Julefreden sænker sig over Nordjylland, og forventningens glæde mærkes fra spændte børnestemmer, mens julemaden velduftende forberedes til tonerne af ’Last Christmas’. Omtrent sådan kan juleaftensdag beskrives i mange hjem. Og så er det faktisk her, du skal stoppe med at læse, hvis du ikke vil have ødelagt den gode julestemning. Nu skal du nemlig i stedet forestille dig, at tonearten til ’Last Christmas’ skifter fra dur til mol, julemaden begynder at lugte brændt, alle pakkerne bliver bløde, juletræet taber sine nåle og børnene begynder at græde. Før i tiden var julen nemlig mørkere. Både i direkte og overført betydning. Mørk, mørkere, mørkest - Hygge og uhygge er hinandens modsætninger, men de hænger også sammen, siger Inger Kirstine Bladt, der er Museumsinspektør på Aalborg Historiske Museum. Traditionelt er julen tilbage fra bronzealderen en fejring af lysets tilbagekomst. Lyset er med til at jage mørket på flugt, så derfor tændte man mange lys, fortæller hun. - Det var nødvendigt at tænde blus for at holde det onde borte. Man skal ikke mange årtier tilbage før en almen lyskilde som en gadelampe ikke var noget man så i de mindre byer. Det var altså mørkt. Meget mørkt. - Og vi ved inderst inde godt, at mørke og underverdenen og dens væsner hører sammen. Nætterne omkring jul er årets længste, og da gespenster og ånder føler sig tryggest i mørke, så er det også den tid, hvor det traditionelt har spøgt mest, siger Inger Kirstine Bladt. - Uhyggelige historier er vigtige I podcast-serien ’Er Der Nogen? Podcast’ fortæller Mikkel Egelund og Nicolai Sund hinanden uhyggelige sagn og myter om overtro og spøgelser. Det har de gjort i tre sæsoner nu. Og igen i år har de udgivet en julespecial, som også denne gang tager lytterne med tilbage til julen i de 'gode' gamle dage: - De unge karle, der boede rundt omkring på gårdene, arbejdede hele året rundt. De havde fri juleaften og benyttede lejligheden til at lave skæg og ballade. De klædte sig ud og rendte rundt til gårdene for at skræmme børnene. Bagtanken var at blive inviteret og beværtet, fortæller Nicolai Sund i podcasten, der er udkommet juleaftensdag. De to spøgelsesjægere, der til dagligt begge arbejder som pædagoger og begge er familiefædre, mener netop, at det er vigtigt at fortælle børn uhyggelige historier. - Mine børn kan godt lide at få uhyggelige historier, og de bliver ikke så nemt skæmte. Det er lige så sundt at blive bange, som det er at blive glad. Du skal bare lære at håndtere det, siger Nicolai Sund. - Og dermed bliver du robust, fortsætter Mikkel Egelund, der dog også påpeger, at man skal starte med uhyggelige historier af en mild karakter. - Man skal lære at gøre det uhyggelige hyggeligt. Og det er netop missionen med deres podcast. Julemandens ubehagelige sidekick Selvom man i dag kan komme til at føle ubehag efter indtag af rigelige mængder andesteg og sovs, var det en anden slags ubehag, der fulgte med julen tilbage i 1800-tallet. - Ved højtider er der tit ekstra meget spøgeri. Man har siddet inde i stuen med et enkelt vokslys tændt, mens karlene har fortalt historierne. Julen er god at binde historierne an på, fordi der er noget magisk over den, siger museumsinspektør Inger Kirstine Bladt. Og så gav de skræmmende fortællinger også de unge mænd en god undskyldning for at sidde lidt tæt med og passe på de unge piger, fortæller hun. Mikkel Egelund og Nicolai Sund snakker i podcasten også om en helt særlig julefigur, der er blevet noget mildere med alderen: - Julemanden har engang været en anden, mindre venlig type, hvor han gav slik med den ene hånd og stokkeprygl med den anden hånd, fortæller Mikkel Egelund. Længere nede i Europa har Julemanden haft et sidekick – Krampus – som er halv buk. Han har så taget sig af de uartige børn med prygl, mens julemanden har taget sig af de artige med gaver. Nissen var heller ikke den hyggelige fætter, vi kender fra TV-julekalenderen. Til gengæld mindede den heller ikke om fortolkningen i den nye, danske Netflix-serie ’Nisser’. Nisserne var også kendt som ’gårdboer’, der hjalp til på gården. De kom fra de gravhøje, man mente, at dem, der tidligere havde grundlagt gården, var begravet i. Og dermed var de forfædrenes ånder, fortæller museumsinspektør Inger Kirstine bladt: - I hedensk tid ofrede man til ånderne, senere ofrede man til gårdboen, og der er en direkte tråd til i dag, hvor vi stiller risengrød op på loftet til nissen, siger hun. De dødes julegudstjeneste Både Inger Kirstine Bladt, Nicolai Sund og Mikkel Egelund kender til historien om ’De dødes gudstjeneste’. Den er også en del af ’Er Det Nogen? Podcast’s julespecial. Hvis din julestemning endnu ikke har sluppet helt, kan du læse historien herunder – eller lytte til den i podcasten. Podcasten kan også ses som video-podcast . Glædelig, uhyggelig jul.

Referat:
Advarsel: Hvis du vil bevare din gode julestemning, skal du ikke læse historien i bunden.