text: Brev te Nels 
  Vaar jâ hâr vad henna saa lænje, sporr du, aa de ska du livæl âu hâ Lâu te, sijn
  de e saa lænje sijn, a du hâr hørt fraa maj aa. Du trode kansje mæst, a jâ va
  rester aa te Afstrâlien æjle seddenenj Stâ lânt vækka?.... Najgonn, mæn dæmme,
  de gaar ju seddan, som hinj sâ: enj et aa enj anj et anjed – vær hår semænj sit
  aa trækkjes me – aa jâ hâr ju âu hat mit aa gjorra, dæmmesaa.
  
  Ente for ded, for jâ hâr ægelit vad temmelit jemmafraa i Sommar.... lissom
  liggjed lid paa Lanned, som di saja.... aa de va daa rent urimelit me Turister,
  a hær hâr vad i dænja Sommarinj – Tyska monga aa dom. Jâ ska saj, a for dom ed
  ævent som di hadde dovvel Feria, naar di tâ hærte, mod som vis di ble jemomkrænj
  i Tysklann nânj Stâ aa laa paa Lanned. Derjemma torra di ju forlademaj. snârt
  værkan nyza æjlle klø dom, forrinj a de ska skrives op – saj saa, om di âwnada
  dorra Munj for aa villa saj nâd, entan di saa hâ Feria æjlle ej.... Mæn se hær,
  hær kanja di baadde vila dom aa âu snakka lid smaat me om Sâgarna udan aa
  resikera alt for majed....aa pladra væk gjorra di pinemaj âu, sa de kanj
  forslaa nâd, om der saa e nânj, a der forstaar'ed æjlle ente.
  
  Jâ bode semænj hos en gammel Konna, a der âu hadde enj Tysk boenes.... Ajle
  Hotæln va ju rent âuerfyjlada, dæmmesaa.... aa som hanj kunje la Munj luvva te
  dænj gamla Konn, om hon saa ænj nâue forsto et Or aad.
  
  Sommatider mente hon mæst, at nu hadde hon livæl faad ræjtit fatte paad, aa saa
  gâ hon'enj ijæn, sa de vyslada ætte paa Borrinjholmst, sa hanj sto ganske stille
  aa stjærnada – ente saa majed âuer, a hon seddan kunje svâra ijæn, mæn nok mera
  âuer, a hon livæl ente hadde forstaad, va hanj ægelit ville. Hon gjik ju der aa
  nørlada me Huz aa Hawa, aa va der æjles kunje varra, aa saa kunje der ju alti
  varra et aa anjed, a hanj ville sporra na om.
  
  Enj Mârn, a hanj va ver aa vaska saj, hâusar jâ – Konn gjikke uda i Hawanj aa
  lyggada lid – saa kommer hanj ud te na aa staar lid aa ser paa na, aa sajer saa:
  »Kann ich ein Bischen mehr Wasser kriegen?«
  
  »Ja, de ska Di se minn gonn hâ Ret i«, sajer hon saa – for nu hadde hon daa
  livæl forstaad'enj, mente hon. »De e nâd forskrækkjelit visse vassa me dænj
  Krien. men kjænjer jâ dænja Postelininj – æjlle va hanj nu heder – kjænjer jâ
  hannem ret, saa kanj Ængelsmanj gjærna spâra saj alt sit Præk, for ætte va jâ
  hâr kunjad forstaa paa de hela – minn Aaviza læzer jâ vær evia Dâ, aa de saa
  galed ajle aata Siarna – sa ætte va jâ kanj forstaa paa de hela, saa vil hanj hâ
  di Abelsinarna for sinj ajinj Munj.... De kanj Di tro!.... De ska ju varra et
  stort, stort Lann – storrinj Tysklann, saja di – aa der ska vâusa saa rent
  urimelit me Abelsiner, a di udan vide hâ kalt'ed Abelsinien. Mæn, la voss nu
  se.... Kanj varra, hanj faar flera Abelsiner i Hâud, inj a hanj hadde rajnad me,
  dænj goa Karinj der nera i Pawalanned.«
  
  Naa, jâ hadde ju staad i Vinjued aa hørt hela dænj longa Plamorian, aa jâ kunje
  ju nok se paa Tyskinj, a hanj føje viste værkan ud æjlle inj for aa komma unjan
  ijæn, dæmme gjik ja saa ud aa fortalde Konn, a de nok ægelit ente saa majed va
  Krien, a Tyskinj hadde tænjt paa... hanj hadde bâran bed na om lid mera Vann te
  aa vaska sai idi.
  
  »I, mæn, koss ilæl.... Voffor sâ hanj daa ikkje ded me de samma? Hær staar jâ
  aa snakkar aa snakkar«, aa dærme luvv hon inj aa hænte Vann te'nj.
  
  Seddan vad âu enj Dâ, a hon bânkada paa Dørn te'nj. Saa râver han: »herein!«
  
  »Va gjor'ed«? sajer hon ganske forunrad aa kjikkar saj runjenom, snârt hon faar
  Dørn âwnad. »Rajnar'ed ner? ....saa maa der forlademaj varra komminj enj Kat op
  paa Tijled, for udanfor ed de klâresta Solsjinned.«
  
  Tyskinj lo na bâra præka væk, mæn ikkje for alri ded kunje hanj begriva, va der
  gjikke ad na, som hon tâu paa Vaj aa pæjde baadde paa Tijled aa ud igjennem
  Vinjued. Sijn, naar jâ fortaldinj, voddan hon hadde misforstaad'enj, daa hanj
  râfte kom inj paa Tyst.... a hon trode, hanj ville paastaa, a de rajnada ner
  hos'enj, saa hadde hanj nær grinad saj rent sjøger. seddan tâu hanj paa
  Vaj. Jo, de kanj skam varra ræjti ârtit aa komma lid ud imæl Folk aa aa te – mæn
  nu e jâ alsaa som sajt jemma ijæn....
  
  Mortinj.
  
  