text: &lt;poem&gt;
  Kvindelil, din tro er stor,
  ske dig, som du ville.
  I det rige nådens ord
  sprudler livets kilde.
  Det var Herrens ord engang
  til den hedningkvinde,
  som, mens klokkerne har klang,
  aldrig går af minde.
  Det er stadig Herrens ord
  til hvert hjerte lille,
  når han ser, dets tro er stor
  til hans øjne milde.
  Gerne det ved hunde små
  sig som kvinden ligner,
  når kun smuler det kan få
  af, hvad Gud velsigner.
  Smuler af det livets brød,
  som fra Himlen kommer,
  det er lægedom for død,
  sæd til evig sommer.
  Syng da, hjerte hvert, som tror
  på Guds Søn den lille,
  evig tak for trøstens ord:
  Ske dig, som du ville!
  Når det sker, hvad hjertet vil,
  som er livets sæde,
  da er sorg og død ej til,
  men kun liv og glæde.
  Det vil og vor frelsermand,
  sorg og død han hader,
  liv og glæde lover han
  evig hos sin Fader.
  Selv er han det livets brød;
  hvem deraf vil æde,
  skal indgå, trods synd og død,
  til vor Herres glæde.
  &lt;/poem&gt;