Oliver Abildgaard stortrives i Rubin Kazan, hvor han i weekenden imponerede både på- og uden for banen.

- Du kan jo ikke tage til Rusland og så forvente at have alle de samme fordele som derhjemme. Oliver Abildgaard griner, når han siger det. Han er nordjysk stål, smedet i Mølholm tæt på Aalborg Centrum, og den slags bøjer ikke så let, når udfordringer melder sig. Heller ikke, når det store udlands fodboldforretninger kalder. Historien har dog ikke altid vist sig nådig, når unge, nordjyske drenge har pakket støvlerne og krydset grænsen. Men Abildgaard, derimod. Han vender ikke hjem foreløbig. Da Rusland og Rubin Kazan kaldte, fandt midtbanespilleren vinterfrakken frem, rykkede mod øst, hvor han har leveret på de opvarmede baner lige siden. Efter knap 50 kampe scorede han søndag sit første mål for klubben, men det var nu ikke det, der stjal fokus. Det gjorde i stedet det interview efter kampen, hvor den 25-årige nordjyde frabad sig at blive interviewet på engelsk, og herefter leverede alle sine tanker på flydende russisk. Abildgaard, student fra Aalborghus Gymnasium, har ikke andre uddannelsespapirer med sig i bagagen, og det er en af årsagerne til, at han på blot et år har lært at begå sig på et sprog, som de færreste med rødbedefarvet pas mestrer. - Da jeg kom til klubben, fandt jeg ret hurtigt ud af, at det foregår på russisk, så hvis jeg skal få det maksimale ud af det, så må jeg heller kaste mig ud i det. Skal have en på opleveren Således opildnet af eventyrlyst og sportslig ærgerrighed gik det til, at Oliver Abildgaard med onlineundervisning, og et godt forhold til klubbens tolk, pludselig var med i holdkammeraternes samtaler både på- og uden for banen i Kazan. - Jeg begyndte at lære det af interesse, men også fordi jeg vidste, at det ville gavne mig sportsligt og gøre min tid i Rusland sjovere. Jeg har ikke nogen uddannelse ved siden af, så jeg tænkte, at det var en fed mulighed at lære russisk. - Jeg vil ikke gå glip af noget i omklædningsrummet, eller når vi er ude, for jeg er her også for at få en på opleveren, og hvis man kun kommer for at have det som derhjemme, så bliver det svært, siger Oliver Abildgaard. Mange har det værre Den kulturelle linedans, som midtbanespilleren har forsøgt at administrere under sit første år i Rusland, har da også givet afkast på banen. Man skal bruge begge hænder og tæer, hvis man skal tælle det antal gange, hvor danskeren har været på ugens hold i Rusland, og flere gange har Oliver Abildgaard også optrådt med anførerbindet om armen. En plads på årets hold efter sin første sæson blev det såmænd også til. Nærmest uhørt godt gået for en spiller, der, indtil han drev knap 2.500 kilometer mod øst, kun havde gjort sig i Superligaen. - Det var det sportslige, jeg så på først, og hvis jeg kunne vise mig frem, så var det det rigtige valg. Det var en personlig udfordring, og det trængte jeg til efter at have været i AaB i mange år. Jeg vidste, at det skulle nok gå, hvis jeg præsterede. - Jeg vil ikke pive over, at familien og kæresten er langt væk. Selvfølgelig er det træls, men der er mange, der har det værre, og jeg er da blevet god til at 'facetime', siger Oliver Abildgaard. Har opfyldt sine mål De fine præstationer har da også givet fortjent genlyd hos den danske landstræner, Kasper Hjulmand. Oliver Abildgaard debuterede allerede sidste år i en træningskamp mod Sverige, da en samfundskritisk sygdom omdannede landsholdslejren til et hurlumhejhus af rejserestriktioner og afbud. Så sent som under den seneste landsholdssamling dukkede Abildgaards navn igen op, da Kasper Hjulmand adresserede flere af de spillere, som han holder et vågent øje med, og det luner da også i Kazan, hvor Oliver Abildgaards holdkammerat og nyslåede landsholdsspiller, Anders Dreyer, også holder til. - Jeg er mere end tilfreds med min tid her. De mål, jeg havde sat mig, dem har jeg opfyldt - og mere til. Så det er jeg sindssygt glad for. Det har været ’high risk, high reward’, siger Oliver Abildgaard.