”Gør ikke noget for dit barn, som det selv kan klare. Ej heller noget, som barnet er lige ved at kunne selv. Giv frihed og ansvar, så barnet kan klare hverdagen på sin måde og værdsæt bestræbelsen”. Sådan skriver psykologen Per Schultz Jørgensen blandt andet i sin nyeste bog Robuste børn . Per Schultz Jørgensen er aktuelt på foredragsturne rundt i blandt andet Nordjylland, og hans råd til nutidens forældre fik mig til at tænke på en episode fra min egen teenagetid hjemme i Hirtshals. Da jeg var omkring 12 år, var jeg tiltagende træt af, at jeg ikke havde råd til det samme mærkevaretøj og de samme CD’er som mange af mine klassekammerater. Derfor besluttede jeg mig for, at det måtte være på tide at finde mig et fritidsjob, så jeg kunne tjene mine egne penge. Derfor cyklede jeg en tur rundt i industrikvarteret i Hirtshals for at banke på dørene hos de lokale firmaer for at høre, om de mon havde brug for en frisk knægt til forefaldende arbejde efter skoletid. Fed fornemmelse i industrikvarteret På min tur rundt i industrikvarteret kom jeg blandt andet til et lokalt tømrer-og snedkerfirma, hvor det var direktøren, der tog imod på kontoret. Jeg fortalte selvfølgelig, at jeg var på udkig efter et fritidsjob efter skoletid, og han sagde, at de faktisk lige stod og manglede en fejedreng nogle timer om ugen, og at jeg kunne begynde mandagen efter, hvis det havde interesse. Det havde det. På vej ud ad døren igen sagde direktøren til mig, at de egentlig normalt ikke ansatte nogen yngre end konfirmationsalderen, men at jeg virkede frisk og klar til at tage fat, så de ville gerne ansætte mig, selvom der var et års tid til min konfirmation på det tidspunkt. Jeg var pave stolt, da jeg cyklede hjem fra min tur rundt i industrikvarteret, og jeg husker også stadig, hvordan mine forældre værdsatte og påskønnede mit initiativ. Det var en fed fornemmelse. En anden tidsalder? Selvom dåbsattesten siger 1977, synes jeg jo ikke selv, at det er voldsomt mange år siden, at jeg sprang på cyklen og tog på virksomhedsbesøg i det lokale industrikvarter. Men når jeg i dag læser historier - typisk på Facebook - fra sikkert velmenende forældre, der søger job på vegne af deres børn og unge mennesker, så må jeg altså tilstå, at jeg kan komme helt i tvivl om, hvorvidt jeg selv er fra en helt anden tidsalder. I hvert fald synes jeg, det er en besynderlig udvikling. Jeg må også indrømme, at da jeg første gang læste om en mor, der søgte job på vegne af sin 15-årige søn, tænkte jeg, det er da løgn! De stakkels arbejdsgivere har jo ikke en jordisk chance for at fornemme, hvorvidt de pågældende børn og unge reelt har viljen, evnen og gåpåmodet til at bestride et fritidsjob ude i den virkelige verden, hvis det kun er forældrene, de får lov til at møde. Denne tendens er for mig at se ikke bare synd for arbejdsgiverne, den er først og fremmest synd for børnene. De forældre, der sikkert i den bedste mening render rundt og søger job på vegne af deres kære små, er i hvert fald helt sikkert ikke med til at styrke børnenes robusthed og børnenes egen nysgerrighed på verden med deres fejende adfærd. Så kære forældre, slip nu jeres teenagere løs i det lokale industrikvarter - eller i butikkerne inde i byen - og lad dem finde deres fritidsjob selv. Det kan de sagtens, og jeg er overbevist om, at det vil styrke deres karakter, robusthed og gåpåmod.

Referat:
Christian Borrisholt Steen mener ikke, at forældre skal søge fritidsjobs for deres teenagebørn. De bør tværtimod opfordre dem til at springe ud i det på egen hånd.