text: Note.
  Sangen kendes også under titlen "Violen".
  Teksten.
  Du spørger, min dreng, hvad jeg vil med den visne viol,&lt;br&gt;
  hvis blade er tørre som bøgernes i min reol?&lt;br&gt;
  Med friske og grønne violer og roser af smukkeste sort&lt;br&gt;
  du vil mig belønne, ifald jeg vil kaste den bort.&lt;br&gt;
  Se, den ting begriber du ikke, før du bliver stor,&lt;br&gt;
  og meget, min lille, du end skal erfare på jord.&lt;br&gt;
  Din moder jo rakte med kærlige hænder mig rødmende den,&lt;br&gt;
  den dag, da hun sagte fremstammed: Min kæreste ven!&lt;br&gt;
  Og når så engang jeg skal samles med hende igen,&lt;br&gt;
  da komme vel fremmede folk på mit kammer herhen.&lt;br&gt;
  De kaste til side violen, billetter og lokken og kram,&lt;br&gt;
  thi ingen kan vide, hvad værd det har ejet for ham.&lt;br&gt;
  Thi minderne, ser du, min ven, er vor dyreste skat,&lt;br&gt;
  de følge som drømme os selv i den mørkeste nat.&lt;br&gt;
  Så læg kun i graven hos mig du den blomst med det visnede løv,&lt;br&gt;
  i dødningehaven er jeg som violen blot støv.&lt;br&gt;