text: Bårrijnhålmsk Orsamlijn.
  
  Bårrijnhålmarna, dær nu i många Aar hâ arbjad hen te â faa dårra Spraag sat paa
  Modan, hâ forudan di fårra hær i Baagen omtalde Maadarna, âw tâd dæjn sømpla
  Framgângsmaadan te Jælp, læjefram å kassera en Mæjnde Or, som hâr syjnts dom å
  varra for bårrijnhålmska, æjle som me anra Or hâ vad dom for majed forsjellia
  fraa di danske. Nu hâr vaart Spraag ju i ajl ærena Tid vad et ræjt Spraag, sa vi
  kojne sajtas ojnværa ijn Haaven Or å livæl hâ nok te Huzbehâw. Men ser ijn lijd
  nåjara ætte, bler ijn snârt vâr, a de' ijkje nær altid e di Orn, som vi bæst
  kojne ojnværa, di hâ kassert, men a de’ majed ota e Or, som vi kojne hâ Brøg
  for, å som nâwe kajn ærstattas me ænkla. danska Or. Ota ed Or, som dær ska flera
  danska Or te â forklâra, å många å dom ska dær ejndaa så galed hela Sætnijner te
  â forklâra. Detta e så forarjelit, a ijn kajn ble helt harmse paa’ed, naar ijn
  tæjnkjer saj, a de’ e vaara ajena Lansmæjn, som — i ren Forblijnelse — hâr
  borred dom så rystoppena galed ad. Men de’ e âw forarjelit, a di hâ kassert
  søddena Or, som nok kajn ærstattas me danska Or, for sæl om dæsse kajn udtryjkja
  Menijnen, så kajn di alri komma te å passa i vaart Spraag, men vil stødda å
  skårra i Ørn å gjårra vaart æjlans så nætta, bårrijnhålmska Spraag styjgjara.
  
  Å di å vos Bårrijnhålmara, som hojla å vaart Moersmaal, for ded a de’ e vaart
  Spraag, å for ded a vi hâ faad ed i Arru fraa vaara Forfædra å derfor gjærna vil
  behanlad som Folk æjlans behanla gammalt Arragos, som di e færma âwer, vi
  kajn’kje ajned ejn ble harmse paa, a sâ många å vos sæl gjorra dom så majed Umâg
  for å faa’d ølajt. A di for å ølæjgja’d âw brøggar dæjn Omgångsmaadan, a di
  kassera ijn hel Haav å di Orn, som vi sætta mæst Priz paa, forded a di ævent
  bidrar mæst te å gjorra detta vaart Arragos te någged sjæjlant å rârt â mijnar
  vos bæst om di Gamle, som vi hâ arrad ed ætte, e âw så harmelit.
  
  Gammalt Arragos kajn ju ota bevâres bæst ver å gjimmes hen, sa ijnijn ser ed,
  men Spraaged bevâras bæst ver stâdit å hâ’d frama te Brøgs. Bler ed gjimt ojnan,
  dør ed hæn iijd ætte lijd, men ju mera de’ bler brøgt, å ju mera dær bler
  slidded paa’d, des mera læwenes å livskraftit bler ed. Spâran derfor ijkje for
  majed paa’d, men brøgan ed bâstans, Bårrijnhålmara!
  
  Kjedelit ed, a många å vaara goa Or alt e dø, men majed mera kjesamt ed livæl, a
  många flera Or e paa Vaj me å dø, å a så fæzelia många e blena så forvræjnda å
  så styjgja, a ijn nâwe kajn kjæjnes ver dom.
  
  Som et Slaws Forsøj paa å faa nånna å disse hel æjla haldø Orn te å læwa paa
  igjæn å faa di forvræjnda rættada, ska hær nedskrives en Samlijn å dom. Men for
  a detta inte ska ble for viløftit, ska ajle de Orn, som mæn e forvræjnda ætte di
  forra i Baagen opstæjlda Reglarna ijkje metâs hær. Forvræjnijn fraa a te e, fraa
  â te a, fraa gj te g, fraa kj te k, fraa jn te n, fraa jl te l, fraa sj te s,
  fraa z te s å fraa w te v ska liså lijd som Forvræjnijn udaa di forra
  omskrevvene Båjnijnsreglarna varra Grojn nok te å metâ dom, naar der inte ver
  Sian å fijnes en ajnen Forvræjnijn, som lijgjer udanfor Reglarna æjle âw Ored e
  paa Vaj me å ble ojngaad å udalåkt. Hæjler ijkje ska di Orn metâs, som ligna di
  danske så majed, a dær ijkje e ajnijn Sjælnad ejn dæjn, som kajn komma ijn ojne
  di samme Reglarna, naar de’ ijkje e paavizelit, a dær arbjas paa å faa dom
  forvræjnda
  
  Ættesom detta væl alri vil ble læst aa anra ejn Bårrijnhålmara, ska hær ijkje
  læjgjes Vækt paa nân nåjakti Âwersættelse. Di fleste Orn kjæjnes aa ajle
  Bårrijnhålmara, naar di bler sat paa dårra rætta Plâs i en Sætnijn. Ijn Del Or,
  som læt kajn âwersættes te danst, å faa dårra rætta Forstaaelse me et ænkelt Or,
  bler livæl, for å gjårrad så kaart som måwlit, verfåjada et danst Or i.
  
  Naar hær âwanfor e skrevved, a de’ bårrijnhålmska Spraaged e så ræjt, så kajn ed
  ju gåt varra, a ijn og ajnijn kajn mena, a hajn aa disse Blân, vaar Spraaged
  bler brøgt, kajn se, a dær ota maanglar ræjtia bårrijnhålmska Or, å a dær ota
  maa brøggas danska æjle anra frammada Or, for å faa Menijnen ræjti fram. Væm dær
  vil brøgga sin Forstan maa livæl kojna forstaa, a naar Spraaged alri fårra hâr
  bled brøgt paa dæjna Maadan, sa ed ijned Ojner, a dær kajn maangla Or ijn å
  ajnijn Stâ. Hæjler ijkje skojle någgijn onras paa, a Skriftspraaged e någged
  ubehjælpsomt sålæjne som de’ ejnu ijkje e grojnlajt. Å sæl om de’ âwse værkeli
  kojne skrives ræjtit, så vil ed ju ijned Ojner varra, a de’ gjijkj naalit me
  Læznijnen, sa læjne som ijn ijkje hâr lært å læza’d. Naj, Spraaged kajn
  begriveliviz ijkje varra ræjt paa anra Fælter ijn dær, vaar dær hâr vad Brøg for
  ed; men dær vaar Lived e læwt å Arbajed gjort, — i Jemmed som paa Marken —, hâr
  dær udviklad saj et Spraag, dær e så ræjt paa goa å træffenes Or, som de vijle
  varra ejnhelu forhâwelit a skojla møsta paa søddenen sjijden Maada.
  
  Hær ska bâra næwnes toltre Eksempel paa, voddan de’ nu e ble’d Modan å ojngaa
  goa gamla Or, som livæl ejnu forstaas udaa ajle. Dær gjes snârt ijkje nu mere
  nâjn Bonadræjn, som vil rajnas mæl di, dær e te nâd, dær nævna di Hestana, di
  kjøra, for dæjn fraahånnada å dæjn tehånnada, lisålijd som di gaa paa dæjn
  fraahånnada æjle tehånnada Sian å kjøra, for de’ tro di ijkje e fijnt nok, men
  saja istâjn for dæjn haajre å dæjn vænstre Hestijn — ijn ønka så galed âwse dæjn
  „nærmer” å dæjn „fjærner” — å dæjn haajre å dæjn vænstre Sian. Lisedan ed hæjler
  ijkje fijnt nok å saj „Hestijn gaar fraahån” æjle „hajn gaar tehån”, men istâjn
  for saja di: „Hestijn gaar te haajre” å „te vænstre”. Di hojla hæjler inte fraa
  saj æjle ad saj, naar di kjøra paa Væjn, men bâra „te haajre” å „te
  vænstre”. Nâwe hæn vijla di varra ver, a di vænna fraa saj å ad saj, naar di
  kjøre Harra, men naar di plaaja, kajn di inte så nømt komma fraa’d, for daa ed
  ju ejnu for de’ mæsta seddan Modan, a dær plaajes i Fraasajvænnijner å
  Adsajvænnijner å di Orn, som dær skojle te for å ærstatta disse to Orn, hâ di
  ijkje ejnu faad opdawada. Øjen ska âw varra tæmmeli lærda nu om Dâ, naar di ska
  kojne forstaa ajle dårra Kuska. Bâra istâjn for „hoppa”, dær synes di fleste for
  gammeldâs, saja somma „ryjga”, somma „ryjgj”, anra saja „rygga” å adder anra
  saja „ryg”. De’ e fira nya Or for de’ ena goa gamla „hoppa“, dær nu så sjæjlan
  høres, sa de' e ijned Ojner, a Øjen nu træjner te å ble bære skolada ejn i gamla
  Dâ.
  
  Paa Trappan staar ijn Hårra å vænter; naar hajn bler sporder om, vaar læjne hajn
  hâr staad dær å vænt, svârer hajn: „Jâ kom kun lie nu“. Hajn kojna hat sajt: „jâ
  kom ævent", men hajn hâr ju lært jemma, a „ævent" e for majad bårrijnhålmst, å a
  hajn i et seddenet Tefæjle kajn saj: „kun lie nu“ istâjn for „ævent”. Men ded e
  tre Or istâjn for et, å di tre Orn kajn livæl inte gjårrad ud for de’ ena. Dæjn
  samma Hårrijn vijle nok udaa di samme Grojnana sajt: „De’ va maj, som kom nu lie
  for et Åjablik sijn”, istâjn for: „De’ va maj, som kom ijaans”. Men ded e seks
  Ord, dær ska te for å gie dæjn samma Forstaaelsen som de’ ena.
  
  Ijna i Stersed hâr Gaarens Madmoer stræjnt me å re te Midda; et Pâr Pajer hâr
  hon tejælp å i et væk gjer hon sina Aarder. Hon ber dæjn ena Pajan om å hænta
  saj „omtrænt ijn hal Pæl Flød fraa Kjæjlarijn”, men naar Pajan kommer me
  Flødden, sajer hon, a der e for majen, Pajan svârer, a „der mæn va lijd âwer ijn
  hal Pæl”, hon hâr misforstaaed Fruens „omtrent”, der ble brøgt istâjn for
  „pånaa”, men som ganske ræjtit lisågåt kajn varra lijd âwer, som lijd ojne, mens
  „pånaa”, dær nu for de' mæsta ojngaas, træffer vaar de’ ska. Fruen hâr Brøg for
  igrân Kål paa Iln, men sajer; „en Smule”; hon ska brøgga et grøzzen Smår, men
  sajer en liden Smule, å istâjn for en Niva Salt sajer hon: „en liden bitta Smule
  Salt”. Salted hâr lagnads, men Fruen sajer, a de’ hâr smæltad; Småred ska bræs,
  men hon sajer, a de’ ska smæltes, for „lagna å bræ” e lisom „Niva, grøzzen,
  igrân å pånaa” for majed bårrijnhålmska te å brøggas.
  
  Många e di kasserde Orn, dær lisom di hær nævnde, hâ bære Forstaaelse å e mera
  træffenes ejn di, dær nu brøggas. Men sæl om seddant ijkje e Tefæjled, så skojle
  vi livæl hojle paa en Massa aa di Orn, som nu majed ojngaas, bâra for ded, a di
  e bårrijnhålmska å passa bære i vaart Spraag, ejn nâd alri sa gåt sammenlawad
  Maksel nântis kajn komma te.
  
  Ver Nerskrivnijnen aa dæjna Orsamlijnen hâr jâ støttad maj te Skougaards
  Orsamlijn å te J. C. S. Espersens Orbaag. Jâ hâr strævad å stawa Orn sâ læjefram
  å me så lijd Baagstawa som mâwlit, å hâr kommed te å synes, a de’ i Grojnen
  ijkje e sa ijnviklad som ijn skojle tro. Men ijn ska bâra helt la ble me å tâ
  ætta dæjn tevænda danska Ortografien, for dæjn hâr livel ijned me detta å
  gjårra. Ja hadda ønskt å faa særsjilda Baagstawa for gj, kj, sj, jl å jn lisom
  for â, å, z å w, å troer a detta hadda lættad Læznijnen ejnhelu, men hâr maattad
  opgjed ed, for Baagtryjkjarijn hadde ijkje å kojne ijkje skaffa senna Typer nu.
  