text: 
  Den amerikanske valgkamp er gået ind i sin afgørende fase, og for 
  folk, der vil påstå, at politik er en snavset affære, er der masser 
  af argumenter at hente i den måde, hvorpå de tre kandidater optræder 
  over for hinanden. Der bliver just ikke taget med fløjlshandsker i 
  disse døgn, da det skal afgøres, om demokraten Bill Clinton virkelig 
  har et forspring foran den siddende præsident, republikaneren George 
  Bush, og om den uafhængige Ross Perot kan trække så mange stemmer, 
  at han forskyder resultatet, der jo drejer sig om, at nummer ét i 
  hver delstat tager alle valgmandsstemmerne. Det er den valgmatematik, 
  der siger, at man godt kan blive amerikansk præsident uden et flertal
  .
  
  Af de to hovedkandidater har Bill Clinton forsøgt at gøre det til en
   sagsorienteret valgkamp, baseret på republikanernes skatte- og 
  erhvervsøkonomiske fiasko, mens George Bush omvendt har søgt at gøre 
  den personorienteret ved at sætte kraftige spørgsmålstegn ved Bill 
  Clintons egnethed, først og fremmest på baggrund af hans 
  værnepligtsvægring og anti-holdning i Vietnamkrigen.
  
  
  
  