                      højesterets kendelse
                         afsagt fredag den 22. februar 2019
sag 101/2018
anklagemyndigheden
mod
x-bank a/s
(advokat lotte eskesen)
og
t
(advokat jakob lund poulsen)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i herning den 17. oktober 2014 og af vestre
landsrets 15. afdeling den 9. november 2017.
i påkendelsen har deltaget tre dommere: marianne højgaard pedersen, jens peter christensen
og lars hjortnæs.
påstande
kærende, x-bank a/s, har nedlagt påstand om, at sagsomkostningerne for vestre landsret
betales af statskassen, subsidiært at sagsomkostningerne afholdes delvis af statskassen, såle-
des at det alene pålægges x-bank at refundere en forholdsmæssig andel af sagsomkostninger-
ne, som er proportional i forhold til bødestørrelsen på 25.000 kr.
kærende, t, har nedlagt påstand om, at sagsomkostningerne for byret og landsret betales af
statskassen, subsidiært at sagsomkostningerne afholdes delvis af statskassen, således at det
pålægges t at refundere en forholdsmæssig andel af sagsomkostningerne med 10.000 kr.,
mere subsidiært at sagsomkostningerne afholdes delvis af statskassen således, at det pålægges
t at refundere en forholdsmæssig andel af sagsomkostningerne efter højesterets bestemmelse.
                                               - 2 -
indkærede, anklagemyndigheden, har påstået stadfæstelse af landsrettens omkostningsafgørel-
se.
sagsfremstilling
ved anklageskrift af 16. juni 2014 blev x-bank og bankens finanschef, t, tiltalt principalt for
medvirken til kursmanipulation under særligt skærpende omstændigheder, subsidiært for
overtrædelse af pligten efter den dagældende værdipapirhandelslovs § 37, stk. 6, til at under-
rette finanstilsynet.
ved dom af 17. oktober 2014 frifandt retten i herning x-bank og t og bestemte, at statskas-
sen skulle betale sagsomkostningerne.
ved retsbog af 25. november 2014 fastsatte byretten et salær på 154.700 kr. + moms samt
godtgørelse for kørsel med 2.484,18 kr. + moms til den for t beskikkede forsvarer. x-bank
var under byrettens behandling af sagen repræsenteret ved en valgt forsvarer.
ved dom af 13. maj 2015 stadfæstede vestre landsret byrettens dom og bestemte, at statskas-
sen skulle betale sagsomkostningerne.
landsrettens dom blev af anklagemyndigheden med procesbevillingsnævnets tilladelse ind-
bragt for højesteret, som ved dom af 24. august 2016 ophævede dommen med den begrundel-
se, at landsretten havde lagt en forkert forståelse af udtrykket ”værdi i markedet” i vær-
dipapirhandelsloven til grund, og hjemviste sagen til fornyet behandling i landsretten. høje-
steret bestemte, at statskassen skulle betale sagens omkostninger for højesteret.
den nye hovedforhandling ved vestre landsret foregik over tre retsdage, den 31. oktober og
1. og 2. november 2017. de tiltalte nægtede sig fortsat skyldige.
ved landsrettens dom af 9. november 2017 blev både x-bank og t frifundet for medvirken til
kursmanipulation under særligt skærpende omstændigheder, mens de blev idømt bøder på
henholdsvis 25.000 kr. og 10.000 kr. for overtrædelse af underretningspligten. i landsrettens
begrundelse hedder det bl.a.:
                                                - 3 -
      ”efter bevisførelsen, herunder de afspillede telefonsamtaler, er der ikke grundlag for at
      fastslå, at t har haft en sådan rolle i begivenhedsforløbet, at han har medvirket til kurs-
      manipulation. t frifindes derfor for den principale tiltale i forhold 4.
      t burde i betragtning af as angivelse af et ønske om at opnå en stor kursstigning have
      haft en mistanke om, at as købsordrer kunne udgøre kursmanipulation. t dømmes der-
      for i overensstemmelse med den subsidiære tiltale i forhold 4 for overtrædelse af pligten
      til at foretage indberetning til finanstilsynet.
      t handlede som et led i sit arbejde for x-bank a/s, og banken dømmes derfor i over-
      ensstemmelse med den subsidiære tiltale i forhold 3.
      …
      x-bank a/s straffes efter værdipapirhandelslovens § 93, stk. 1 og 6, jf. markedsmis-
      brugsforordningens artikel 16, stk. 2, jf. dagældende værdipapirhandelslovs § 93, stk. 1
      og 6, jf. 37, stk. 6, med en bøde på 25.000 kr.
      t straffes efter værdipapirhandelslovens § 93, stk. l, jf. markedsmisbrugsforordningens
      artikel 16, stk. 2, jf. dagældende værdipapirhandelslovs § 93, stk. 1, jf. § 37, stk. 6, med
      en bøde på 10.000 kr. forvandlingsstraffen er fængsel i 10 dage.
      der er efter afgørelsen af skyldspørgsmålet i forhold 4 ikke grundlag for at frakende t
      retten til erhvervsmæssigt at beskæftige sig med handel med værdipapirer. han frifindes
      derfor for anklagemyndighedens påstand herom.”
om sagsomkostninger hedder det i landsrettens dom af 9. november 2017:
      ”de tiltalte skal betale sagens omkostninger for byretten og omkostningerne i forbindel-
      se med den seneste ankesag i landsretten, idet de hver især skal betale udgifterne til de-
      res beskikkede forsvarere.
      statskassen skal betale omkostningerne vedrørende den første ankebehandling i lands-
      retten.”
x-bank var under landsrettens fornyede behandling af sagen repræsenteret ved en beskikket
forsvarer. ved retsbog af 9. november 2017 fastsatte landsretten salæret til bankens beskikke-
de forsvarer til 107.650 kr. + moms, og kørselsgodtgørelse blev fastsat til 1.355 kr. + moms.
x-bank skal ifølge dommen af 9. november 2017 således betale i alt 136.256,25 kr. inkl.
moms i sagsomkostninger, der omfatter landsrettens fornyede behandling af sagen.
salæret til ts beskikkede forsvarer blev for landsretten fastsat til 92.962,50 kr. + moms, godt-
gørelse for udlæg blev fastsat til 9.476 kr., og kørselsgodtgørelse blev fastsat til 3.353,50 kr. +
moms. t skal ifølge dommen af 9. november 2017 betale i alt 326.351,25 kr. inkl. moms i
                                               - 4 -
sagsomkostninger, hvilket omfatter sagsomkostningerne for sagens behandling ved byretten
og landsrettens fornyede behandling af sagen.
anbringender
x-bank har anført navnlig, at banken er blevet frifundet for den principale tiltale om medvir-
ken til kursmanipulation, som er sagens hovedforhold. i rigsadvokatens ansøgning til pro-
cesbevillingsnævnet om tredjeinstansbevilling var spørgsmålet om manglende overholdelse af
underretningspligten ikke omtalt.
der er ikke proportionalitet mellem straffen og de pålagte sagsomkostninger, også når henses
til, at sagen har været behandlet ved domstolene i alt fire gange i perioden 2014-2017. banken
har ikke fået mulighed for at vedtage en bøde i henhold til den subsidiære tiltale.
endvidere har sagen principiel karakter, da det er første gang, at rækkevidden af underret-
ningspligten er prøvet ved domstolene.
en langvarig sagsbehandling kan også kompenseres ved at lade statskassen helt eller delvist
afholde sagsomkostningerne, jf. artikel 6 i den europæiske menneskerettighedskonvention.
t har anført i det væsentlige samme anbringender som x-bank og har særligt fremhævet, at
omkostninger på over 300.000 kr. står i åbenbart misforhold til bøden på 10.000 kr., jf. rets-
plejelovens § 1008, stk. 4, 2. pkt.
anklagemyndigheden har anført navnlig, at x-bank og t ved landsrettens dom blev idømt
bøder for overtrædelse af underretningspligten efter den dagældende værdipapirhandelslov.
de skal derfor som udgangspunkt erstatte det offentlige de nødvendige udgifter, som er med-
gået til sagen, og der er ikke grundlag for at fravige udgangspunktet.
det følger af ufr 1999.1835 h, at den omstændighed, at tiltalte ikke dømmes for alle forhold
i tiltalen eller blot dømmes for noget mindre, ikke i sig selv kan begrunde, at tiltalte fritages
for at betale sagsomkostninger helt eller delvist.
heller ikke en rimelighedsvurdering efter retsplejelovens § 1008, stk. 4, 2. pkt., kan føre til, at
omkostningsansvaret for banken og t skal begrænses. landsrettens seneste behandling af
                                               - 5 -
sagen står ikke i misforhold til den idømte straf, idet sagen var af alvorlig karakter. under ef-
terforskningen og sagens behandling i retten nægtede banken og t sig skyldige i både den
principale og den subsidiære tiltale, og bevisførelsen var nødvendig.
der er i omkostningsmæssig henseende taget hensyn til sagens principielle aspekt ved, at
statskassen er blevet pålagt at betale sagsomkostningerne for den første behandling i landsret-
ten og for behandlingen i højesteret.
der er gennemført fire hovedforhandlinger i fire instanser inden for en periode på lidt under 3
½ år, og der er ikke grundlag for at begrænse omkostningsansvaret under hensyn til artikel 6 i
den europæiske menneskerettighedskonvention.
retsgrundlag
det følger af retsplejelovens § 1007, stk. 1, at sagsomkostninger i straffesager som udgangs-
punkt udredes af det offentlige med forbehold af ret til at få dem erstattet efter bl.a. bestem-
melsen i lovens § 1008.
retsplejelovens § 1008, stk. 1, 2 og 4, lyder således:
      ”§ 1008. findes sigtede skyldig, eller kendes han ved dom uberettiget til oprejsning i
      anledning af strafferetlig forfølgning, er han pligtig at erstatte det offentlige de nødven-
      dige udgifter, som er medgået til sagens behandling. justitsministeren kan fastsætte tak-
      ster til brug ved opgørelsen af det beløb, som sigtede skal betale til dækning af udgifter
      til sagkyndig bistand ved sagens behandling.
      stk. 2. har undersøgelsen været rettet på en anden forbrydelse end den eller på andre
      forbrydelser foruden den, for hvilken tiltalte dømmes, er han ikke pligtig til at erstatte
      de derved foranledigede yderligere omkostninger (jf. dog § 1010); kan en sondring ikke
      ske, bestemmer retten, om og hvor stort et afdrag der bør gøres.
      …
      stk. 4. omkostninger, som er forårsagede ved andres fejl eller forsømmelser, bør ikke
      falde domfældte til last. retten kan også i dommen begrænse omkostningsansvaret, når
      den finder, at dette ellers ville komme til at stå i åbenbart misforhold til domfældtes
      skyld og vilkår, herunder når domfældte er omfattet af straffelovens § 16 eller § 69 og
      idømmes foranstaltninger efter straffelovens § 68 eller § 70.”
højesterets begrundelse og resultat
x-bank a/s og t, der var finanschef i banken, er ved landsrettens dom af 9. november 2017
frifundet for medvirken til kursmanipulation, men dømt for overtrædelse af en pligt efter den
                                                 - 6 -
dagældende værdipapirhandelslov til at underrette finanstilsynet bl.a. i tilfælde, hvor det med
rimelighed kan antages, at en gennemført transaktion udgør en overtrædelse af lovens forbud
mod kursmanipulation. x-bank og t havde i det hele nægtet sig skyldig. x-bank er ved
dommen pålagt at betale sagsomkostninger på godt 136.000 kr. for sagens fornyede be-
handling ved landsretten, og t er pålagt at betale i alt godt 326.000 kr. for sagens behandling
ved byretten og dens fornyede behandling ved landsretten. sagsomkostningerne udgøres af
udgifter til de beskikkede forsvarere, herunder salær med tillæg af moms.
højesteret finder, at de omhandlede udgifter til forsvarerbistand må antages at have været
nødvendige og derfor som udgangspunkt kan kræves erstattet af x-bank og t, jf. retsplejelo-
vens § 1008, stk. 1. de to tiltalepunkter både mod banken og t har i det væsentlige angået
samme faktiske begivenhedsforløb, og højesteret finder, at retsplejelovens § 1008, stk. 2,
ikke kan føre til, at de fritages for pligten til at betale omkostninger for byretten og for lands-
retten ved den anden behandling, der blev afsluttet med dommen af 9. november 2017.
efter sagens karakter og omstændigheder finder højesteret heller ikke grundlag for at be-
grænse omkostningsansvaret efter reglen i retsplejelovens § 1008, stk. 4, 2. pkt. der er ikke
grundlag for at antage, at omkostningsansvaret ellers vil komme til at stå i åbenbart misfor-
hold til de kærendes skyld og vilkår.
højesteret finder, at artikel 6 i den europæiske menneskerettighedskonvention ikke kan føre
til en anden vurdering.
højesteret stadfæster herefter landsrettens omkostningsafgørelse.
                                         thi bestemmes:
landsrettens omkostningsafgørelse stadfæstes.
