text: Note.
  Teksten er skrevet på svensk af biskop over Gotland, i 1695. Ophavsmanden til den danske oversættelse kendes ikke. Flere oversættere nævnes: W.A. Wexels 1840, M.B. Landstad 1861, C.J. Brandt 1885 og en anonym bearbejdelse fra 1889.
  Teksten.
  &lt;poem&gt;
  Nu blomstertiden kommer
  med lyst og ynde stor,
  sig nærmer bliden sommer,
  da græs og urter gror.
  Nu varmer sol i lide,
  og hvad der lå som dødt,
  med hver den dag, mon skride,
  står op som atter født.
  De fagre blomsterenge
  og agrene på rad,
  de grønne urtesenge
  og skovens friske blad,
  de skulle os påminde,
  hvor Gud er rig og from,
  der lader nåden rinde
  og række året om.
  Vi høre fugle sjunge
  med mange hånde lyd,
  skal ikke da vor tunge
  lovsynge Gud med fryd!
  Min sjæl, ophøj Guds ære
  med lov og glædessang,
  han fryde vil og nære
  os på vort levneds gang!
  Du Herre Jesu Kriste,
  vor glædes sol og skin,
  bliv hos os til vort sidste,
  opvarm vort kolde sind!
  Giv kærlighed vort hjerte,
  forny vor sjæl og ånd,
  vend bort al sorg og smerte
  alt med din milde hånd!
  Du Sarons blomst, vor lykke,
  du lilje i Guds dal,
  min sjæl du nådig smykke
  med dyder uden tal!
  Som dug af Sion signe
  din nådes væld min ånd
  til roserne at ligne,
  der står på Libanon!
  Velsign du årets grøde
  og frugtbargør vort land,
  giv os nødtørftig føde,
  velsigne sø og strand,
  fra himlen dryppe fedme,
  bespis os med dit ord,
  og med dets nådes sødme
  velsigne du vor jord! 
  &lt;/poem&gt;