Sidste onsdag – klokken lidt over 11 – spærrede mange håndboldelskere øjnene ekstra op. Aalborg Håndbold meddelte i en pressemeddelelse, at Mikkel Hansen var sygemeldt med symptomer på stress. Selv fik jeg meddelelsen per telefon. TV 2 NEWS krævede aktion, og det afstedkom naturlig refleksion, og jeg kan huske, at jeg tænkte tre ting: - For det første, at det godt nok også havde været et vanvittigt år for Hansen og hans familie. - For det andet, at det måtte have krævet et enormt mod at stå frem og vise sig sårbar. - For det tredje, at det var fantastisk for os alle, at en så stor personlighed ville bidrage til en større forståelse for ét af vor tids største problemer - nemlig stress. Tilbage til Mikkel Hansens vanvittige år. I marts 2022 blev han opereret for en blodprop i lungerne. Et halvt års pause var krævet, hvilket betød, at Hansen aldrig fik mulighed for at takke rigtigt af efter 10 år i PSG. Det betød også, at starten i Aalborg blev helt anderledes, end alle havde forventet. Hansen var dog klar til sæsonstart, men da først Aalborg Håndbold for alvor løb ind i problemer i midten af november, start december – holdet tabte alt i Europa og sågar hjemme til Skanderborg Aarhus og ude mod KIF Kolding – var det naturligt at kigge fænomenet efter i sømmene. Hvad jeg da også selv gjorde. I en mandagsklumme gav jeg udtryk for, at Aalborg Håndbolds sjæl havde det svært. Læg dertil en VM-slutrunde, hvor samtlige lamper er tændte i næsten alle døgnets timer. Danmarks travleste håndboldspiller Udover det rent sportslige var det også et faktum, at håndbold-Danmark var vilde med Mikkel Hansen. Klubberne kunne melde alt udsolgt, enkelte måtte sågar søge større haller for at kunne imødekomme efterspørgslen på billetter. På udebane måtte direktør Jan Larsen lægge strategi for, hvordan autografskrivningen skulle håndteres, fordi så mange ønskede endnu en flig af både nærvær, billede og skrift, når nu ikonet var lige her og nu. Der er grund til at hylde både Mikkel Hansen og Jan Larsen for at træde i karakter og sige tingene, som de er Selv har jeg været i haller, hvor Mikkel Hansen – i op til en time – stadig stod og gjorde dagen til noget helt ekstraordinært for en måske kommende landsholdsspiller. Friheden og den parisiske fred var pludselig en helt og aldeles svunden størrelse. Sluttelig valgte Familien Hansen at bosætte sig i København, hvilket gjorde Mikkel Hansen til ikke bare Danmarks bedste, men også travleste håndboldspiller. Hansen stiller store krav Tilbage til modet og sårbarheden. Idræt på eliteniveau afspejler slet ikke den mængde af stress-relaterede problematikker, som det øvrige samfund oplever. Her hersker en helt anderledes machoholdning, der nærmest skriger ud, at her er vi alle stærke. Når nu stress defineres som ubalance mellem krav og ressourcer, giver det næsten sig selv, at også i idrættens fortravlede verden, hvor en evig jagt på også at vinde den næste kamp og den næste titel, findes der meget mere menneskelig ubalance, end hvad der netop nu ser dagens lys. Mikkel Hansen er et menneske, der stiller store krav til sig selv og sine omgivelser. Ustandselig på jagt efter det ultimative, det bedste, det ekstraordinære. Jeg har knuselsket måden, han har taget ungersvende som Simon Pytlick, Matthias Gidsel, Mads Hoxer med flere under sine vinger på det danske herrelandshold. Mesterlære når den er smukkest og mest givende. Jeg er sikker på, at flere vil træde frem de kommende måneder og år. Tak, Mikkel og Jan Derfor er der grund til at hylde både Mikkel Hansen og direktør i Aalborg Håndbold, Jan Larsen, for at træde i karakter og sige tingene, som de er. Jeg er sikker på, at flere vil træde frem de kommende måneder og år. Ikke mindst takket være Mikkel Hansens mod og evne til at vise sig sårbar. Tak, Mikkel og Jan. Pas på dig selv, Mikkel. Jeg glæder mig til, at du kommer styrket tilbage. Ugens notabene Vi går til Nicolej Krickau og hans velsmurte GOG-ekspres. Med Morten Olsen tilbage blev syv-mod-seks-spillet det taktiske våben, der både sparede på den fysiske kapacitet og tillige gav Veszprem-træner Momir Ilic masser af hovedbrud. Vel at mærke hovedbrud som det aldrig lykkedes hjemmeholdet at få løst. For mig blev kampen også et eksempel på danske holds mere moderne måde at spille på. Endnu en gang endte Petar Nenadic som garant for det enormt individualistiske kontra dansk kollektivisme. Jeg godtgør lige, at jeg ikke kender sundhedstilstanden hos Ilics tropper. Jeg konstaterer, at Rasmus Lauge blot spillede det første kvarter. Hvad er realisme, når GOG kan tage på én af de mest frygtede europæiske udebaner og vinde? Hos GOG var netop holdet i centrum, og jeg noterede også stor mental styrke, da Olsen & Co. kom bagud op mod pausen. Sejren har givet genlyd i håndbold-Europa, og nu er den sydøstfynske jagt på gruppe A's plads tre sat ind. Her befinder sig netop nu SC Magdeburg, der har tre points forspring at gøre godt med, og holdet er desuden bedre indbyrdes med GOG, skulle det komme til pointlighed. Et ikke særligt realistisk scenarie, men på den anden side, hvad er realisme, når GOG kan tage på én af de mest frygtede europæiske udebaner og vinde? Svaret får både du og jeg de kommende uger.

Referat:
Tak, Mikkel og Jan. Pas på dig selv, Mikkel, lyder det fra TV 2 Sports håndboldekspert, Bent Nygaard.