text: &lt;poem&gt;
  Et jævnt og muntert, virksomt liv på jord
  som det, jeg ville ej med kongers bytte,
  opklaret gang i ædle fædres spor,
  med lige værdighed i borg og hytte,
  med øjet, som det skabtes, himmelvendt,
  lysvågent for alt skønt og stort herneden,
  men med de dybe længsler vel bekendt,
  kun fyldestgjort af glans fra evigheden.
  Et sådant liv jeg ønsked al min æt
  og pønsed på med flid at forberede,
  og når min sjæl blev af sin grublen træt,
  den hviled sig ved "fadervor" at bede.
  Da følte jeg den trøst af sandheds ånd,
  at lykken svæver over urtegården,
  når støvet lægges i sin skabers hånd,
  og alting ventes i naturens orden:
  Kun spiren frisk og grøn i tidlig vår,
  og blomsterfloret i den varme sommer,
  da modenhed i møde planten går
  og fryder med sin frugt, når høsten kommer!
  Om kort, om langt blev løbebanen spændt,
  den er til folkegavn, den er til grøde;
  som godt begyndt er dagen godt fuldendt,
  og lige liflig er dens aftenrøde.
  &lt;/poem&gt;