                             højesterets dom
                           afsagt torsdag den 19. juni 2014
sag 119/2012
(1. afdeling)
statoil fuel & retail a/s
(advokat jens rostock-jensen)
mod
a
(advokat lars lindhard)
i tidligere instans er afsagt dom af østre landsrets 2. afdeling den 30. marts 2012.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: thomas rørdam, poul dahl jensen, hanne
schmidt, lars hjortnæs og jan schans christensen.
påstande
parterne har gentaget deres påstande. indstævnte, a, har subsidiært påstået stadfæstelse.
forklaringer
til brug for højesteret er der afgivet supplerende forklaring af nina meulengracht og forkla-
ring af anders riisberg.
højesterets begrundelse og resultat
hvis en forhandler af motorbrændstoffer driver sin virksomhed på grundlag af en forpagt-
ningskontrakt med leverandøren, og forhandleren opsiges, kan der gives forhandleren erstat-
ning for opsigelsen, jf. § 3 a, stk. 3, i lov om benzinforhandlerkontrakter. sagens hoved-
spørgsmål er, om § 3 a kun finder anvendelse i tilfælde, hvor leveringen af motorbrændstoffet
sker ved salg til forhandleren, eller om bestemmelsen også omfatter tilfælde, hvor forhandle-
                                                - 2 -
ren modtager brændstoffet i salgskommission og således ikke bliver ejer af det inden salget til
forbrugeren.
ved benzinforhandlerkontrakter forstås efter lovens 1, stk. 1, bl.a. kontrakter om levering af
motorbrændstof til videresalg. brugen af ordet ”videresalg” udelukker ikke, at loven omfatter
tilfælde, hvor forhandleren sælger motorbrændstof, som den pågældende ikke har købt, men
har modtaget i salgskommission.
højesteret finder, at bemærkningerne i forarbejderne til den oprindelige lov fra 1985 om, at
”[l]oven vil således finde anvendelse på alle tilfælde, hvor en selvstændig benzinforhandler
driver virksomhed med køb af motorbrændstoffer til videresalg”, heller ikke kan forstås på
den måde, at det har været hensigten at begrænse loven til tilfælde, hvor forhandleren køber
brændstoffet. det bemærkes herved, at loven efter forarbejderne har til formål at sikre rime-
lige vilkår inden for branchen som helhed, og at der ikke er taget forbehold for tilfælde, hvor
motorbrændstoffet leveres til forhandleren i salgskommission. der er således ikke grundlag
for at fastslå, at det med de nævnte bemærkninger er gjort til en betingelse for lovens anven-
delse, at forhandleren har købt motorbrændstoffet af leverandøren.
lovens § 3 a om forpagtningskontrakter, der blev indsat ved en lovændring i 1989, omfatter
”forpagtningskontrakter, der indgås mellem en leverandør af motorbrændstoffer og en for-
handler, der har forpagtet leverandørens ejendom”. forarbejderne til § 3 a indeholder ingen
angivelse af, at bestemmelsen uanset ordlyden kun omfatter tilfælde, hvor forhandleren som
led i forpagtningsforholdet køber brændstoffet af leverandøren, men beskriver blot, at for-
pagterne ”typisk” selv bekoster varelageret. de beskyttelseshensyn, som efter forarbejderne
har ført til indførelsen af bestemmelsen – bl.a. at benzinforhandlere, der driver virksomhed på
forpagtningsbasis, er i en ekstraordinært svag position, idet medkontrahenten ikke alene er
bortforpagter, men også eneleverandør – gør sig gældende med samme styrke i tilfælde, hvor
forhandleren modtager brændstoffet i salgskommission som i tilfælde, hvor forhandleren kø-
ber brændstoffet. det samme gælder de forhold, som efter forarbejderne skal tillægges betyd-
ning ved afgørelsen af, om erstatning skal tilkendes.
højesteret tiltræder efter det anførte, at § 3 a, stk. 3, i lov om benzinforhandlerkontrakter fin-
der anvendelse på forpagtningsforholdet mellem statoil fuel & retail a/s og a.
                                               - 3 -
af de grunde, der er anført af landsretten, tiltræder højesteret endvidere, at a er berettiget til
erstatning, og at erstatningsbeløbet er fastsat til 206.913 kr.
højesteret stadfæster herefter dommen.
                                     thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
i sagsomkostninger for højesteret skal statoil fuel & retail a/s betale 35.000 kr. til a.
de idømte beløb skal betales inden 14 dage efter denne højesteretsdoms afsigelse.
sagsomkostningsbeløbene forrentes efter rentelovens § 8 a.
