                      højesterets kendelse
                      afsagt mandag den 19. september 2016
sag 144/2016
a og b
(advokat jakob fastrup)
mod
ringkøbing-skjern kommune
(advokat jens erik pedersen)
i tidligere instanser er truffet afgørelse af retten i herning den 10. november 2015 og afsagt
kendelse af vestre landsrets 9. afdeling den 14. december 2015.
i påkendelsen har deltaget 3 dommere: jon stokholm, vibeke rønne og hanne schmidt.
påstande
de kærende, a og b (herefter a og b), har nedlagt påstand om, at indkærede, ringkøbing-
skjern kommune, ikke tillægges sagsomkostninger for by- eller landsret, subsidiært at sags-
omkostningerne fastsættes til et efter højesterets skøn mindre beløb end det tilkendte på
38.400 kr. med tillæg af moms.
ringkøbing-skjern kommune har nedlagt påstand om stadfæstelse.
sagsfremstilling
sagen vedrører spørgsmålet om, hvorvidt a og b skal betale sagsomkostninger til ringkø-
bing-skjern kommune efter isoleret bevisoptagelse i form af syn og skøn.
                                               - 2 -
a og b konstaterede i 2013/2014 en vandindtrængning på deres ejendom. vandet kom op
gennem husets gulvkonstruktion. a og b mente, at ringkøbing-skjern kommune, som er
eneejer af selskabet ringkøbing-skjern forsyning a/s, der ejer forsynings- og afløbslednin-
ger i området, og som ejer naboarealer til ejendommen, kunne være ansvarlig for vandind-
trængningen. a og b indgav derfor den 8. august 2014 anmodning om isoleret bevisoptagelse.
ringkøbing-skjern kommune afviste at være ansvarlig for vandindtrængningen og henviste
bl.a. til, at ejendommen var beliggende lavt i terrænet, og at der var utilstrækkelig dræning på
ejendommen. ringkøbing-skjern kommune gjorde endvidere gældende, at det var forsy-
ningsselskabet og ikke kommunen, som et eventuelt krav måtte rettes imod.
af et stævningsudkast af 6. juli 2015 fremgår bl.a., at a og bs krav mod ringkøbing-skjern
kommune bl.a. støttes på betragtninger om, at kommunen både selvstændigt og som eneejer
af forsyningsselskabet har et culpaansvar for de forsynings- og afløbsledninger, som sagen
vedrører, samt et ansvar for ikke at have hindret eller afhjulpet vandstrømning på naboarea-
lerne, som bidrog til at øge grundvandsstanden.
skønsmanden afgav skønserklæringer den 2. december 2014 og 18. maj 2015.
a og b har ikke anlagt sag mod kommunen vedrørende vandindtrængningen.
anbringender
a og b har anført bl.a., at det efter det afholdte syn og skøn ikke kan udelukkes, men fore-
kommer nærliggende, at den konstaterede vandindtrængning skyldes forhold, som ville kunne
begrunde et krav over for ringkøbing-skjern kommune. der henvises herved til ufr
1987.362 v, som vedrører en fuldstændig tilsvarende situation. det forhold, at en skønsrekvi-
rent vælger ikke at anlægge sag mod skønsindstævnte, kan ikke i sig selv begrunde, at der
skal pålægges skønsrekvirenten omkostninger til skønsindstævnte, jf. ufr 2001.2371 h. det
følger endvidere af denne afgørelse, at højesteret har tilsluttet sig vestre landsrets begrun-
delse i ufr 1987.362 v og derfor ikke pålagde skønsrekvirenten omkostninger, da det efter
skønserklæringen ikke kunne udelukkes, at ejendommen var behæftet med mangler, som
kunne begrunde et krav, hvis betingelserne herfor i øvrigt var til stede.
                                                 - 3 -
hertil kommer, at vestre landsrets afgørelse i nærværende sag indebærer en ændring af den
hidtidige praksis, idet det indirekte synes at fremgå af afgørelsen, at landsretten lægger til
grund, at skønsrekvirenten har en egentlig bevisbyrde for, at det er forhold, som skønsind-
stævnte er ansvarlig for, der kan være årsag til vandindtrængningen. dette er en væsentlig
anderledes bevisvurdering end den, der lægges op til i de nævnte afgørelser, hvor højesteret i
f.eks. ufr 2001.2371 stiller krav om, at det ikke kan udelukkes, at ejendommen var behæftet
med de mangler, der var baggrund for et eventuelt krav i denne sag. på samme måde er situa-
tionen i nærværende sag, at det ikke kan udelukkes, men i øvrigt tværtimod er sandsynligt, at
netop forhold, som ringkøbing-skjern kommune er ansvarlig for, er årsag til den konstatere-
de vandindtrængning.
ringkøbing-skjern kommune har anført bl.a., at det i forbindelse med ændringslov nr. 737 af
25. juni 2014, hvorved der i retsplejelovens § 343, stk. 3, blev hjemmel til at pålægge mod-
parten at betale sagsomkostninger til rekvirenten, er anført, at retten ved sagsomkostningsfast-
sættelsen bl.a. bør inddrage, hvilken part der har fået medhold i forhold til resultatet af bevis-
førelsen. det følger endvidere af forarbejderne til retsplejelovens § 343, stk. 3, at det blev
overvejet at ændre bestemmelsen, således at det kun undtagelsesvist eller under særlige om-
stændigheder kunne pålægges rekvirenten at betale sagsomkostninger til modparten, men at
udvalget ikke fandt tilstrækkeligt grundlag herfor. det fremgår af ufr 2001.2371 h, at forde-
lingen af sagsomkostninger skal ske på et materielt grundlag, dvs. under hensyn til, hvilken
part der skønnes at have opnået medhold. højesteret henviser i afgørelsen til præmisserne i
ufr 1987.362 v, hvor det anføres, at det efter syns- og skønserklæringen ikke kan udelukkes,
at ejendommen er behæftet med mangler, der kan begrunde krav over for skønsindstævnte,
hvis betingelserne herefter i øvrigt er til stede. dette må læses som udtryk for, at vestre
landsret har foretaget en materiel vurdering af udfaldet af bevisførelsen, og kan ikke forstås
således, at landsretten har opstillet et kriterium om, at det skal kunne udelukkes, at der kan
være et ansvar for en part, for at denne kan tilkendes sagsomkostninger. et sådant kriterium
ville ikke være i overensstemmelse med retspraksis og ville være i strid med forarbejderne til
retsplejelovens § 343, stk. 3.
der er ikke tale om en ændring i forhold til den tidligere retstilstand i henhold til ufr
2001.2371 h.
                                               - 4 -
da der ikke er fremkommet oplysninger om forhold, som ringkøbing-skjern kommune er
ansvarlig for, der kan være årsag til problemerne med vand på ejendommen, skal a og b be-
tale sagsomkostninger til kommunen.
retsgrundlag
retsplejelovens § 343, stk. 3, lyder således:
       ”retten træffer bestemmelse om betaling af sagsomkostningerne ved bevisoptagelsen,
       medmindre parterne har aftalt andet.”
af forarbejderne til bestemmelsen, lovforslag nr. l 178 af 9. april 2014 om ændring af bl.a.
retsplejeloven, fremgår af de almindelige bemærkninger bl.a.:
       ”2.1.2.1.1.3.4. udvalget har … overvejet at ændre retsplejelovens § 343 således, at det
       kun undtagelsesvist eller under særlige omstændigheder kan pålægges rekvirenten at
       betale omkostninger til modparten. udvalget har imidlertid ikke fundet tilstrækkeligt
       grundlag herfor.”
af de specielle bemærkninger til retsplejelovens § 343, stk. 3, fremgår bl.a.:
       ”det forudsættes, at retten i forbindelse med omkostningsfastsættelsen bl.a. inddrager,
       hvilken part der har fået medhold i forhold til resultatet af bevisførelsen.”
højesterets begrundelse og resultat
sagen angår spørgsmålet, om a og b skal betale sagsomkostninger til ringkøbing-skjern
kommune i anledning af syn og skøn afholdt efter anmodning fra a og b, der efter det oply-
ste ikke vil anlægge sag mod kommunen på grundlag af skønserklæringerne.
dette spørgsmål skal afgøres efter bestemmelsen i retsplejelovens § 343, stk. 3, hvorefter ret-
ten træffer bestemmelse om betaling af sagsomkostningerne ved bevisoptagelsen, medmindre
parterne har aftalt andet. ifølge forarbejderne til denne bestemmelse forudsættes det, at retten i
forbindelse med omkostningsfastsættelsen bl.a. inddrager, hvilken part der har fået medhold i
forhold til resultatet af bevisførelsen.
                                              - 5 -
højesteret tiltræder landsrettens vurdering, hvorefter der ved de gennemførte syn og skøn ikke
er fremkommet oplysninger, som giver a og b grundlag for at gøre ansvar gældende over for
ringkøbing-skjern kommune.
højesteret tiltræder på denne baggrund, at a og b skal betale sagsomkostninger til kommu-
nen, ligesom højesteret efter det oplyste om arbejdets omfang i forbindelse med det gennem-
førte syn og skøn tiltræder, at sagsomkostninger til dækning af kommunens udgifter til advo-
kat er fastsat som sket.
højesteret stadfæster herefter landsrettens kendelse.
                                      thi bestemmes:
landsrettens afgørelse stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal a og b inden 14 dage betale 5.000 kr. til ringkjøbing-
skjern kommune.
de idømte beløb betales inden 14 dage fra denne kendelses afsigelse og forrentes efter rente-
lovens § 8 a.
