                              højesterets dom
                          afsagt torsdag den 17. januar 2013
sag 303/2012
(2. afdeling)
rigsadvokaten
mod
t
(advokat søren bech, beskikket)
i tidligere instanser er afsagt dom af retten i lyngby den 1. november 2011 og af østre
landsrets 22. afdeling den 29. juni 2012.
i pådømmelsen har deltaget fem dommere: poul søgaard, jytte scharling, marianne højgaard
pedersen, jens peter christensen og oliver talevski.
påstande
dommen er anket af t med påstand om frifindelse.
anklagemyndigheden har påstået skærpelse af bødestraffen.
anbringender
t har anført, at ingen af de fremsatte udsagn, hverken isoleret betragtet eller set i sammenhæng,
er udtryk for injurier, idet der ikke er tale om udsagn, der indeholder sigtelser for strafbart for-
hold, der er egnet til at nedsætte dommer a i medborgernes agtelse. udsagnene indeholder hver-
ken hver for sig eller i sammenhæng en ringeagtsytring om a.
udsagnet "det er en politisk dom" er således ikke udtryk for en sigtelse eller en ringeagtsytring,
og det kan i øvrigt ikke være en sigtelse, at nogen afsiger en politisk dom, idet det for dom-
merne kan være en embedspligt at afsige politiske domme. der ligger heller ikke i udsagnet
                                                   - 2 -
"byrettens dommer var min åbenlyse politiske modstander" nogen sigtelse eller ringeagtsytring,
da det i et demokratisk samfund aldrig kan være en ringeagtsytring eller en sigtelse at betegne en
anden person som sin politiske modstander. der kan føres bevis for, at a i ugeskrift for rets-
væsen (ufr 2008 b s. 76) har givet udtryk for det synspunkt, at udlændinge i strafferetlig henseen-
de skal behandles strengere end personer bosiddende i danmark. udsagnet "yderliggående nationa-
list" er hverken udtryk for en sigtelse eller en ringeagtsytring.
selv om han ikke har anvendt udtrykket "uretfærdighed", er han blevet dømt for det. han kan ikke
dømmes herfor uden at have anvendt udtrykket. begrebet "retfærdighed" er uden egentligt ind-
hold og kan derfor ikke opfattes som en injurie – sagt eller usagt – idet en anvendelse af begrebet ikke
på nogen måde vil kunne udgøre en sigtelse eller en ringeagtsytring.
uanset hvordan man måtte opfatte de pågældende udsagn, er der tale om udsagn, der er omfattet af
hans ytringsfrihed såvel efter dansk ret som efter den europæiske menneskerettighedskonvention
og eu-charteret. i relation til eu-charteret og den europæiske menneskerettighedskonvention er
hans udsagn værdidomme, hvorom det ikke kan kræves, at der føres sandhedsbevis.
de to sager, i hvilke a har dømt ham, er sager med et betydeligt element af politik. han har i
mange år været medlem af folketinget, er tidligere minister og har i mange år været borgme-
ster i farum. de forhold, som han er dømt for, er udført i hans hverv som borgmester i farum
kommune og dermed som led i hans politiske aktivitet.
anklagemyndigheden har anført, at t’s udtalelser udgør en ærekrænkelse omfattet af straffe-
lovens § 267, således som denne bestemmelse må fortolkes i lyset af bl.a. den europæiske
menneskerettighedskonventions artikel 10 og menneskerettighedsdomstolens praksis.
t’s udtalelser må for den almindelige seer tillægges det indhold, at dommer a har begået u-
retfærdighed ved afgørelsen af en straffesag mod t, idet dommeren har lagt vægt på usaglige,
politiske hensyn. udtalelserne indeholder dermed en beskyldning for overtrædelse af straffe-
lovens § 146 og derved en sigtelse for et forhold, som er omfattet af straffelovens § 267, og
som angår a’s virke i offentlig tjeneste og ville kunne have medført fortabelse af hans stilling,
jf. straffelovens § 275, stk. 2.
                                                - 3 -
der foreligger ikke et grundlag for t’s udtalelser, som indebærer, at de efter straffeloven og
den europæiske menneskerettighedskonvention kan anses for at være fremsat berettiget. t
kunne have givet udtryk for synspunkter om den konkrete domfældelse og retssystemet gene-
relt uden at fremsætte de omhandlede udtalelser rettet mod dommer a.
der er i retspraksis i flere tilfælde udmålt højere bøder på dette område, og der er efter karak-
teren af t’s udtalelser grundlag for at skærpe straffen. fastsættelsen af en bødestraf i den fo-
religgende sag kan ikke antages at ville udgøre en uproportional sanktion efter den europæi-
ske menneskerettighedskonvention.
da udtalelserne indeholder en ubeføjet ærefornærmende sigtelse, skal udtalelserne endvidere
mortificeres, jf. straffelovens § 273, stk. 1.
supplerende sagsfremstilling
t blev ved højesterets dom af 15. april 2008 (gengivet i ufr 2008 s. 1607) idømt fængsel i 2
år for mandatsvig af særlig grov beskaffenhed, jf. straffelovens § 280. i denne sag (benævnt
sponsorsagen) havde retten i hillerød – som førsteinstans – afsagt dom den 20. juni 2006, a
var retsformand, og straffen var ligeledes fastsat til fængsel i 2 år.
ved østre landsrets ankedom af 6. oktober 2009 blev t idømt en tillægsstraf af fængsel i 2 år
for embedsmisbrug og mandatsvig af særlig grov beskaffenhed. i denne sag (benævnt hoved-
sagen) havde retten i hillerød – som førsteinstans – afsagt dom den 10. april 2007, a var
retsformand, og straffen var også fastsat til fængsel i 2 år.
a gik på pension i 2008.
under hovedforhandlingen i højesteret er interviewet i tv 2 news den 6. oktober 2009 ble-
vet vist. nordsjællands politi har uarbejdet en udskrift af interviewet, og heri hedder det:
       ”tv2 news – t
       b=t
       i = interviewer
                                           - 4 -
b: det er absurd. fuldstændig. jeg har ikke gjort noget, og det kom også frem i retten,
    uden at revisionen har sagt god for det, og uden at byrådsmedlemmerne har kendt til
    det.
    så det er fuldstændig, det er en politisk dom, og jeg siger bare, at det er synd for
    danmark, fordi farum er et pragtfuldt sted. vi har lavet så mange fantastiske resul-
    tater, og jeg ved ikke, hvorfor vi skal kanøfles på den måde gennem mig og som sagt,
    når hvis jeg skal dømmes, så bliver vi saftsuseme mange deroppe.
i: men alligevel, byretten har idømt dig 2 års fængsel for det her, nu også østre lands-
    ret. altså er det ikke på tide at, at man måske også indser, okay kan det være, at jeg
    måske tager fejl.
b: ikke det fjerneste. og byrettens dommer a var min åbenlyse politiske modstander,
    det er ham, der har tilrettelagt det hele, han er en yderliggående nationalist som i
    ugeskrift for retsvæsen direkte har sagt, man skal diskriminere udlændinge også ved
    domstolene. det kan jeg bevise, det har han selv skrevet, og det vil sige, det er politi-
    ske modstandere, som har dømt mig, og det har jeg ingen respekt for.
i: i præmissen fra, fra østre landsret i dag, der lægger dommeren fast at i præmissen,
    har du har sat dig ud over de regler, der begrænser en borgmesters virke bl.a. med
    indkøb af meget dyre vine og rejser, og det er jo det, hele sagen handler om. hvad
    siger du til det.
b: ja, det er rene sludder og vås, og der siger jeg, så skal vi have rigspolitichefens tur
    til rio de janeiro sammen med statsadvokaten, som er hans kone, så skal de jo også
    ind, så vi bliver mange deroppe.
i. men er der ikke noget, der tyder på, at der har været noget i gærde, at der har været
    noget galt, når så mange retsinstanser efterhånden har sagt, nej t, du har ikke ret i
    dine udmeldinger, vi dømmer dig.
b. nej, det er bare danmark, når det er værst. og vi har haft så mange resultater i fa-
    rum, alle har været i arbejde, jeg har sparet 50 millioner for kommunen, og så har vi
    brugt 1 million i repræsentation til at sikre, at vi havde et godt forhold til netværket.
    der er overhovedet ikke nogen rimelighed i det her. det er, jeg kan kun sige, vi skal
    have højhuse i horserød, og så håber jeg naturklagenævnet vil gå ind for det.
i: denne her sag, den har kørt siden 2002 nu, du er en gang blevet dømt for, for det man
    kalder altså skanska sagen, og nu er det så det der i folkemunde hedder rødvinssa-
    gen, æh kan, kan du blive ved, vil du gå til højesteret med det.
b: ja, selvfølgelig. jeg skal gå til den øverste instans, hvis jeg ikke får medhold der, så
    kan jeg jo gå til menneskerettighedsdomstolen. og det er synd for danmark, jeg er
    trist på danmarks vegne. at en kommune som farum med dets pragtfulde borgere, at
    de skal på den måde nedgøres på denne her måde, fordi vi har været meget dygtigere
    end alle andre.
i: men netop det her med dygtige altså, der er jo mange dygtige mennesker, der har kik-
    ket på de her sager siden 2002. de har alle sammen fundet dig skyldig i de her sager.
    er du ikke sikker på, at det kan være, eller kan det ikke være dig selv, der tager fejl.
                                          - 5 -
b: nej, jeg er 100% sikker på, at vi har gavnet kommunen og borgerne har en fantastisk
    kommune, med en infrastruktur, med et plejehjem, der er helt unikt, med ungdoms-
    boliger, med idrætsfaciliteter, med rejser for de ældre og med en fuld beskæftigelse
    for alle inklusive udlændinge. men det er nok det sidste, som jo nok har provokeret
    den del af danmark der er meget højrenationalistiske med dommer a i spidsen, som
    er en meget yderliggående og en ja – han burde aldrig have været dommer.
i: nu siger du at man har alle de her mange ting i farum, men man har jo også et under-
    skud som er videregået til furesø kommune. har du ikke også et ansvar for det.
b: ikke det fjerneste. man havde et kæmpe overskud. det sidste regnskab for farum var
    fra 2006. viser overskud på 150 millioner kroner. hvad er det for noget. har i slet
    ikke sat jer ind i tingene.
i: hvor kommer de tal så fra.
b: ja, fra regnskabet, det må i da læse. det er jo fordi, i kommer aldrig ind til, det gør
    ingen journalister, det er ikke dig, jeg bebrejder, men det er almindelighed, der er in-
    gen der kommer ind når forsvaret taler, det er kun når anklagemyndigheder taler.
i: men anklagemyndigheden må jo også have de tal et sted fra. hvor har de dem så fra.
b: ja, fra kpmg stein baggers revisor. jeg siger velbekomme.
i. t, siden 2002 har du kæmpet denne her sag. nu er der blevet slået endnu et søm i ki-
    sten, hvis man må sige det på den måde, er det ikke på tide at give op.
b: aldrig, fordi at det, som vi har stået for i farum er så vigtigt for danmark og for hele
    verden, nemlig at man kan moderniserer den offentlige sektor, mindre administra-
    tion, færre offentlige ansatte, færre på overførselsindkomster. alt det har vi gennem-
    ført, en sportsby med caroline wozniaki, fc nordsjælland alt muligt. alt det har vi
    gennemført, den bedste golfbane i nordeuropa, det bedste plejehjem, ja hvorfor skal
    man prøve at kvæle det i danmark, hvad er det for et land.
i: men retssystemet er jo åbenbart ikke enige i, at du har gjort det på den rigtige måde.
b: nej, men de har taget fejl før.
i: tror du de vil kende dig, hvad hedder det eller se på det igen nu her, nu skal du jo
    søge procesbevillingsnævnet, for at få den til højesteret. altså du har hele tiden sagt
    pure frifindelse. men er det ikke næsten utopisk at tro, at højesteret vil gå den vej.
b: hvis ikke højesteret frifinder mig pure, så er det et politisk korrupt land.
i: sidst men ikke mindst din kollega, som jo også blev dømt i dag, blev idømt 2 års be-
    tinget fængsel. altså også en stadfæstelse af hans dom. hvad siger du til det.
                                               - 6 -
      b: helt urimeligt, det er den bedste embedsmand, der overhovedet findes i danmark
          nogensinde. en ildsjæl som har knoklet, og det er utroligt, at han overhovedet skal
          belastes på den måde. jeg er så ked af det på hans vegne.
      i: men det er vel også et tegn på, at retten trods alt lægger mere vægt på din rolle i sa-
          gen end hans og resten af byrådets.
      b: det er et tegn på at retten overhovedet ikke har forstået noget som helst. har lænet
          sig op ad anklagemyndigheden og at kpmg, som jo i hvert fald har bevist deres to-
          tale uduelighed i stein bagger sagen, og som har vist en endnu større uduelighed i
          min sag.
      i: så det vil sige byretten i sponsorsagen, landsretten i sponsorsagen, højesteret i spon-
          sorsagen, byretten i den nuværende sag, hovedsagen og landsretten i hovedsagen,
          de tager alle sammen fejl.
      b: vi kan starte med sponsorsagen til byretten, det er a en yderliggående nationalist,
          som så har allieret sig med en formand for det konservative folkeparti i allerød,
          som har været min politiske modstander i årevis, de to har dømt mig. jeg ved ikke,
          hvad i kalder det, sådan startede det.
      i: hvor ender det her.
      b: jeg håber, at det ender med at jeg får oprejsning i eu-domstolen og ja, jeg kan i
          hvert fald se mine borgere i øjnene.
      i: nu ser det jo så ud som om, at du må have 2 år mere bag tremmer i horserød for-
          mentligt. hvordan ser du frem til det.
      b: ja, men altså, jeg går ud fra at der skal bygges højhuse, så kommer jeg, fordi alle de
          andre, hvis man skal lade være med at sige, at det er et korrupt samfund, så skal jo
          alle de andre med også, alle dem, som har haft regninger på mere end 1.000,- kr. pr.
          deltager. forleden var det københavns kommune 3.500,- kr. pr. deltager, og justits-
          ministeriets selv havde i 2001 1.600,- kr. pr. deltager for de højeste embedsmænd.
          hvad er det for et samfund, vi lever i.
      i: jeg kan ikke lade være med at spørge, t, mange vil jo nok stå og se det her interview
          og tænke – her har vi en mand, der har overbevist sig selv om sin uskyld, og han kan
          simpelthen ikke se skoven for bare træer. kan man have ret i det.
      b: ikke det fjerneste. jeg har sådan en god samvittighed. i kan bare komme til farum. i
          kunne bare være kommet til retssagen, når vores forsvarere havde ordet. så havde i
          fået en hel anden version af det her. men det en simpelthen kørt så ensidigt i pressen,
          så og dermed også ved domstolen, så det er en skamplet for dansk retshistorie.”
retsgrundlag
der er en meget omfattende praksis fra den europæiske menneskerettighedsdomstol om
rækkevidden af ytringsfrihedsbestemmelsen i artikel 10, herunder om betingelserne for ind-
                                                - 7 -
greb i ytringsfriheden efter artikel 10, stk. 2. menneskerettighedsdomstolen har i den forbin-
delse også behandlet spørgsmålet om privates ret til at udtale sig om domstolene eller om
konkrete retssager.
der kan bl.a. henvises til dom af 24. juli 2012 i sagen lopuch mod polen. i den pågældende
sag var klageren idømt en bøde på 700 polske zlotys for injurier. hun havde i et processkrift i
en civil sag, hvor hun repræsenterede sin mor, anført, at hendes mor havde betalt det beløb,
som sagsøgeren havde fået dom for. herefter udtalte hun bl.a., at indsatsen med at få dommen
fuldbyrdet var et resultat af kriminel aktivitet udøvet af en gruppe af personer, der handlede
med henblik på at intimidere, true og afpresse penge fra moderen og fra klageren og hendes
familie og truede hendes mors liv. dette indebar en reel fare for moderen, der var 89 år og
havde et dårligt helbred. hun udtalte endvidere, at denne gruppe ”af en kriminel natur” bestod
af en advokat, der handlede i en korrupt mafia-lignende opsætning under ledelse af præsiden-
ten for den pågældende ret. domstolen, der ikke fandt artikel 10 krænket, udtalte bl.a.:
      ”54. according to the court’s well-established case-law, freedom of expression consti-
      tutes one of the essential foundations of a democratic society and one of the basic con-
      ditions for its progress and for individual self-fulfilment. subject to paragraph 2 of ar-
      ticle 10, it is applicable not only to “information” or “ideas” that are favourably recei-
      ved or regarded as inoffensive or as a matter of indifference, but also to those that of-
      fend, shock or disturb. such are the demands of pluralism, tolerance and broadminded-
      ness, without which there is no “democratic society”.
      55. the test of “necessity in a democratic society” that an interference with this freedom
      must meet the requirement of the court to determine whether the interference complai-
      ned of corresponded to a “pressing social need”. the contracting states have a certain
      margin of appreciation in assessing whether such a need exists, but it goes hand in hand
      with european supervision, embracing both the legislation and the decisions applying it,
      even those delivered by an independent court (see bladet tromsø and stensaas v. nor-
      way [gc], no. 21980/93, § 58, echr 1999-iii; cumpănă and mazăre, cited above, §
      88; and bezymyannyy v. russia, no. 10941/03, § 36, 8 april 2010).
      56. this article of the convention does not guarantee wholly unrestricted freedom of
      expression. the exercise of this freedom carries with it “duties and responsibilities”
      (see, for example, europapress holding d.o.o. v. croatia, no. 25333/06, § 58, 22 octo-
      ber 2009). as set forth in article 10 § 2, this freedom is subject to exceptions, which
      must, however, be construed strictly, and the need for any restrictions must be estab-
      lished convincingly (see, for example, skałka v. poland, no. 43425/98, § 32, 27 may
      2003).
      57. in particular, the court must determine whether the measure taken was “proportio-
      nate to the legitimate aims pursued” (see, among many other authorities, chauvy and
                                           - 8 -
others v. france, no. 64915/01, § 70, echr 2004-vi). in doing so, the court has to sa-
tisfy itself that the national authorities, basing themselves on an acceptable assessment
of the relevant facts, applied standards which were in conformity with the principles
embodied in article 10 (see, among many other authorities, zana v. turkey, judgment
of 25 november 1997, reports 1997-vii, pp. 2547-48, § 51).
in exercising its supervisory jurisdiction, the court must look at the impugned interfe-
rence in the light of the case as a whole, including the content in which the remarks by
the applicant were made.
58. in addition, the nature and severity of the penalties imposed are also factors which
should be taken into account when assessing the proportionality of an interference with
the freedom of expression guaranteed by article 10 (see, among many other authorities,
skałka, cited above, §§ 41-42; kwiecień v. poland, no. 51744/99, § 56, 9 january 2007;
and semik-orzech v. poland, no. 39900/06, § 49, 15 november 2011).
59. the court has to examine whether, taking into consideration all the relevant cir-
cumstances of the present case, the final domestic court’s judgment amounted to a dis-
proportionate interference with the applicant’s right to freedom of expression. in so
doing the court must ascertain whether on the facts of the case a fair balance was struck
between, on the one hand, the need to protect the authority of the judiciary and, on the
other, the protection of the applicant’s freedom of expression.
60. the court notes that, unlike in the vast majority of cases it has examined so far, the
defamation proceedings in the present case did not originate in the publication in the
media. when writing her letter the applicant did not act as a journalist, but in her perso-
nal capacity as a party to judicial proceedings.
61. the court observes in this connection that the work of the courts, which are the gua-
rantors of justice and which have a fundamental role in a state governed by the rule of
law, needs to enjoy public confidence. it should therefore be protected against un-
founded attacks (see, for instance, de haes and gijsels v. belgium, judgment of 24 feb-
ruary 1997, reports of judgments and decisions 1997-i, pp. 233-234, § 37). the phrase
“authority of the judiciary” includes, in particular, the notion that the courts are, and are
accepted by the public at large as being, the proper forum for the settlement of legal
disputes and for the determination of a person’s guilt or innocence on a criminal charge
(see worm v. austria, judgment of 29 august 1997, reports 1997-v, p. 1549, § 40).
what is at stake as regards protection of the authority of the judiciary is the confidence
which the courts in a democratic society must inspire in the accused, as far as criminal
proceedings are concerned, and also in the public at large (see, mutatis mutandis, among
many other authorities, fey v. austria, judgment of 24 february 1993, series a no.
255-a, p. 12, § 30).
the courts, as with all other public institutions, are not immune from criticism and
scrutiny (see skałka, cited above, § 34). therefore, while parties are certainly entitled to
comment on the administration of justice in order to protect their rights, their criticism
must not overstep certain bounds (see saday v. turkey, no. 32458/96, § 43, 30 march
2006). in particular, a clear distinction must be made between criticism and insult. if the
sole intent of any form of expression is to insult a court, or members of that court, an
                                                - 9 -
      appropriate sanction would not, in principle, constitute a violation of article 10 of the
      convention (see skałka, loc.cit.).”
der kan endvidere henvises til dom af 22. februar 1989 i sagen barfod mod danmark. klage-
ren var blevet dømt til at betale en bøde på 2.000 kr. for injurier i anledning af en artikel om
en konkret retssag, som klageren ikke var involveret i. klageren beskyldte de to medvirkende
lægdommere for at være inhabile og for at ville dømme til fordel for deres arbejdsgiver,
grønlands hjemmestyre. domstolen, der ikke fandt artikel 10 krænket, udtalte bl.a.:
      ”26. the applicant did not contest either that the interference was "prescribed by law" or
      that its aims were those invoked by the government, namely the protection of the repu-
      tation of others and, indirectly, the maintenance of the authority of the judiciary. like
      the commission, the court has no cause to doubt that the interference satisfied the re-
      quirements of article 10 para. 2 (art. 10-2) in these respects.
      27. the sole issue debated before the court was whether the interference was "neces-
      sary in a democratic society" for achieving the above-mentioned aims.
      …
      29. in the present case proportionality implies that the pursuit of the aims mentioned in
      article 10 para. 2 (art. 10-2) has to be weighed against the value of open discussion of
      topics of public concern (see, mutatis mutandis, the lingens judgment of 8 july 1986,
      series a no. 103, p. 26, para. 42). when striking a fair balance between these interests,
      the court cannot overlook, as the applicant and the commission rightly pointed out, the
      great importance of not discouraging members of the public, for fear of criminal or
      other sanctions, from voicing their opinions on issues of public concern.
      30. the applicant’s article contained two elements: firstly, a criticism of the composi-
      tion of the high court in the 1981 tax case and, secondly, the statement that the two lay
      judges "did their duty", which in this context could only mean that they cast their votes
      as employees of the local government rather than as independent and impartial judges
      (see paragraph 9 above).
      31. the interference with the applicant’s freedom of expression was prompted by the
      second element alone. …
      32. the basis of the greenland high court’s judgment was its finding, made in the pro-
      per exercise of its jurisdiction, that "the words of the article to the effect that the two ...
      lay judges did their duty - namely their duty as employees of the local government to
      rule in its favour - represent a serious accusation which is likely to lower them in public
      esteem". having regard to this and to the other circumstances of the applicant’s convic-
      tion, the court is satisfied that the interference with his freedom of expression did not
      aim at restricting his right under the convention to criticise publicly the composition of
      the high court in the 1981 tax case. indeed, his right to voice his opinion on this issue
                                               - 10 -
      was expressly recognised by the high court in its judgment of 3 july 1984 (see para-
      graph 13 above).
      33. furthermore, the applicant’s conviction cannot be considered even to have had the
      result of effectively limiting this right.
      it was quite possible to question the composition of the high court without at the same
      time attacking the two lay judges personally. in addition, no evidence has been submit-
      ted to the effect that the applicant was justified in believing that the two elements of
      criticism raised by him (see paragraph 30 above) were so closely connected as to make
      the statement relating to the two lay judges legitimate. the high court’s finding that
      there was no proof of the accusations against the lay judges (see paragraph 13 above)
      remains unchallenged; the applicant must accordingly be considered to have based his
      accusations on the mere fact that the lay judges were employed by the local govern-
      ment, the defendant in the 1981 tax case. although this fact may give rise to a differ-
      ence of opinion as to whether the court was properly composed, it was certainly not
      proof of actual bias and the applicant cannot reasonably have been unaware of that.
      34. the state’s legitimate interest in protecting the reputation of the two lay judges was
      accordingly not in conflict with the applicant’s interest in being able to participate in
      free public debate on the question of the structural impartiality of the high court.
      when it assessed the amount of the fine to be imposed, the high court nevertheless
      took into account that the impugned statement was published in the context of the appli-
      cant’s criticism of its composition in 1981 (see paragraph 13 above).
      35. the applicant alleged that, having regard to the political background to the 1981 tax
      case, his accusations against the lay judges should be seen as part of political debate,
      with its wider limits for legitimate criticism.
      the court cannot accept this argument. the lay judges exercised judicial functions. the
      impugned statement was not a criticism of the reasoning in the judgment of 28 january
      1981, but rather, as found by the high court in its judgment of 3 july 1984, a defama-
      tory accusation against the lay judges personally, which was likely to lower them in
      public esteem and was put forward without any supporting evidence (see paragraph 13
      above). in view of these considerations, the political context in which the tax case was
      fought cannot be regarded as relevant for the question of proportionality.
      36. having regard to the foregoing, the court reaches the conclusion that no breach of
      article 10 (art. 10) has been established in the circumstances of the present case.”
højesterets begrundelse og resultat
hovedspørgsmålet i denne sag er, om t har overtrådt straffelovens § 267 i forbindelse med
nogle udtalelser om forhenværende dommer a, som t den 6. oktober 2009 fremsatte under et
interview på tv 2 news. anledningen til interviewet var, at østre landsret samme dag under
anke af retten i hillerøds dom af 10. april 2007 havde idømt t en tillægsstraf af fængsel i 2
                                             - 11 -
år for embedsmisbrug og mandatsvig af særlig grov beskaffenhed. retten i hillerød havde
også idømt t fængsel i 2 år, og a var retsformand i den pågældende straffesag ved retten i
hillerød.
i nærværende sag fandt landsretten det i samme omfang som byretten bevist, at t under inter-
viewet forsætligt fremsatte udtalelser, som må anses for at indeholde en ærefornærmende
sigtelse mod a for at have udøvet uretfærdighed ved behandlingen og afgørelsen af den oven-
nævnte straffesag. landsretten tiltrådte således byrettens vurdering, hvorefter den ærefor-
nærmende sigtelse omfattede et udsagn under interviewet om, at ”dommer a var min åben-
lyse politiske modstander, det er ham, der har tilrettelagt det hele, han er en yderliggående na-
tionalist, som i ugeskrift for retsvæsen direkte har sagt, man skal diskriminere udlændinge
også ved domstolene”, og et udsagn om, at ”vi kan starte med sponsorsagen til byretten, det
er a en yderliggående nationalist, som så har allieret sig med en formand for det konserva-
tive folkeparti i allerød, som har været min politiske modstander i årevis, de to har dømt
mig”. ifølge landsretten var essensen af de fremsatte udtalelser utvivlsomt, at der fra as side
lå usaglige politiske hensyn bag domfældelsen af t. landsretten var enig med byretten i, at en
sådan sigtelse, hvis den var sand, kunne have ført til embedsfortabelse for a på grund af
strafbart forhold, jf. straffelovens § 146.
højesteret tiltræder, at de ovennævnte udsagn, som t fremsatte under tv-interviewet, udgør en
ærefornærmende sigtelse i straffelovens § 267’s forstand, og at sigtelsen, hvis den var sand,
kunne have ført til embedsfortabelse for a, jf. straffelovens § 146.
spørgsmålet er herefter, om fremsættelsen af den ærefornærmende sigtelse var berettiget. det
bemærkes herved, at straffelovens § 267 og § 269, stk. 1, må fortolkes i lyset af
ytringsfrihedsbestemmelsen i artikel 10 i den europæiske menneskerettighedskonvention.
det må i den forbindelse på den ene side tages i betragtning, at t udtalte sig efter ønske fra
tv 2 news i en sag, som havde offentlig interesse, bl.a. fordi den havde sin baggrund i t’s
virke som borgmester. interviewet fandt sted umiddelbart efter, at landsretten havde afsagt
dom i ankesagen om embedsmisbrug og mandatsvig af særlig grov beskaffenhed. t må under
disse omstændigheder have ganske vide rammer for at udtale sig kritisk om den straffesag,
som han var involveret i.
                                               - 12 -
det må på den anden side tages i betragtning, at de nævnte udtalelser udgør et groft personligt
angreb på a, der for sit vedkommende havde afsluttet sagen ca. 2½ år tidligere. essensen i
udtalelserne er som nævnt en sigtelse om, at a har overtrådt straffelovens § 146.
tv-interviewet varede mere end 7 minutter, og under interviewet gav t udtryk for sin opfat-
telse af straffesagen, herunder at dommen var forkert. det er kun de udtalelser i interviewet,
hvorved der rettes personlige beskyldninger mod a, der er rejst tiltale for. et strafansvar for
disse udtalelser som fastslået af landsretten har ikke den virkning, at t reelt har været afskåret
fra at give udtryk for sin opfattelse af straffesagen eller retssystemet.
t har ikke ført sandhedsbevis for rigtigheden af den ærefornærmende sigtelse, jf. straffelo-
vens § 269, stk. 1. de udtalelser, som den ærefornærmende sigtelse er baseret på, er endvidere
uden faktuel underbygning.
efter en samlet afvejning af hensynet til t’s ytringsfrihed over for hensynet til a’s omdømme
og tilliden til retssystemet finder højesteret, at den ærefornærmende sigtelse, som t har frem-
sat, ikke er berettiget efter straffelovens § 267 eller § 269, stk. 1, som fortolket i lyset af ar-
tikel 10 i den europæiske menneskerettighedskonvention.
t er herefter med rette fundet skyldig i overtrædelse af straffelovens § 267.
højesteret finder ikke grundlag for at ændre straffen, som er fastsat til 10 dagbøder af 1.000
kr.
højesteret tiltræder landsrettens bestemmelse om mortifikation. det bemærkes herved, at ud-
talelsen ”...det er en politisk dom...” må ses i sammenhæng med de øvrige mortificerede ud-
talelser og således er en del af den ærefornærmende sigtelse.
højesteret stadfæster herefter dommen.
                                       thi kendes for ret:
landsrettens dom stadfæstes.
t skal betale sagens omkostninger for højesteret.
