                      højesterets kendelse
                        afsagt torsdag den 22. oktober 2015
sag 43/2015
hk danmark som mandatar for
a og b
(advokat michael møllegaard jessen for begge)
mod
dsb
(advokat morten ulrich)
i tidligere instanser er afsagt kendelser af retten i nykøbing falster den 1. september 2014 og
kendelse af østre landsrets 19. afdeling den 12. november 2014.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: lene pagter kristensen, jens peter christensen og
lars hjortnæs.
påstande
hk danmark som mandatar for a og for b har principalt nedlagt påstand om, at kæremålene
skal behandles. subsidiært at afvisning alene kan ske efter retsplejelovens § 389 a, stk. 1, 1.
pkt.
dsb har påstået stadfæstelse.
sagsfremstilling
retten i nykøbing falster afsagde den 1. september 2014 kendelser om henvisning af begge
sager, der vedrører spørgsmål om passende ansættelsessted. af kendelserne fremgår bl.a.:
                                                - 2 -
        ”i medfør af retsplejelovens § 238 er sagsøgtes hjemting i den retskreds, hvor hoved-
        kontoret ligger. herefter samt idet sagsøgerens ansættelsessted ikke længere er i nykø-
        bing falster, findes retten i nykøbing falster ikke at være rette værneting, jf. retsple-
        jelovens § 242, stk. 1.
        da sagsøgte efter de foreliggende oplysninger ikke har værneting her ved retten, henvi-
        ses sagen til afgørelse ved sagsøgtes værneting, jf. retsplejelovens § 248, stk. 2, hvorfor
        bestemmes:
        sagen henvises til retten i glostrup.”
hk danmark som mandatar for a og b kærede begge til østre landsret.
østre landsret afviste ved kendelse af 12. november 2014 begge kæremål under henvisning
til retsplejelovens § 253, stk. 4, jf. stk. 3.
anbringender
hk danmark som mandatar for a og b har anført bl.a., at det ikke synes oplagt at henføre en
afgørelse om stedlig kompetence til en delafgørelse, da afgørelsen ingen materiel betydning
har for sagens afgørelse, men alene afgør, hvor sagen skal behandles.
kendelserne er ikke afsagt under hovedforhandlingen eller dennes forberedelse. sagerne var
ikke berammet, da de blev henvist. derfor må kære kunne ske direkte til landsretten efter
retsplejelovens § 389, stk. 1.
dsb har anført bl.a., at østre landsret med rette har afvist kæremålene, da der ikke forelå
tilladelse fra procesbevillingsnævnet, hvilket er en betingelse, uanset om kendelserne var om-
fattet af retsplejelovens § 253 eller § 389 a.
det kan imidlertid have betydning for, om procesbevillingsnævnet bør meddele kæretilla-
delse, om spørgsmålet henhører under retsplejelovens § 389 a, hvor det i bemærkningerne
synes at fremgå, at der netop bør kunne gives tilladelse til kæremål om afgørelser vedrørende
stedlig kompetence.
højesterets begrundelse og resultat
                                              - 3 -
af de grunde, der er anført af landsretten, stadfæster højesteret kendelsen.
                                      thi bestemmes:
landsrettens kendelse stadfæstes.
ingen af parterne skal betale sagsomkostninger vedrørende kæresagen til nogen anden part.
