text: Brev te Nels! 
  Naj vaar ed daa livæl ârtit aa komma te Dyrskues enj Gong om Aared. Lânt rækkja
  Pænjana ju ente i vaara Dâ, aa majed hâr enj ente Raa te, mæn te Dyrskues, se de
  hâr jâ nu livæl lâut maj sæl, a de ska varra – saa maa enj hæjlere kniva lid
  anra Stâ, om galed ska varra. Jâ hâusar ente ævent saa læje, vaar monna a jâ hâr
  vad te, men jâ hâusar, a de va lie ârtit for vært Aar helt fraa a jâ va en liden
  Horraværna, a der føje kunje snakka râ.
  
  Jo, jâ va der iaar âu, aa jâ hadde semænj mæst vænt aa faa slaa'd en liden
  Sluder aa me daj – vaar du saa hâr vad hænna – for jâ sto injdaa lænje aa
  forgryste maj âuer dina Primiahøns.... Sikkenenj Hâna saa stor aa fermer. Hanj
  kunje væl varra ver aa vaja i Lawed tiletâl Punj paanaa. Ja du kanj men varra
  Kar, a du hâr seddena Høns, du.
  
  Kanj du hâusa hannem me Værinj? Naj, de kanj du væl ente.. Jo, de va enjgong
  sist i Tryssarna, a der sto et fæzelia plaserlit Stykkje i Aavizan om enj Manj,
  a der sjikte sinj Vær te Dyrskues. Nu hâr jâ forgat, væm de va, a der hadde
  skrevved'ed, mæn Manj fortæller sæl, voddan de gjik'enj:
  
  »Te Dyrskue jâ sjikte minj bæsta Vær aa trode, hanj skujlle tâd Primia dær, mæn
  Primia fikj værkan Vær æjle jâ, for de va ævent, som Dommarna sâ: Toed va
  raggad, aa Hâud va for stort, Forred va sjit, aa Bâgred va lort.... Jâ saa'd ju
  nok jemma altsammens sæl, mæn tænjte maj livæl, de skujlie gaad væl, for hanj
  hadde to Horn saa stora aa râra, aa lætter aa vijlter hanj va som enj Hâra.
  
  ....« aa majed mera.... mæn se de hâr nu livæl ente vad nok te aa faa Primia
  paa, kan enj forstaa, aa de ed nok ente i vaara Dâ hæjler. Dommarna e
  pinalakkena vissa paa Iven, ætte va enj kanj sjønna, aa naar jâ ska saj minn
  Meninj, saa synes jâ nu âu, a Krajturn bler nættere aa nættere for vært evia
  Aar.... Sikkena Hinjsta aa Hopper der va.... Aa bevâremaj nâdian væl, sikkena
  Tjyra.
  
  Detta me Milkatajn aa Spajla. aa Krys aa om Huen liggjer for fâst æjle e for
  tjyk aa seddan nâd, de hâr jâ nu ente majen Forstann paa, aa jâ e nu hæjler ente
  majed for aa komma dom for nær – værkan Fækrajtur æjle Øj, mæn enj ser ju,
  voddan a Dommarna – aa anra me for dænj Sâgen Sjyjl – di gaa aa føla ætte aa hâ
  dom, baadde hær aa dær.... Naj, saa Smaakrajturn, dom torr enj ju anjlens staa
  aa snakka lid smaat me. Jâ hâr semænj sæl hat Høns enjgong – unje Krien –
  men de varsta va, a di va mæst for kjelena, sa enj kunje føje nænjes aa slajta
  dom. Der va især en imæl, a der hed Peter – for vi hadde skam Navn te dom ajle –
  hon va saa imâria paavist, a hon ømmer aa ijæn kom aa sto ver Kjøkkensdørn aa
  knabbada paa me Næbbed aa snakte næt, te nânj aa vos âwnada aa gâ na enj
  Gnomlinj Brø æjle Kantofler, æjle va enj seddan hadde lid râfor.... Jo, hon va
  skam en ækta Rode Islænnara, ætte va di sâ, som hadde Forstann paa'd, aa hadde
  jâ trajt na te Dyrskues paa de samma, hadde hon kansje faad en Fostaprimia.
  
  Næt va hon nu, aa saa kunje hon seddan snakka: »Åekâkâkâkâkâkâ«, sâ hon, aa de
  kunje bety saa majed, mæn otast vad, a hon va saa tefress, saa tefress.. Jo,
  Smaakrajturn, dom hâr jâ livæl âu lissom lid Kjænskau te, kantro.... Rârt ska
  vedda, væm der ajdes dænj stora Gaazanj, a der sto aa tajtada i et væk – De
  kunje jâ æjles nok hat Lyst te aa vist, for hanj knev forlaskemaj enj Knap idaa
  mina bæsta Bojser, aa dæmme, seddan nâd e livæl saa forarjelit aa kanj âu varra
  hal ufanjut, me fullt aa Folk runjenom aa ajle Vajna aa injena Remidier te aa
  faa'nj isatter ijæn.... Kanj du forresten saj maj, vod dan a de kanj varra, a
  ente ajle Hinjstana va me dænj fosta Dânj? Jâ mente ægelit, a enj ømmerhæn hâr
  rajnad dænj fosta Dânj for Hinjstaskuedânj, aa saa ed daa unjelit, a Hinjstana
  ente e der ajlesammens, ikkjesânt....?
  
  Jâ sto ævent ver Tælted, daa ajle di gjæveste skujlle inj aa smâusa dom me
  Frokostinj. Jer Formanj va ju âu me, saa jâ, aa koss, vaar der lâutada aa goer
  Mâd. Jâ va farru a ble hal misunjse paa dom, va jâ; mæn der va ju injed for maj
  aa stæjla op, aa dæmme, skrob-swøltinj som jâ va, tâu jâ minj Mâdapakka aa
  nørlada op paa Kristianshøj aa kjøfte maj en Øl. Born va i Brygg ajlesammens,
  mæn tesist fikj jâ en liden Bænjkjahjørna aa ri âuer, mæn jâ forada. Di va mæst
  farrua, dom der sodd dær, mæn saa kom Norregaars aa Kjøllaragaars aa skujlle te
  aa rigga te aa dækka op, aa dæmme, du kjænjer ju nok Norregaarskonn.... Der va
  ikkje Snak om ded, jâ maatte partu spiza hos, aa jâ ska lâua for, a kom jâ’nte
  me te Dyrskuefrokostinj, saa ble jâ i de minjsta ente snyddinj – Go Himmel aa
  Dâ, vaar di dækte op.... aa Mortinj ska smâga ded, aa Mortinj ska smâga detta,
  hed'ed i et væk. Dær va Dâuer, aa dær va Kjyllinja, aa dær va syltad Sijl aa Ægj
  aa Ost; aa en hel Flaska Syp kom Kjøllaragaarsmanj me – Jâ vedd nok, a du e
  Totâlsmanj, mæn got smâgted forlaskemaj – aa tesist fikj vi ræjtia Paltæsta me
  Stikkelsbærasyltetøj te Kaffed – Koss i lidemaj væl, vaar jâ smâusada maj.
  
  Sijn va jâ en Tur âuer Bakkanj, mæn de e nu mæst bled te nâd Møj ættehaanns,
  synes maj. Der va et hal sjita Sirkus, aa der va et Kvinjfolk, a der kunje bæra
  gloenes Jarn paa sina bâra Hænner, aa enj Kar a der kunje knækkja Sjutommasper
  me Tænnarna aa seddan nâd, mæn de vijlesta va livæl enj lidinj Horrasyrk paa
  sæks-sju Aar, a der kjøre paa Motorsykkel injante paa Siarna i et Slaus Kâr bâra
  rundt aa rundt udan aa fajla ner. De va hânanjsmorremaj got gjort, mener jâ.
  
  Mæn æjles – – naj, forr i Tider, de va forlademaj nâd anjed.. Kanj du hâusa
  Rosa Rosâlia? dænj tjykka Daman, a der vajde i Lawed fyjlesækshunred Punj æjle
  nâd. Aa enjgong va der ju enj Manj, a der va âuer fera Alna longer, aa dænj
  lijla Finjering va saa tjykker, a en Tokrona ævent va te aa faa igjennem hansaa
  Gujlrinj. En ræjti Havfru hâusar jâ âu, a jâ saa enjgong – lânt nere fraa
  Stillehaved aa – me blânka Sjæl paa Gompinj aa lânt, swort Haar. Unjelit nok
  saa snakte hon Danst, mæn de maa hon ju saa hâ lært, kanj enj vedda.. De va
  forræsten – om jâ'nte hâusar majed forkjert – de Aared, a Jens Hânsen injena
  fujla hadde set.. Jo, Jens Hânsen hadde ju som vân en liden paa Kulan, naar
  hanj va te Dyrskues, aa saa møder hanj Præstinj, aa dæmme, hanj ville ju gjærna
  gje Jens Hânsen en liden Formâninj aa sajer saa: »Goddag, Jens Hansen, det er
  dog skrækkeligt saa mange fulde, her er i Dag«.
  
  »I mæn monne«, sajer Jens Hânsen lisse rapt. »Jâ hâr segu ikkje set nogginj«. –
  Aa dærme vænde hanj Ænnanj te Præstinj aa nørlada viderefort. Mæn som jâ sajer,
  de va forr i Tider; aa nu maa du hælsa Konna aa Bælla fraa
  
  Mortinj.
  
  