text: I sociologi og biologi er en befolkning en gruppe af mennesker, organismer af en given art, der bebor et givet geografisk område og som ofte er opgjort ved en folketælling.
  Ordet "befolkning" har samme betydning som indbyggere, dog vil det som regel blive anvendt om et større områdes (fx et lands eller en verdensdels) beboere, mens "indbygger" som oftest omfatter et mindre områdes (fx en bys, et sogns eller et amts) beboere.
  Befolkningsstudiers betydning.
  Således skrev et kvikt hoved i "Nationaløkonomisk Tidsskrift" i 1883 og begrundede derved befolkningkundskabens betydning. Man kan naturligvis mene, at kendskabet til et lands eller områdes befolknings størrelse i sig selv er af begrænset betydning, hvis man ikke kan sætte denne oplysning i forhold til andre oplysninger; i sig selv siger befolkningsstørrelsen jo ikke andet end, at der inden for et givet område på et givet tidspunkt bor så og så mange mennesker, men selv i sin mest begrænsede form giver et sådant sikkert tal den ansvarlige statsledelse et grundlag for at skønne om den arbejdskraft, der står til rådighed ved landets opbygning, den formentlige skatteydende evne, der forefindes, eller (især i ældre tid) den menneskemasse, der i givet fald kunne mobiliseres til landets forsvar. Om sidsnævnte forhold skrev præsten og landøkonomen J. D. W. Westenholz i bogen ""Om folkemængden i bondestanden", som udkom i 1772, 3 år efter Danmarks første folketælling:
  Skatteevne og forsvarsevne var alvorlige spørgsmål, og udfaldet af den første danske folketælling blev da heller ikke umiddelbart offentliggjort; først i 1789 offentliggjorde G. C. Oeder den første egentlige oversigt over 1769-tællingens udfald – i et tysk tidsskrift trykt i Göttingen! 
  Værdien af den kundskab, der ligger i kendskabet til et givet områdes befolkning, vokser betydeligt så snart, at denne oplysning kan sættes ind i en sammenhæng. Dette kan ske på to måder:
  Værdien af oplysninger om befolkningsforhold vokser naturligvis i takt med omfanget af de oplysninger, der kendes om sammensætning og forandringer heri så som familiemønstre (vielser og skilsmisser), offentlig sundhed, arbejde og arbejdsstyrke samt familieplanlægning. Andre sider af menneskers opførsel i befolkninger studeres også inden for sociologi, økonomi og geografi. Undersøgelser af befolkninger er som oftest styret af sandsynlighed og slutninger fra en undersøgelse vil ofte ikke være anvendelige på hvert enkelt individ i en befolkning. Kundskaben om befolkningsforhold bruges i stor stil inden for markedsføring. For eksempel vil en forretning, der ønsker at nå et nyt, større eller yngre marked, kigge på befolkningens mængde og sammensætning for forskellige områder for at finde det sted, hvor kundegrundlaget er mest fordelagtigt.
  Befolkningens størrelse gennem tiden.
  1800-tallet.
  Først i løbet af 1800-tallet begyndte der at fremkomme sikre oplysninger om de ulige landes befolkningers størrelse. Ved århundredeskiftet kunne opstilles nedenstående oversigt (* angiver skønnede tal): 
  Europas samlede befolkning kunne således beregnes til omkring 186 mio. indbyggere omkring 1800, til 262 mio. indbyggere i midten af 1800-tallet og til omkring 398 mio. indbyggere ved år 1900. Det bemærkes, at især de ældre tal er usikre. Ligeledes skal huskes, at de enkelte landes afgrænsning forandredes ved krige o.lign. gennem århundredet.
  De enkelte landes befolkninger afspejler tillige hvilke områder, der udgjorde større samlede enheder, og hvilke dele af Europa, der var opsplittet i mange mindre enheder. Sidstnævnte var især tilfældet henholdsvis i Nordvesteuropa (herunder Norden) og på Balkan, mens resten af det vestlige Europa var opdelt i mellemstore lande og Østeuropa udgjorde eet stort samlet land: Det russiske Kejserrige. Med kendskab til den senere udvikling må man savne lande, som siden opnåede selvstændighed: Estland, Letland, Litauen, Hviderusland, Polen, Tjekkiet, Slovakiet, Slovenien, Kroatien, Moldova og Ukraine foruden landene i Kaukasus, hvis tal for befolkning altså helt frem til begyndelsen af det 20. århundrede var medregnede under andre lande.
  Uden for Europa skal man overvejende helt frem til århundredeskiftet (1900) eller senere inden, at der foreligger blot nogenlunde sikre oplysninger om befolkningsforholdene. Omkring 1900 lod det sig gøre at opstille følgende folketal:
  og for Sydamerikas vedkommende forelå følgende folketal:
  For Afrikas vedkommende opgjordes ingen befolkningstal overhovedet, men verdens samlede befolkning omkring 1900 opgjordes til 1,6 mia. indbyggere – et tal, der dog var behæftet med stor usikkerhed.
  Mellemkrigstiden.
  I 1932 – lige inden Verden gik af lave – foretog den danske statistiker Adolph Jensen en oversigt over hvad man da vidste om Verdens befolkning:
  Endnu i mellemkrigstiden var der således den samme betydelige usikkerhed om Verdens befolkning som ved århundredeskiftet.
  Efterkrigstiden.
  Man skal derfor helt frem til tiden efter 2. verdenskrig inden, at man kan sige, at "alverden er blevet skrevet i mandtal". Først afviklingen af de gamle koloniimperier og oprettelsen af egne lande med stor selvbevidsthed, mere eller mere vellykkede folketællinger og siden omkring 1970 i mange lande (bl.a. i Danmark) registerfolketællinger, der hvilker på befolkningens elektroniske registrering hos myndighederne, har gjort, at der i dag kan siges at være sådan nogenlunde styr på de enkelte landes befolkninger, omend der fortsat er lande, hvor det end ikke i dag er muligt (eller villighed til) med sikkerhed at fastslå befolkningen. Dette gælder ikke mindst i lande med borgerkrigstilstande. Selv om verdens befolkning derfor ikke kendes til sidste mand, kan man sige, at usikkerheden med hensyn til verdens befolkning i dag er så lille, som det er muligt. Det oplysninger, der i dag kan gives om ethvert lands eller steds befolkning er så omfattende, at det vanskeligt lader sig trykke i blot nogenlunde overskuelig form. Forsøg på elektronisk at holde styr på verdens befolkning med de senest tilgængelige oplysninger gøres i dag af blandt andet "U.S. Census Bureau". 
  Befolkningens egenskaber.
  Det siger sig selv, at værdien af oplysningerne om et lands befolkning vokser umådeligt, hvis de indeholder informationer om befolkningens sammensætning. En given befolkning kan beskrives dels ved dens gruppeegenskaber, dels ved dens sammensætning. 
  Befolkningens geografiske fordeling.
  Til gruppeegenskaber henregnes:
  Befolkningens sammensætning.
  Til befolkningens sammensætning henregnes dels:
  hvilke kan beskrives samlet med en befolkningspyramide, dels:
  Desuden kan en befolkning beskrives ved dens: