                             højesterets dom
                           afsagt torsdag den 14. juni 2012
sag 69/2012
(1. afdeling)
rigsadvokaten
mod
t
(advokat jakob lund poulsen, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af uummannaq kredsret den 21. oktober 2010 (skyld-
spørgsmålet) og den 16. maj 2011 (foranstaltningsspørgsmålet) samt af grønlands landsret
den 21. september 2011.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: børge dahl, poul søgaard, jens peter christensen,
henrik waaben og jan schans christensen.
påstande
dommen er anket af t med påstand om domfældelse alene i det i anklageskriftets forhold 1
angivne omfang og frifindelse i forhold 2 for overtrædelse af kriminallovens § 86, stk. 1, om
manddrab. subsidiært påstås stadfæstelse af uummannaq kredsrets domme af 21. oktober
2010 og af 16. maj 2011, mere subsidiært ophævelse af grønlands landsrets dom af 21. sep-
tember 2011 og hjemvisning af sagen til fornyet behandling, mest subsidiært formildelse.
anklagemyndigheden har påstået stadfæstelse af grønlands landsrets dom af 21. september
2011, subsidiært ophævelse af dommen og hjemvisning af sagen til fornyet behandling ved
landsretten.
supplerende sagsfremstilling
t blev i forbindelse med afhøringen den 7. april 2010 sigtet for overtrædelse af kriminallo-
vens § 86, stk. 1 (manddrab), ”ved den 29. marts 2010 ikke nærmere angivet tidspunkt på
                                               - 2 -
adressen … at havde dræbt d i form af kraftigt slag på hovedet, og på forskellige steder på
kroppen.”
under grundlovsforhøret den 8. april 2010 lød sigtelsen, der både omfattede t og s, på over-
trædelse af kriminallovens § 86, stk. 1 (manddrab), ”ved før mandag den 29. marts 2010 kl.
05.38 på deres fælles bopæl … at have tildelt d, født den 10. oktober 2007, utalige slag med
flad hånd på kroppen, sædepartiet, på ben og arme, i ansigtet og hovedet, samt uttalige slag på
kroppen med et plasticsværd, hvilket alt bevirkede, at d pådrog sig 3 stk. hudblødninger i
panden, 1. stk. hudblødning på hagen, udtalte hudblødninger på forsiden af brystet, udtalte
hudblødninger på begge sædeballer, hudblødninger begge overarme og begge lår, små hud-
afskrbninger på arme og i lænden samt en svær, traumatisk betinget væskeansamling – ikke
blødning- i kraniet/hjernen, hvilket alt bevirkede, at hun den 29. marts 2010 kl. 05.38 blev
fundet liggende død i sin seng følge af væskeansamlingen i kraniet/hjernen.”
på grundlag af en vejledende mentalundersøgelse har assisterende distriktslæge lene rør-
holm pedersen den 30. april 2010 udfærdiget en vejledende distriktslægeerklæring, der inde-
holder følgende sammenfatning:
      ”det drejer sig om en 21-årig kvinde med en barndom præget af begge forældres alko-
      holmisbrug samt vold fra faderens side. hun betegner den trods dette som dejlig og an-
      giver, at hun har tilgivet faderen. hun har aldrig været udsat for seksuelt misbrug. hun
      har ikke selv noget misbrug af alkohol, hash eller stoffer. hun forlod uddannelsessy-
      stemet midt i 10. klasse og har efterfølgende arbejdet som hjemmehjælper. hun har væ-
      ret socialt velfungerende. i 2007 fik hun datteren og opdrog hende sammen med barnets
      far, de boede dog ikke sammen. han døde i august 2009.
      i november 2009 flyttede hun sammen med en ny samlever og datteren til bygden uk-
      kusissat ved uummannaq. hun angiver, at forholdet til samleveren herefter blev dårli-
      gere. årsagen var hans jalousi samt at hun ifølge ham var for eftergivende overfor datte-
      ren. dette udvikler sig og fører i løbet af marts 2010 til at samleveren begynder at slå
      både t og hendes datter. den 27. marts 2010 ender med at t og samleveren begge slår
      datteren. det er første gang hun slår hende, og hun angiver, at det kun sker, fordi hun er
      bange for samleveren.
      t forstår på den ene side godt alvoren i volden, der angives at have ført til datterens død
      og har accepteret en eventuel fængselsstraf. på den anden side føler hun ikke skyld, idet
      hun mener, at hun gjorde det af frygt for samleveren. hun virker fattet ved samtalen,
      men grådlabil når den drejes hen på datteren og forholdet til samleveren. hun har for-
      stået behovet for familiebehandling og samtaler og er begyndt at overveje fremtiden.
      hun vurderes på denne baggrund motiveret for resocialisering. hun har haft en belastet
      barndom og et svært forhold til samleveren, men bedømmes ikke at have været sindssyg
      i gerningsøjeblikket.”
                                                   - 3 -
i retspsykiatrisk erklæring afgivet den 7. marts 2011 af overlæge, speciallæge i psykiatri runa
sturlason, anføres det i konklusionen:
        ”man har ved ambulant mentalundersøgelse den 09.12.2010 undersøgt t, der er sigtet i
        en sag om manddrab i forhold til sin 2-årige datter.
        ved undersøgelsen har man fundet, at t er normalt begavet, at hun ikke er sindssyg, og
        at der heller ikke er tegn til personlighedsforstyrrelse. t er muligvis noget umoden og
        også en letpåvirkelig person.
        man finder samlet, at t, såfremt hun findes skyldig i det hende påsigtede, er egnet til al-
        mindelig foranstaltning i form af anstaltsafsoning. man vil dog samtidig gøre opmærk-
        som på, at t i forbindelse med løsladelse/prøveløsladelse vil kunne have gavn af støt-
        tende samtaler ved kriminalforsorgsmedarbejder og også kan have brug for assistance i
        forhold til at flytte tilbage til sin hjembygd og hjælp til at komme i gang med en uddan-
        nelse, som hun ønsker sig.”
anbringender
t har til støtte for sin principale påstand anført, at anklageskriftet skal indeholde en beskri-
velse af samtlige de voldshandlinger, som omfattes af tiltalen, og som anklagemyndigheden
mener at kunne føre bevis for. grønlands landsret har fundet hende skyldig i voldshandlin-
ger, som ikke er omfattet af anklageskriftet, hvilket strider mod den grønlandske retsplejelov
og den europæiske menneskerettighedskonvention. betingelserne for ændring af anklage-
skriftet var ikke opfyldt under hovedforhandlingen i landsretten. anklagemyndigheden har
foretaget en bindende påtalebegrænsning, da sagen blev indbragt for kredsretten, og anklage-
myndigheden var afskåret fra at udvide tiltalen under anken. anvendelse af udtryk såsom
”f.eks.”, ”bl.a.”, ”herunder” og ”mv.” eller lignende medfører, at den tiltalte ikke fuldt ud har
kendskab til den tiltale, der er rejst, og heller ikke tilstrækkelig mulighed for at varetage sit
forsvar, hvilket både vil være i strid med den grønlandske retsplejelov og den europæiske
menneskerettighedskonventions art. 6, stk. 3, litra a og b. kredsretten har ikke haft lejlighed
til at tage stilling til de voldshandlinger, som hun i landsretten er fundet skyldig i at have be-
gået, fordi de pågældende handlinger ikke var beskrevet i anklageskriftet, og muligheden for
prøvelse af beviset i to instanser er derved tilsidesat.
for så vidt angår forhold 2 er der ikke ført bevis for, at hun har udført eller medvirket til en
sådan vold mod ds hoved, at hun måtte have indset som overvejende sandsynligt, at volden
ville være livstruende. slag mod hovedet er nævnt i sigtelsen, men ikke medtaget i tiltalen, og
                                               - 4 -
heri ligger en bindende påtalebegrænsning. der er ikke ført bevis for, at bestemte voldshand-
linger udøvet af hende må antages at have ført til væskeansamlingen i ds hjerne, eller at d er
død som følge af drukning. efter det, der bevismæssigt er lagt til grund i den indankede dom,
er der ikke grundlag for at fastslå, at hun har handlet med den fornødne tilregnelse med hen-
syn til drab. sammenfattende er der efter bevisførelsen for landsretten ikke grundlag for at
finde hende skyldig i forhold 2.
subsidiært bør hun kun dømmes for ikke at have hjulpet d, efter at denne var hensat i hjæl-
peløs tilstand.
til støtte for den mere subsidiære påstand har hun anført, at såfremt højesteret finder, at der
ikke fuldt forsvarligt kan foretages prøvelse af, hvad der bevismæssigt er lagt til grund i den
indankede dom, eller finder, at der ikke er taget stilling til bevismæssige spørgsmål af betyd-
ning for højesterets prøvelse, bør den indankede dom ophæves og hjemvises til fornyet be-
handling ved kredsretten eller grønlands landsret.
til støtte for den mest subsidiære påstand har hun anført, at hendes unge alder, personlige
forhold og de øvrige omstændigheder, hvorunder voldshandlingen er udført, under en samlet
bedømmelse, hvori også indgår grovheden af den udøvede vold, bør føre til en formildelse af
den idømte foranstaltning.
anklagemyndigheden har til støtte for sin principale påstand anført, at der – uanset at ankla-
geskriftet kunne have været mere præcist udformet – ikke foreligger afgørende formelle
mangler og dermed en situation, hvor dette kan antages at have haft betydning for ts mulig-
hed for at forberede sit forsvar og dermed for en retfærdig rettergang.
anklageskriftets udformning for så vidt angår forhold 1 opfylder kravene i den grønlandske
retsplejelovs § 437, som svarer til den danske retsplejelovs § 834, hvorfor der ikke har været
grundlag for en ændring i form af berigtigelse eller udvidelse af anklageskriftets forhold 1,
ligesom der ikke ved formuleringen af forhold 1 er foretaget en bindende påtalebegrænsning
fra anklagemyndighedens side. grundlaget for landsrettens bevisresultat med hensyn til de
handlinger, der er indgået i mishandlingen i sagens forhold 1, er oplysninger, der under sagen
har været velkendte for t, hvorfor der ikke foreligger en situation, hvor hun ikke har haft mu-
lighed for at forberede sit forsvar.
                                                 - 5 -
for så vidt angår sagens forhold 2 er landsrettens vurdering af skyldspørgsmålet navnlig fo-
retaget på baggrund af ts og ss egne forklaringer om den udøvede vold mod d sammenholdt
med de foreliggende lægelige oplysninger, hvorfor t heller ikke i relation til dette forhold har
været uden mulighed for at forberede sit forsvar. der er ikke fra anklagemyndighedens side
foretaget en bindende påtalebegrænsning ved formuleringen af forhold 2. grønlands lands-
rets bevisresultat med hensyn til de omhandlede voldshandlinger udgør ikke en udvidelse af
tiltalen, som krævede både rettens og ts samtykke, jf. den grønlandske retsplejelovs § 442,
stk. 2. hun kan ikke have haft en berettiget tvivl om, at hun og s efter anklagemyndighedens
vurdering ved den vold, der – også efter hendes egne forklaringer – var udøvet, havde forår-
saget ds død som anført i forhold 2.
anklageskriftets to forhold må læses og forstås i sammenhæng, idet det klart fremgår, at der
er tale om samme tiltalte og samme forløb, herunder samme tidsrum, gerningssted og foru-
rettede. det fremgår udtrykkeligt af tiltalen i forhold 2, at ds død skyldes den svære trauma-
tisk betingede væskeansamling i kraniet/hjernen. t kan således ikke have været i tvivl om, at
der ved anklageskriftet er rejst tiltale for, at hun og s ved en vold, de havde udøvet mod d,
herunder mod hendes hoved, tillige forsætligt havde forvoldt hendes død og derfor var tiltalt
for manddrab.
med hensyn til foranstaltningen må 9 års anstaltanbringelse på grund af sagens særligt grove
karakter anses for passende. der er tale om grov mishandling begået mod et 2-årigt barn af
dets nærmeste omsorgspersoner.
for så vidt højesteret finder, at det ikke er fuldt forsvarligt at foretage en prøvelse af lands-
rettens dom, bør dommen ophæves, og sagen hjemvises til fornyet behandling.
højesterets begrundelse og resultat
forholdet mellem tiltale og dom
den grønlandske retsplejelov angiver, at anklageskriftet skal indeholde oplysning om og en
kort beskrivelse af det forhold, der rejses tiltale for, med en sådan angivelse af tid, sted, gen-
stand, udførelsesmåde og andre omstændigheder, som må anses nødvendig for en tilstrække-
                                                 - 6 -
lig og tydelig beskrivelse, jf. § 437, stk. 2, nr. 3, og stk. 3, nr. 4. et hovedspørgsmål i sagen er,
om disse krav er iagttaget.
anklageskriftet skal kunne tjene som grundlag for sagen og gøre det muligt for tiltalte at for-
berede sit forsvar. retten kan ikke dømme for et forhold, der ikke er omfattet af tiltalen, jf. §
476, stk. 2, men retten kan se bort fra fejl i anklageskriftet, som er uden reel betydning for
sagsbehandlingen og for tiltalte. det er ikke i sig selv en fejl ved en tiltale for vold i form af
mishandling af et barn over længere tid at angive, at mishandlingen er udøvet blandt andet
ved nogle nærmere angivne former for vold.
ifølge anklageskriftets forhold 1 (kriminallovens § 88 – vold) er t tiltalt for i forening med s
at have udsat d for mishandling blandt andet i form af en række nærmere angivne handlinger.
landsretten har fundet dem begge skyldige i de nævnte handlinger samt i at have taget fat i
ds hoved, holdt det med hænderne og givet hende en skalle, sat hende i den kolde sne og have
bundet hende til køkkenskufferne.
forhold 1 omfatter ifølge anklageskriftet flere gentagne voldshandlinger foretaget i den på-
gældende periode, og tiltalen lyder på mishandling ”blandt andet i form af” de opregnede
voldshandlinger. denne beskrivelse opfylder kravene i den grønlandske retsplejelovs § 437,
stk. 2, nr. 3, og stk. 3, nr. 4. de yderligere voldshandlinger, som t ifølge landsretten har be-
gået, men som ikke fremgår af anklageskriftet, har fundet sted over for den samme foruret-
tede, på det samme sted og i samme periode, og de er endvidere af tilsvarende karakter som
de voldshandlinger, der er opregnet i anklageskriftet. hertil kommer, at det ud fra bl.a. ts
egne forklaringer må lægges til grund, at grundlaget for landsrettens bevisresultat med hensyn
til de handlinger, der er indgået i mishandlingen i denne del af sagen, er oplysninger, der un-
der sagen har været velkendte for hende. højesteret finder herefter, at det ikke kan antages at
have haft betydning for ts mulighed for at tilrettelægge sit forsvar, at de yderligere volds-
handlinger ikke er angivet i anklageskriftet. der er herefter ikke grundlag for at følge ts på-
stand om at begrænse domfældelsen i forhold 1 til at omfatte de i anklageskriftet opregnede
voldshandlinger.
i anklageskriftets forhold 2 (kriminallovens § 86, stk. 1 – manddrab) må det anses for en fejl,
at anklageskriftet ikke som udførelsesmåde angiver den vold mod ds hoved, som t og s er
fundet skyldige i at have begået, og som må antages at være den umiddelbare årsag til ds død.
                                                - 7 -
anklageskriftet indeholder imidlertid en udtrykkelig omtale af den svære traumatisk betin-
gede væskeansamling i ds kranium/hjerne, der bevirkede, at hun afgik ved døden. anklage-
skriftets forhold 2 må derfor klart forstås således, at vold mod ds hoved var omfattet af tilta-
len. på grundlag af det anførte og henset til ts egne forklaringer må det anses for utvivlsomt,
at hun har forstået tiltalen på den måde, at hun og s efter anklagemyndighedens vurdering
havde forårsaget ds død ved den vold, de havde udøvet.
højesteret finder herefter, at det ikke kan antages at have haft betydning for ts mulighed for
at tilrettelægge sit forsvar, at vold mod ds hoved ikke udtrykkeligt er nævnt som udførelses-
måde i anklageskriftet. fejlen i anklageskriftet i beskrivelsen af forhold 2 kan således ikke
føre til, at nogen af ts påstande tages til følge.
forsætsspørgsmålet
højesteret kan ikke efterprøve den konkret foretagne bevisbedømmelse vedrørende skyld-
spørgsmålet, jf. den grønlandske retsplejelovs § 565 sammenholdt med den danske retspleje-
lovs § 933, stk. 2, og med § 912, stk. 1, nr. 4, modsætningsvis. højesteret kan imidlertid ef-
terprøve, om landsretten har anvendt forsætsbegrebet rigtigt, og om de faktiske omstændighe-
der, som landsretten har lagt til grund, herunder vedrørende ts subjektive forhold, kan be-
grunde, at der foreligger forsæt. efter oplysningerne i sagen er der ikke grundlag for at tilside-
sætte landsrettens afgørelse herom.
fastsættelse af foranstaltninger
efter § 147, stk. 1, i den grønlandske kriminallov er længstetiden for anbringelse i anstalt på
bestemt tid 10 år. grønlands landsret har i en ankedom af 9. juni 2010 udtalt, at den tid, en
tiltalt, der findes skyldig i manddrab, bør anbringes i anstalt, i fremtiden som udgangspunkt
bør fastsættes til 6 år.
t, der ikke tidligere er idømt foranstaltninger, er efter den grønlandske kriminallov dømt for
vold i form af mishandling efter § 88, 1. pkt., og for manddrab efter § 86, stk. 1. hun var i
gerningsperioden 21 år. forholdene er begået i hjemmet mod hendes 2½-årige datter og i for-
ening med hendes godt 8 år ældre samlever, s, der var stedfader til barnet. ved bevisvurde-
ringen fandt landsretten det godtgjort, at de må have indset som overvejende sandsynligt, at
den vold, de begik mod barnet, ville være livstruende.
                                              - 8 -
højesteret finder, at der efter oplysningerne i sagen ikke kan ses bort fra, at det særligt var s,
der udøvede grov vold mod barnets hoved. der kan heller ikke ses bort fra, at t på grund af
sin unge alder og sociale situation har befundet sig i et afhængighedsforhold til s, hvilket kan
have gjort det vanskeligt for hende at bryde ud af forholdet og flytte fra bygden med sit barn.
på den anførte baggrund finder højesteret, at der ikke er grundlag for at dømme t til anbrin-
gelse i en anstalt for domfældte i længere tid end 7 år.
højesteret stadfæster herefter dommen med den ændring, at t idømmes anbringelse i en an-
stalt for domfældte i 7 år.
t har fortsat været tilbageholdt under anken.
                                     thi kendes for ret:
grønlands landsrets dom stadfæstes med den ændring, at t idømmes anbringelse i en anstalt
for domfældte i 7 år.
statskassen skal betale sagens omkostninger for højesteret.
