TV2 Nord har de seneste dage kunnet fortælle historier om ældre borgere, der lever under kritiske forhold, efter de har nægtet plejepersonale adgang til deres bolig. Historier som Ældre Sagen kalder for tragiske, hvorfor de nu appellerer til en ændring af lovgivningen på området.

Det er langt fra kun i Aalborg Kommune, at kommunalt plejepersonale støder på en låst dør eller på en afvisning fra en borger, når de kommer for at yde hjemmepleje. Sådan lyder det fra flere nordjyske kommuner, efter TV2 Nord de seneste dage har kunnet fortælle historien om Jeanette Korsgaard fra Nørresundby. Hendes far bor i en ofte meget beskidt lejlighed, da han tit afviser plejepersonalet fra kommunen - og netop dét giver anledning til en lovmæssig gråzone, for selvom plejepersonalet kan se, at en borger har brug for hjælp, kan de ikke tiltvinge sig adgang til borgerens hjem. En problematik der har fået særlig bevågenhed hos Ældre Sagen, og ifølge chefkonsulent ved Ældre Sagen, Per Tostenæs, skal der nu sættes ind på området. Han ser som udgangspunkt tre fokuspunkter, der kan imødekomme problematikken. -	For det første så synes jeg, at det er rigtig vigtigt at få etableret et godt samarbejde med pårørende fra start af. Pårørende kan oftest være en brobygger, der kan sikre tryghed omkring, at der kommer fremmede ind i ens hjem. Så er det også rigtig vigtigt, at kommunerne sikrer kontinuitet i dem, der kommer. Hvis der kommer fremmed ind ad døren gang efter anden, så mister man måske til sidst lysten til, at der overhovedet kommer nogen ind i ens hjem, siger Per Tostenæs, inden han fortsætter. - Derudover er det vigtigt, at kommunerne gør brug af den erfaring, de har, der hvor det lykkedes, der hvor de kommer ind hos borgerne, fortæller Per Tostenæs. - En ændring i loven er nødvendig Og særligt samarbejdet med de pårørende, kan, ifølge chefkonsulenten, blive nøglen til en styrket tillid mellem borgere og personale. Det er også derfor, at Ældre Sagen nu appellerer til en lovændring, der sikrer netop dét. -	Der skal ske en ændring i lovgivningen, der sætter krav til, at der skal etableres et samarbejde mellem personale og pårørende. Jeg synes, det burde være en pligt for kommunerne fra start af at etablere samarbejdet, eftersom de pårørende er en rigtig vigtig kilde til viden om, hvad den enkelte har behov for, hvis personen ikke selv er i stand til at fortælle det. Per Tostenæs foreslår, at de pårørende er med under de første kommunale hjemmebesøg, for at øge trygheden mellem personale og borgere. Det kunne i bedste fald medføre, at borgere, som i Jeanette Korsgaards fars tilfælde, i højere grad byder hjælpen indenfor.