text: 
  Der ses ingen spor af tidligere tiders efterårsfriskhed. Den eneste 
  formildende omstændighed til gunst for vinden er den, at støvet skåner
   mig for synet af det triste landskab.
  
  
  I sandhedens interesse må jeg tilføje en anden og nok så vigtig 
  formildende faktor, nemlig det gode, at i denne uigennemsigtige 
  støvtågeverden, som jeg befinder mig midt i, er der faktisk også den 
  opmuntrende tanke bygget på viden, at blæsten også tørrer sumpen ud, 
  gør den stenhård og skorpet. Jorden slibes til fint rødt støv, som 
  vinden flytter rundt med efter behag.
  
  
  Denne kendsgerning er det vigtigste for mig, når jeg skal fortælle 
  noget positivt om det fornuftstridige vejrlig, for sumpkvækkerne kan 
  ikke som ellers komme farende op af deres starthuller som jord til 
  jord missiler.
  
  
  I så henseende kan jeg ånde lettet op og lade min anspændthed 
  forsvinde med blæsten, og give mine sår tid til at læges, medens 
  mine fjender sløves og tørrer ud i deres rugehuller.
  
  
  
  