text: Note.
  Denne sang stammer fra H.C. Andersens skuespil ”Festen på Kenilworth” efter Walter Scotts roman, Kenilworth.
  Teksten.
  &lt;poem&gt;
  Hyrden græsser sine Får,
  Gærdet er hans Trone,
  Solen Purpur om ham slår,
  Månen er hans Krone.
  Hvad mon vel han tænker på?
  længe tavs han stod og så
  frem i Aftenstunden.
  Hjertet ved, kærlighed
  er det fagreste Træ i Lunden.
  Hjertet ved, kærlighed
  er det fagreste Træ i Lunden.
  Kongens Datter, stolt og fin,
  står i Kongeborgen;
  Silke, Guld og Hermelin
  skjuler ikke Sorgen.
  Tanken, som en Fugl så let,
  flyver, bliver aldrig træt,
  synger: „Jeg har funden!”
  Hjertet ved, kærlighed
  er det fagreste Træ i Lunden.
  Hjertet ved, kærlighed
  er det fagreste Træ i Lunden.
  Vind og Blomst, svar, hver især,
  kommer hun dog ikke?
  Vinden hvisker: „Hun er nær!”
  Blomsterne de nikke.
  Skjult en Sti fra Slottet går,
  Fuglen højt bag Krattet slår:
  „Han har hende funden!”
  Hjertet ved, kærlighed
  er det fagreste Træ i Lunden.
  Hjertet ved, kærlighed
  er det fagreste Træ i Lunden.
  &lt;/poem&gt;