                      højesterets kendelse
                        afsagt torsdag den 19. februar 2015
sag 209/2014
anklagemyndigheden
mod
t
(advokat trygve s. nielsen, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt kendelse af retten i hillerød den 15. august 2014 og af østre
landsrets 18. afdeling den 3. september 2014.
i påkendelsen har deltaget fem dommere: poul søgaard, lene pagter kristensen, jytte
scharling, thomas rørdam og jens kruse mikkelsen.
påstande
t har nedlagt påstand om stadfæstelse af retten i hillerøds kendelse af 15. august 2014,
hvorved han blev løsladt.
anklagemyndigheden har nedlagt påstand om stadfæstelse af østre landsrets kendelse af 3.
september 2014, hvorved t blev varetægtsfængslet.
sagsfremstilling
den 14. august 2014 bragte politiet en bil til standsning i nærheden af sandholmlejren, nord-
sjælland. i bilen var fem personer, herunder t, som var fører af bilen. de fire passagerer, der
var syriske statsborgere, blev anholdt i medfør af udlændingelovens § 36. t, som har svensk
og syrisk statsborgerskab, blev anholdt og sigtet for menneskesmugling.
                                                 - 2 -
de tre af passagererne forklarede samstemmende til politiet, at de havde mødt t under navnet
x i milano. ingen af dem kendte ham i forvejen, og de aftalte, at han skulle køre dem til
danmark for 650-700 euro pr. person. halvdelen skulle betales i milano og resten ved an-
komst til danmark. en passager forklarede, at han havde indtryk af, at xvar uprofessionel, da
han flere gange kørte forkert på vej til danmark. den fjerde passager forklarede, at han havde
mødt chaufføren på københavns hovedbanegård.
t blev samme dag sigtet for menneskesmugling under særligt skærpende omstændigheder
efter straffelovens § 125 a, jf. udlændingelovens § 59, stk. 7, nr. 1 (nu § 59, stk. 8, nr. 1), jf. §
21. han erkendte sig skyldig i overtrædelse af udlændingelovens § 59, stk. 7, nr. 1, men ikke i
overtrædelse af straffelovens § 125 a. han oplyste til politiet, at han var 15 år gammel, da han
kom til sverige ved familiesammenføring i 1989. han er gift med en svensk statsborger og
har to børn på 5 og 6 år. han har fast bopæl i sverige og fast ansættelse som buschauffør. han
havde været på ferie i italien i juli 2014, hvor han oplevede syriske statsborgere leve et for-
færdeligt liv. han lærte flere mennesker at kende, og da han returnerede til sverige, fik han
flere telefonopkald. han besluttede at hjælpe de mennesker, som telefonisk havde kontaktet
ham. han afviste at modtage penge fra de personer, han hentede i milano. de hjalp med beta-
ling til benzin. han oplyste til politiet, at han havde 1.155 euro i sin lomme, som ikke var ble-
vet fundet under visitationen af ham.
t blev den 15. august 2014 fremstillet i grundlovsforhør ved retten i hillerød, hvor anklage-
myndighedens anmodning om varetægtsfængsling efter retsplejelovens § 762, stk. 1, nr. 1 og
nr. 3, ikke blev taget til følge. det hedder i byrettens begrundelse bl.a.:
       ”efter de foreliggende oplysninger, herunder sigtedes erkendelse af at have kørt bilen
       med fire syriske statsborgere fra milano til danmark og forklaringerne fra de fire ud-
       lændinge om, at der var aftalt betaling til sigtede for turen, er der en begrundet mistanke
       om, at sigtede er skyldig efter udlændingelovens § 59, stk. 7, nr. 1. anklagemyndighe-
       den har imidlertid ikke påvist sådanne særligt skærpende omstændigheder, der kan be-
       grunde, at forholdet henføres under straffelovens § 125 a.
       da sigtede er svensk statsborger med kendt bopæl, er der ikke påvist bestemte grunde til
       at antage, at sigtede på fri fod vil unddrage sig forfølgningen. de fire udlændinge, der
       var passagerer i bilen, har afgivet forklaring til politiet, og de er tilsagt til at afgive in-
       denretlige forklaringer umiddelbart efter dette retsmøde. da sigtede endvidere ikke har
       mulighed for at påvirke den videre efterforskning med kontrol af oplysningerne fra hans
       mobiltelefon og gps, er der ikke tilstrækkeligt grundlag for at antage, at sigtede på fri
                                                 - 3 -
       fod vil vanskeliggøre forfølgningen i sagen. betingelserne for varetægtsfængsling efter
       retsplejelovens § 762, stk. 1, nr. 1 og 3, er herefter ikke opfyldt.”
umiddelbart efter retsmødet, hvor t blev løsladt, afgav de fire passagerer som anført inden-
retlig forklaring ved retten i hillerød.
anklagemyndigheden kærede byrettens kendelse til østre landsret. af kæreskriftet af 18.
august 2014 fremgår, at der i sagen forestod efterforskning, som meget vel kunne tænkes at
involvere yderligere personer, og at det kunne være nødvendigt at indhente teleoplysninger og
kontooplysninger vedrørende pengeoverførsler. t kunne derfor påvirke andre mistænkte per-
soner. endvidere fremgår det, at de fire syriske statsborgere, som blev afhørt indenretligt,
samstemmende forklarede, at de i milano fik telefonnummeret til t af en ukendt person. en
syrisk statsborger forklarede, at den ukendte person sagde ”prøv ham her, han er billigere end
de andre”.
østre landsret afsagde den 3. september 2014 kendelse om, at betingelserne for varetægts-
fængsling efter retsplejelovens § 762, stk. 1, nr. 1 og nr. 3, var opfyldt. det hedder i landsret-
tens begrundelse:
       ”efter de foreliggende oplysninger, herunder ts erkendelse af i sin bil at have transpor-
       teret 4 syriske statsborgere fra italien til danmark samt nævnte personers forklaring om
       en aftalt betaling herfor med 650 euro pr. person, er der begrundet mistanke om, at t er
       skyldig i den rejste sigtelse.
       herefter, og da t er uden tilknytning til danmark, og da der efter sagens omstændighe-
       der er bestemte grunde til at antage, at t vil vanskeliggøre forfølgningen i sagen, finder
       landsretten, at betingelserne for varetægtsfængsling i medfør af retsplejelovens § 762,
       stk. 1, nr. 1 og 3, er opfyldt.”
nordsjællands politi sendte den 5. september 2014 en nordisk arrestordre til sverige med an-
modning om anholdelse af t.
t blev anholdt på sin bopæl i sverige den 23. september 2014, den 6. oktober 2014 blev han
overført til danmark, og han blev fremstillet i grundlovsforhør den 7. oktober 2014, hvor han
blev varetægtsfængslet.
                                                - 4 -
politiet foretog efterfølgende efterforskning i sagen, som blev hovedforhandlet den 2. decem-
ber 2014 ved retten i hillerød. t blev straffet for overtrædelse af udlændingelovens § 59, stk.
7, nr. 1, med fængsel i 3 måneder. han blev frifundet for overtrædelse af straffelovens § 125
a. straffen blev anset for udstået med den skete varetægtsfængsling, og han blev derfor løs-
ladt. efter det oplyste har anklagemyndigheden anket dommen til domfældelse efter anklage-
skriftet og til skærpelse.
anbringender
t har anført bl.a., at der ikke er påvist sådanne særligt skærpende omstændigheder, der kan
begrunde, at forholdet henføres under straffelovens § 125 a. udlændingelovens § 59, stk. 8,
nr. 1, kan alene begrunde en kortere frihedsstraf. betingelserne efter retsplejelovens § 762,
stk. 1, nr. 1 og 3, er endvidere ikke opfyldt, da han er svensk statsborger med fast bopæl i
sverige, og da han ikke kunne påvirke efterforskningen, idet den, ud over forklaringerne fra
de fire udlændinge, alene bestod af tekniske undersøgelser. østre landsrets kendelse opfylder
ikke kravet til begrundelse i forhold til påvirkningsrisiko, da landsretten ikke peger på, hvori
påvirkningsrisikoen skulle bestå.
der er hverken påvist, sandsynliggjort eller påberåbt nogen konkret unddragelsesrisiko i sa-
gen. udenlandsk bopæl bør ikke begrunde fængsling. han har erkendt et strafbart forhold, har
samtykket til tekniske undersøgelser af telefon og bil, og han har oplyst sine kontaktdata. han
gjorde selv politiet opmærksom på, at man havde overset 1.155 euro og 201 dollars ved visi-
tationen af ham. han har under hele forløbet medvirket ved sagens behandling og har bistået
med undersøgelser af bil og gps.
han bor i det nære udland, og det er derfor urimeligt at anføre, at afstanden reelt afskærer ham
fra at møde i sagen. i forhold til rejsetid og rejseudgifter svarer hans bopæl til, at han var bo-
sat på bornholm. en dansk arrestordre lægges reelt uprøvet til grund i sverige og øvrige nor-
diske lande. svensk politi er lige så effektivt som dansk politi i forhold til at lokalisere og an-
holde personer, hvis det skulle blive nødvendigt. han oplyste allerede sin adresse i grundlovs-
forhøret, og den omstændighed, at han er familiefar med hustru og to børn samt havde fast
arbejde i stockholm, taler afgørende imod, at han ville unddrage sig strafforfølgning.
anklagemyndigheden har anført bl.a., at der er begrundet mistanke om, at t har gjort sig
skyldig i menneskesmugling under særligt skærpende omstændigheder efter straffelovens §
                                                 - 5 -
125 a, jf. udlændingelovens § 59, stk. 8, nr. 1, idet der er tale om menneskesmugling for vin-
dings skyld. bedømmelsen af, om der er tale om skærpende omstændigheder, beror på en
samlet vurdering af det konkrete forhold, hvor det bl.a. indgår, om der er tale om enkeltstå-
ende forhold eller mere systematisk adfærd. enkeltstående forhold kan være omfattet af straf-
felovens § 125 a.
der er endvidere grundlag for varetægtsfængsling efter bestemmelserne i retsplejelovens §
762, stk. 1, nr. 1 og 3. t har ikke, ud over det strafbare forhold begået her i landet, nogen til-
knytning til danmark. det vil medføre ekstra sagsbehandlingsskridt, som besværliggør pro-
cessen, såfremt t ikke selv måtte give møde under straffesagen. der er endvidere ingen ga-
ranti for, at han vil tage ophold på sin adresse i sverige. t er tiltalt for en alvorlig overtræ-
delse af straffeloven, der til dels er udført i italien, og der er derfor bestemte grunde til at an-
tage, at han på fri fod vil unddrage sig retsforfølgning i danmark.
det fremgår af forklaringerne i sagen, at de fire udlændinge, som blev antruffet i bilen, ikke
tidligere havde mødt t. de havde i flygtningelejren i milano fået udleveret ts telefonnummer
af en unavngiven person. det må på den baggrund antages, at der er medgerningsmænd på fri
fod, som det er muligt for t at advare.
retsgrundlag
retsplejelovens § 762, stk. 1, nr. 1, blev indsat i retsplejeloven ved lov nr. 243 af 8. juni 1978.
forud for lovændringen havde et af justitsministeriet nedsat udvalg afgivet betænkning nr.
728/1974 om anholdelse og varetægt. i bemærkningerne til de enkelte bestemmelser i udval-
gets forslag anføres herom (betænkning nr. 728/1974, side 72-73) følgende:
       ”ad a) flugtfare.
       i udkastet er betingelserne for at anvende varetægt skærpet i forhold til den gældende
       regel, således at flugtfaren skal være begrundet i de foreliggende oplysninger om sigte-
       des forhold. ”sagens beskaffenhed” - herunder den forventede strafs størrelse - er altså
       ikke et tilstrækkeligt moment til isoleret at begrunde frygt for, at sigtede vil unddrage
       sig forfølgningen eller fuldbyrdelsen, men denne frygt må yderligere bestyrkes i oplys-
       ningerne om sigtedes forhold, herunder hans tilknytning, bopælsforhold, beskæftigelse
       eller lignende. ved overvejelsen af, om varetægt bør anvendes, vil varigheden af den
       forventelige strafferetlige reaktion kunne indgå som et moment sammen med andre
       momenter, der belyser den sigtedes forhold.”
                                                - 6 -
højesterets begrundelse og resultat
mistankegrundlag
efter de oplysninger, der forelå for landsretten den 3. september 2014, var der begrundet
mistanke om overtrædelse af i hvert fald udlændingelovens § 59, stk. 7, nr. 1, (nu § 59, stk. 8,
nr. 1) om menneskesmugling.
påvirkningsrisiko
det fremgår af oplysningerne i sagen, at der, da byretten traf afgørelse den 15. august 2014,
fortsat forestod efterforskning i form af bl.a. indhentning og bearbejdning af bankkontooplys-
ninger og teleoplysninger, hvorved der kunne fremkomme nye oplysninger om mulige med-
gerningsmænd, som politiet kunne have behov for at afhøre, uden at t havde mulighed for at
påvirke efterforskningen gennem samstemning af forklaringer eller bortskaffelse af beviser.
da byretten traf afgørelse, var der derfor tilstrækkeligt grundlag for at antage, at t på fri fod
ville bestræbe sig på og have mulighed for at vanskeliggøre efterforskningen. betingelserne
for varetægtsfængsling i medfør af retsplejelovens § 762, stk. 1. nr. 3, var derfor opfyldt på
daværende tidspunkt.
henset til, at t blev løsladt efter grundlovsforhøret den 15. august 2014 og således havde væ-
ret på fri fod i knap tre uger, da landsrettens traf afgørelse den 3. september 2014, finder hø-
jesteret imidlertid, at der på det tidspunkt ikke længere var bestemte grunde til at antage, at
han yderligere kunne vanskeliggøre forfølgningen i sagen ved at advare eller påvirke andre.
landsretten burde derfor ikke have varetægtsfængslet t under henvisning til retsplejelovens §
762, stk. 1, nr. 3.
unddragelsesrisiko
t er svensk og syrisk statsborger. det er ubestridt, at han har gode og stabile personlige for-
hold. det er således oplyst, at han kom til sverige som 15-årig i 1989, at han har fast bopæl i
sverige og er gift med en svensk statsborger, at han har to mindreårige børn, og at han havde
fast arbejde i sverige.
                                               - 7 -
efter en samlet vurdering af ts forhold og den forventede straf finder højesteret, at der ikke
var bestemte grunde til at antage, at han ville unddrage sig strafforfølgningen.
landsretten burde derfor heller ikke have varetægtsfængslet t under henvisning til retspleje-
lovens § 762, stk. 1, nr. 1.
konklusion
herefter burde påstanden om varetægtsfængsling af t ikke være taget til følge ved landsret-
tens kendelse.
begrundelseskrav
det bemærkes i øvrigt, at landsrettens angivelse af, at der ”efter sagens omstændigheder” var
bestemte grunde til at antage, at t ville vanskeliggøre forfølgningen i sagen, ikke opfylder
kravet om begrundelse i retsplejelovens § 764, stk. 4, 2. pkt. landsrettens kendelse mangler
også en angivelse af de væsentligste efterforskningsskridt mv., som forventedes foretaget in-
den for fristen for varetægtsfængslingen, jf. retsplejelovens § 764, stk. 4, 3. pkt.
                                       thi bestemmes:
påstanden om varetægtsfængsling af t burde ikke være taget til følge ved landsrettens ken-
delse.
statskassen skal betale kæremålsomkostningerne for højesteret.
