette ikke kan anses for
tab forårsaget af den skete skade. vanguard, mta og ancotrans skal derfor solidarisk til
disa betale 257.539,71 kr. med tillæg af procesrente fra sagens anlæg.
det kan lægges til grund, at linda hertzum fra vanguard videregav urigtige oplysninger om
godsets højde til jørgen dalgaard fra ancotrans, og at videregivelsen af de urigtige op-
lysninger bl.a. var årsag til, at ancotrans ansøgte om og fik udstedt en særtransporttil-
ladelse, som anviste en rute med en motorvejsbro, der var for lav. linda hertzum modtog
efter det oplyste oplysningerne om godsets dimensioner fra maersk, og linda hertzum havde
ikke grund til at betvivle oplysningerne.
under de foreliggende omstændigheder finder retten, at vanguard/mta ikke har udvist så
betydelige fejl eller forsømmelser, at der set i forhold til den af ancotrans udviste uagt-
somhed er grundlag for at pålægge vanguard/mta en del af det endelige ansvar mellem
vanguard/mta og ancotrans for den skade, der skete, mens maskinen var i an-
cotrans’ varetægt. retten finder endvidere, at vanguard/mta’s krav mod ancotrans
ikke kan anses for bortfaldet på grund af retsfortabende passivitet.
i det indbyrdes forhold mellem vanguard/mta og ancotrans skal ancotrans derfor
friholde vanguard/mta for betaling af de beløb, inklusive renter og sagsomkostninger, som
vanguard/mta pålægges at betale ved denne dom. vanguard/mta frifindes dermed tillige
for den af ancotrans nedlagte påstand om friholdelse.”
parternes synspunkter
anders nielsen & co. a/s har anført, at betingelserne for anke til højesteret, jf. retspleje-
lovens § 368, stk. 4, 2. pkt., er opfyldt. ankesagen indeholder to principielle spørgsmål, hvis
afgørelse har generel betydning for retsanvendelsen og retsudviklingen i transport-, spedi-
tions- og forsikringsbranchen. det første principielle spørgsmål angår rækkevidden af chauf-
                                                - 4 -
førens undersøgelsespligt inden påbegyndelse af særtransporter. lægges præmisserne i den
indankede dom til grund, vil den globale transport blive sinket og besværliggjort, fordi det
ikke længere vil være klart, at afsenderen af gods har ansvaret for en nøjagtig opmåling af
godset, og chaufføren må i alle tilfælde foretage sin egen opmåling. det andet principielle
spørgsmål angår principperne for erstatningsudmåling, hvor en reparation eller renovering af
den beskadigede genstand har medført, at genstanden er blevet væsentligt mere værd end før
skaden. der kan normalt ikke tales om ”værdiforringelse”, når der har kunnet opnås en avance
på 30 pct. ved videresalg efter fuld dækning for udgifter til reservedele, arbejdsløn mv.
disa industries a/s, indemnity insurance company of north america har anført, at betin-
gelserne for anke ikke er opfyldt. sø- og handelsretten tog ikke stilling til et eventuelt ansvar
efter færdselslovens § 101, idet retten fandt, at transportørerne var ansvarlige allerede af den
grund, at chaufføren, der forestod transporten, havde udvist uagtsomhed ved sin kontrol af
godsets højde inden afgang – en uagtsomhed, som alle transportørerne hæftede for. spørgs-
målet om ansvar for transportørerne på grundlag af uagtsomhed, hvad enten nsab 2000 er en
del af aftalegrundlaget eller ej, har ikke principiel karakter og har heller ikke generel betyd-
ning for retsanvendelsen og retsudviklingen i transport-, speditions- og forsikringsbranchen.
heller ikke spørgsmålet om erstatningsudmålingen, der er foretaget af sø- og handelsretten
på baggrund af sagens konkrete omstændigheder, er principielt.
vanguard logistics denmark/vanguard logistics services og maritime transport & agen-
cies aps har tilsvarende anført, at betingelserne for anke ikke er opfyldt. sagen angår
grundlæggende spørgsmålet om, hvorvidt de indstævnte parter har udvist uagtsomhed, og om
de fejlagtige oplysninger om det skadede gods kan henføres til modtageren, disa. disse
spørgsmål er ganske konkrete. heller ikke spørgsmålet om erstatningsudmålingen har princi-
piel karakter.
højesterets begrundelse og resultat
af retsplejelovens § 368, stk. 4, 2. pkt., som affattet ved lov nr. 84 af 28. januar 2014 om æn-
dring af retsplejeloven mv. (sagstilgangen til højesteret), fremgår, at domme, der er afsagt af
sø- og handelsretten, kan ankes til højesteret,
                                                - 5 -
”hvis sagen er af principiel karakter og har generel betydning for retsanvendelsen og retsud-
viklingen eller væsentlig samfundsmæssig rækkevidde i øvrigt, eller hvis andre særlige
grunde i øvrigt taler for, at sagen behandles af højesteret som 2. instans.”
den uoverensstemmelse mellem parterne, som sø- og handelsretten har taget stilling til i
dommen, angår navnlig spørgsmålet om rækkevidden af ancotrans’ chaufførs under-
søgelsespligt. afgørelsen af dette spørgsmål må antages at bero på en konkret vurdering af de
faktiske omstændigheder i sagen. en eventuel erstatningsudmåling i sagen må antages at bero
på velkendte erstatningsretlige principper.
som sagen foreligger, er der således ikke grundlag for at antage, at en afgørelse vil være af
principiel karakter og have generel betydning for retsanvendelsen og retsudviklingen eller
væsentlig samfundsmæssig rækkevidde i øvrigt. der ses heller ikke at foreligge andre særlige
grunde, der taler for, at sagen bør kunne indbringes for højesteret som 2. instans.
på denne baggrund finder højesteret, at betingelserne for anke til højesteret ikke kan anses
for opfyldt, jf. retsplejelovens § 368, stk. 4, 2. pkt.
højesteret afviser derfor anken, jf. retsplejelovens § 368, stk. 6, 2. pkt., jf. stk. 4, 2. pkt.
                                          thi bestemmes:
denne anke afvises fra højesteret.
