text: 
   -  Underligt, mumlede han.  -  Jeg har leget med Vagga hele 
  eftermiddagen. Jeg har klappet ham og kælet med ham. Men jeg er ikke
   blevet syg af det  -  ikke denne gang. Ikke noget med åndenød, og 
  ikke noget med at hoste. Måske er jeg slet ikke allergisk mere? 
  Måske er det gået, som doktor Berg sagde:  -  Han vokser sig fra 
  det.
  
  Han krøb omsider i seng og lå længe og grundede over det mærkelige, 
  der var hændt ham i dagens løb.
  
   -  Ingen allergi, hviskede han.  -  Måske aldrig mere. Jeg er otte 
  år nu. Jeg er snart stor. Stor og stærk og ikke mere sådan en 
  lille svag én, der bliver syg af ingenting.
  
  Han hørte en hund bjæffe ude i skumringen.
  
   -  Vagga, mumlede han.  -  Det er Vagga, der kalder på mig. Den 
  vil lege igen, eller den vil have mere leverpostejmad.
  
  Stemmerne i huset  -  hans fars og mors stemmer  -  blev igen høje 
  og vrede.
  
  
  
  