text: &lt;poem&gt;
  I al sin glans nu stråler solen,
  livslyset over nådestolen,
  nu kom vor pinselilje-tid,
  nu har vi sommer skær og blid,
  nu spår os mer end englerøst
  i Jesu navn en gylden høst.
  I sommernattens korte svale
  slår højt fredskovens nattergale,
  så alt, hvad Herren kalder sit,
  må slumre sødt og vågne blidt,
  må drømme sødt om Paradis
  og vågne til vor Herres pris.
  Det ånder himmelsk over støvet,
  det vifter hjemlig gennem løvet,
  det lufter liflig under sky
  fra Paradis opladt på ny,
  og yndig risler ved vor fod
  i engen bæk af livets flod.
  Det volder alt den Ånd, som daler,
  det virker alt den Ånd, som taler
  ej af sig selv, men os til trøst,
  af kærlighed med sandheds røst,
  i Ordets navn, som her blev kød,
  og fór til Himmels, hvid og rød!
  Opvågner, alle dybe toner,
  til pris for menneskets forsoner!
  Forsamles, alle tungemål,
  i takkesangens offerskål!
  Istemmer over Herrens bord
  nu menighedens fulde kor!
  I Jesu navn da tungen gløder
  hos hedninger så vel som jøder;
  i Jesus-navnets offerskål
  hensmelter alle modersmål;
  i Jesu navn udbryder da
  det evige halleluja!
  Vor Gud og Fader uden lige!
  Da blomstrer rosen i dit rige;
  som sole vi går op og ned
  i din enbårnes herlighed;
  thi du for hjertet, vi gav dig,
  gav os med ham dit Himmerig!
  &lt;/poem&gt;