                             højesterets dom
                      afsagt torsdag den 17. november 2016
sag 29/2016
(2. afdeling)
a
(advokat marianne fruensgaard, beskikket)
mod
topdanmark forsikring a/s
(advokat nicolai mailund clan)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i hjørring den 14. oktober 2013 og af vestre
landsrets 1. afdeling den 29. oktober 2015.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: marianne højgaard pedersen, vibeke rønne,
henrik waaben, jan schans christensen og jens kruse mikkelsen.
påstande
appellanten, a, har gentaget sine påstande om, at indstævnte, topdanmark forsikring a/s,
skal betale 1.030.628,33 kr., subsidiært 534.243,73 kr. og mere subsidiært 267.229,23 kr., alle
beløb med procesrente fra den 22. august 2013.
topdanmark forsikring a/s har ligeledes gentaget sine påstande om stadfæstelse, subsidiært
betaling af et mindre beløb.
as principale og subsidiære påstande er beregnet ud fra en fast timeløn på henholdsvis 219,89
kr. og 165 kr. plus søgnehelligdagsbetaling, feriepenge og arbejdsgivers pensionsbidrag under
hele den 3½-årige uddannelse som bygningskonstruktør, mens den mere subsidiære påstand
                                               - 2 -
er beregnet ud fra en fast timeløn på 219,89 kr. plus de anførte tillæg under den 2-årige ud-
dannelse som bygningstekniker.
anbringender
a har anført navnlig, at afgørelsen om revalidering er truffet af den sagligt og fagligt kom-
petente myndighed, hjørring kommune, under hensyntagen til de i lovgivningen opstillede
krav.
der er ikke det fornødne sikre grundlag for at tilsidesætte hjørring kommunes forvaltnings-
retlige afgørelse om tilkendelse af revalidering til bygningskonstruktør. således giver hverken
arbejdsskadestyrelsens vurderinger af 12. februar 2013 eller skønsmandens besvarelser det
fornødne sikre grundlag for at tilsidesætte hjørring kommunes afgørelse om, at revalidering
til bygningskonstruktør var den relevante uddannelse med henblik på at bringe ham tilbage til
arbejdsmarkedet på så kort tid som muligt.
topdanmark har ikke godtgjort, at han har tilsidesat sin tabsbegrænsningspligt. han har delta-
get i relevant udredning af helbredsmæssige og revalideringsmæssige muligheder, herunder
udarbejdelse af ressourceprofil. han har endvidere gennemført den forrevalidering og revali-
dering, som jobcentret iværksatte. den periode, hvor han er berettiget til tabt arbejdsfortjene-
ste, skal ikke fastsættes ud fra en objektiv og retrospektiv vurdering.
hans tabte arbejdsfortjeneste i revalideringsperioden skal opgøres ud fra en timeløn på 219,89
kr. plus sædvanlige tillæg, subsidiært en timeløn på 165 kr. plus sædvanlige tillæg. en timeløn
på 219,89 kr. er i overensstemmelse med lønstatistikken fra dansk arbejdsgiverforening.
derudover har hans tidligere arbejdsgiver tilkendegivet, at lønniveauet var 165 kr., men med
mulighed for akkordaflønning svarende til en timeløn på mellem 175 kr. og 200 kr. plus til-
læg.
topdanmark har anført navnlig, at a alene er berettiget til erstatning for tabt arbejdsfortje-
neste i perioden frem til det tidspunkt, hvor han kunne have færdiggjort en uddannelse til byg-
ningstekniker. retten til erstatning for tabt arbejdsfortjeneste ophører således på det tidspunkt,
hvor han objektivt kunne og burde have genoptaget arbejdet til i det væsentlige samme løn
som før færdselsuheldet.
                                               - 3 -
a har tabsbegrænsningspligt og skal begrænse kravets størrelse og tidsmæssige udstrækning.
han er derfor forpligtet til at påtage sig andet relevant tilsvarende arbejde.
skønsmanden har erklæret, at a kunne have gennemført uddannelsen til bygningstekniker og
have haft samme muligheder for at opnå beskæftigelse som ved uddannelsen til bygningskon-
struktør. hans skånehensyn kunne i lige så høj grad varetages i en stilling som bygningstekni-
ker. det skøn, som skønsmanden og arbejdsskadestyrelsen har udøvet, kan i det hele lægges
til grund således, at a i erstatningsansvarslovens § 2’s forstand kunne have begyndt at arbejde
igen allerede ved færdiggørelsen af uddannelsen til bygningstekniker. kommunens afgørelse
om revalidering har ikke betydning og er i øvrigt forkert.
a har fortsat ikke dokumenteret, at han kunne have opnået en højere timeløn end 165 kr. plus
tillæg, subsidiært en højere løn, men mindre end den krævede.
supplerende sagsfremstilling
skønsmand, cand.psych. aut. bente øhrstrøm, har den 5. oktober 2016 afgivet en supplerende
syns- og skønserklæring. heraf fremgår bl.a.:
       ”spørgsmål 25
       under henvisning til besvarelse af spørgsmål 2 bedes skønsmanden oplyse, om skøns-
       manden i forbindelse med besvarelsen har foretaget en vurdering af sagsøgers hel-
       bredsmæssige skånehensyn i forhold til muligheden for at påbegynde byggeteknikerud-
       dannelsen.
       i min oprindelige gennemlæsning af sagens akter, har jeg noteret mig læge poul chri-
       stensens anbefaling om at undgå tungt og monotont arbejde (…, samlejournalen). her-
       udover har jeg bemærket speciallæge hans peter larsens udtalelse (…), og speciallæge
       ole fedders erklæring (…). min forståelse er, at a har varige mén i form af smerter i
       brystryggen (mellem skulderbladene), specielt ved rygbelastende arbejde, men også ved
       stillesiddende arbejde. jeg har forstået konklusionen således, at a har behov for skif-
       tende arbejdsstillinger og arbejde, der ikke belaster ryggen i form af f.eks. tunge løft og
       akavede arbejdsstillinger. samtidig har jeg noteret mig, at a kan gå og løbe uden
       problemer.
       disse forhold har jeg inddraget i min vurdering af as muligheder for at påbegynde byg-
       getekniker uddannelsen, idet jeg har vurderet, at der i stor udstrækning er tale om en
       uddannelse, der giver mulighed for varierende arbejdsstillinger og ikke indebærer ryg-
       belastende arbejde. denne vurdering er baseret på, at de studerende gennem uddannel-
       sen er beskæftiget med analyse, planlægning, projektering og tilrettelæggelse af bygge-
       ri.
                                         - 4 -
spørgsmål 25a
under henvisning til spørgsmål 25 anmodes syns- og skønsmanden på tilsvarende vis
om at redegøre for, om syns- og skønsmanden har foretaget en vurdering af sagsøgers
helbredsmæssige skånehensyn i forhold til muligheden for at påbegynde bygningskon-
struktøruddannelsen. videre anmodes syns- og skønsmanden og at oplyse, om der i
kommunens sagsakter er dokumentation for, at kommunen i forbindelse med tilkendelse
af revalidering foretog en sådan vurdering af sagsøgers skånehensyn i forhold til valg
af henholdsvis byggetekniker- og bygningskonstruktørsuddannelsen og hvilket materi-
ale/hvilke oplysninger kommunen i givet fald baserede denne vurdering på.
som nævnt i spørgsmål 25 har jeg noteret mig speciallægernes beskrivelse af as mén.
da de opgaver de bygningskonstruktørstuderende arbejder med på de sidste 3 semestre
også omhandler analyse, planlægning, projektering og tilrettelæggelse af byggeri, men
nu mere komplicerede byggerier, er der ingen væsentlig forskel i den fysiske belastning
de studerende bliver udsat for på de to uddannelser.
spørgsmål 26
under henvisning til besvarelse af spørgsmål 8 og 9 bedes skønsmanden oplyse, om det
statistiske grundlag på gennemsnitlig 33 færdiguddannede byggeteknikere holdt op mod
gennemsnitlig 894 uddannede bygningskonstruktører er et ”spinkelt” grundlag for at
vurdere byggeteknikeruddannelsen på overfor uddannelse til bygningskonstruktør.
i spørgsmålet tages udgangspunkt i de to gruppers forskellige størrelse og der foretages,
sådan som jeg forstår spørgsmålet en umiddelbar sammenligning. det er korrekt, at da-
tamaterialet er mindre for byggeteknikere sammenlignet med bygningskonstruktører,
men i forhold til at vurdere om det statistiske grundlag er spinkelt, vil det imidlertid ef-
ter min opfattelse også være interessant at se på svarprocenten indenfor de to grupper,
idet denne efter min opfattelse har stor betydning for, hvilken vægt man kan tillægge
svarerne og dermed afgøre, om materialet er spinkelt. af dimittend undersøgelserne ses,
at svarprocenten for bygningskonstruktører i 2005 undersøgelsen har været 67%, mens
den i samme år var 63% for byggeteknikerne. i 2007 undersøgelsen var de tilsvarende
tal henholdsvis 50% og 29%. normalt antages, at en svarprocent på over 60% giver et
retvisende billede. på den baggrund kan sluttes, at resultaterne fra 2005 undersøgelsen
må anses for holdbare, mens 2007 undersøgelsen ikke giver et fyldest gørende billede
for nogen af grupperne.
spørgsmål 27
under henvisning til besvarelse af spørgsmål 8 og 9 bedes skønsmanden oplyse, om det
statistiske grundlag på gennemsnitlig 3,3 færdiguddannede byggeteknikere holdt op
mod gennemsnitlig 90 uddannede bygningskonstruktører som gennemsnit for nordjyl-
land er et ”spinkelt” grundlag for at vurdere byggeteknikeruddannelsen på overfor ud-
dannelse til bygningskonstruktør.
som nævnt i min besvarelse af spørgsmål 26 finder jeg, at en vurdering af, om materia-
let er spinkelt, i højere grad må knyttes til svarprocent end til det faktuelle tal.
spørgsmål 27a
der henvises til besvarelsen af spørgsmål 26 og 27 og der spørges, om det forhold, at
der blev uddannet færre byggeteknikere i perioden har nogen betydning for syns- og
                                         - 5 -
skønsmanden vurdering af om, appellanten a, kunne gennemføre og senere opnå
ansættelse som byggetekniker.
som nævnt i mit svar på spørgsmål 1, var der ikke noget til hinder for, at a kunne have
gennemført byggeteknikeruddannelsen i stedet for bygningskonstruktøruddannelsen, da
byggeteknikeruddannelsen er en afstigningsmulighed på bygningskonstruktøruddannel-
sen.
i min besvarelse af spørgsmål 11 har jeg ligeledes redegjort for arbejdsløshedsprocenten
for henholdsvis korttidsuddannede (herunder byggeteknikere) og personer med mellem-
lange uddannelser (herunder bygningskonstruktør). min konklusion er på dette grundlag
at ”for begge grupper må ledigheden betegnes som lav. af tallene ses, at der er en ten-
dens til, at de kortuddannede har en arbejdsløshedsprocent, der er en smule højere end
de med en mellemlang uddannelse.”
på baggrund af disse tal må det antages, at a ville have kunnet opnå ansættelse som
byggetekniker. hertil kan føjes, at netop as baggrund som tømrer i kombination med en
videregående uddannelse, hvad enten det er som byggetekniker eller som bygningskon-
struktør, bliver betragtet som meget attraktiv.
at der blev uddannet færre byggeteknikere kan også betragtes som en fordel i denne
sammenhæng, da muligheden for beskæftigelse i en vis udstrækning afhænger af udbud
og efterspørgsel, naturligvis taget i betragtning, at uddannelsen er kendt. i den aktuelle
sag er der tale om en uddannelse som er og var godt kendt i nordjylland.
videre anmodes syns- og skønsmanden om at oplyse, hvad baggrunden var for, at der i
den periode blev uddannet færre byggeteknikere.
hvad baggrunden er for, at der er blevet uddannet færre byggeteknikere i de sidste 15
år, kan ikke forklares entydigt. der har imidlertid i de sidste 15 år været en tendens til at
se de lange videregående uddannelser som mere værdifulde end de korte, en opfattelse
som jeg har fået bekræftet gennem kontakt til erhvervsvejleder i gentofte kommune,
der begrunder opfattelsen med beskæftigelsesmulighederne på langt sigt, uden at hun
dog har dokumentation for det. her udover har en stadig større andel af de studerende,
som optages på uddannelserne, en gymnasial uddannelse, hvor de studerende tidligere
blev optaget på en erhvervsfaglig uddannelse. endelig er uddannelsesinstitutionernes
økonomi i stigende omfang blevet afhængig af taxametre, hvilket øger deres interesse i
at fastholde de studerende længst muligt i uddannelsessystemet.
spørgsmål 28
under henvisning til besvarelse af spørgsmål 8 og 10 bedes skønsmanden oplyse, om
besvarelsen skal forstås således, at 20 procent af de byggeteknikere, der i 2007 dimitte-
rede fra aalborg blev ansat i en stilling, der utvivlsomt medfører fysisk belastende ar-
bejde (murer) samt at der ikke er oplysning om ansættelsesforhold efter 2007.
det er korrekt, at det ikke har været muligt for mig at fremskaffe dimittendundersøgel-
ser, der beskriver beskæftigelsesområderne efter 2007.
det er også korrekt, at det af besvarelserne kan ses, at en byggetekniker er beskæftiget
som murer, hvilket med stor sandsynlighed indebærer fysisk belastende arbejde. det er
imidlertid ikke nærmere beskrevet, hvad arbejdet omfatter og hvad bevæggrunden er for
valget af beskæftigelse. blandt håndværkere, der ønsker at blive selvstændige, er det
ikke ualmindeligt at tage en byggetekniker uddannelse, idet denne stiller dem bedre, når
de skal granske tegninger, afgive tilbud og arbejde sammen med ingeniører/bygnings-
konstruktører.
…
                                                - 6 -
       spørgsmål 31
       under henvisning til skønsmandens forklaring i landsretten, der protokolleres således:
       ”på jobindex har hun konstateret, at byggeteknikere søges til arbejde med planlægning,
       kundesalg og kundepleje i f.eks. entreprenørbranchen”
       bedes skønsmanden oplyse, om angivelse i jobopslag efter skønsmandens opfattelse er
       tilstrækkelig vurderingsgrundlag i forhold til det konkrete indhold af et ansættelsesfor-
       hold.
       i et jobopslag beskrives arbejdsopgaverne som regel, ligesom der angives en ønsket ud-
       dannelsesmæssig baggrund. ved at se såvel på beskrivelser som på uddannelseskravene
       kan man få et indtryk af ansættelsesforholdene og opgaverne. den ovennævnte gen-
       nemgang af jobopslag omfattede såvel søgning på uddannelse som en gennemlæsning
       og vurdering af jobbenes opgaveindhold.”
retsgrundlaget
i den dagældende erstatningsansvarslov, jf. lovbekendtgørelse nr. 750 af 4. september 2002,
var anført følgende i § 2 om tabt arbejdsfortjeneste og § 5 om erhvervsevnetab:
       ”§ 2. erstatning for tabt arbejdsfortjeneste ydes, indtil skadelidte kan begynde at arbejde
       igen. må det antages, at skadelidte vil lide et varigt erhvervsevnetab, ydes erstatning
       indtil det tidspunkt, hvor det er muligt midlertidigt eller endeligt at skønne over skade-
       lidtes fremtidige erhvervsevne, jf. §§ 5-8 og § 10 samt § 31 i lov om sikring mod følger
       af arbejdsskade.
       stk. 2. i erstatningen fradrages løn under sygdom, dagpenge fra arbejdsgiver eller kom-
       munalbestyrelsen og forsikringsydelser, der har karakter af en virkelig skadeserstatning,
       samt lignende ydelser til den skadelidte.
       …
       § 5. har en personskade medført varig nedsættelse af skadelidtes evne til at skaffe sig
       indtægt ved arbejde, tilkommer der skadelidte erstatning for tab af erhvervsevne.
       stk. 2. ved bedømmelsen af erhvervsevnetabet tages hensyn til skadelidtes muligheder
       for at skaffe sig indtægt ved sådant arbejde, som med rimelighed kan forlanges af den
       pågældende efter dennes evner, uddannelse, alder og muligheder for erhvervsmæssig
       omskoling og genoptræning eller lignende.
       stk. 3. skadelidtes erhvervsevnetab beregnes i procent (erhvervsevnetabsprocenten).
       der ydes ikke erstatning, såfremt erhvervsevnetabet er mindre end 15 pct.”
loven blev ændret ved lov nr. 463 af 7. juni 2001 i forbindelse med revision af bl.a. erstat-
ningsansvarslovens regler om personskade. af bemærkningerne til dette lovforslag fremgår
bl.a. (folketingstidende 2000-01, 1. samling, tillæg a, lovforslag nr. l 143, s. 3512 f. og 3526
f.):
       ”almindelige bemærkninger
                                          - 7 -
…
4.1. erstatningsansvarslovens regler om erstatning for personskade mv.
4.1.1. afgrænsningen af, hvor længe der kan ydes erstatning for tabt arbejdsfortjeneste
erstatning for tabt arbejdsfortjeneste ydes efter lovens § 2, stk. 1, for tiden fra skadens
indtræden, indtil skadelidte kan begynde at arbejde igen, eller indtil skadelidtes hel-
bredstilstand er blevet stationær.
med lovens udtryk »kan begynde at arbejde igen« sigtes der til, at skadelidte skal kunne
begynde at arbejde i væsentligt samme omfang som tidligere. det antages, at der skal
være tale om skadelidtes sædvanlige arbejde eller i hvert fald arbejde inden for samme
fagområde. kan skadelidte i en periode kun genoptage arbejdet i delvis samme omfang,
ophører retten til erstatning for tabt arbejdsfortjeneste ikke.
…
ud over, at det i nogle tilfælde kan volde problemer at fastsætte stationærtidspunktet,
har der navnlig været rejst kritik af anvendelsen af stationærtidspunktet som skillelinie
mellem de midlertidige og de varige ydelser efter erstatningsansvarsloven. udgangs-
punktet er, at erstatning for tabt arbejdsfortjeneste fra stationærtidspunktet afløses af er-
statning for tab af erhvervsevne, hvis der er lidt et varigt erhvervsevnetab, men det har
vist sig, at der i praksis kan opstå »huller« i dækningen, hvor skadelidte kan lide et be-
tydeligt indtægtstab, som ikke erstattes på grund af reglen om, at erstatning for tabt ar-
bejdsfortjeneste kun ydes frem til stationærtidspunktet.
det drejer sig bl.a. om tilfælde, hvor skadelidte afslutter en vellykket revalidering eller
omskoling efter stationærtidspunktet. ofte vil den skadelidte have et indtægtstab under
revalideringen, indtil skadelidte bliver ansat i et andet job. da indtægtstab efter statio-
nærtidspunktet ikke kan erstattes som tabt arbejdsfortjeneste, hvis skaden har medført
en varig nedsættelse af erhvervsevnen, og da indtægtstabet efter praksis heller ikke er-
stattes som »andet tab« efter § 1, stk. 1, kan dette indtægtstab ikke kræves dækket. har
den skadelidte efter revalideringen et erhvervsevnetab på under 15 procent, kan der
endda slet ikke kræves nogen erstatning for erhvervsevnetab, jf. lovens § 5, stk. 3.
som eksempel kan nævnes, at en håndværker ved en ulykke mister »arbejdsarmen«.
her vil helbredstilstanden ofte være stationær umiddelbart efter skaden, og der kan der-
for ikke ydes erstatning for tabt arbejdsfortjeneste under revalidering. tilsvarende pro-
blemer opstår ved de såkaldte piskesmældskader, hvor helbredstilstanden ligeledes ofte
er stationær meget tidligt.
arbejdsgruppen foreslår på den anførte baggrund, at stationærbegrebet helt udgår som
afgrænsning af, hvor længe der kan ydes erstatning for tabt arbejdsfortjeneste. § 2 fore-
slås ændret således, at der ydes erstatning for tabt arbejdsfortjeneste, indtil det er muligt
midlertidigt eller varigt at skønne over skadelidtes fremtidige erhvervsevne. det foreslås
i sammenhæng hermed at ændre lovens § 5, således at endelig fastlæggelse af erhvervs-
evnetabet må afvente eventuel revalidering og omskoling. …
…
bemærkninger til lovforslagets enkelte bestemmelser
…
                                                 - 8 -
      til § 1
      …
      til nr. 2
      …
      skadelidte har efter almindelige erstatningsretlige regler pligt til at begrænse sit tab. det
      fremgår i overensstemmelse hermed af § 2, stk. 1, at skadelidte alene kan kræve erstat-
      ning, indtil han kan begynde at arbejde igen, eller det er muligt at skønne over erhvervs-
      evnen.
      tabsbegrænsningspligten skal ses i sammenhæng med den foreslåede ændring af lovens
      § 5, jf. lovforslagets § 1, nr. 4. denne bestemmelse foreslås ændret således, at der ved
      fastsættelsen af den skadelidtes erhvervsevnetab skal tages hensyn til »muligheder for
      erhvervsmæssig omskoling og genoptræning eller lignende«. det vil således kunne
      komme den skadelidte til skade, hvis han uden rimelig grund undlader at begrænse er-
      hvervsevnetabet gennem deltagelse i de revaliderings- og aktiveringsmuligheder, som
      tilbydes efter den til enhver tid gældende social- og arbejdsmarkedspolitiske lovgivning.
      det forudsættes, at denne ændring vil få afsmittende virkning på fastlæggelsen af den
      tabsbegrænsningspligt, der efter almindelige regler også gælder vedrørende erstatning
      for tabt arbejdsfortjeneste efter § 2.
      hvis den skadelidte således uden rimelig grund nægter at deltage i de aktiveringstilbud,
      som findes, eller hvis sagen på grund af forhold på den skadelidtes side trækker ud, så-
      ledes at f.eks. en aktivering forsinkes, vil dette efter omstændighederne kunne medføre,
      at retten til tabt arbejdsfortjeneste fortabes, uanset at der endnu ikke er mulighed for –
      heller ikke midlertidigt – at vurdere erhvervsevnetabet. den skadelidte har således pligt
      til aktivt at medvirke til afklaring af sin fremtidige erhvervsevne. dette er i overens-
      stemmelse med det almindelige princip i de senere års social- og arbejdsmarkedslovgiv-
      ning, hvorefter aktivering er en betingelse for at opnå ret til fuld kontanthjælp efter lov
      om aktiv socialpolitik eller dagpenge efter arbejdsløshedsforsikringsloven.”
højesterets begrundelse og resultat
sagens baggrund og problemstilling
a kom den 20. december 2004 til skade ved et færdselsuheld og måtte efterfølgende opgive at
arbejde som tømrer på grund af ryggener. i marts 2007 bevilgede hjørring kommune ham
revalidering til en 3½-årig uddannelse som bygningskonstruktør, og han afsluttede denne
uddannelse i januar 2011.
sagen angår, om han er berettiget til erstatning for tabt arbejdsfortjeneste frem til denne ud-
dannelses afslutning, eller om han alene har krav på en sådan erstatning frem til det tidspunkt,
hvor han kunne have afsluttet en 2-årig uddannelse til bygningstekniker i maj 2009. der er
                                                - 9 -
endvidere spørgsmål om, hvilken timeløn som tømrer der skal lægges til grund ved beregnin-
gen af hans tabte arbejdsfortjeneste.
perioden for tabt arbejdsfortjeneste
efter erstatningsansvarslovens § 2, stk. 1, 1. pkt., ydes der erstatning for tabt arbejdsfortjene-
ste, indtil skadelidte kan begynde at arbejde igen. efter forarbejderne til bestemmelsen sigtes
der hermed til, at skadelidte skal kunne begynde at arbejde i væsentligt samme omfang som
tidligere. det er endvidere forudsat, at skadelidte efter almindelige erstatningsretlige regler
har pligt til at begrænse sit tab.
a blev i overensstemmelse med kommunens revalideringsplan uddannet som bygningskon-
struktør i januar 2011, men kunne have afsluttet en uddannelse som bygningstekniker i maj
2009, hvis han havde valgt denne uddannelse.
det er as synspunkt, at han har krav på erstatning for tabt arbejdsfortjeneste, når han følger
kommunens revalideringsplan.
højesteret finder, at en kommunes afgørelse om revalidering, der i øvrigt træffes efter kriteri-
erne i lov om aktiv socialpolitik, ikke er bindende for skadevolder eller dennes forsikringssel-
skab ved vurderingen efter erstatningsansvarslovens § 2 af, hvornår skadelidte kan begynde at
arbejde igen. afgørelsen kan dog indgå som et element i denne vurdering.
vurderingen efter § 2 af, hvor hurtigt a kunne begynde at arbejde igen, må foretages efter
forholdene på det tidspunkt, hvor han valgte den længere uddannelse som bygningskon-
struktør frem for uddannelsen som bygningstekniker.
højesteret tiltræder, at det efter bevisførelsen må lægges til grund, at a også som uddannet
bygningstekniker kunne have fået et fuldtidsarbejde, som han havde kunnet bestride på trods
af sine ryggener, at lønnen som nyuddannet bygningstekniker i hvert fald var på niveau med
den løn, som han kunne have fået som tømrer, og at han således efter endt uddannelse som
bygningstekniker ville have kunnet begynde at arbejde igen i væsentligt samme omfang som
forud for trafikulykken. højesteret lægger endvidere til grund, at de nødvendige oplysninger
også har været tilgængelige på det tidspunkt, hvor han valgte uddannelse. det forhold, at
                                              - 10 -
kommunen bevilgede ham revalidering til den 3½-årige uddannelse som bygningskonstruktør,
kan under de anførte omstændigheder ikke føre til et andet resultat.
a har herefter kun krav på erstatning for tabt arbejdsfortjeneste frem til det tidspunkt, hvor
han kunne have afsluttet uddannelsen som bygningstekniker i maj 2009.
timeløn
højesteret tiltræder, at der ikke er grundlag for at beregne as krav på tabt arbejdsfortjeneste
ud fra en højere timeløn end 165 kr. plus søgnehelligdagsbetaling, feriepenge og arbejdsgivers
pensionsbidrag.
konklusion
højesteret stadfæster dommen.
sagsomkostninger
sagsomkostningerne er fastsat til dækning af advokatudgift med 100.000 kr. og af omkost-
ninger ved syn og skøn med 23.100 kr., i alt 123.100 kr.
                                      thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal statskassen betale 123.100 kr. til topdanmark forsik-
ring a/s. beløbet skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse og forren-
tes efter rentelovens § 8 a.
