text: &lt;poem&gt;
  Du danske mand! af al din magt
  syng ud om vor gamle mor!
  En krans af hav og fjord blev lagt
  om huset, hvor hun bor:
  Mod grønne, side strande
  går stærke, stride vande,
  og over kornets guldglans
  står vikingestenen vagt,
  - står vikingestenen vagt.
  Syng ud, - og sorg fra fortids nat
  bli'r smil på hver glædesdag,
  vor himmel skifter farve brat,
  men aldrig folkets flag.
  Som Danmarks blide kvinder
  har røde-hvide kinder,
  så lyser livets friskhed
  fra frihedens dyre skat,
  - fra frihedens dyre skat.
  Vort gamle land! af al vor magt
  vi øger din rigdoms ring,
  går fremad sejgt og uforsagt,
  om ej i store spring.
  Og furer ploven landet,
  så skurer kølen vandet:
  Støt står den danske sømand
  på havet sin vikinge-vagt,
  - på havet sin vikinge-vagt. 
  &lt;/poem&gt;