text: 
  Det er folkemagten bestående af så og så mange individuelle krydser, 
  der kollektivt beslutter sig og dermed udøver myndighed. Sådan er det 
  demokratiske ideal, men i virkeligheden tror jeg, at de fleste vælgere
    -  bortset fra Uffe Ellemann  -  føler sig afmægtige, når dette 
  kryds skal sættes, og ikke mindst har gjort det i forbindelse med 
  EF-afstemningen. For hvem forstår sig på Maastricht-aftalerne og hvilke 
  konsekvenser har et nej egentligt? Henholdsvis et ja? Ingen kan rigtig
   svare på det, så hånden ryster en kende, når blyanten fattes og 
  ansvaret for den historiske udvikling er kogt ned til et sølle kryds 
  på en stemmeseddel.
  
  Det demokratiske ideal forudsætter, at vælgerne en bloc dirigerer 
  historiens og udviklingens gang. Det lyder magtfuldt og derfor hejses 
  Dannebrog ved de fleste valgsteder. Når vælgerne alligevel gribes af 
  afmagt, er det en følelse af, at det er historien og udviklingen, 
  der dirigerer os, og krydset derfor bliver en smule illusorisk  -  
  fordi det mere er en reaktion på noget end en beslutning om noget.
  
  
  
  