text: Tunghörse
  
  Nels Vest va tunghörse — mæst ganske dæwer, mæn hanj vijlle inte så gjærna varra
  ver’ed, å dærfor kom hanj ota galed astâ. Seddan va’d enjgong, hanj sto udanfor
  ver Huggestokkinj å mønstrada me enj Bidda Træ, så ser hanj Boskaboninj å enj
  anj Manj komma gånes.
  
  »Nâ,« tænjkjer Nels Vest. »Dær kommer Boskaboninj, å hanj ska ju mæst alti låna
  nâd, sa nu må jâ hâ Swâr på Rehånn. — Fost sporr hanj væll nok om, va jâ ska
  brygga dætta te, å de kanj jâ ju sajtans swâra på. Så sporr hanj nok, om hanj må
  låna mina to Følhopper te å âga Möj me, mæn de torr jâ nu inte la’nj i dæsse
  Dâna... Så tænjkjer jâ mæst, a hanj sporr om å låna minn Jâulbör, mæn se dær e
  jâ nu ganske unjsjyjlder... å så kanj jâ i Grunjen ikkje vedda, om hanj skujlle
  villa mera idâ. — —Ja... kansje hanj skujlle sporra, vår jâ hâr minj Folla
  hænna, å hannem kanj enj ju se hærfrå.«
  
  Di to Manjana rajte så fram. »Godâ,« saja di.
  
  »Te ed Ojseskaft,« sajer Nels Vest lisse alvårlit.
  
  Nu visste Boskamanj ju, a Nels Vest va nogged tunghörse, sa  hanj ble bâran
  ver: »Saj maj, kunje jâ inte få Lâu å låna dina to Døttra imârn, vi skujlle hâ
  lid strænjt injomkrænj?«
  
  »Naj,« sajer Nels Vest udan å blynjkja, »de kanj du forlademaj inte, for di e i
  Foll bæggje to.«
  
  »Jamæn kansje jâ kunje få dinn Konna å låna då?«
  
  »Najgonn, dænj trødde Præstens Drænja Bonninj idå ifjor.« Nu ble’d livæll
  Boskaboninj lid for plaserlit. »Mæn Manj då,«
  
  sajer hanj, »vår i ajl Varden hâr du dinn Forstann hænna?«
  
  »Jo, de ska jâ semænj saj daj,« sajer Nels Vest — nok så færmer. »Dænj løvver
  dæroppa ibâg Dæjed å slår Ænnanj i Væred.«
  