text: 
   -  Ja, det var jeg vel.
  
   -  Vil du kalde det ... kærlighed?
  
  Lars svarede ikke. Han ville helst ud. Langt væk. Værelset skrumpede. 
  Nu var det alvor. Nu gjorde det ondt.
  
   -  Nej, det vil jeg ikke. Hvorfor det?
  
   -  Fordi ... nåja. Men du har altså aldrig været rigtig, for alvor,
   forelsket?
  
  Lars svarede, at det var svært at sige.
  
  Gunnar rystede på hovedet, talte til sig selv:
  
   -  Nej, sagde han,  -  man ved det helt sikkert, inderst inde. Det 
  koger og du er lykkelig, og det næste øjeblik ...
  
  Gunnar trak den øverste skuffe ud og lagde brevet på bordet. Lars 
  mumlede noget om, at klokken var mange.
  
   -  Jeg har skrevet det om tusind gange, sagde Gunnar.  -  Det har 
  ligget her i flere uger. Jeg kunne ikke få mig selv til at sende 
  det.
  
  Han så nu direkte på Lars. Blikket var rådvildt. Den ulykkelige engel
  . Helt unødvendigt, tænkte Lars, og blodigt uretfærdigt.
  
  
  
  