dom
afsagt den 25. januar 2016 af østre landsrets 22. afdeling
(landsdommerne lene jensen, arne brandt og morten christensen).
22. afd. nr. b-368-15:
topdanmark forsikring a/s
(advokat christina neugebauer)
mod
albertslund kommune
(advokat jens baagøe thomsen)
denne sag, der er anlagt ved retten i glostrup, er ved kendelse af 13. februar 2015 henvist til
behandling ved østre landsret i medfør af retsplejelovens § 226, stk. 1.
sagen omhandler, hvorvidt topdanmark forsikring a/s efter erstatningsansvarslovens § 16,
stk. 1, 3. pkt., almindelige regler om tilbagesøgning af betalinger (condictio indebiti) eller
passivitet er afskåret fra at tilbagesøge beløb fra albertslund kommune, som kommunen i
medfør af reglerne om sygedagpengeregres i erstatningsansvarsloven § 17, stk. 1, har
opkrævet hos topdanmark forsikring a/s til dækning af sygedagpenge, der er blevet udbetalt
af kommunen til en skadelidt omfattet af en motoransvarsforsikring hos topdanmark
forsikring a/s.
sagsøgeren, topdanmark forsikring a/s (herefter benævnt ”topdanmark”), har nedlagt
påstand om, at albertslund kommune tilpligtes at betale 189.878 kr. med renter fra den 19.
oktober 2012, subsidiært et mindre beløb.
                                              - 2 -
sagsøgte, albertslund kommune, har nedlagt påstand om frifindelse, subsidiært frifindelse
mod betaling af et mindre beløb.
sagsfremstilling
den 26. oktober 2010 kom a til skade ved et færdselsuheld. det skadevoldende køretøj var
ansvarsforsikret hos topdanmark. as tilskadekomst ved færdselsuheldet blev af
arbejdsskadestyrelsen anset for en arbejdsskade og blev derfor sideløbende med
topdanmarks behandling af forsikringssagen behandlet efter bestemmelserne i lov om ar-
bejdsskadesikring.
albertslund kommune, der løbende udbetalte sygedagpenge til skadelidte, fremsendte i
februar 2011 en opgørelse af regreskrav, formular ”dp 210a”, dateret 3. februar 2011 til
topdanmark. i opgørelsen var det oplyst, at regreskravet vedrørte sygedagpenge udbetalt til
skadelidte for perioden 18. november 2010 til 11. januar 2011 på 17.319 kr. det var endvidere
oplyst, at ”[u]dbetaling af sygedagpenge fortsætter og yderligere krav fremsendes senere”.
den 9. februar 2011 betalte topdanmark det opkrævede beløb til kommunen.
kommunen fremsendte i juli 2011 en opgørelse af regreskrav dateret 18. juli 2011, hvori
kommunen havde opgjort et krav til dækning af udbetalte sygedagpenge på 89.124 kr., som
omfattede perioderne fra den 12. januar 2011 til den 18. februar 2011 og fra den 28. februar
2011 til den 10. juli 2011. det var ligeledes i denne opkrævning oplyst, at udbetaling af
sygedagpenge fortsattes, og at yderligere krav ville blive fremsendt senere. topdanmark
betalte beløbet til kommunen den 25. juli 2011.
på tilsvarende vis modtog topdanmark fra albertslund kommune en opgørelse af regreskrav
dateret 1. marts 2012 på 115.670 kr., der dækkede perioden fra den 25. juli 2011 til den 19.
februar 2012, som topdanmark betalte den 6. marts 2012, og en opgørelse af regreskrav
dateret 5. september 2012 på 106.380 kr., der dækkede perioden fra den 20. februar 2012 til
den 26. august 2012, og som topdanmark betalte den 11. september 2012.
den 19. september 2012 fastsatte arbejdsskadestyrelsen i en midlertidig afgørelse efter lov
om arbejdsskadesikring § 17, stk. 3, skadelidtes erhvervsevnetab til 50 % og tilkendte
                                                - 3 -
erstatning fra den 21. september 2011 med et månedligt beløb ud fra en vurdering af ska-
delidtes aktuelle tab.
skadelidtes advokat fremsendte efter det oplyste afgørelsen til topdanmark den 3. oktober
2012.
det er oplyst, at forsikringssagen med skadelidte verserede i perioden, hvor albertslund
kommune fremsendte opgørelser af regreskrav til topdanmark, og i tiden efter arbejds-
skadestyrelsens midlertidige afgørelse, idet der var løbende korrespondance mellem forsik-
ringsselskabet og skadelidte samt dennes advokat.
den 5. november 2013 fremsendte advokat jens baagøe thomsen på vegne af albertslund
kommune en hastefax til topdanmark vedrørende kommunens sygedagpengeregres i an-
ledning af trafikulykken, hvoraf fremgår blandt andet:
      ”til jeres information har albertslund kommune anmodet om min bistand i
      forbindelse med kommunens krav på erstatning for sygedagpenge udbetalt til … i
      anledning af ovennævnte ulykke.
      hjemmelen for kommunens krav findes i erstatningsansvarslovens § 17, stk. 1, og
      dagpengelovens § 78, stk. 1.
      kommunen har i anledning af ulykken udbetalt sygedagpenge med kr.
      436.050,00, jf. vedlagte n402 af 31. oktober 2013 for perioden 28. oktober 2010 –
      23. september 2013.
      udbetalingerne fortsætter.
      jeg beder jer venligst indbetale beløbet snarest, idet jeg for god ordens skyld gør
      opmærksom på, at der ved betaling senere end 30 dage fra dato vil blive tilskrevet
      renter i henhold til eal § 16.
      jeg skal venligst bede selskabet bekræfte, at sagen ikke er afsluttet, og at for-
      ældelse i sagen således tidligst indtræder 1 år efter forhandlinger i sagen er af-
      sluttet, jf. forældelseslovens § 21, stk. 1.
      …”
advokaten rykkede ved brev af 6. december 2013 for svar.
                                                - 4 -
topdanmark besvarende henvendelserne ved brev af 21. januar 2014, hvoraf fremgår blandt
andet:
       ”vi har betalt for mange dagpenge
       jeg skriver til dig, fordi vi har modtaget dit brev fra den 5. november 2013.
       til din orientering kan jeg meddele dig, at vi tidligere har udbetalt 328.493 kroner
       direkte til albertslund kommune, for perioden 18. november 2010 – 26. august
       2012.
       da arbejdsskadestyrelsen den 21. september 2011 har fastsat erhvervsevnetabet til
       50 procent, kan vi ikke tilbyde at betalte dagpenge efter denne dato.
       jeg vil derfor bede dig om at sende os for meget betalte dagpenge retur for pe-
       rioden 21. september 2011 – 26. august 2012.
       …”
kommunens advokat anmodede herefter ved brev af 28. februar 2014 topdanmark om at
fremsende kopi af arbejdsskadestyrelsens afgørelse samt de opkrævninger, som kommunen
løbende havde sendt, med henblik på vurdering af, om tilbagesøgningskravet var berettiget.
oplysningerne blev fremsendt til advokaten med forsikringsselskabets brev af 10. marts 2014,
idet forsikringsselskabet samtidig bemærkede, at man herefter afventede at høre nærmere.
ved brev af 6. maj 2014 rykkede topdanmark advokaten for svar.
advokaten afviste herefter ved brev af 24. juni 2014 tilbagesøgningskravet og fastholdt
afvisningen i et efterfølgende brev af 23. september 2014 til topdanmarks advokat.
parterne er enige om, at albertslund kommunes afledte krav på dækning af udbetalte sy-
gedagpenge ophørte den 21. september 2011 som følge af arbejdsskadestyrelsens midler-
tidige afgørelse af 19. september 2012 om skadelidtes erhvervsevnetab. topdanmarks tal-
mæssige opgørelse af tilbagesøgningskravet er ubestridt.
retsgrundlaget
den på skadestidspunktet gældende lov om erstatningsansvar, jf. lovbekendtgørelse nr. 885 af
20. september 2005 med senere ændringer, indeholdt blandt andet følgende bestemmelser af
betydning for skadelidtes krav på erstatning for tabt arbejdsfortjeneste og erhvervsevnetab:
                                              - 5 -
     ”§ 2. erstatning for tabt arbejdsfortjeneste ydes, indtil skadelidte kan begynde at
     arbejde igen. må det antages, at skadelidte vil lide et varigt erhvervsevnetab, ydes
     erstatning indtil det tidspunkt, hvor det er muligt midlertidigt eller endeligt at
     skønne over skadelidtes fremtidige erhvervsevne, jf. §§ 5-8 og § 10 samt § 31 i
     lov om sikring mod følger af arbejdsskade.
     stk. 2. i erstatningen fradrages løn under sygdom, dagpenge fra arbejdsgiver eller
     kommunalbestyrelsen og forsikringsydelser, der har karakter af en virkelig
     skadeserstatning, samt lignende ydelser til den skadelidte.
     …
     § 5. har en personskade medført varig nedsættelse af skadelidtes evne til at skaffe
     sig indtægt ved arbejde, tilkommer der skadelidte erstatning for tab af
     erhvervsevne.
     …
     § 10. såvel skadelidte som skadevolder kan indhente en udtalelse om spørgsmålet
     om fastsættelsen af méngraden og erhvervsevnetabsprocenten fra ar-
     bejdsskadestyrelsen, jf. lov om sikring mod følger af arbejdsskade. udtalelsen
     skal så vidt muligt afgives inden 1 år og senest 2 år efter fremsættelsen af an-
     modningen om en udtalelse. hvis den erhvervsmæssige situation ikke er afklaret,
     kan arbejdsskadestyrelsen, når der foreligger særlige omstændigheder, afgive en
     midlertidig udtalelse. i så fald skal det af udtalelsen fremgå, at den er midlertidig.
     …
     § 16. godtgørelse og erstatning kan kræves betalt 1 måned efter, at skadevolderen
     har været i stand til at indhente de oplysninger, der er fornødne til bedømmelse af
     erstatningens størrelse. er det, forinden endelig opgørelse kan finde sted, givet, at
     skadevolderen i alt fald skal betale en del af det krævede beløb, kan denne del
     forlanges udbetalt efter reglerne i 1. pkt. et sådant udbetalt beløb samt beløb, der
     er udbetalt som midlertidig erhvervsevnetabserstatning, kan ikke senere kræves
     tilbagebetalt eller modregnet i andre erstatningsposter.
     stk. 2. beløbet forrentes fra det tidspunkt, hvor det kan kræves betalt efter stk. 1,
     …”
hjemlen til, at kommuner kan søge regres for udbetalte sygedagpenge, findes i erstatnings-
ansvarslovens § 17, stk. 1. bestemmelsen blev ændret ved lov nr. 1545 af 20. december 2006
og havde på skadestidspunktet følgende indhold:
     ”ydelser i henhold til den sociale lovgivning, herunder dagpenge, sygehjælp,
     pension efter den sociale pensionslovgivning og ydelser i henhold til lov om
     arbejdsskadeforsikring, som tilkommer en skadelidt eller efterlevende, kan ikke
     danne grundlag for regreskrav mod den erstatningsansvarlige. det samme gælder
     pensionsydelser, der udbetales af stat, kommune eller i henhold til anden
     pensionsordning, samt forsikringsydelser uanset forsikringens karakter, jf. § 22,
     stk. 2. sygedagpengeydelser efter sygedagpengeloven kan dog danne grundlag for
     regreskrav mod den erstatningsansvarlige i medfør af sygedagpengelovens § 78,
     stk. 1.”
                                                - 6 -
sygedagpengelovens § 78, stk. 1, indeholder blandt andet følgende bestemmelse:
       ”hvis en person modtager sygedagpenge fra kommunen, jf. § 2, stk. 1, nr. 4, og
       §§ 32, 41 og 54, som følge af en lidelse forvoldt af en ansvarlig skadevolder, kan
       kommunen gøre regreskrav gældende for de udbetalte sygedagpenge, i det
       omfang de erstatningsretlige betingelser herfor er opfyldt.
       …”
erstatningsansvarslovens § 16 blev med den på skadestidspunktet gældende formulering
indført ved lov nr. 463 af 7. juni 2001, hvor også erstatningsansvarslovens § 2 blev ændret,
således at stationærtidspunktet ikke længere indgår i afgrænsningen af, hvor længe der ydes
erstatning for tabt arbejdsfortjeneste.
det fremgår af indledningen til lovforslaget (l 143) fremsat den 10. januar 2001 af ju-
stitsministeren, at lovforslaget bygger på betænkning nr. 1383/2000 om revision af erstat-
ningsansvarsloven m.v., som blev afgivet af en arbejdsgruppe under justitsministeriet, og at
lovforslaget med enkelte ændringer svarer til lovudkastet fra arbejdsgruppens flertal. lov-
forslagets § 16 og ændrede § 2, stk. 1, svarer – bortset fra nogle rent sproglige ændringer –
således til flertallets lovudkast i betænkningen.
i de almindelige bemærkninger til lovforslaget pkt. 4.1.1 anføres blandt andet:
       ”erstatning for tabt arbejdsfortjeneste ydes efter lovens § 2, stk. 1, for tiden fra
       skadens indtræden, indtil skadelidte kan begynde at arbejde igen, eller indtil
       skadelidtes helbredstilstand er blevet stationær.
       …
       bliver helbredstilstanden stationær, før den skadelidte kan begynde at arbejde
       igen, ydes erstatning for tabt arbejdsfortjeneste som udgangspunkt kun til statio-
       nærtidspunktet, som er det tidspunkt, hvor den skadelidte efter en lægelig
       bedømmelse må antages ikke at ville blive yderligere helbredt. er den skadelidtes
       tilstand stationær straks efter tilskadekomsten, kan der således ikke kræves
       erstatning for tabt arbejdsfortjeneste.
       …
       ud over, at det i nogle tilfælde kan volde problemer at fastsætte stationærtids-
       punktet, har der navnlig været rejst kritik af anvendelsen af stationærtidspunktet
       som skillelinie mellem de midlertidige og de varige ydelser efter erstat-
       ningsansvarsloven. udgangspunktet er, at erstatning for tabt arbejdsfortjeneste fra
       stationærtidspunktet afløses af erstatning for tab af erhvervsevne, hvis der er lidt
       et varigt erhvervsevnetab, men det har vist sig, at der i praksis kan opstå »huller« i
       dækningen, hvor skadelidte kan lide et betydeligt indtægtstab, som ikke erstattes
                                               - 7 -
      på grund af reglen om, at erstatning for tabt arbejdsfortjeneste kun ydes frem til
      stationærtidspunktet.
      …
      arbejdsgruppen foreslår på den anførte baggrund, at stationærbegrebet helt udgår
      som afgrænsning af, hvor længe der kan ydes erstatning for tabt arbejds-
      fortjeneste. § 2 foreslås ændret således, at der ydes erstatning for tabt arbejds-
      fortjeneste, indtil det er muligt midlertidigt eller varigt at skønne over skadelidtes
      fremtidige erhvervsevne. det foreslås i sammenhæng hermed at ændre lovens § 5,
      således at endelig fastlæggelse af erhvervsevnetabet må afvente eventuel
      revalidering og omskoling. som en følge heraf foreslår arbejdsgruppen tillige at
      ændre lovens § 10 således, at sagens parter i særlige tilfælde skal kunne anmode
      arbejdsskadestyrelsen om midlertidige udtalelser om fastsættelsen af
      erhvervsevnetabet, hvis den erhvervsmæssige situation ikke er afklaret. styrelsen
      afgiver i dag tilsvarende udtalelser efter arbejdsskadesikringsloven. det
      sidstnævnte forslag indebærer, at der kan fastsættes en foreløbig erhvervs-
      evnetabserstatning, når der foreligger en midlertidig udtalelse fra arbejdsska-
      destyrelsen.
      …”
i de specielle bemærkninger til § 16 (lovforslagets § 1, nr. 13 og 14) hedder det blandt andet:
      ”den foreslåede bestemmelse vedrører betaling og forrentning af samtlige er-
      statnings- og godtgørelsesposter efter erstatningsansvarsloven. derimod omfatter
      bestemmelsen ikke krav, der udmåles i medfør af andre regelsæt, f.eks. erstatning
      og godtgørelse i anledning af strafferetlig forfølgning i medfør af retsplejelovens
      kapitel 93 a. udmåles en del af erstatningen i anledning af en strafferetlig
      forfølgning efter reglerne i erstatningsansvarsloven, f.eks. erstatning for tabt
      arbejdsfortjeneste eller méngodtgørelse, er denne del dog omfattet af § 16.
      krav om erstatning og godtgørelse skal efter den foreslåede § 16, stk. 2, forrentes
      fra det tidspunkt, hvor beløbet kunne kræves betalt, jf. stk. 1.
      efter stk. 1 kan skadelidte kræve erstatning og godtgørelse betalt fra 1 måned
      efter, at skadevolderen har været i stand til at indhente de oplysninger, der er
      nødvendige for at kunne bedømme erstatningens størrelse. skadevolderen kan
      ikke bedømme erstatningens størrelse, før erstatningskravet er fremsat over for
      den pågældende, og derfor vil der tidligst kunne påløbe renter fra 1 måned efter
      erstatningskravets fremsættelse over for skadevolderen. fristen begynder at løbe
      fra det tidspunkt, hvor skadevolderen kunne og burde have indhentet de
      oplysninger, der var nødvendige for at kunne vurdere erstatningskravet og dets
      størrelse.
      bestemmelsen om á conto-udbetaling i stk. 1, 2. pkt., lovfæster, hvad der antages
      at gælde med hensyn til skadelidtes muligheder for at udstykke sit erstatningskrav
      for flere perioder ad gangen. har den skadelidte ret til en á conto-betaling, kan
      beløbet kræves forrentet fra det tidspunkt, hvor skadevolderen har været i stand til
      at indhente de oplysninger, der er fornødne for bedømme dette delkrav.
                                                  - 8 -
       med hensyn til erhvervsevnetab vil der i medfør af den foreslåede § 2, stk. 1, og
       § 10, stk. 1, 3. pkt., jf. lovforslagets § 1, nr. 2 og 7, kunne rejses krav om foreløbig
       erhvervsevnetabserstatning ved en á conto-udbetaling allerede på det tidspunkt,
       hvor der foreligger en midlertidig udtalelse fra arbejdsskadestyrelsen.
       efter stk. 1, 3. pkt., kan et udbetalt á conto-beløb ikke senere kræves tilbagebetalt
       eller modregnet i andre erstatningskrav.
       …”
i bemærkningerne til arbejdsgruppens flertals lovforslag i betænkning nr. 1383/2000 anføres i
relation til forslagets ændrede formulering af erstatningsansvarslovens § 2, stk. 1, (lov-
forslagets § 1, nr. 1) blandt andet:
       ”bestemmelsen i § 2, stk. 1, 2. pkt., er ny. det afgørende er efter reglen, at der -
       forudsat der lides et varigt erhvervsevnetab - ydes erstatning for tabt arbejds-
       fortjeneste indtil det tidspunkt, hvor det er muligt midlertidigt eller endeligt at
       skønne over skadelidtes fremtidige erhvervsevne. bestemmelsen skal ses i
       sammenhæng med ændringerne i § 10, stk. 1, 2. og 3. pkt. herefter skal ar-
       bejdsskadestyrelsen inden 1 år og senest 2 år efter fremsættelsen af anmodning
       om en udtalelse om erhvervsevnetabsprocenten afgive en udtalelse. udtalelsen
       kan være midlertidig, hvis den erhvervsmæssige situation under særlige om-
       stændigheder ikke er afklaret. på denne måde er retsstillingen den samme som
       efter asl § 31, stk. 1, jf. § 31, stk. 4.
       foreligger en sådan udtalelse fra arbejdsskadestyrelsen, ophører retten til er-
       statning for tabt arbejdsfortjeneste. der kan imidlertid fra samme tidspunkt
       kræves erstatning for erhvervsevnetab på baggrund af den midlertidige udtalelse,
       jf. § 16, stk. 1, 1. pkt. det udbetalte beløb kan efter § 16, stk. 1, 2. pkt., ikke
       kræves tilbagebetalt eller modregnes i andre erstatningsposter. det er tanken, at
       den praktiske hovedregel skal være, at der kan kræves en foreløbig er-
       hvervsevnetabserstatning, når udtalelsen fra arbejdsskadestyrelsen foreligger.
       om de tilfælde, hvor der kan forventes at blive afgivet midlertidige udtalelser,
       henvises til bemærkningerne til § 5.
       …”
det bemærkes i betænkningen på side 117 i relation til § 16 (lovforslagets § 1, nr. 12 og 13)
endvidere:
       ”bestemmelsen er ny. den svarer i store træk til fal § 24 og lovfæster retten til
       at kræve erstatning, også uden for de lovpligtige forsikringers område. det er for
       erhvervsevnetabs vedkommende meningen, at der kan rejses krav om erstatning
       for erhvervsevnetab, i hvert fald på det tidspunkt hvor der foreligger en
       midlertidig (ikke endelig) udtalelse fra arbejdsskadestyrelsen. efter stk. 1, 3. pkt.,
       kan en a-contoerstatning ikke kræves tilbagebetalt eller modregnes i andre
       erstatningskrav. baggrunden for reglen er især et ønske om effektivt at sikre, at
       der ikke bliver »huller« i dækningen. rentereglen i § 16, stk. 2, svarer til fal §
                                                  - 9 -
       24. for at undgå, at der kan kræves renter samtidig med, at beløbene opreguleres,
       er det i stk. 3 foreslået, at renter kun kan kræves i »uregulerede« perioder.”
lovforslag l 136 fremsat af justitsministeren den 9. januar 2011 indeholdt blandt andet i § 1,
nr. 4, forslag til en ny bestemmelse til indsættelse i erstatningsansvarslovens § 16, stk. 1, som
4. pkt. efter bestemmelsen om udelukkelse af krav om tilbagebetaling og modregning:
       ”det gælder dog ikke beløb omfattet af 2. pkt., der måtte være udbetalt som er-
       statning for tabt arbejdsfortjeneste for en periode, hvor skadelidte efter § 2, stk. 1,
       ikke har haft krav på denne erstatning.”
af lovforslagets generelle bemærkninger fremgår under pkt. 3.4 blandt andet:
       ”arbejdsskadestyrelsens udtalelser efter erstatningsansvarslovens § 10 indeholder
       kun i visse - men altså ikke alle - tilfælde en retrospektiv vurdering af skadelidtes
       erhvervsevnetab, det vil sige en vurdering af, på hvilket tidspunkt det varige
       erhvervsevnetab må anses for indtrådt. derved adskiller udtalelserne sig fra
       styrelsens afgørelser om erhvervsevnetab efter arbejdsskadesikringslovens § 17. i
       disse afgørelser skal der nemlig i henhold til den nugældende affattelse af § 17,
       stk. 7 og 8, altid fastsættes et virkningstidspunkt for skadelidtes tab af
       erhvervsevne. dette virkningstidspunkt vil af de grunde, som er nævnt i afsnit 3.3
       ovenfor, ofte ligge noget længere tilbage end afgørelsestidspunktet.”
i lovforslagets specielle bemærkninger til den foreslåede bestemmelse anføres blandt andet
følgende:
       ”den foreslåede ændring er en konsekvens af, at fastsættelsen af skæringstids-
       punktet mellem erstatningsposterne tabt arbejdsfortjeneste og erhvervsevnetab
       efter erstatningsansvarslovens § 2, stk. 1, som affattet ved lovforslagets § 1, nr. 1,
       som nævnt ovenfor i afsnit 3.3 i lovforslagets almindelige bemærkninger i praksis
       ofte vil ske retrospektivt. en sådan retrospektiv fastsættelse af skæringstidspunktet
       indebærer sammenholdt med den grundlæggende forudsætning om, at der ikke må
       opstå »huller« i erstatningsdækningen, at erstatningen for tabt arbejdsfortjeneste
       efter omstændighederne kommer til udbetaling for en periode, der rækker ud over
       det tidspunkt, som efterfølgende fastsættes som det relevante skæringstidspunkt.
       på den baggrund foreslås § 16, stk. 1, ændret, således at det kommer til at fremgå,
       at reglen i bestemmelsens 3. pkt. om, at eventuelt udbetalte a conto beløb ikke
       senere kan kræves tilbagebetalt eller modregnet i andre erstatningsposter, ikke
       gælder for så vidt angår beløb, der måtte være udbetalt som erstatning for tabt
       arbejdsfortjeneste for en periode, hvor skadelidte efter lovens § 2, stk. 1, ikke har
       haft krav på denne erstatning.
                                               - 10 -
       herefter vil sådanne a conto beløb – på samme måde som beløb, der er udbetalt til
       fuldstændig dækning af skadelidtes tabte arbejdsfortjeneste – under de nævnte
       omstændigheder kunne kræves tilbagebetalt eller modregnet
       efter almindelige formueretlige regler herom.
       …”
under lovforslagets behandling i folketingets retsudvalg blev der fremsat en række
spørgsmål til ministeren om den foreslåede bestemmelse.
som svar på spørgsmål 40 fra retsudvalget fremsendte justitsministeren sit talepapir fra
samrådet den 26. april 2011, hvoraf blandt andet fremgår:
       ”3. det oprindelige udkast til lovforslaget blev sendt i høring den 22. februar
       2010.
       i flere af de indkomne høringssvar – bl.a. i høringssvarene fra 3f, patientska-
       deforsikringen og forsikring & pension – blev der peget på, at lovudkastet ikke til
       fulde sikrede den retsstilling, som var formålet med lovændringen.
       der blev bl.a. peget på, at en mulig uheldig konsekvens af de foreslåede regler
       ville være, at ansvarsforsikringsselskaberne fremover kun ville udbetale erstatning
       for tabt arbejdsfortjeneste i en kortere periode. det skal ses i lyset af, at
       forsikringsselskaberne i dag ikke har mulighed for at kræve tabt arbejdsfortjeneste
       tilbage, hvis det efterfølgende viser sig, at de har betalt i for lang en periode.
       …”
i lyset af de fremkomne spørgsmål og den rejste kritik af bestemmelsen om adgang til
modregning og tilbagebetaling fremsatte ministeren ændringsforslag, hvorefter denne del af
lovforslaget udgik, jf. ministerens besvarelse af retsudvalgets spørgsmål 2, pkt. 4. lov-
forslagets øvrige ændringer af erstatningsansvarsloven blev herefter med visse justeringer
vedtaget som lov nr. 610 af 14. juni 2011.
procedure
topdanmark, der har procederet i overensstemmelse med sit påstandsdokument af 27. no-
vember 2015, har anført blandt andet, at forsikringsselskabets tilbagesøgningskrav ikke er
afskåret efter erstatningsansvarslovens § 16, stk. 1, 3. pkt., og ej heller fortabt efter almin-
delige principper om tilbagesøgning af betalinger eller passivitet.
det følger af retspraksis, at albertslund kommunes regreskrav er et afledt krav. kommunen
kan derfor ikke opnå en bedre retsstilling i forhold til topdanmark end skadelidte. reglen om
                                             - 11 -
”forbud” mod tilbagebetaling og modregning i erstatningsansvarslovens § 16, stk. 1, 3. pkt.,
skal ses i sammenhæng med erstatningsansvarslovens §§ 2, 5 og 10. reglen blev indført for
effektivt at undgå ”huller” i dækningen, jf. bemærkningerne i betænkning nr. 1383/2000, side
117. det har ikke været formålet med bestemmelsen i erstatningsansvarslovens § 16, stk. 1, 3.
pkt., at afskære berettigede tilbagesøgningskrav, der hviler på et andet grundlag, f.eks. ved
egentlige fejludbetalinger som i denne sag.
topdanmarks krav om tilbagebetaling er et krav efter reglerne om condictio indebiti, og
afgørelsen af, om forsikringsselskabet har et tilbagesøgningskrav, beror på en afvejning af
hensynene til parterne. topdanmark var i god tro, da selskabet betalte sygedagpengere-
greskravet for perioden efter den 21. september 2011, idet betalingerne fandt sted inden
arbejdsskadestyrelsen havde truffet afgørelse. albertslund kommune kan som offentlig
myndighed ikke påberåbe sig et indretningssynspunkt, herunder god tro. det er uden be-
tydning, om kommunen var vidende om, at der var tale om en arbejdsskade. kommunen
vidste, at der var tale om en ansvarssag og dermed også, at periodiseringen af regreskravet
ville afhænge af den periode, skadelidte havde krav på erstatning for tabt arbejdsfortjeneste.
der er tale om ligeværdige parter, og albertslund kommune vil opnå en uberettiget berigelse,
såfremt kommunen ikke skal tilbagebetale de for meget modtagne beløb.
topdanmark har ikke udvist retsfortabende passivitet. det var først ved henvendelsen fra
kommunens advokat den 5. november 2013, at forsikringsselskabet blev opmærksomt på, at
arbejdsskadestyrelsens afgørelse af 19. september 2012 havde tilbagevirkende kraft til den
21. september 2011, som indebar, at der var betalt for meget, og at forsikringsselskabet havde
et tilbagesøgningskrav. den omstændighed, at kommunens advokat den 5. november 2013
fremførte det samlede krav, må om ikke andet indebære, at en eventuel passivitetsindsigelse
er fortabt.
albertslund kommune, der har procederet i overensstemmelse med sit påstandsdokument af
13. november 2015, har i første række anført, at personskadeserstatningsretten indeholder en
almindelig del, som kommunen i kraft af sit afledte krav indtræder i. dette omfatter blandt
andet erstatningsansvarslovens § 16, jf. vestre landsrets dom af 10. maj 2007 gengivet i fed
2007, side 76. erstatningsansvarslovens § 16 gælder alle former for erstatning eller
godtgørelse efter lovens bestemmelser. erstatningsansvarslovens § 16, stk. 1, 3. pkt., kan
                                              - 12 -
derfor påberåbes af kommunen, og det følger heraf, at topdanmark er afskåret fra at kræve
tilbagebetaling.
i anden række har albertslund kommune anført, at der ikke er grundlag for tilbagesøgning
efter reglerne om condictio indebiti. kommunen var således på betalingstidspunktet i god tro
om betalingsforpligtelsen, da kommunen hverken vidste eller burde vide, at der var tale om en
kombineret ansvars- og arbejdsskade, hvorimod topdanmark den 6. marts 2012 og 11.
september 2012 betalte med viden om, at arbejdsskadestyrelsen kunne træffe afgørelse med
tilbagevirkende kraft. topdanmark forsømte at oplyse albertslund kommune herom, og
forsikringsselskabet gav ved sine betalinger, der skete uden forbehold om tilbagesøgning,
kommunen grund til at tro, at forsikringsselskabet ønskede at betale uden hensyn til, om
beløbet skyldtes. topdanmark har været nærmest til at undersøge, om der forelå eller ville
komme til at foreligge en afgørelse fra arbejdsskadestyrelsen, inden der skete betaling. der
foreligger i øvrigt ikke særlige omstændigheder, som kan begrunde condictio indebiti.
tilbagesøgningskravet må i hvert fald være fortabt ved den af topdanmark udviste passivitet,
idet forsikringsselskabet i omkring 1 ½ år har haft kendskab til arbejdsskadestyrelsens
afgørelse, inden selskabet over for kommunen fremsatte krav om tilbagebetaling. da kravet
én gang er fortabt ved passivitet, indebærer den omstændighed, at kommunens advokat
rettede henvendelse til forsikringsselskabet for yderligere betalinger, ikke, at tilbage-
søgningskravet er genopstået.
landsrettens begrundelse og resultat
erstatningsansvarslovens § 16, stk. 1, 3. pkt. jf. 1. og 2. pkt., er efter ordlyden ikke begrænset
i forhold til, hvem der nyder beskyttelse mod krav om tilbagebetaling eller modregning i
andre erstatningsposter. bestemmelsen bygger på betænkning nr. 1383/2000 og er især
begrundet i et ønske om effektivt at sikre, at der ikke bliver ”huller” i dækningen, hvilket først
og fremmest er relevant i forhold til skadelidte. bestemmelsen må efter ordlyden,
bestemmelsens forarbejder og forarbejderne til lov nr. 610 af 14. juni 2011 fortolkes således,
at et ansvarsforsikringsselskab som udgangspunkt ikke kan kræve udbetalinger til dækning af
tabt arbejdsfortjeneste tilbagebetalt af skadelidte i den situation, hvor fastsættelsen af
skæringstidspunktet mellem erstatningsposterne tabt arbejdsfortjeneste og erhvervsevnetab
sker retrospektivt og indebærer, at skadelidte har oppebåret beløb fra forsikringsselskabet til
                                              - 13 -
dækning af tabt arbejdsfortjeneste, som vedkommende ikke havde krav på efter lovens § 2,
stk. 1. den i betænkningen fremhævede problemstilling omfatter efter landsrettens opfattelse
ikke en kommune, der, som i det foreliggende tilfælde, søger regres efter § 17, stk. 1, sidste
pkt. der er ikke udtrykkelige motivudtalelser, hvorefter beskyttelsen mod tilbagebetaling eller
modregning også har været tænkt at omfatte en kommune, der uberettiget har modtaget
betalinger fra skadevolderen eller dennes forsikringsselskab til dækning af regreskrav, jf.
erstatningsansvarslovens § 17, stk. 1, sidste pkt.
uanset at kommunens regreskrav er et afledet krav, finder landsretten under hensyn til de
fremhævede forarbejder og de øvrige motivudtalelser, som omhandler skadelidtes forhold, at
erstatningsansvarslovens § 16, stk. 1, 3. pkt., der fremstår som en lovhjemlet undtagelse til
almindelige formueretlige regler om tilbagesøgning og modregning, skal fortolkes ind-
skrænkende således, at bestemmelsen ikke regulerer retsforholdet mellem topdanmark og
albertslund kommune. bestemmelsen i erstatningsansvarslovens § 16, stk. 1, 3. pkt., jf. 1. og
2. pkt., afskærer således ikke topdanmark fra at rejse kravet over for kommunen.
der har efter det oplyste ikke været tvist mellem skadevolderen og skadelidte om erstat-
ningsansvaret, og topdanmark hæfter umiddelbart over for skadelidte, jf. færdselslovens §
108. der har på tidspunkterne for topdanmarks betalinger til kommunen således ikke fo-
religget omstændigheder, hvorefter kommunens regreskrav fremstod uberettiget eller behæftet
med usikkerhed.
landsretten lægger efter bevisførelsen til grund, at topdanmark var blevet gjort bekendt med,
at ulykken også blev behandlet som en arbejdsskade. arbejdsskadestyrelsens midlertidige
afgørelse om skadelidtes erhvervsevnetab fremkom, efter at topdanmark i henhold til
opkrævninger fra albertslund kommune havde betalt beløb til dækning af kommunens
regreskrav for udbetalte sygedagpenge, og landsretten lægger til grund, at topdanmark på
tidspunkterne for betaling ikke vidste eller burde have vidst, hvilket skæringstidspunkt ar-
bejdsskadestyrelsen ville fastsætte i en eventuel midlertidig afgørelse om erhvervsevnetab, jf.
lov om arbejdsskadesikring § 17, stk. 3. det er ubestridt, at kommunens regreskrav også efter
arbejdsskadestyrelsens afgørelse var berettiget for så vidt angår 138.615 kr., svarende til dif-
ferencen mellem de samlede udbetalinger fra forsikringsselskabet og det tilbagesøgte beløb.
                                              - 14 -
der er derfor ikke grundlag for at antage, at topdanmark indså eller burde havde indset, at en
del af det samlede regreskrav var uberettiget, da forsikringsselskabet udbetalte beløbene til
kommunen, ligesom der ikke er fremkommet oplysninger, hvorefter det må lægges til grund,
at albertslund kommune på tidspunkterne for fremsendelsen af opgørelser over regreskrav
indså eller burde have indset dette.
spørgsmålet om tilbagebetaling er således alene opstået i kraft af, at arbejdsskadestyrelsen
godt en uge efter, at topdanmark betalte det sidste regresbeløb, traf midlertidig afgørelse om
erhvervsevnetab med tilbagevirkende kraft.
det må herefter ved vurderingen af, om topdanmark i givet fald efter almindelige regler om
tilbagesøgning af betalinger kan kræve tilbagebetaling, tillægges betydning, at parterne begge
er professionelle, og at forsikringsselskabets betalinger har ført til en berigelse af kommunen,
idet landsretten endvidere finder, at der ikke er beskyttelses- eller indrettelseshensyn at tage til
kommunen, når samtidig henses til, at albertslund kommunes advokat ved brev af 5.
november 2013, og dermed mere end 1 år efter, at topdanmark senest havde udbetalt beløb til
kommunen, fremsatte krav om betaling til dækning af kommunens samlede udbetalinger af
sygedagpenge til skadelidte. landsretten finder efter en samlet afvejning af disse forhold, at
topdanmark kan tilbagesøge det for meget betalte.
da topdanmark i forlængelse af modtagelsen af advokatens krævebrev af 5. november 2013
fremsatte krav om tilbagebetaling af det for meget betalte, findes tilbagesøg-ningskravet
heller ikke efter omstændighederne fortabt ved passivitet, uanset at topdanmark modtog en
kopi af arbejdsskadestyrelsens midlertidige afgørelse i begyndelsen af oktober 2012.
på denne baggrund, og da rentepåstanden er ubestridt, tages topdanmarks principale påstand
til følge.
albertslund kommune skal betale sagsomkostninger til topdanmark med i alt 34.000 kr.
beløbet omfatter 4.000 kr. til retsafgift og 30.000 kr. til udgifter til advokatbistand inklusiv
moms. ved fastsættelsen af beløbet til dækning af udgifterne til advokatbistand er der ud over
sagens værdi taget hensyn til sagens karakter og varighed.
                                   thi kendes for ret:
                                            - 15 -
sagsøgte, albertslund kommune, skal til sagsøgeren, topdanmark forsikring a/s, betale
189.878 kr. med tillæg af procesrente fra den 19. oktober 2012.
albertslund kommune skal i sagsomkostninger betale 34.000 kr. til topdanmark forsikring
a/s.
det idømte skal betales inden 14 dage efter denne doms afsigelse.
sagsomkostningerne forrentes efter rentelovens § 8 a.
