text: &lt;poem&gt;
  Lille Guds barn, hvad skader dig?
  Tænk på din Fader i himmerig!
  Han er så rig, han er så god,
  ingen kan stå hans magt imod.
  O, Gud ske lov!
  Føden og klæden, hus og hjem,
  skulle Guds børn gå vild om dem?
  Mennesket lever af Guds ord,
  hjemme har børn, hvor fader bor.
  O, Gud ske lov!
  Fuglen i skov, på mark og fjeld,
  synger i gry og så i kvæld,
  sover så sødt på kampesten
  som under tag på kvist og gren.
  O, Gud ske lov!
  Ikke den pløjer eller sår,
  lægger ej op fra år til år,
  dog hvor bønder af hunger dø,
  finder den lille fugl et frø.
  O, Gud ske lov!
  Yndig er blomsten klædt og boldt,
  dejligst at se på fjeldet goldt,
  ikke den spinder, ej den syr
  dronning er dog dens dragt for dyr.
  O, Gud ske lov!
  Blomst kommer op, og blomst går ud,
  hvad er vel den for himlens Gud
  noget at regne mod de små,
  som for hans åsyn evig stå!
  O, Gud ske lov!
  Lille Guds barn i verden her,
  hold dig da til din Fader nær!
  Spørg om hans magt og kærlighed,
  stol kun på ham og hvil i fred!
  O, Gud ske lov!
  Føden og klæden nok du får
  af ham i morgen som i går,
  og når hans sol for dig går ned,
  arver du al hans herlighed.
  O, Gud ske lov! 
  &lt;/poem&gt;