text: Borrijnholmst Maalstræv
  Stomma Bogstawa å Konsonantfordowliń brøggas saa lid som mâwlit.
  Nya Bogstawa vil ættehåns som Boreńholmareń vâwser saj storre, ble
  tâna i Brøg for di specielt boreńholmske Lyana. Te a begjyńa me
  ińføres:
  ń te a brøgga for Tvelyeń j+n.
  'l » » » » j+1.
  w » » » » u+v, naar ikkje ævent
  dæńa Lyeń ættefølles udaa eń Konsonant i samma Stawelse, for i saa
  Fa'l brøggas otast u.
  
  å = kårt, aa = lånt aa. z = de stemda s’ed. 
  a = lyst, â = morrit a.
  
  Voddan de gjikje te dæń Gongeń, a Pær Maartiń kjøvte Brunsgaareń te siń Horra Kresten.
  Fortsat.
  
  Tesist rajte jâ fram te Mań me Hattafjærn. De va eń hall lawlier, men got
  tesajkommiń Kar, fint påtâń me Klæsfrak å Sølkjevest, bokjevta Knæbåjser me
  Sølspæńe å paa Føddarna hadde hań fina Sko me Spæńe å ańed Dińgeldanget. De va
  dæń gjebommerlia stora å håja Hatteń, der hyzada så gjevaldit op, sa Fjærn końe
  ses âwer hela Gaareń, for æ'la va Kareń som sajta mæn hall lawlier. Der va goer
  Plâs rońenom dæńa Finstikkareń, for Folk vi'le nok ijkje varra for nærtyena me
  seneń finer Hagga, der końe by så flot å varra så tenâd, som om hań hadde nâd â
  va nâd. Jâ końe derfor komma rońenom-iń å se-iń an fraa a'le Sier. Min Meniń
  om-iń va nu strajs, a de nok va eń fattifornemme, tåssaajtuer Stakkal, der
  nåwe ajde stort mer æń ded, hań gjijkj å sto i.
  
  Daa jâ va farruer me å sjøna-iń, trajte jâ maj lid tebâges te samma Sia, som jâ
  kom fraa, å râfte: »fæmåfirs«. Byfâudeń hadde ju daa læńe staaed å tyjt
  om et Bodd å snakt majed om, voddeneń goer Gaar, de va, di sko'le sælla. Men
  lisom forra bø hannem me Fjærn rætad fæm Dâler te, å daa jâ så ætte å hâ hardad
  en Stoń, igjæn bø âwer, gâlde hań: »To Tuzen Dâler,« liså viktit som om
  hań hadde hat dom i Lomman.
  
  Men nu va jâ farruer me å by på dæń Aksion. Jâ hadde ju flera Gonga sajt, a jâ
  gâ ijkje mera æń to tuzen Dâler, dæmmeså: sko'le jâ ho'la Or, så va jâ nødder te
  å la ble me å by. Å ho'la Or, de vi'le jâ, sæl om de nok svee i maj, a jâ sko'le
  lâ dæń anra hâ-iń. Jâ trajte maj ud idaa Flokkeń å gjijkj hen på dæń anra Sian
  om Dyńapusseń å stæ'lde maj, for så końe a'le (å Byfâudeń me) så got ble klaaga
  paa, a jâ va farruer me mit.
  
  Kresten kom hen te maj å sâ, a jâ końe got by nogged æńdaa, for de va livel
  eńhellu billit for Gaareń.
  
  »De e du nok alfor grøner te å hâ nân Forstann paa, miń Horra«, sâ jâ, »men du
  troer vel bâra, a de e som Folk di saja å bryer daj ińed om å se daj for
  sæl. Ser du, jâ hâr set på Sâgarna, jâ, de e vel mera æń du hâr, du e vel mæst
  lie glâr, du, ves du bâra końe faa maj te å kjevva Gaareń te daj å så bâgætte
  skaffa daj alt ded, der ska kostas paa-iń? For her ska kostas å vâwas i det
  uendelia. Huzen ska der vâwas eńhellu paa, bodde på Udanrońan å ińidi. Vor vil
  du faa Longhalmeń fraa te å lawa di tuene å aarøjte Tâgen me? Hań ska kjevves,
  vedd jâ, for der e ińed Fiskjesawl lajt i Fiskjes, å la-’d rajna ner âwer ideli
  alt i flera Aar kań daa ińiń forsvâra. Å der e majed mera æń Longhalm, der ska
  kjevves. Tæńjkj bâra paa, va her ska kjevves udaa Strøsæ, ińan her kań ble
  sælajt? Troer du vel, a der her lisom jemma lijgjer Sædryzza på Ti'led te hela
  Awled? Naj, varr sækker om, a vâr Kjærna te Strøsæ ska kjevves. Å der ska
  eńhellu Strøsæ te, for Fiskjesawl e der som sajta ińed lajt, sa mæst a'l Groń,
  sko'le helst saas te, så nær som ded, der lijgjer te Græz, om de va
  ræjtit. Å ińan Awled ska læjgjes, ska her âw kjevves nonna drâføra Øj, for jâ
  hâr âw sett på Øjen, ser du, her e tol-tre for lid, å di her e, e så gamla å så
  forarmada, a di ińed dâwer. Å nue, jâ høre ju âw, a Plâwana va mæn sømpla, sa
  der ska sajta nya Plâwa te âw. Jâ snakte me eń Hallstøddeń ińa i Fælâen, som sâ
  maj ded, å hań sâ âw, a Jorn monga Stâ va tegrot me Kraagetorn, Kvikrod,
  Leddagræz å Tistel, å ded e nâd, der târ på Øj å Plâwa ska jâ lâwa for.«
  
  Vi końe ijkje, der vor vi sto, tydelit sjæ'lna, va Byfâudeń sâ, men me eń Gong
  høre vi hannem me Fjærn râva: »Ja, nu ska jâ strajs skaffa Kapsion!« Å så stæńte
  hań aa ud igjennem dæń vestre Porteń.
  
  »Så nu hâr hań bled dæń hældia,« sâ Kresten me Vrælan i Halseń å saa så
  kjesammer ud.
  
  »Varr nu ijkje så kjesammer for ded, miń Horra,« sâ jâ te-iń, »for faar du ijkje
  dæńa Gaareń, så faar du nok eń ańiń, som kań varra liså goer å kańsje majed
  hæ'luara å bo paa, æń dæńa hersens. Jâ hâr hørt fortælla, jâ, a her e senna fæla
  Tro'lkjælińer på dæńa Leen, å ded e nu ijkje så hæ'lut, ded, å hâ seddant styjt
  Nâboskav. Å de kań âw kosta eńhellu på Aar å Dâ for sista Aar hâ di hertegaars
  møst bodde dæń stora goa Kjyreń å di to bæste Øjen, for de Sjy'l, a to
  Tro'lkjælińer fraa Ârnâga ble igrân gnadria, dæń ena forded, a Kjyreń forfærada-
  na ver å bromla ad-na, sa hon tavte sit Kruz å slo-ed itu, å dæń anra forded, a
  hon ijkje ævent fijkj-ed som hon vi'le hat-ed, naar hon kom å tyde. Se, ded e
  majen Ulokka desse to Tro'lkjælińarna hâr Sjy'l te hertegaars, for de bler ju
  âw dorra Sjy'l, a Kjørna komma te å gaa go'la i Sommar, sa der varkan bler Milk,
  Smor æ'la Ost på hela dæńa stora Gaareń.«
  
  Så gjijk vi iń på eń Lo henna i Gaarkonn, for å se vos om å for å hâ nân Sta
  å varra i Sjy'l en Stoń, nu mæns a Kresten saa så sjemodier ud. På dæń
  ena Sian om Loeń va der Artegoll å på dæń anra Sian sto der nonna gamla
  Spi'ltâw, som der va aagjârad imæl te Faarahuz. Der va 6 gamla Faar, 4 Gjimmer
  me Telæjgjetøtta på Forbâwań å eń Vær. De va di peneste Krajturn på
  Gaareń, å de va nok forded, a di hadde gaaed vaaraløst å føtt dom sæl hela
  Vińtereń, naar ijkje ævent Vińterbæzinana sto paa æ'la Âgrâna va sjy'lda
  me Sne, å daa hadde di ju Artehalmeń i dorra Gammer å ty te. To å Faarn hadde
  alt ønnad å a'le di anre (å Gjimmern âw) saa got nok ud te å varra iøn, for di
  va kjøkka å rońa.
  
  »Di se nu ijkje så i'la ud, di,« sâ Kresten å gjijkj hen å satte saj på Bølkeń
  henna ver Artegolled. »De va daa livæl Forhâw ded, a hań, dæń fina Kareń sko'le
  løvva aa me Gaareń læje for Næzan på vos,« ble hań ver å sjy'lde sit Ansajt i
  Hænnarna:« dæńa dajlia Gaareń, som jâ hadde hørt så majed got om: enbâr go,
  villu Jor, som końe gje, va de sko'le varra, så go Jor, som eń końe sætta Plâw
  i, som Jep Jørn hań sâ. Å så dæń billia Prizen: to tuzen Dâler, de e va di gjer
  for Gaara, der e mæn hall så stora, å så kań ota mer æå dæń halla Jorn
  varra nâd bârt Stâs, Sân, Gruzbakka, bâra Lerkna'la æ'la ørt Borkjeler,
  som vi hâ så majed aa på vor Le, Jor, som gjer rø Syrer istâń for Græz å Sjit å
  Lort å Lawsurt istâń for Sæ, ja, vor vaed daa forhâwelit.«
  
  »Du ska’kje kjera daj om-ed,“ sâ jâ, »jâ hâr ju sajt daj, a hertegaars bler-ed
  enbâr Paavâw i Fostnińen.«
  
  »Kań nok varra, der bler eńhellu Paavâw i Fostnińen,« svâre Kresten, »men faas
  Gaareń te seddant Kjev, så e der nok Raa te å vâwa nâd âw, å Jorn hon e vær å
  vâwa nâd paa, vedd jâ, hon ska nok gje-’d tebâges, va majen sømpel Jor alri
  gjor.«
  
  »Men Tro'lkjælińarna, hâwsa,« sâ jâ.
  
  »Jâ e slet ijkje så styjgjer ver di Tro'lkjælińarna, jâ,« sâ Kresten, »for senna
  gamla Tro'lkjælińer kań snârt dø, å sæl om di nu âw hâ nonna Aar å læwa æńu, så
  bler di ju ijkje ver å varra lie raska tebens, kansje di alt næsta Aar e så
  naalit gongstogga, a di slet ijkje kań komma her å gjorra Ulokka. Men jâ har et
  lânt Liv for maj, troer jâ, å jâ sko'le vist varra dommer, om jâ lâw maj forfæra
  aa et Pâr gamla udlæwada Tro'lkjælińer.« Fortsættes.
  
  Davids Dam.
  De e hartad utrolit så majed nyt, der sjer nutedâs. Naar eń âvnar sin Åviza
  staar der mestandels for vær Dâ nogged, eń ijkje forra hâr kjent nâd te. Der
  opfińes, spekkeleras, tæńkjes majed — å snakkas âw. De sista ijkje mińst. Især e
  der en Sâg, der kræglas eńhullu om, å de Krægleriet faar eń te å tæńkje paa
  nogged fraa gamla Dâ, som sajta e hallglømt nu, men her ska-ednu freskas op, så
  ârteli å så særpræjad dæńa gamla Fortælnińen e.
  
  Naar eń gaar ud a Byleed i Svânika op te Sawmøllan å târ Jipskjerkje te venstre,
  kommer eń snârt op a Korshøjabakkań. Dæroppa fraa e en go â vi Udsigt. Bøń
  lijgjer saa net, Huzen me di rø Tâgen â Kjærkjan, vor forra di râge Poplana sto
  rońenom Kjærregaareń — bâra så kjesamt, a di sko'le væk. Sjøeń me Sjeven å
  Fiskabaadana ser eń helt udâwer te Øen. Ińad Lanned te i Sieden te håjre laa dær
  i gamla Dâ eń Dam, så pener å så stemnińsfo'ler. De va Davids Dam. Nu e Jorn
  drajnad å vor forra Dammeń laa, e der nu grøn Æń. Men Davids Dam betyde majed
  for Svânika; Storkeń, der a'le anra Stâ kommer me di smaa Bællana, hadde ińed å
  gjorra der — a'le Smaabællana kom fraa Davids Dam. Vor berymda Lansmań J. N.
  Mâdvig nævner-ed âw i sin Bog: „Livsaamińelser«. — Bælla fraa Bøń gjijkj op å
  saa paa dæń Dammeń—for voddan gjijkj ed daa te? Dammeń bevârde siń Hemmelighed
  got, ijkje nâd Grân forsjillit fraa anra Damma va å se — men Bællana viste saa
  sekkert som nâd, a ønste di dom eń lidiń Broer æ'la Syster, sorjada
  Davids Dam for, a di fijkje dom.
  
  Ævent nu e ju Storkeń så i'lasedder bleiń, deń arma Fâuleń bler læjefram jawader
  fraa Huz å Jem, å der e æńdaa en, som e så rystoppana galn paa-iń, a de ijkje e
  nok å vi'la tâ Lived aa Storkeń sæl, men âwse e tesińs å kvarna di smaa Bællana,
  hań kommer me. Seddanńad e ju skræjkjelit aa tæńkja paa for di Staklana,
  der ińiń Davids Dam hâr. Nu e ganske visst Dammeń ver Svânika udtorrder, men
  kansje dæń Stâń, vor hań laa, hâr beholt dæń gamla Kraften. De vi'le gjorra a eń
  ijkje behøvte å tâ saj de tåvelia Snakked saa nær, men końe varra paa dæń sikra
  Sian for Svânika-Bællanes Liv. 
  
  Eń Svânikabo. 
  
  Galna Stina.
  Dæjnj galena Stinan gjikj rundt aa bâe 
  om Bræjnjevin, Kaffe aa Brø; 
  aa vaanse hon snakte mæst ajlje Stae 
  om Lived me Sjæwer aa Dø.
  
  »Min Stømoer kaldte maj Lijlja Pjæw, 
  daa jâ gjikj som Bælli aa song; 
  aa dæmme saa ble jâ sjenert aa stæv 
  aa ønskte maj vâwsen aa long.
  
  Mæn daa ja ble vâwsen aa konfirmert, 
  hon kaldte maj din longa Râ; 
  aa saa ble jâ naasam aa hal forkjert 
  aa ønskte, najnj vijlje mig tâe.
  
  Daa Jens hadde tâed maj aa gied maj Lâw, 
  hon frynde: dit rælia Best; 
  aa jâ saa te Jorn, for de va jâ âu; 
  men livæl jâ ønskte maj rest.
  
  Jâ bâe te Vor harre; aa hajnj gâe Fred; 
  men ajlje di gloer maj ud; 
  aa dæmma saa inte nâd ajnjed jâ ved
  æjnj ønska maj hjøm te mijnj Gud«.
  
  Saa rokkada hon te ejnj Kjæragaar
  aa pillada lid ver en Graw;
  dær gjikj hon saa ota aa fæjljde ejnj Taar;
  aa dær lâe hon âwsaa sijnj Staw.
  
  KARL M. KOFOED.
  
  LÂWA for „Boreńholmaralawed”.
  § 1. Laweds Formaal e å samla a'le Boreńholmara te bevest Strævan ætte å bevâra
  Borenholmarnes Maal å fælles Mińe fraa Glømsel å Ońegong. For å naa detta arbjas
  især hen te å faa nâd skrevved, faa-ed ud å faa-ed læst rońenom.
  
  § 2. A'le Boreńholmara âwer hela Varden kań komma me i Lawed ver å mæ'la dom å
  betalla mińst 2 Kr. om Aared æ'le 50 Kr. eń Gong for a'le.
  
  § 3. Lawed ho'ler Aarsmøde i Septemberi Maanad. Her tâs Bestemmelse om næsta
  Aars Arbajsmaada, vælles Styrelse å Revisorer, m. m., å vertâs Lâwænrińer, alt
  me alm. Stemmeflerhed.
  
  § 4. Til Styrelse vælles 7 Lawslømmer, å Valled gjæ'ler 2 Aar. Sjevteviz gaar 3
  og 4 aa vært ańed Aar. Hon væller sæl siń Formań, Kasserara å Sekratær te å tâ
  saj aa Sâgarna. 
  
  