text: 
  Først havde hun bare grinet lidt og slået det hen som en spøg. Men 
  alligevel. De næste gange havde hun set på ham. " Tilsidst troede 
  jeg, at hendes graviditet havde gjort hende føjelig. At hun fandt sig
   i alt. Og jeg gik alt for vidt. " Eva bad ham om at fordufte for
   bestandigt. Han havde flere gange før fødslen forsøgt at genoptage 
  kontakten. Tvivlen bed i ham, og dårlig samvittighed, men især tvivlen
  . Måske, det kunne jo være, at han alligevel var faderen. Eva 
  afviste ham med en ro, som han aldrig før havde oplevet hos hende. 
  Han var jo vant til, at de kunne være uvenner, men altid blev 
  forsonede. Der skete altid noget, og så var de sammen igen, men ikke
   denne gang. " Eva sad der bare, venlig og højgravid og strålede af
   liv og glæde og fortalte mig, at det var forbi. Definitivt ! "
  
  
  " Sagde du til hende, at du ikke længere mistænkte hende for at 
  have en anden mand, der var far? " spurgte jeg.
  
  
  
  