Stort set alle nordjyske kommuner er klar til at hjælpe ukrainere i både job og skole. Men krigstraumer og kære i hjemlandet gør, at ikke alle er klar.

I Arena Nord i Frederikshavn sidder ukrainske Tonia Chyianova og hendes to børn. De leger med legetøj, som de har fået lov til at låne. Natten til søndag ankom de til Danmark efter at have flygtet fra Ukraine. I hjemlandet har de efterladt Tonias mand og bror. -	Jeg er meget bange. Vi ved ikke, hvad der kommer til at ske, og jeg prøver bare ikke at tænke grimme tanker, siger Tonia Chyianova med tårrer i øjnene, og fortsætter: -	Situationen er alvorlig, og alt kan ske. Folk dør. Derfor er både hun og børnene stadig meget påvirket af situationen. For udover at have oplevet deres by blive bombet, så frygter de for deres kæres liv. Kommunerne er klar til at hjælpe, men flere ukrainere er ikke På grund af frygten og de mange forfærdelige oplevelser er hverken mor eller børn klar til at arbejde eller gå i skole i Nordjylland. -	Jeg ved ikke, hvor mange dage jeg skal bruge på at forstå, at jeg faktisk er i sikkehed nu. Jeg har fået mine børn ud af det land, som lige nu bliver bombet, siger Tonia Chyianova. Frederikshavn Kommune er ellers, ligesom stort set alle andre nordjyske kommuner, parate til at hjælpe flygtningene til at blive en del af samfundet. -	Lokal samfundet er klar, kommunen er klar, og vi vil også rigtig gerne hjælpe de nye flygtninge fra Ukraine til at komme ud på arbejdsmarkedet og blive en resource i vores samfund. Men vi skal lige have respekt for, at de har været på flugt. De kommer fra et land i krig. -	Jeg tror nok, det, der står allerførst, er at hjælpe dem til at falde til ro og give dem fred til lige at trække luft ind, siger Birgit Hansen (S), der er borgmester i Frederikshavn Kommune. 9-årige Sofia begynder i skole Der er dog også ukrainske flygtninge, som allerede nu gerne vil i arbejde eller i skole. 9-årige Sofia Loza, der kom til Danmark med sin mor i begyndelsen af marts, begynder på Søndergades Skole i Brønderslev allerede tirsdag morgen klokken 8.00. -	Hun vil gerne i skole, fordi hun gerne vil have venner. Hun sidder bare herhjemme og laver ikke noget. Hun venter bare, siger Sofias moster Anna Olkovska, der huser sin søster og niece i sit hus i Brønderslev. Selvom Sofia Lozas far også stadig er i Ukraine, og hun og hendes mor Olga Loza frygter for hans liv, så føler familien, at det er bedre for Sofia at få en fast hverdag. -	Hun ringer ofte til sin far og spørger: ”Hvordan har du det?” Hun tænker meget på krig. Derfor forslog vi, at hun kunne komme i skole og på den måde tænke mindre på, hvad der sker i Ukraine. For Tonia Chyianova er håbet da også, at hun og børnene på sigt kan komme i både job og skole. Men hun ved ikke, hvor lang tid, der kommer til at gå. -	Selvfølgelig tænker jeg på job. Jeg forstår, at jeg skal tjene mine egne penge. Min søn går i skole og min datter i børnehave i Ukraine. Men først skal vi have en periode til at forstå, at det her er vores nye virkelighed, siger hun.