text: &lt;poem&gt;
  I Danmark ligger der hus ved hus,
  vel tusind små huse i rad,
  med røde tage og skorstensrøg,
  der dufter af middagsmad.
  Vel tusind små haver med blomsterbed,
  hvor levkøjer og asters gror -
  med kirketårne bag bakkehæld,
  og små bitte sejl over fjord,
  - med kirketårne bag bakkehæld,
  og små bitte sejl over fjord.
  I Danmark løber der sti ved sti
  og mødes ved alfarvej.
  Der lærken synger, og droslen slår,
  og gøgen kukker i maj.
  I Danmark suser den grønne skov
  og skinner den klare sol,
  den skinner på herskabets liberi
  og på luvslidt fattigmandskjol',
  - den skinner på herskabets liberi
  og på luvslidt fattigmandskjol'.
  I Danmark ligger der hus ved hus,
  vel tusind små huse på rad,
  med røde tåge og skorstensrøg,
  der dufter af middagsmad.
  Jeg elsker alle de tage på rad
  og alle de kålgårde små,
  den susende skov og den blanke fjord
  og solen, som skinner derpå,
  - den susende skov og den blanke fjord
  og solen, som skinner derpå.
  Jeg elsker folket, de tusind små,
  som i Danmark bygger og bor, -
  fattigmandsrønne ved alfarvej
  og fiskerbåden i fjord.
  De tusinde små, der stredes i strid
  og vinder kun fod for fod,
  spe over dem, der vil folket til livs
  og kue og knægte dets mod,
  - spe over dem, der vil folket til livs
  og kue og knægte dets mod. 
  &lt;/poem&gt;