text: Formål.
  At fremstille en opløsning som skrifer farve pga. stoffet indigocarmin, som både er en syre-/baseindikator og en iltindikator.
  "Forsøgsbeskrivelsen er til dels baseret på Syddansk Universitets Kemishows trafiklys:" 
  http://www.kemishow.sdu.dk/Trafiklys.pdf
  Sikkerhed.
  Sikkerhedsmomenter.
  Kemikaliedeklaration:
  Affaldshåndtering:
  Opløsningen kan hældes i vasken. Der skylles efter med rigeligt vand.
  Materialer.
  Kemikalier:
  Fremgangsmåde.
  Bemærk: NaOH frigiver varme ved opløsning i vand. 
  Hvad sker der?
  Indigocarmin er både en syre/base indikator og en ilt indikator. Ved neutral og sur pH er stoffet blåt, men bliver grønt ved højere pH-værdier. Endvidere kan stoffet reduceres (se skemaet nedenfor). Ved denne reduktion bliver stoffet først rødt og derefter gult muligvis på grund af sekventiel reduktion af de to grupper. Farven kan på et hvert tidspunkt skiftes tilbage til blå ved tilsætning af syre. 
  Selve den redox-reaktion der sker mellem glukose og hydroxid er den samme som man ser ved Cambell’s blue bottle. Reaktionen mellem glukose, ilt og OH- er:
  2 RCHO(aq) + O2(aq) + OH-(aq) → 2 RCOO-(aq) + H2O(l)
  hvor R angiver den øvrige del af et organisk molekyle (glukose i dette tilfælde).
  Dvs. reaktionen mellem sukker (glukose) og base forbruger ilt. Indikatoren (methylenblåt i tilfældet Cambell’s blue bottle og indigocarmin i tilfældet trafiklys) er en iltindikator som følgelig skifter farve når ilten forbruges. Når vi hælder trafiklyset over i et andet glas får vi iltet opløsningen, og indikatoren reagerer ved at skifte farve. I Cambell’s blue er methylenblå en katalysator for reaktionen forstået på den måde, at den selv reduceres til methylenhvid. Ligeledes reduceres indigocarmin til leuko-indigocarmin, som er gul.
  Perspektivering.
  Indigocarmin er blot et af mange naturligt forekommende farvestoffer som kan ændre farve ved enten ændring af pH eller oxidationspotentiale. Andre eksempler er methylenblåt. (der bl.a. bruges i Campbell’s blue bottle) og anthocyaninerne i rødkål. Indigo (den ikke sulfonerede analog af indigocarmin, også kaldet 2-(1,3-dihydro-3-oxo-2H-indol-2-yliden)-1,2-dihydro-3H-indol-3-on eller mellem venner; indigotin) er endvidere meget interessant ud fra en historisk synsvinkel, idet udviklingen af dette stof var grundlaget for de første store kemiske virksomheder og endvidere repræsenterer den syntetiske fremstilling af stoffet et gennembrud indenfor organisk kemi, idet det var første gang et kompliceret naturligt forekommende organisk molekyle blev syntetiseret i laboratoriet! Arbejdet med at finde en syntese af indigo påbegyndtes i 1865 af den tyske kemiker Johann Friedrich Wilhelm Adolf von Baeyer, og 15 år senere lykkedes det for ham. Dette betød at blåt denim kunne fremstilles meget billigt, hvilket igen gav grundlag for dette tekstils (og dets karakteristiske blå farve) store succes. (Se ”Skruen uden ende” af Keld Nielsen, Henry Nielsen og Hans Siggaard Jensen, Teknisk forlag). 
  Indigo har også været brugt som farvestof i fødevarer (E-132). Stoffet er dog idag mistænkt for at være allergifremkaldende. 
  Andre beskrivelser.
  Websites med mere info: 