text: &lt;poem&gt;
  Tit er jeg glad og vil dog gerne græde, 
  thi intet hjerte deler helt min glæde. 
  Tit er jeg sorrigfuld og må dog le,
  at ingen skal den bange tåre se.
  Tit elsker jeg, og vil dog gerne sukke; 
  tit hjertet må sig tavst og strengt tillukke. 
  Tit harmes jeg, og dog jeg smile må; 
  thi det er dårer, som jeg harmes på.
  Tit er jeg varm, og isner i min varme; 
  thi verden favner mig med frosne arme. 
  Tit er jeg kold - og rødmer dog derved; 
  thi verden slukker ej min kærlighed.
  Tit taler jeg - og vil dog gerne tie, 
  hvor ordet ej må tanken oppebie.
  Tit er jeg stum - og ønsker tordenrøst, 
  for at udtømme det beklemte bryst.
  O du, som ene dele kan min glæde!
  Du ved hvis barm jeg turde frit udgræde! 
  O, hvis du kendte, hvis du elsked' mig, 
  jeg kunne være, som jeg er - hos dig.
  &lt;/poem&gt;