text: Borrijnholmst Maalstræv
  Stomma Bogstawa å Konsonantfordowliń brøggas saa lid som mâwlit. Nya Bogstawa
  vil ættehåns som Boreńholmareń vâwser saj storre, ble tâna i Brøg for di
  specielt boreńholmske Lyana. Te a begjyńa me ińføres:
  
  ń te a brøgga for Tvelyeń j+n.
  'l » » » » j+1.
  w » » » » u+v, naar ikkje ævent
  dæńa Lyeń ættefølles udaa eń Konsonant i samma Stawelse, for i saa
  Fa'l brøggas otast u.
  
  å = kårt, aa = lånt aa. z = de stemda s’ed. 
  a = lyst, â = morrit a.
  
  Voddan de gjikje te dæń Gongeń, a Pær Maartiń kjøvte Brunsgaareń te siń Horra Kresten.
  Fortsat.
  
  Men nue, ni kań tro, a uda i Lâhuzen saaed eńhellu varre ud. Som jâ sâ iaans, va
  monga aa Ońevæjgjana nerrajnada å Tâgen va der Holl paa, sa Viń å Vær końe
  ræjtit kjøra râgs igjennem bodde Øjalâ å Fælâ. Di arme Krajturn maatte hâ dåjad
  eńhellu aa Kjy'ln i Vińters, så âved som der va âweralt. I Øjalân sto der
  sju—aata mawra Øjariuker, som på tol—tre nær, eń Folla å to Føljer, va
  eńhellu teaars, ja, mæst å ka'la helt udlæwada. Æ'la brøgga Krâdarna på Forrimiń
  hâ et bære Opsyn, æń på Bâgrimiń, men her va di lie vi'la a'lesammena. Di hadde
  nok ińiń Kjærna set, nân aa dom, de sidsta Aared, dæmmesaa. Dæń yństa Føljan,
  som ijkje æńu va drâfør, va vel dæń aa dom, som va bæst ho'lad. Hon hadde
  nok for nogged følt saj sæl, dæmmeså; å de sâ âw eń Dâjsvarkjara, som
  æ'la va der for å skaffa Øjaplâs te di Rienes å Kjørenes, men som fost hadde tâd
  saj for å lødda-na å stâsa-na igrân op, for hań syńtes, a Folken nâwe końe varra
  bekjent å lâ Frammada se-na, sålæńe som hon va så fo'l aa Møjskâwer, sâ hań. Men
  hań forhâwada ligot, a hań ijkje sko'le lâed-na bleed, de uregjerlia Fanskaved,
  for homma saj ońan, sa hań końe faa Plâs te â arbja, ville hon ijkje, å liså
  rapt, hań knyde-na i Liskań, slo hon, sa de vislada i Loften å Møjed stæńte
  rońenom. Hań hadde kommed på Arbaj der, sa hań hadde. Svetter å forpustader va
  hań bleiń, men jolpet stort paa Møjkâzarna villed nu varra Syń å saj a de
  hadde. Nu torde hań Svedeń aa Pańan å sâ, a nu ville hań begje ded, for nu hadde
  hań nâwe Styńer mera, for de Sjy'l, a hań sko'le varre teres å lâ Øjen fraa,
  naar Kanceliraadeń, Byfâud Pingel, kom âgenes fraa Rønna.
  
  Foræń hań gjijkj fortalde hań maj ligot nogged om di gamle mawre å longtoade
  Øjahuarna, som hań pånaa a'le hadde kjænt fraa dorra onga Dâ aa, for hań hadde
  ju emmer om Aarn gaaed der på Gaareń, naar di hadde stræńt, âw eń Del på Dâløn,
  naar di tâl Dajsvarkjedâna, som hań sko'le svâra aa dæń Jorn, hań hadde i Fæste
  fraa Gaareń, va tâna. Hań końe derfor got hâwsa bodde dæń stvorstjærnua 
  Hæsteń å dæń snoppua Mærn fraa di va Føl for tol-treåkjive Aar siń. Et Pâr
  vældia Øjaskâla hadde di vaed i dorra ongn Dâ, di to. Dæń snoppna 
  hadde bårred Føl nonna Gonga, å der hadde emmer falt senna præjtia Øj ætte-na,
  men der hadde gaaed Uæriń på dom pånaa a'lesammena, ia'lfa'l hadde di nu døtt,
  a'le di, som va blena på Gaareń. Di siste aa dom hadde døtt i Fiskes bæjgje
  to. Di hadde vaed Gaarens Vânkeøj i nonna Aar å va dæń Gongeń, di kraperde, di
  eneste Krâdarna på Gaareń, der dâwde nâd. Dæń ena aa dom va Moer te Follań, dæń
  ânra te bæjgje Føljarna.
  
  Di anre Øjarińkarna, bodde dæń vida, dæń sodua å dæń baskua va Øj, der hadde
  vaed på Bytarabânań å som ińiń viste O'ler paa, sedan ræjtit daa. Di va kommena
  ættehåns som der hadde gaaed Uærin på di på Gaareń opfødde Øjen, tebyta
  for Føl å Folla å Føljer, der æńu ijkje va drâføra, men di va nok a'le
  eńhellu ælre, æń di va udgjena for.
  
  Jâ spore så, jâ, om ijkje di tebyte Øjen hadde ańiń Skavânk, æń dæń, a di va
  gamla. Derte svâre hań, a de va di nu ijkje fri for, for dæń vida hadde dø
  Kuller, dæń sodua va’ kje fri for å varra stæwer å dæń baskua hadde flåjenes
  Kuller. Så løv hań ud, for di râfte paa-iń uda på Gaareń.
  
  Så gjijkj jâ iń i Fælâen for å se paa Fækrajturn, å kom der strajs i Snak me eń
  snørsnudader Hallstøddeń, som gjikj å moggada å sjæulde ner ońe noggena
  forarmada Ońerygg te Gamstajna å tol-tre-Aars Nød. Hań bâr saj så fnâzut ad me
  dom, slo å farrades me dom, sparkada dom paa Ben, for å faa dom te å sjeva dom
  ońan å sedannâd. Der sto eń Haaven Koskræppa så mawra, a der ævent va Sjińed
  âwer Ben, å ińena aa dom saa ud te å varra rezeføra. Hæ'ler ijkje saa di ud te
  å kalla for de fosta æ'la âwer Hâud væk te å varra ikall. Der va to
  hærua, tre blakkua, to røbæltua, en røryjgju å en svortryjgju Ko. Ræsten va
  svorta å svorbraagua a'lesammena.
  
  »Men vor hâ ni Kjyreń henna,« spore jâ Horreń. Horreń pæjte op i dæń nordosta
  Kraageń, å der opibâg hijte jâ eń lideń vitta svorjælmuer Kjyra-Knævær,
  ganske sjy'lder udaa Spiltâwed.
  
  »Men Harrigod ilæl, hâ ni daa ińiń vi'lara Kjyr, æń dæń stakkals Knæværeń«, sâ
  jâ, »å vor læńe hâ ni fattads eń ræjtier Kjyr?«
  
  »Vor stora Kjyr hań kraperde i Sommars«, svare Horreń, »hań fijkje en Ræmpa å
  gijkj å vantrivtes i nogen Tid. Dæń kloga Konn, hon sâ, a hań va nok blein
  ijlasedder. Hon korerde paa-iń, læste å støvte âwer-iń, men kraperde gjore hań
  nu i ligot. Somma sâ, a hań hadde nok faaed Kjøssebidd i saj. Dæń li'la jælmua e
  telajder ætte senen go Ko, å hań sko'le ligot hâ aaløst dæń anra te Fiskjed, men
  hań bler nok alri te Krajtur. Hań hâr ińen Milk faaed som Kal, dæmmesaa, for de
  e eń Fiskjeskal, å hań e fraa i Fiskjes to Aar siń.«
  
  »Ja, ded forstaar saj«, sâ jâ, »Kjyraknadriń, æ'la va jâ ville saj:
  Kallaknadriń e ju gammal nok te å varra Kjyr, ded kań eń ju se på Horn å
  på Hâud, men me slæj eń Knadriń te Kjyr, kań eń ju got belawa saj på, a
  Stostapârteń aa Koskræppana kommer te å gaa go'la i Sommar, — ińen Milk, ińed
  Smor â ińiń Ost, — de va’kje Plaser, ded, de va daa Kattens!«
  
  Jâ gjikj å grońada lid på detta hersens, jâ. Der ble nok så ińed aa Krajturn,
  der końe gjorres i Pæńa te Sommar, å der ble nok mæn lid te Føen âw, naar de ble
  trajt fraa, som sko'le ydas. Di go'le Kjørna ble ińed væra te Slajtniń hæ'ler,
  foræń te Fisked, sa di hadde eń bâra å fø dæń fosta Sommareń, å di sko'le æńdaa
  føs got, om di sko'le ble slajteføra. Kansje di końe slæppes pâ Lyngeń, men de
  brøgtes vel sajtas ijkje så majed på dæńa Leen, vor der va så lânt te Udmarken.
  
  Så gjikj jâ hen te Horreń å spore, om di brøgte hâ Nøden gaanes på Lyngeń Om
  Sommareń, æ'le om di hadde nonna goa Græzlyjkjer å slæppa dom i. Derte svâre
  hań, a di hadde ijkje anra Lyjkjer æń en liden Damlyjkja, men di hadde en stor
  Udlod, som di brøgte wâwta på mæst hela Sommareń. Folk på dæń Leen va færma
  âwer, a de końe fø dorra Krajtur sæl. Udmarken va hæ'ler ijkje te nâd ańed, for
  hon va tegrot me mæst enbârt Kraagetorn, å dæńa Kraagetorneń, sâ hań, va så
  stor, å Rødderna va så kjøkka, a ińiń Plâw końe ho'la teed, å ińena Øj końe
  majtaed, ia'lfa'l sko'le der nu ti'le-tal te udaa di Krikkarna, di hadde
  der på Gaareń.
  
  »Hâ ni majiń Kraagetaarn i dæń anra Jorn aw?« spore jâ-iń.
  
  »Der hâr kommed majiń Kraagetaarn monga Stâ di sista Aarn. Hâuddræń sajer, a de
  kommer aa, a bodde Øj å Plâwa e mæn naalia,« svâre Horreń.
  
  »De forstaar saj,« sâ jâ, »jâ hâr ju set Øjaskâlana, di dâwer ijkje stort, di,
  te aa plåja i Kraagetorn, naj, men så læwa di vel mæst på Kraagetorn âw, Øjen?«
  
  »Ja,« svâre Horreń, »ifjor kjøre vi dæń Hawrań, som va mæst enbâr Kraagetorn â
  Tistel jem te Øjen, de va sedan got Øjafor, sâ di, men di hâ nu ijkje bleed feda
  aa-ed.«
  
  Bonadøtterns Laijnjtan.
  Hvor jâ lajntar aa glær maj te Valbordâ, 
  naar enjnj Raag kajnj saj sjyla i Râwijnj, 
  naar smaa Fâwla i Solsjinned sjynger saa glâ 
  âwer Rødda i Marken aa Skâwijnj, 
  naar paa blomstrenes Æijnj
  Føl aa Lam trør omkræijnj,
  aa de grønas saa tæt ætte Plâwijnj.
  
  Me enSmorrblomst i Haand aa eijnj Smormâd me 
  gaar jâ te vora Baazer paa Marken;
  aa jâ molkar eijnj helu go Milk, ska ni se,
  bâra Himlijnj mod Øst byjgjer Arken;
  naar min Kjita biir fuijlj,
  sjinner Hawed som Guijlj;
  aa saa sjimtar jâ Sejln udaa Barken.
  
  For te Sjøs me en Bark e mijnj Ven, Lârs Høij, der
  ska kjøvva vor Gaard hær paa Bjæred; 
  Folk di sajer, haijnj nâwe kaijnj tomla et Øij, 
  men jâ troer nu livæl, haijnj lær’ed; 
  haijnj e goer aa glâ'r,
  aa ti Tuzen haijnj hâr
  aa forstar saj saa dajlit paa Væred.
  
  Karl M. Kofoed.
  
  Sjøkari’n.
  Skudan hon vaggar på bruzenes Sjø; 
  Sajln i Toppeń å lâ-na mæn brâga, 
  stramen i Sjøden, di slingra så slâga, 
  hâsken i Vanten, deroppa staaen râga, 
  høden fraa Mærsen ad veslenes Sjø.
  
  Forra på Bojden der vaed væl så sjønt: 
  Maanań hań tittada ner idi Væ'len, 
  Skjernarna blyńkjada hæ'lut i Kvæ'len, 
  Gamstańa, Lamsińa bezad bâg Fjæ'len, 
  bajtuer Gaaza hań nippada Grønt.
  
  Jema jâ hâuser som Horra jâ song 
  »vezeli-roa« for Fârsa dæń li'la; 
  ud ida Bakkań der serlad en Kji'la; 
  Vanned i Kjitan om Autaneń si'la 
  hente vi Bælla sâ mongeń eń Gong.
  
  Fjæ'lstawna songe så næt på dæń Len; 
  uda i Lyjkjan der hoppada Vivan,
  Horreń sprong ætte me Salted i Nivan; 
  Gøbbań såd grońuer å smakkada på Pivan, 
  Kareń å Pajan di fæjgjades i Reen.
  
  Ârtelit vaed âw i Krak å i Vong;
  Blakka paa Baska så fæzelian stongad, 
  Kjyreń hań bromlad, sa Kløpparna rongad, 
  Karana Folań på Bakkana fongad, 
  lydes, naar Pibliń set »hâdriv-jem« song.
  
  Tilia Horreń va oppa var Mârn, 
  haskada vi'lter i Æjarnes Toppa;
  Røddań hań sjæwlde for Skudan deroppa,
  â så lemydier końe hań hoppa
  ner fraa di Grińarna på Trappan ver Dârn. 
  
  Alri så hæ'lua Pibla jâ så
  som di derjemma, ja ded maa jâ sańa; 
  vessa som Piństag, som Sjińara grańa, 
  râga som Pila å starka som Mańa; 
  bâstans a jâ en å dom końe faa.
  
  Men daa’nte livæl jâ byta vil nu;
  Sajln di romma på slørenes Skuda,
  Tâwen di piwa, å Stormana tuda,
  Sjøna di trawa så jemska deruda, 
  ja, de hâr Fâza, ja sløra mæn du.
  
  J. C. S. Espersen.
  
  Sporsmaal fraa e’n Læzara.
  Hâzlebona maa końa gje paa detta Sporsmaaled go Besje.
  
  Di mæste aa vos kjæńer væl nok de Sjilleried aa en Damma, siddenes i Hâzle
  Kjærkja i sina svorta Højtidsklær å Nølla. Di saja ju, a de e en Døtter aa Agent
  Munck i Hâzle, men jâ końe got li å vedda, vikken Tid så pånaa, a de e
  fraa. Kańsje eń æ'le æń Læzara aa vort Blâ fraa dæń Kânteń aa Lanned, der vedd
  Besje me-’d, vile varra sâ goer å gje maj Svâr her i Boreńholmareń. Men hawsa nu
  â skriv'ed paa boreńholmst, for jâ boer i de frammada å lajntar altid eńhellu
  «ette å se å høra igrân te mit kjæra Moersmaal. 
  
  Eń Boreńholmara i de frammada.
  
  