text: Brev te Nels. 
  Du ska ræjti hâ Tak for baadde Jvlakaarted aa de Breved, a der kom i Hinjdânj.
  
  Sæl hâr jâ ju mæn vad karrier me Breven paa de sista me, men de gaar ju gjærna
  seddan, a enj ømmer gaar aa lyes ætte, om der ente skujlle viza saj nâd ræjti
  apârta aa fortælla om.
  
  Unjelit nok ed ju ver aa ble seddan, a de e uda hos jer paa Lanned, a der gaar
  nâd for saj te Blâen aa skriva om – ed ænj ikkje alti for de goa I hijta paa,
  kantro. Men jâ ska nok vâra maj for aa komme op idi en Desput om di Sâgarna,
  jâ.
  
  Naj de, a der ægelit fikj maj te aa tâ fatte paa Pennaskafted dænja Gonginj, de
  va skam for aa sporra daj lid te Raas angaanes dænja Enkvitan, som a Aavizan hâr
  lavad om, va der ska staa aa ikkje staa i vort Blâ (der e nânj, a der har
  fortalt maj, a de heder Angkæten, men de kanj enj nu livæl ente faad te ætte
  Bogstavana, aa naar di saja, a Borrinjholmst ente e te aa læza, saa e dætta
  livæl varr, synes maj), aa saa va'd, a jâ kom te aa tænkja paa, a jâ skujlle tâ
  aa sporra daj, va du mener, a enj skujlle svâra paa ded. Du hâr ju alti vad
  sennenj Læzara, aa de kunje ju varra plaserlit nok sæl aa varra me te aa
  bestemma, va der ska staa i Aavizan. Jâ ser nok, a der e alt enj, a der hâr bed
  om aa faa nona flera Tellegrammer, aa de kanj ju varra majed got, om a der bâra
  kommer flera; men de e væl nok seddan lid op aa ner me ded. Enj anjinj ville
  varra glâr ver nogged mera Nyt her jemomkrænj fraa, men der maa enj ju ijæn
  hâusa paa – som Ængelsmanj sajer, a injed Nyt e got Nyt. – Aa de vil jâ saj daj,
  a kunje jâ faa et Or me aa saj, saa skujlle vi hâ:
  
  1. Monga, longa aa goa Nyheder,
  
  2. men hælst injena sjita. Aa e der enj ynka enj, a der slætente kanj skobbas
  unjan, saa la’nj ble saa kaarter, a enj føje tænkjer âuer'ed.
  
  3. Aa Polletik ska vi hâ – ente Kræggel, men nâd aa vedda, om va der sjer baadde
  i Risdâ, Amt, aa Soggen aa Byana. La voss mæn faa lid Ria paa baadde
  Amnestrasjon aa de hela. Vi e ju sæl me te aa betalla, va de kostar.
  
  4. Aa saa e der nâd, a jâ ville sætta saa urimelia majen Priz paa. – Ente for
  ded, for de e alt bærades enjhillu i di siste Aarn – aa de e, om a der kunje
  komma te aa staa nogged mera om di nye Bøjarna, a der komma fram mæl Aar aa
  Dâ. - Se de ska du nu æjles ente snakka om for nânj, men enj kanj ju ikkje
  for alri ded faa Stynjer te aa læza dom ajle, aa de e di sajta hæjler ente
  væra, men fikj enj bâra seddenen liden af Plamoria om dom i Aavizan, jo saa
  minn Sanj kunje enj daa livæl snakka lid me aa aa te, om de skujlle fajla
  for.
  
  5. Lissedan me Komidia aa Mosiknyt fraa Kjøvvenhavn aa. De synes jâ nu, a de e
  saa ârtit aa vedda lid Besje me, fajl enj skujlle slompa te aa komma saa lânt
  enjgong, a enj ente ska gaa hen aa ølæggja sina Sjillinja paa nâd ræjtit
  Sjit. – Men la maj nu høra, va du mener om desse Forslauen....
  
  Sikkenen Kjyjl vi hâ hat nu i noggen Tid. Jâ hâr nu mæst holt maj injan Huza,
  men uda hos jer paa Lanned snærpar hon i, kanj jâ vedda. Jâ hâusar nok som
  Horra, voddan enj maatte ud a Roedynjen me Smaahalmskorrinj paa Nakkanj, om enj
  saa va nok saa vâlinj om Knogana. Aa som Milkakanjarna kunje bida paa Fingrana,
  sa di hænjde ver, bâra enj røre ver dom.. Ja, vist saa, de va'nte lie plaserlit
  altsammens, men jâ ska livæl fortælla daj en liden Storja, om nogged, a der
  gjikke for saj paa enj aa Gaarana øster paa Lanns for monga Aar sijn. Di hadde
  nu ente saa rent forgat Homøred, om der saa ænj laa âlna højt me Sne snârt
  âueralt, aa Prâlabrødden slætente va te aa komma igjennem:
  
  Lie ver Sian aa Lannavænj fraa Rønna te Svâneka paa en Flâdkløppa, a der heder
  Skrehajla, staar der enj stor Torn, vi kajla Skretorninj, aa dæjn hâr gjed
  Storjan sit Nawn: De va i di goe, gamla Dâna, a Skomâgara aa Skreddera aa
  Sâlamâgara arbiada uda paa Gaarana hos Folk; saa va Sâlamâgarinj hos Sannemanj
  aa syde enj Fodpozza: »Nu e hanj farruer, Sannemanj«, sâ Sâlamâgarinj aa vistinj
  fram. Se, nu kunje Sannemanj got hijta paa aa varra lid loksaajtuer aa aa te, aa
  dæmme sajer hanj: »Naa, e hanj ded, jamen kansje vi ska tâ voss en liden Tur aa
  præwanj me de samma?« »Ja, « mente Sâlamâgerinj, »de va ju ente saa galed ded«,
  aa dæmme begjynde Sannemanj aa rigga te me Fodpozzanj paa
  Slabænjkinj. Bâgsmækkjinj stopte hanj got inj unje Hynjed aa krev saa op idi'enj
  aa stopte om saj aa satte saj te rettes. »Sjynja daj nu aa kriv op,. Sâlamâgara,
  « sajer hanj saa, »Du ska væl ente ble staanes dær aa stjærna – enj kanj ju føje
  hojla Øjen, kanj du væl se, – aa svøva nu got om daj, for de e kâlt idâ, vil jâ
  bâra la daj vedda. – – Saa, nu kjøra vi....!
  
  Sannemanj hypsada saa paa Øjen – som der injena va –, aa nu va Sâlamâgerinj
  hæjlerente dænj Karinj, a der gjik idaa Vænj for lid Tossastrajer, sa daa, di
  saa hadde sodded seddan nogged uden aa la høra fraa dom aa, kjikkar hanj paa
  skrâ op aa sajer: »Fryzer Di, Sannemanj?«
  
  »Najgonn, ente nu«, paasto Sannemanj lisse rapt, »men daa vi kjøre frambi
  Skretorninj, daa va hon pinalakkena vass«.
  
  Mortinj.
  
  