text: 
  Det gav et pludseligt ryk i den gamles krop, og hånden hagede sig 
  fast som en ørneklo. Et kort øjeblik frygtede han, at bedstefar Jonas
   var ved at dø for alvor, men anfaldet var allerede på vej væk og 
  hånden blev slap. Jonas åndede tungt og prustende, til han igen var 
  kommet nogenlunde ovenpå.
  
  
   -  Drømme, det er alt sammen drømme. Men man ka' sgu' ikke undvære 
  dem. Han spyttede arrigt ordene ud. Det gjorde ondt at se på.
  
  
   -  Man overlever på drømmen, det gør vi sgu' alle. På havet ka' 
  man drømme så meget man vil. Du sku' prøve det, knægt. Dér ude ka' 
  de ikke røre dig. Verden er fuld af ondskab. Der er sgu' ingen der 
  vil dig noget godt ...
  
  
  Et nyt anfald forsvandt i opløbet, og den gamle sank hen som i 
  trance. Længe lå han stille med hovedet på puden og stirrede op i 
  loftet. Øjnene var blevet mere slørede, eller også var det mørket der
   var blevet tættere.
  
  
  
  