Hun håber, hendes historie kan inspirere andre til at stoppe op i tide.

Aalborgensiske Marie Thrane anede ikke, hvad der var sket, da hun en tidlig morgen i april 2021 vågnede op i en hospitalsseng efter en bytur. Hun kiggede ned af sig selv og konstaterede, at hun stadig havde festtøj på. Fysisk så der ikke ud til at være noget galt. Ingen forbindinger eller drop, så hvad var der sket? Hun var forvirret, og skammen bølgede i hendes mave. Hun rejste sig fra sengen og ledte sin taske igennem for at finde sin telefon. Der kom en sygeplejerske ind, og Marie spurgte, om hun vidste, hvor hendes telefon var. Og hvad der egentlig var sket med hende. Sygeplejersken vidste lidt. Marie Thrane havde siddet på en trappesten alene, da en fremmed fandt hende i de tidlige morgentimer i en festgade i det indre København. Vedkommende havde prøvet at finde ud af, hvem Marie var, og hvor hun boede. Men hun havde ikke været 'kontaktbar’. Derefter var der blevet ringet efter en ambulance. På hospitalet testede personalet testet Marie for narko. Men der var ikke noget. Udover en virkelig høj alkoholpromille. - Så det var faktisk bare min egen skyld, det var sket. Det gjorde det nærmest værre, siger den i dag 22-årige Marie. Det er langt fra den første gang, alkohol har udslettet Maries erindring, siden hun som 15-årig begyndte at gå i byen. Men den her gang var det anderledes. Da hun gik hjem fra hospitalet uden telefon, følte hun, at det måtte være bunden. Hun var nødt til at handle. På det tidspunkt vidste hun det ikke, men der skulle gå meget lang tid, før hun rørte alkohol igen. Den største skam i livet Da TV 2 møder hende to år senere, kan man ikke se på hende, hvad hun har været igennem. Hendes isblonde hår sidder i perfekte bølger, hun holder øjenkontakt, mens hun taler, og hun fortæller om et liv, hvor surdejsbrød, aftaler med veninder og uddannelsen på Copenhagen Business School fylder det meste. Men sådan har det ikke altid været. Vi skal nemlig ikke ret lang tid tilbage i tiden, før hun ofte brugte meget af sin uge på at komme sig over weekendens eskapader. Og hvor de ofte tog opmærksomheden fra de ting, hun går op i i dag. Og selv om hun stadig kan mærke skammen, håber hun, at hendes fortælling kan være med til at bane vejen for, at andre ikke ender i samme situation som hende. Og derfor skal det, der gør ondt, også frem. Også turen på Rigshospitalet. - Det er min største skam i livet, siger Marie Trahne. Men for at forstå, hvordan hun havnede der, skal vi tilbage i tiden. Det er en dæmon, der besætter mig Marie Thrane er vokset op i Aalborg, og fra hun var 15 år, begyndte natklubberne at trække i hende. Der var en vis status i at kunne komme ind på de fede natklubber, når man var under 18 år, og Marie Thrane elskede opmærksomheden, der fulgte med. Hun og veninderne gik i byen hver weekend. Det var sjovt, og hun følte, at hun var en del af et stamhold på en natklub. Men helt fra starten var der et ulmende mørke i hende, som ramte i takt med morgenlyset. - Syv ud af ti gange er jeg blevet for fuld og har fået blackouts, og det har tæret meget på mig. Hun ved reelt ikke selv, hvordan hun bliver, når hun når dertil, for hun husker ingenting. Men hendes venner har fortalt, at de kunne se i hendes øjne, når de havde mistet hende. Hun blev fjern i blikket og var ikke til at snakke med. - Det er en dæmon, der besætter mig, og det slår klik oppe i hovedet på mig, siger hun. Den eneste rigtige måde at være ung på I de følgende fem år fortsatte Marie Thrane sit byliv, selv om det gjorde hende mere og mere ked af det. Dagen efter var hun altid nervøs for at høre, hvad hun nu havde gjort. I den lette afdeling kunne hun have sendt beskeder til folk, hun fortrød eller sagt noget pinligt. Andre gange fik hun at vide, at veninders veninder ikke brød sig om hende, på grund af hendes opførsel til en fest. I den tunge ende var at vågne op ved siden af en fremmed fyr i en lejlighed, hun ikke anede, hvordan hun var havnet i. Ligesom hun oplevede ikke at vide, om hun havde haft sex med vedkommende. - Det er mega grænseoverskridende med noget så intimt og nært. Det har været så nedslidende for mig. Jeg er ikke en person, der gør noget så intimt uden at kende folk, når jeg er ædru, så jeg føler, jeg har overskredet mine egne grænser. Marie Thrane har aldrig villet tænke over, om akten kan være sket uden hendes samtykke. - Jeg tænker, at jeg måske har givet samtykke i fuld tilstand, om det så gælder helt, det må man jo diskutere, men jeg tænker, at jeg nok har indvilget i det. I mange år var historierne om Marie Thranes vanvittige byture noget, venindegruppen kunne grine af. Men med tiden kunne veninderne godt se, at det ikke var så sjovt for hende. Derfor skånede de hende for detaljerne, når hun ville høre, hvad der var sket, dagen efter et blackout. Hun forstår godt, hvis andre kan undre sig over, at hun ikke bare lod være med at drikke sig fuld, når hun fik det så dårligt af det. - Men jeg så det ikke som en mulighed, for hvad skulle man ellers lave i weekenden? Jeg troede så stærkt på, at det var den eneste rigtige måde at være ung på, siger hun Fysisk farligt I månederne op til den brandert, der endte på hospitalet, havde Marie Thranes byliv været helt ude af kontrol. Så da hun skulle til påskefrokost med hendes ’byen-veninder’ i april 2021, havde hun hele ugen op til sagt til sig selv, at denne her gang, ville hun gøre det bedre. Det skulle ikke gå galt. Men under påskefrokosten tog det ene shot tog det andet, og de skulle videre til fest. Det sidste, hun kan huske derfra, er, at hun omkring klokken et om natten gik ind på et værelse med en fremmed fyr, og de sad og snakkede. Den dag i dag ved Marie ikke, om der er sket noget mellem de to, og hun har aldrig spurgt. Men tanken om, at hun flere timer senere var blevet fundet alene på gaden, skræmte hende. Nu var det ikke kun hendes psyke, som blev smadret af blackouts. Det var også fysisk farligt. Derfor gik Marie hjem og søgte på alkoholisme på nettet. Hun fandt en test, som kunne give indikation af, om hun havde et problem. Ifølge sundhed.dk er en af symptomerne på alkoholisme, at man ofte eller altid oplever kontroltab, når man drikke alkohol - altså at man ikke stopper, når ens grænse er nået. Testen viste, at hun havde symptomer på alkoholisme. Derfor opsøgte hun et tilbud om samtaleterapi for unge med problemer med alkohol. I de følgende 11 uger drak hun ingen alkohol. - Man har den her stereotyp af alkoholikere i sit hoved, og jeg ville ikke selv kalde mig en alkoholiker, men det er jo virkelig tabubelagt som ung at erkende, at man har et problem med alkohol. En drink i ny og næ Det er nu næsten to år siden, at Marie Thrane afsluttede behandlingen. Og selvom hun var rigtig glad for forløbet, var 11 uger uden alkohol i sig selv ikke redningen for hende. For ligeså snart hun begyndte at eksperimentere med at gå på natklub igen, gik det galt. Så snart hun nærmede sig sit gamle liv i klubmiljøet i København, gled hun tilbage i mønstre med blackouts, moralske tømmermænd og ondt i sjælen. Faktisk fik hun det hurtigt så skidt igen, at hun erkendte, at hun måtte sige farvel til den del af sit liv. Det betyder ikke, at hun aldrig kan drikke igen, men at hun skal holde sig langt væk fra klubmiljøet og det, der hører med. - Jeg kommer aldrig til at være fuld igen, og jeg har svært ved at forestille mig, at jeg skal være på en natklub igen. Selvom hun er stolt af sin beslutning, er den også forbundet med en form for sorg. - Jeg kan godt blive jaloux, når jeg ser på dem, der godt kan tage i byen og bare have det fedt med det. Marie frygter nogle gange, at nye mennesker synes, hun er kedelig, fordi hun drikker alkoholfri vin til arrangementer. Frygten er reel nok: Hun oplever ofte, at et nej tak til shots, afføder et 'Ej, hvor kedeligt!'. Og hun synes også, at det var svært at dele, da hun i vinteren 2022 deltog i tv-programmet 'Ombord', hvor hun sejlede rundt i en måned med syv andre unge ved Filippinerne. Når de andre knappede en øl op, tog hun en cola zero i stedet. Og hun besluttede sig derfor også for at fortælle de andre deltagere, hvorfor hun ikke havde lyst til at drikke på turen. - Jeg får en knude i maven hver gang, der bliver sagt fest eller alkohol, for det er bare en mega usikkerhed for mig. Jeg er sikker på, at hvis de fik det lige så dårligt som mig, ville de også stoppe. I dag drikker Marie en drink engang imellem, når hun er ude at spise med sine venner, eller hvis der er fredagsbar på hendes arbejde. Ellers går hendes weekender med at læse til hendes uddannelse, træne, spise bagværk og være sammen med venner og familie. Hun håber, at hun kan være et eksempel på, at der er andre måder at leve et ungdomsliv på. - Alkoholkulturen er helt syg, og man er ikke kedelig, hvis man bruger sin weekend anderledes. Se 'Ombord' på TV 2 Echo eller på TV 2 PLAY.