text: 
  I lang tid var de atter tavse, og den fjerne summen af biler fra 
  hovedvejen ved de hvides kvarter, to fluers indædte kamp om 
  majsgrødresterne på en uslikket ske og fars hivende åndedræt larmede i
   Mewas ører.
  
   -  Mewa må af sted, sagde far så og holdt omhyggeligt blikket 
  fæstnet mod det sted i loftet, hvor den riflede zinkplade var bundet 
  fast til tværliggeren med rusten ståltråd.
  
   -  Ja, Mewa må af sted.
  
  Mewa hørte sit hjertes banken blande sig med de andre lyde, mærkede 
  pulsslaget ud i det yderste af fingrene og så, hvordan faderen havde 
  stort besvær med at synke et eller andet. Han kiggede på Elias, der 
  havde stillet sine tomme øldåser op til det daglige bilvæddeløb på 
  det ru betongulv, på mor, der med spredte ben, den ene hånd på 
  toppen af maven og den anden slapt hængende ud over armlænet, 
  langsomt rystede på hovedet. Katie sad stadig på skødet af ham med 
  den ene hånd på bordkanten og den anden om hans skulder. Hun kiggede
   spørgende på ham.
  
  
  
  