text: I skoven skulle være gilde 
  alt hos den gamle ørn, 
  som jo så gerne ville 
  fornøje sine børn. 
  Og alle fugle sjunge 
  og røre deres tunge, 
  af næbbets futteral. :|| 
  At byde gæster mange 
  den hane skulle gå, 
  han havde ben så lange 
  med krumme sporer på. 
  Han råbte: "Kykliky!" 
  tre gange i hver by, 
  til ørnens gilde så. :|| 
  Den tømmermand, hr. spætte, 
  han skulle bygge hus, 
  og svalen taget tætte 
  med skovens grønne mos. 
  Og salen skulle pyntes, 
  hvor gildet skulle stå, 
  og fine bolstre blå. :|| 
  Og ravnen skulle også 
  være deres præst, 
  hans sorte kjole viste, 
  at han var kaldet næst. 
  Han var en højlærd Mand, 
  klog over al forstand, 
  der hørtes i vort land. :|| 
  Og stæren skulle også 
  være deres degn, 
  han kan så dejlig synge, 
  skønt han er meget klejn. 
  Hans sang den er en lyst, 
  han har en dejlig røst, 
  og dertil let for bryst. :|| 
  De havde og to spillemænd, 
  og de var meget små, 
  det var den lille nattergal 
  og så den lærke grå. 
  De spilled menuet, 
  og det gik nok så net, 
  var bleven ganske træt. :|| 
  Og uglen var til gilde, 
  hun drak sig ganske fuld, 
  om aftenen så silde 
  hun faldt i græs omkuld. 
  Hun råbte med stor klage: 
  "I alle mine dage, 
  stor nød jeg lide må. :|| 
  Og ørnen gik til hende 
  og sagde: "Hør, min ven, 
  når mener du, at du vel 
  kan komme dig igen?" 
  "O ve, o ve, o plage, 
  jeg kan det godt forstå, 
  de er nu ganske få. :|| 