text: 
   -  Hun er en smatso, sagde Bolle og spyttede, men opdagede at hans 
  nye spidse sko var blevet snavsede af det dugvåde græs, bøjede sig 
  og tørrede snuderne over med sit lommetørklæde
  
  
   -  De er s'gu ret flot, sagde jeg.
  
  
   -  De er fjong, grinede Bolle,  -  men dyre, de kostede en halv 
  ugeløn.
  
  
  Astma-Bodil og Rødberg var færdige med deres lufttur. Astma-Bodil var 
  bleg. Rødberg rev hende i armen over bag skydeteltet.
  
  
  Øjeblikket efter brækkede hun sig, så man kunne se strålen lyse hvidt
   i det blågrønne mørke.
  
  
   -  Fy for helvede, grinede Bolle,  -  men hun har fortjent det den 
  bette mærk.
  
  
  Jeg nikkede; men havde ondt af Astma-Bodil. Hun var slet ikke sådan, 
  som hun foregav at være. Siden hendes far druknede på fjorden en 
  vinterdag, var alt gået skævt for Bodil. Jeg gøs. Stod og fik lyst 
  til at gå over at hjælpe hende. Eller var det bare nysgerrighed 
  efter at betragte, beglo?
  
  
  
  