text: &lt;poem&gt;
  Vågn op og slå på dine strenge,
  syng mig en dejlig morgensang,
  o kære sjæl, stat op af senge,
  gør med din tak en himmelgang
  gør vold oppå den stjerneborg
  og glem så længe verdens sorg.
  Velan! jeg vil til himlen stige,
  langt fra min jorde-klimp og krop,
  mit borgerskab er i Guds rige,
  did stunder jeg og daglig op.
  Lov, pris og tak i tusind tal
  ske Gud i højen himmelsal!
  Det eneste, jeg har at give,
  er hjertets inderlige tak,
  al anden gerning her i live
  den er at yde alt for lak:
  men mine suk du ej forsmår
  og gråden, som i øjne står.
  Jeg trøstig til mit kald mig giver
  og fanger nu min gerning an,
  min Gud mig end så nådig bliver,
  som han i al min tid er van,
  han tager hånden med mig i
  og med sin ånd står trolig bi.
  Og ej på verden vil jeg bygge,
  om lykken end vil med mig stå,
  men alt som dagen sig mon rygge,
  vil jeg min sjæl alt minde på,
  at glasset rinder, tiden går,
  og evigheden forestår. 
  &lt;/poem&gt;