dom
afsagt den 31. maj 2013 i
sag nr. bs 43c-3123/2012:
advokat a
københavn k
mod
advokatnævnet
kronprinsessegade 28
1306 københavn k
sagens baggrund og parternes påstande
denne sag er anlagt den 6. juli 2012 og er ikke behandlet som en småsag.
a har principalt påstået, at advokatnævnets kendelse af 3. juli 2012 skal ophæves, subsidiært
at kendelsen skal ændres til en irettesættelse eller en mindre bøde.
advokatnævnet har nedlagt påstand om stadfæstelse af advokatnævnets kendelse af 3. juli
2012.
dommen indeholder ikke en fuldstændig sagsfremstilling, jf. retsplejelovens § 218 a.
oplysningerne i sagen
advokatnævnet afsagde den 3. juli 2012 følgende kendelse:
"sagens parter:
i denne sag har advokat c klaget over advokat a, københavn.
sagens tema:
advokat c har klaget over, at advokat a har tilsidesat god advokatskik ved at lade indgive og
opretholde en konkursbegæring mod advokat c, selvom denne bestred det krav, der lå til
grund for begæringen.
datoen for klagen:
klagen er modtaget i advokatnævnet den 30. august 2010.
sagsfremstilling:
det fremgår af sagen, at advokat c i november 2008 indgik aftale med x advokater aps ved
advokat a om et samarbejde som ”associeret partner” med henblik på senere indtræden som
egentlig partner. advokat c havde ifølge aftalen ret til at indtræde som partner, når hun
indenfor 12 sammenhængende måneder opnåede en omsætning på minimum 2 mio. kr.. som
associeret partner skulle advokat c arbejde fra advokatselskabets lokaler … i københavn,
hvor hun fik stillet it-udstyr m.v. til rådighed, således at hun kunne drive sin
advokatforretning på normale vilkår. hun skulle afregne 40% af sin salærindtægt til selskabet
og var forpligtet til at afregne og registrere al sit advokatarbejde via selskabets system.
                                                  - 2 -
væsentlige beslutninger for selskabets drift – som havde indflydelse på driften på langt sigt
og således indflydelse for en eventuel partner – skulle drøftes mellem hende og selskabet.
samarbejdet kunne gensidigt opsiges med 3 måneders varsel. der var knyttet en kundeklausul
med konventionalbod til kontrakten.
samarbejdet blev påbegyndt den 1. januar 2009, men den 27. februar 2010 forlod advokat c
lokalerne og samarbejdet. der er forskellige forklaringer om forløbet af samarbejdet og
baggrunden for dets ophør.
advokat a har fremlagt en af ham udfærdiget oversigt over advokat cs omsætning i 2009, der
angivelig har udgjort 1.045.866 kr. dette var for lidt til, at hun kunne blive optaget som
partner, hvilket ifølge advokat a skabte dårlig stemning og var baggrunden for det følgende
forløb. advokat c bestrider opgørelsens rigtighed og gør gældende, at hun under samarbejdet
kun én gang har fået betaling af x advokater aps af de pålydende beløb i henhold til hendes
fakturaer, og da det kun var advokat a og dennes bogholder, der havde adgang til x
advokater aps’ bankkonti og bogholderi, kunne hun ikke kontrollere advokat as
forklaringer. advokat c mener i øvrigt at have et betydeligt beløb til gode i uafregnede
salærer.
i december 2009 ansatte advokat a advokat ... på kontoret, efter advokat cs oplysning uden at
have drøftet ansættelsen med hende. omkring samme tidspunkt bortviste advokat a en anden
advokat på kontoret, igen uden at havde drøftet det med advokat c.
ved e-mail af 16. februar 2010 til advokat c skrev advokat a:
”kære c.
skal vi lige prøve at få stukket hovederne sammen i morgen efter vores juristmøde.
jeg kan mærke, at du fortsat er lidt trykket i relation til vores interne drøftelser, hvilket ikke
giver en optimal arbejdssituation på kontoret…
jeg havde håbet, at du havde givet mig fakturaerne i mandags, således at vi kunne få dem
sendt til revisor i relation til afklaring af det økonomiske. jeg skal nok love dig, at vi får
afklaret det økonomiske med lysets hast.
[…].”
i en e-mail af 22. februar 2010 bad advokat c advokat a om, til brug for hendes afgivelse af
klientkontoerklæring, at sende hende en udskrift af klientkontoen af d.d.. hun modtog en
udskrift, hvorefter saldo ved dagens start udgjorde kr. 0. der var endvidere et negativt tilsvar
på 1.858.856,35 kr.
i en e-mail af 23. februar 2010 anførte advokat c til advokat a med kopi til selskabets
revisor, at det efter udskriften så ud til, at pengene ikke var på klientkontoen, og hun bad ham
derfor om sammen med revisoren at redegøre for tallene, herunder fremlægge udskrift af
bankkontoren med klientmidlerne pr. 31. december 2009 og pr. d.d..
den 24. februar 2010 blev der afholdt et møde, hvor også advokat ... ønskede at deltage og –
ifølge advokat c – bad om at se dokumentation for klientmidlerne. advokat a nægtede hende
dette og forlangte, at hun forlod mødet.
                                              - 3 -
i en e-mail af 24. februar 2010 til advokat c skrev advokat a, at han som følge af uroen og
diskussionerne imellem dem på kontoret opsagde deres samarbejdsaftale (med aftalens frist
på 3 måneder). det var op til hende, om hun ville lave en ny samarbejdsaftale med x
advokater eller finde et andet sted at arbejde fremover.
advokat c svarede i en e-mail, at de skulle holde fast i det aftalte på mødet om, at han ville
sende hende en udskrift af klientbankkontoen pr. 31. december 2009 og pr. d.d.. hun foreslog,
at de skulle fortsætte med at passe deres forretninger ”i god stil med smil”.
samme dag sendte x advokater aps’ revisor en e-mail til advokat a. det fremgår af e-
mailen, at revisoren bekræftede, at hans besøg i forbindelse med den løbende revision ikke
havde givet anledning til bemærkninger vedrørende klientkontoen. på det print, der blev lagt
til grund for den daglige regulering, var der henvist til en forkert konto i bogholderiet, hvilket
umiddelbart kunne give den opfattelse, at der var en manko i forbindelse med klientkontoen.
ved deres løbende revision havde revisoren imidlertid konstateret, at klienttilsvaret passede.
som følge af den rejste dialog om klientkontoen ville han fremrykke sit besøg og komme, så
snart de havde fået bekræftelse fra bogholderen på, at bogføringen var færdig. advokat a
videresendte straks revisorens e-mail til advokat c.
advokat ... havde – ifølge advokat c – fået en skriftlig advarsel af advokat a med påbud om
ikke at spørge yderligere til klientmidlerne, og da hun ikke overholdt dette, bortviste advokat
a hende samme dag, angivelig under dramatiske omstændigheder. advokat a har oplyst, at
han på grund af advokat ...s opførsel på mødet opsagde og fritstillede hende og forlangte, at
hun skulle forlade kontoret.
lørdag den 27. februar 2010 forlod advokat c advokatkontoret med sine ejendele, hvilket hun
meddelte advokat a ved sms. ifølge hende svarede han samme dag ved sms, at han
accepterede, at hun havde forladt kontoret, og at samarbejdet var ophørt.
i en e-mail af 28. februar 2010 til advokat a skrev advokat c bl.a.:
”helt formelt kontraopsiger jeg vores samarbejdsaftale med omgående virkning iht. §§ 5 [om
salærdeling og –afregning], 12.1 [om indtræden i partnerskab] og 12.5 [om deltagelse i
væsentlige beslutninger]. således foreligger der en række hævebegrundende misligholdelser,
som jeg vil uddybe om nødvendigt. det er dog ikke min intention at gå mere ind i det,
medmindre du ønsker det.
[…].”
advokat a henvendte sig herefter til advokat ..., som på advokat as vegne bl.a. afkrævede
advokat c tabt salærindtægt frem til den 1. juni 2010.
advokat c svarede i brev af 3. marts 2010 til advokat ... bl.a., at hun fastholdt, at hun var
berettiget til at opsige samarbejdsaftalen med frafald af opsigelsesvarsel, og at advokat a
havde accepteret dette. hun anførte endvidere, at hun kun havde medtaget sager fra egne
kunder ved flytningen, hvorfor hun afviste krav på betaling af konventionalbod. hun afviste
endvidere kravet om betaling af salær frem til den 1. juni 2010, idet hun tværtimod mente, at
hun havde penge til gode.
                                               - 4 -
ved brev af 7. april 2010 til advokat c skrev advokat ... bl.a.,
”indledningsvis skal jeg på baggrund af min gennemgang af sagen afvise, at der foreligger
”hævebegrundende misligholdelser” som påstået i deres e-mail af 28. februar 2010. der er
intet i sagen, som støtter deres påstand, som i bedste fald er udokumenteret.”
advokat ... rejste krav om betaling til x advokater aps af 375.000 kr. for tabt salærafregning
for tiden 1. marts til 31. maj 2010, og 160.087,50 kr. for ikke afregnede salærindtægter for
den forudgående tid. han tog endvidere forbehold om at gøre kundeklausulen gældende.
da advokat c ikke svarede, bragte advokat ... sit brev i erindring i brev af 20. april 2010 og
anmodede hende om – hvis hun ikke ønskede at drøfte en forligsmæssig løsning – at oplyse,
om stævning kunne sendes til hende til frafald af kald og varsel.
advokat c var i mellemtiden ved retten i hillerøds dom af 29. marts 2010 blevet dømt til at
betale 55.558,69 kr. med renter og omkostninger til d af 2005 aps, hvor hun tidligere havde
lejet lokaler, og hvor der havde været tvist i forbindelse med fraflytningen. hun ankede ikke
dommen, men betalte heller ikke.
d af 2005 aps var repræsenteret ved advokat b, og denne og advokat a kom i forbindelse
med hinanden, idet advokat a ønskede kopi af domsudskriften. d af 2005 aps havde ifølge
advokat b allerede anmodet denne om at indlede konkursskridt mod advokat c, og kort tid
efter tilsendelse af udskriften – den 3. maj 2010 ifølge advokat a – aftalte advokat b og
advokat a, at advokat b skulle indgive konkursbegæringen på vegne af både d af 2005 aps
og x advokater aps. omkostningerne skulle deles ligeligt mellem parterne.
henholdsvis den 3. maj og den 7. juni 2010 sendte advokat b to rykkere på vegne af d af
2005 aps og x advokater aps, hvor han afkrævede advokat c 51.106,31 kr. til centeret og
635.087,50 kr. til x advokater aps, idet der nu også blev krævet betaling af en
konventionalbod på 100.000 kr. i henhold til samarbejdsaftalens kundeklausul. advokat b
anmodede tillige advokat c om fremsende økonomiske oplysninger vedrørende sin
virksomheds og sine personlige likvide forhold, jf. konkurslovens § 17. hvis advokat c ikke
betalte inden 10 dage, så han sig nødsaget til at indlede inkassoskridt mod hende.
advokat c svarede ikke.
den 1. juli 2010 indgav advokat b på begge klienters vegne konkursbegæring mod advokat c
til sø- og handelsretten.
den 9. og den 20. august 2010 betalte advokat c gælden til d af 2005 aps, og
konkursbegæringen fra denne blev trukket tilbage.
i en e-mail af 18. august 2010 til advokat b skrev advokat c, at hun opfordrede advokat a til,
hvis han mente at have et krav mod hende, at udtage sædvanlig stævning og foretage
bevisførelse for civilretten.
i en e-mail af 20. august 2010 til advokat a skrev advokat c, at hun ikke var enig med ham i,
at han havde noget krav på hende, og hun afviste, at der var belæg for at foretage modregning.
                                                - 5 -
den 1. september 2010 blev der afholdt retsmøde i sø- og handelsretten til behandling af
konkursbegæringen fra x advokater aps. advokat c bestred både kravet og at hun var
insolvent. både hun og advokat b fremlagde et antal bilag og begærede parts- og
vidneforklaringer. sagen blev berammet til senere foretagelse. samme dag oplyste advokat b
ved fax til sø- og handelsretten med kopi til advokat c, at han udtrådte af sagen, der ville
blive videreført af advokat a.
den 30. september 2010 udtog advokat c stævning mod x advokater aps med påstand om
betaling af 281.640 kr. + renter for tilgodehavende salærindtægter. stævningen indeholder en
nærmere redegørelse for forløbet af parternes samarbejde og grundene til, at advokat c mente,
at der forelå hævebegrundende misligholdelse fra advokat as side.
den 15. oktober 2010 anlagde advokat c sag mod d af 2005 aps med påstand om erstatning
for uberettiget konkursbegæring.
den 29. oktober 2010 afsagde sø- og handelsretten kendelse om, at konkursbegæringen fra x
advokater aps mod advokat c ikke blev taget til følge. det fremgår af kendelsen, at
”x advokater aps’ mulige krav støttes på en påstand om misligholdelse af en
samarbejdsaftale og er samlet opgjort til ca. 635.000 kr. kravet har løbende været bestridt af
advokat c, der har gjort gældende, at ophævelsen af samarbejdet skyldes misligholdelse fra
modpartens side, ligesom der er anlagt retssag om et muligt modkrav på knap 282.000 kr.
advokat c ejer ifølge det oplyste en fast ejendom med en friværdi på minimum 700.000 kr.
samt et køretøj til en værdi af 600.000 kr.
henset til kravets karakter, der i det hele er bestridt, sammenholdt med oplysningerne om
advokat cs formue, finder skifteretten, at x advokater aps ikke har godtgjort, at
konkursbetingelserne er opfyldt, hvorfor begæringen ikke tages til følge.”
ved sø- og handelsrettens dom af 21. juli 2011 blev x advokater aps frifundet for et krav
fra advokat c om betaling af erstatning og godtgørelse for tort i anledning af
konkursbegæringen mod hende, jf. konkurslovens § 28. advokat a havde bl.a. forklaret, at
han kendte advokat cs ikke helt nye bil, men ikke havde mulighed for at søge oplysninger på
den i bilbogen, fordi det krævede ejerens fødselsdato, som han ikke kendte. han havde
trukket en tingbogsattest på advokat cs ejendom i fredensborg, som var behæftet med lån for
4,6 mio. kr., mens den seneste offentlige vurdering lød på 2,6 mio. kr. i rettens afgørelse står
bl.a.:
”skifteretten lægger […] til grund, at sagsøgte inden indgivelsen af konkursbegæringen havde
trukket en tingbogsattest på den af sagsøger ejede faste ejendom, beliggende ... , 3480
fredensborg, og at sagsøgte sendte to rykkerskrivelser, som begge forblev ubesvarede. i
rykkerskrivelserne blev sagsøger opfordret til at fremkomme med relevante oplysninger, som
var nødvendige for sagsøgtes insolvensbedømmelse, idet sagsøgers regnskaber mv. ikke var
offentligt tilgængelige på det pågældende tidspunkt. der forelå tillige en endelig dom, som
var ubetalt af sagsøger, hvilket forhold sagsøgte havde kendskab til. skifteretten finder ikke,
at der i det foreliggende tilfælde kan stilles krav om, at sagsøger som konkursrekvirent skulle
have ladet en ejendomsmægler vurdere den faste ejendom forud for konkursbegæringens
indgivelse, ligesom opslag i bilbogen ikke var praktisk muligt eller relevant. det er sagsøger
som konkursrekvirent, som har bevisbyrden for, at konkursbetingelserne er opfyldt. i det
                                               - 6 -
foreliggende tilfælde finder skifteretten, at sagsøgte har foretaget en forsvarlig undersøgelse
af sagsøgers økonomiske forhold, og at sagsøgte derfor har udvist den fornødne
agtpågivenhed [….]”
ved dom af 5. august 2011 bestemte sø- og handelsretten, at d af 2005 aps skulle betale
godtgørelse for tort og erstatning til advokat c med 35.000 kr. for uberettiget indgivelse af
konkursbegæring. advokat b havde oplyst, at han ikke havde foretaget egentlige
undersøgelser af advokat cs private økonomi, ej heller undersøgelser af tingbogen eller
bilbogen. der blev ved dommen bl.a. lagt vægt på, at selskabet havde sendt advokat c to
rykkerskrivelser inden konkursbegæringen, men ikke foretaget andre undersøgelser af hendes
økonomi, herunder ikke forsøgt at trække tingbogsattest vedrørende hendes faste ejendom
eller udskrift af bilbogen. der blev endvidere lagt vægt på, at advokat c havde betalt sin gæld
umiddelbart efter, at hun var kommet hjem fra sin ferie. det fremgår af dommen, at det var
særligt krænkende for advokat c, at der var indgivet konkursbegæring mod hende, fordi hun
var advokat.
parternes påstande og anbringender:
klager:
advokat c har påstået, at advokat a har tilsidesat god advokatskik ved at lade indgive og
opretholde en konkursbegæring mod hende, selvom hun bestred det krav, der lå til grund for
begæringen.
advokat c har gjort gældende, at hendes indsigelser mod x advokater aps’ krav og hendes
eget modkrav ikke var temerære, tværtimod. advokat a kendte dem og baggrunden for dem,
men valgte alligevel at lade advokat b indgive konkursbegæring mod hende i anledning af
kravet, og da advokat b senere trak sig fra sagen, fastholdt advokat a selv begæringen for
skifteretten. dette var i klar strid med konkursloven og retspraksis i den forbindelse. en
bestridt fordring skal behandles i civilretten med bevisførelse og ikke i forbindelse med
behandling af en konkursbegæring. anvendelsen af konkursinstituttet var særligt grov, fordi
advokat a valgte at fastholde konkursbegæringen, fordi blot rygterne om, at der var indgivet
konkursbegæring mod advokat c, var invaliderende for hendes omdømme som advokat, og
fordi det i yderste konsekvens kunne koste hende levebrødet, jf. retsplejelovens § 137, jf. §
119, stk. 2, nr. 2.
advokat c har for så vidt angår sin e-mail af 23. februar 2010 til advokat a gjort gældende, at
hun fra advokat a havde hørt, at han i 2008 havde fået en påtale af advokatrådet for
manglende overholdelse af klientkontovedtægten. hun har endvidere oplyst, at selskabets
revisor svarede hende telefonisk, at bilagsmaterialet ”ikke så rigtigt ud”.
indklagede:
advokat a har påstået afvisning, subsidiært frifindelse.
til støtte for sine påstande har advokat a bl.a. anført, at sagen det meste af tiden er behandlet
af advokat e og advokat b og ikke af advokat a eller x advokater aps. mens advokat e var
ved at udarbejde stævning mod advokat c, oplyste advokat b advokat a om, at han var
instrueret om at udtage konkursbegæring mod advokat c og tilbød at tage x advokater aps’
krav med i denne, hvorfor konkursbegæringen for selskabets vedkommende ikke var
chikanøst funderet. hverken advokat a eller x advokater har indgivet konkursbegæringen
eller opfordret til det, men er selv blevet opfordret til det. advokat a var ikke advokat for x
                                                 - 7 -
advokater aps i forbindelse med konkursbegæringens indgivelse, og han kan derfor ikke
have tilsidesat advokatetiske forpligtelser i den forbindelse. betingelserne for at indgive
konkursbegæring var i øvrigt opfyldt, bl.a. idet x advokater aps’ krav havde den fornødne
klarhed og eksistens.
advokatnævnets behandling:
sagen har været behandlet på et møde i advokatnævnet med deltagelse af 7 medlemmer.
nævnets afgørelse og begrundelse:
advokatnævnet har ikke fundet anledning til at afvise klagen.
det følger af retsplejelovens § 126, stk. 1, at en advokat skal udvise en adfærd, der stemmer
med god advokatskik. ved indgivelse af konkursbegæring følger det heraf bl.a., at
rekvirentens advokat har pligt til forinden at foretage en rimelig undersøgelse af, at
konkursbetingelserne er opfyldt, herunder, at det med nogen klarhed må antages, at
fordringen eksisterer, og at skyldneren er insolvent.
advokat c har begrænset sin klage til det første punkt, og advokatnævnet tager derfor ikke
stilling til, hvorvidt der er foretaget tilstrækkelig undersøgelse af advokat cs solvens.
advokatnævnet har lagt vægt på, at advokat a ikke selv indgav konkursbegæringen mod
advokat c, men at han som den reelle indehaver af x advokater aps instruerede advokat b
om at indgive begæring – også på vegne af x advokater aps. kravet havde direkte
forbindelse med advokat as virksomhed som advokat, og han har derfor et selvstændigt
ansvar som advokat, jf. retsplejelovens § 126, stk. 1, for, at betingelserne var opfyldt for så
vidt angår x advokater aps’ krav.
advokatnævnet har endvidere lagt vægt på, at advokat a havde fuldstændigt kendskab til x
advokater aps’ krav mod advokat c og baggrunden for det, og at han havde det samme
kendskab til advokat cs modkrav og dets baggrund. efter det, der er oplyst i denne klagesag,
er det klart, at advokat cs indsigelser ikke kunne afvises som blot temerære, men skulle
behandles ved en civil retssag med den dertil hørende bevisførelse.
advokat a har på den baggrund tilsidesat god advokatskik, jf. retsplejelovens § 126, stk. 1, og
advokatnævnet pålægger derfor i medfør af retsplejelovens § 147 c, stk. 1, advokat a en bøde
på 20.000 kr.
ved bødefastsættelsen har advokatnævnet som skærpende omstændighed lagt vægt på
advokat as fulde kendskab til forholdene, til hans fastholdelse af konkursbegæringen og
personlige indtræden – også efter det indledende retsmøde i sø- og handelsretten – samt til
begæringens potentielt særligt skadelige virkning for c som advokat.
advokat a kan indbringe afgørelsen for retten inden 4 uger efter modtagelsen af kendelsen,
jf. retsplejelovens § 147 d.
herefter bestemmes:
advokat a pålægges en bøde på 20.000 kr."
forklaringer
                                                - 8 -
der er afgivet forklaring af a.
a vedstod sin forklaring som gengivet i sø- og handelsrettens dom af 21. juli 2011 og
forklarede supplerende, at han ikke har opfordret nogen til at indgive konkursbegæring, før
han fik en mail om, at en anden rekvirent ville indgive konkursbegæringen. han ville derfor
ikke udtage den planlagte stævning, men gik i stedet med på konkursbegæringen på grundlag
af det ubetalte domskrav.
parternes synspunkter
advokat a har i påstandsdokumentet anført følgende:
til støtte for påstanden gøres det gældende,
at princippet om lex certa finder anvendelse og at forudsætningen for at kunne straffe
sagsøger er, at der foreligger en overtrædelse af en klar og utvetydig regel, hvilket ikke er
tilfældet i nærværende sag,
at sagsøger ved sø- og handelsretten er frifundet for at have handlet ansvarspådragende ved
indgivelse af konkursbegæringen,
at sagsøger ikke har overtrådt de i retspraksis skabte advokatetiske regler for advokaters
indgivelse af konkursbegæringer som er:
1.              fordringens klarhed
a.             fordringen skal blot ikke være uvis, jf. u.2000.1320.h
b.              det er underordnet, om fordringen er bestridt ved indgivelse af kon-
                kursbegæringen, jf. vestre landsrets dom af 14. april 1999 i b-0044-
                98
2.              retlig interesse
3.              inkassovarsler skal være iagttaget
4.              der skal være lavet solvensundersøgelser af debitor og tingbøger skal
                checkes.
5.              der skal ikke være stillet sikkerhed.
det gøres i denne forbindelse gældende;
ad. fordringen
at fordringen efter højesteretspraksis blot ”ikke må være uvis”, jf. u.2000.1320.h,
at det efter landsretspraksis er underordnet om fordringen er bestridt, jf. vestre landsrets
dom af 14. april 1999 i b-0044-98,
at der under alle omstændigheder overlades retsanvenderen – her rekvirenten – plads til at
skønne uden at retsanvenderen herved ifalder bøde eller ansvar, så længe skønnet er
begrundet i saglige kriterier,
at fordringen havde tilstrækkelig klarhed efter rekvirentens skøn,
at fordringen havde tilstrækkelig klarhed efter advokatfirmaet fs skøn,
at fordringen forsat er særdeles klar og forsat kræves indkasseret af sagsøger, men at advokat
c til dato har begæret sagen udsat i 1 år,
hvorfor fordringen – som nærmere opgjort i sagen bilag 4 – er tilstrækkelig klar til at danne
grundlag for konkursbegæringen.
                                                - 9 -
ad. opfordring til indgivelse og strafskærpende omstændighed
at det, jf. sagens bilag 9, kan lægges til grund, at advokat b opfordrede sagsøger til at
medindgå i advokat bs konkursbegæring mod advokat c,
at sagsøger således ikke har opfordret advokat b til at indgive konkursbegæring mod advokat
c, men derimod selv er blevet opfordret hertil,
at det, jf. sagens bilag 9, kan lægge til grund, at sagsøger – efter at f havde fået til opdrag at
udfærdige stævning – i e-mail af 29. april 2010 blev orienteret af advokat b, at denne – af sin
klient – var blevet instrueret i at indgive konkursbegæring mod advokat c på baggrund af et
fundament bestående af en ubetalt dom,
at dette var begrundelsen for, at sagsøger bedte advokatfirmaet f om at sende opgørelsen af
kravet til advokat b og acceptere at indestå for 50 % af garantien,
at det på ingen måde ville give mening for sagsøger at udtage stævning mod advokat c, når
sagsøger havde vished for, at der ville blive indgivet konkursbegæring mod advokat c på
baggrund af en ubetalt dom,
at sagsøger således har haft en saglig grund til at lade advokat b indgive konkursbegæringen
på vegne af sagsøger,
at advokat c først betalte bs anden klient 2 dage inden mødet i sø- og handelsretten,
at betaling af en kreditor 2 dage før konkurssagens behandling (hvorved denne får fuld
dækning), desuagtet at der er flere kreditorer, er omstødelsesgrund efter konkurslovens regler,
hvilket var bevæggrunden for sagsøgers fastholdelse af sin konkursbegæring,
at fastholdelse af sagsøgers konkursbegæring umuligt kan være en strafskærpende
omstændighed, jf. advokatnævnets kendelse.
ad. retlig interesse
at sagsøger havde retlig interesse i at indgive konkursbegæring,
at sagsøger havde retlig interesse i at fastholde konkursbegæring
at sagsøgers retlige interesse blev bestyrket af, at bs anden klient – 2 dage inden mødet i sø-
og handelsretten – blev indfriet, da der herved opstod omstødelsesgrund.
ad. inkassovarsler
at det er ubestridt, at inkassovarsler blev iagttaget af sagsøger.
ad. solvensundersøgelser og tingbøger
at det er ubestridt, at der blev foretaget solvensundersøgelser og tingbogscheck af sagsøger.
ad. sikkerhedsstillelse
at det er ubestridt, at advokat c ikke stillede sikkerhed.
hvorfor sagsøger ikke har tilsidesat de advokatetiske regler ved indgivelse af
konkursbegæring mod advokat c.
ad. strafskærpelsen og sagsbehandlingstiden
måtte retten finde, at sagsøger overtrådte de advokatetiske regler gøres det gældende,
at normalstraffen for overtrædelse af de advokatetiske regler er en bøde på kr. 10.000,00,
at advokatnævnets begrundelse for at skærpe straffe til en bøde på kr. 20.000,00 er forkert og
usaglig, idet advokat c først betalte bs anden klient 2 dage inden mødet i sø- og
handelsretten,
                                               - 10 -
idet betaling af en kreditor 2 dage før konkurssagens behandling(hvorved denne får fuld
dækning), desuagtet at der er flere kreditorer, er omstødelsesgrund efter konkurslovens regler,
hvilket var bevæggrunden for sagsøgers fastholdelse af sin konkursbegæring,
hvorfor fastholdelse af sagsøgers konkursbegæring umuligt kan være en strafskærpende
omstændighed, jf. advokatnævnets kendelse.
dernæst gøres det gældende,
at sagsbehandlingstiden ved advokatnævnet på 1 år og 10 måneder – hvor sager alene
foretaget og afgøres på skriftligt grundlag – er urimeligt lang tid,
at det efter fast højesteretspraksis er særdeles kritisabelt, at en sag ligger stille hos en
myndighed, i et år og 7 måneder,
at sagsbehandlingstiden ved advokatnævnet og ”indtil afgørelse” i første instans er truffet på
ca. 3 år, er urimelig lang tid,
at højesteret i ”almindelig straffesager” – uden hensyntagen til emrk, har halveret straffen,
i sager som havde ”ligget stille” hos anklagemyndigheden i 1 år og 5 måneder,
at der i nærværende sag foreligger såvel en krænkelse af retsplejelovens regler som af emrk,
om at sagerne skal fremme ”inden rimelig tid”,
at der ikke foreligger nogen undskyldende omstændigheder for, at sagerne har ligget stille,
at en eventuel bøde således maksimalt kan være 5.000,00 (normalbøden på kr. 10.000
fratrukket 50 %),
at omstændighederne i nærværende sag, samt det forhold at advokat a er ustraffet i
advokatnævnet, skal tillægges væsentlig betydning jf. princippet i straffelovens § 82 og 83
(personlige forhold),
hvorfor en passende straf/sanktion vil være en advarsel.
advokatnævnet har i påstandsdokumentet anført følgende:
til støtte for stadfæstelsespåstanden gør advokatnævnet overordnet gældende, at sagsøger af
de af advokatnævnet i kendelsen anførte grunde har tilsidesat god advokatskik, jf.
retsplejelovens § 126, stk. 1, og at der foreligger skærpende omstændigheder.
som den reelle indehaver af x advokater aps instruerede sagsøger advokat b om at indgive
konkursbegæring mod advokat c på advokatselskabets vegne. kravet havde direkte
forbindelse med sagsøgers virksomhed som advokat, og han havde derfor et selvstændigt
ansvar som advokat, underlagt retsplejelovens § 126, stk. 1, for, at konkursbetingelserne var
opfyldt for så vidt angik advokatselskabets krav. sagsøger havde fuldstændigt kendskab til
advokatselskabets krav mod advokat c og baggrunden for kravet, og han havde samme
kendskab både til hendes bestridelse af dette krav og til hendes modkrav og baggrunden for
modkravet. sagsøgers postulat om, at fordringen mod c ikke var bestridt, da
konkursbegæringen blev indgivet 1. juli 2010, er grundløst. c har i klagen til advokatnævnet
anført, at hun adskillige gange havde afvist kravet. det gælder bl.a. hendes brev af 3. marts
2010 til sagsøgers advokatselskabs advokat, hvor hun afviste kravet samt rejste modkrav.
det er åbenbart, at sagsøgers krav, der var bestridt, var uklart, og at parternes mellemværende
måtte løses ved en civil retssag med den dertil hørende bevisførelse. det er således åbenbart,
at advokat cs indsigelser ikke kunne afvises som blot temerære. karakteren og
kompleksiteten af konflikten vedrørende det økonomiske opgør omkring parternes
samarbejde fremgår bl.a. af supplerende klageindlæg, samt af cs stævning af 30. september
2010 mod sagsøgers advokatselskab og af hendes duplik af samme dato i konkurssagen.
                                                - 11 -
ved at instruere om indgivelse af konkursbegæring for det bestridte, uklare krav, tilsidesatte
sagsøger de advokatpligter, der følger af god advokatskik.
det tilføjes, at han efterfølgende fastholdt konkursbegæringen, herunder ved retsmødet 29.
oktober 2010, hvor han mødte og nedlagde påstand om konkursbegæringens fremme. forud
for retsmødet havde c afvist kravet overfor advokat b hvilket skete ved mail af 18. august
2010, hvor hun opfordrede sagsøger til at anlægge sædvanlig retssag mod hende, ligesom hun
afviste kravet ved mail af 20. august 2010 til sagsøger.
sagsøgers hovedanbringende må sammenfattes til et synspunkt om, at han ikke har handlet i
strid med de advokatetiske regler, idet advokatsamfundets vejledninger og retspraksis er
blevet overholdt i forbindelse med konkursbegæringens indgivelse. sagens ramme er
spørgsmålet om sagsøger har overtrådt grænserne for god advokatskik, jf. retsplejelovens §
126, stk. 1, der fastlægges ved nævnets og domstolenes praksis. det er åbenbart, at sagsøgers
konkurstrussel mod en praktiserende advokat i et opgør af parternes mellemværende med
gensidige krav og modkrav ikke er det rette retsmiddel, men tværtimod i strid med god
advokatskik.
det bestrides, at der ved advokatnævnets sagsbehandling er sket en krænkelse af artikel 6,
stk. 1, i den europæiske menneskerettighedskonvention.
sagen blev modtaget i advokatnævnet 30. august 2010. ved brev af 7. september 2010
tilskrev advokatnævnets sekretariat sagsøger om klagen med anmodning om bemærkninger
med frist herfor 15 arbejdsdage senere. ved brev af 16. september 2010 videresendte
sekretariatet sagsøgers brev om klagen til advokat c. sagsøger fik efterfølgende tilsendt
advokat cs brev med bemærkninger hertil, hvilket skete ved sekretariatets brev af 13. oktober
2010. på grund af et meget stort antal sager under behandling var sekretariatets
sagsbehandlingstid herefter længere end normalt, hvilket blev meddelt parterne ved brev af 2.
august 2011. ved brev af 14. maj 2012 blev sagsøger indkaldt til at give personligt møde for
advokatnævnet 22. juni 2012, idet han havde fremsat ønske herom. kendelsen blev herefter
afsagt 3. juli 2012.
sagsbehandlingstiden i førsteinstansen har således udgjort 1 år og 10 måneder, hvoraf den
”døde periode” har udgjort 1 år og 7 måneder. sagsøgers anbringende om, at sagen har ligget
stillet i advokatnævnet i to år, er således ikke korrekt. hovedforhandlingen i sagen er
berammet til foretagelse 3. maj 2013, og den samlede sagsbehandlingstid udgør således 2 år
og 8 måneder.
der skal anlægges en konkret helhedsbedømmelse af forløbet, således at
sagsbehandlingstiden vurderes i forhold til sagens karakter og kompleksitet, parternes adfærd
og myndighedernes adfærd. det gøres gældende, at sagsbehandlingstiden ikke har oversteget
det rimelige, og det bestrides således, at der er grundlag for kompensation. en overtrædelse
ville i øvrigt ikke kunne føre til frifindelse. selvom der har været en ”død periode” på ca.
halvandet år i forbindelse med behandlingen af sagen i advokatnævnets sekretariat, hvilket
skyldes en midlertidig ophobning af sager forårsaget af et stigende antal klager, foreligger der
ikke en krænkelse. det gøres endvidere gældende, at det opvejes af, at den samlede
sagsbehandlingstid inklusive domstolsbehandlingen ikke bliver for lang.
                                              - 12 -
over for sagsøgers formildelsespåstand gør advokatnævnet gældende, at den skete udmåling
af bøden på 20.000 kr., jf. retsplejelovens § 147 c, stk. 1, er passende.
det er skærpende, at sagsøger havde fuldt kendskab til forholdene, samt at han i forbindelse
med sin indtræden i sagen fastholdt konkursbegæringen, også efter det indledende retsmøde i
sø- og handelsretten. konkursbegæringens potentielt skadelige virkning for advokat c som
advokat er yderligere skærpende.
parterne har i det væsentligste procederet i overensstemmelse hermed.
rettens begrundelse og afgørelse
advokat c redegjorde i brev af 3. marts 2010 til x advokater aps´s advokat for, hvorfor hun
mente, at hun med rette havde kontraopsagt samarbejdsaftalen med x advokater aps, og hun
afviste samtidig kravet om betaling af konventionalbod, ligesom hun gjorde modkrav
gældende.
retten finder, at det på baggrund af brevet af 3. marts 2010 sammenholdt med, at advokat a
havde fuldstændigt kendskab til x advokater aps´s krav, burde have stået klart for ham, at
det krav, x advokater aps rejste i skrivelse af 7. april 2010 til advokat c, var bestridt, uanset
at hun ikke besvarede brevet og senere rykkere.
det burde endvidere have stået helt klart for ham, at advokat cs indsigelser mod kravet var af
en sådan karakter, at x advokater aps´s krav måtte forfølges ved at anlægge en retssag mod
hende og ikke ved at indgive en konkursbegæring.
retten lægger til grund, at advokat a på vegne af x advokater aps instruerede advokat b om
at indgive konkursbegæringen mod advokat c.
ved under disse omstændigheder at have indgivet konkursbegæringen har advokat a
tilsidesat god advokatskik, jf. retsplejelovens § 126, stk. 1.
henset til det ovenfor anførte og til, at advokat a fastholdt sin begæring efter det indledende
møde i skifteretten, og at konkursbegæringen er indgivet mod en advokat, findes bøden på
20.000 kr. i udgangspunktet passende udmålt.
klagen blev modtaget i advokatnævnet den 30. august 2010 og var oplyst ca. to måneder
herefter. sagen blev først behandlet på et nævnsmøde den 22. juni 2012 på grund af en
sagsophobning i nævnet.
der er tale om en relativ ukompliceret nævnssag. retten finder, at sagsbehandlingstiden ved
advokatnævnet i så væsentligt omfang har oversteget det rimelige, at advokat a bør
kompenseres herfor i medfør af princippet i straffelovens § 82, nr. 13. dette gælder, selv om
der ikke måtte foreligge en krænkelse af artikel 6, stk. 1, i den europæiske
menneskerettighedskonvention.
retten finder, at kompensationen bør ydes på den måde, at den idømte bøde nedsættes til
10.000 kr. retten stadfæster med denne ændring advokatnævnets kendelse.
henset til sagens udfald skal hver part bære egne omkostninger.
                                          - 13 -
thi kendes for ret:
advokatnævnets kendelse af 3. juli 2012 stadfæstes med den ændring, at bøden nedsættes til
10.000 kr.
hver part bærer egne omkostninger.
