text: Ordet slægt kommer af plattysk "Schlecht" = "slægt". Ordet blev oprindeligt brugt som betegnelse for dem, som tilsammen danner en given persons familie i videste betydning. Ordet æt (oldnordisk - af "eje", "de som hører sammen") dækker samme betydning, men blev fortrængt i løbet af det 18. århundrede og bruges i dag sjældent.
  I modsætning til "kernefamilie", der betegner de allernærmeste slægtninge (mor, far, børn), og "familie", der bruges om de lidt fjernere beslægtede (bedsteforældre, mostre, fastre, morbrødre, farbrødre, tanter, onkler, fætre, kusiner, børnebørn og eventuelt næstsøskendebørn), bruges slægtning om enhver person, der på nogen måde kan regnes med i kredsen (slægten).
  Slægtskab.
  Slægtskaber betegnes sådan:
  Beregning af slægtsskab.
  Ønskes at beregne graden af slægtsskab mellem to personer, tælles såvel de personer, hvis indbyrdes slægtsskab der ønskes beregnet som alle mellemled "fraset den fælles stamfader/stammoder". Ønsker man at beregne graden af slægtsskab til fx. en halvfætter, ser beregningen således ud (jævnfør skemaet): proband-far-farfar-grandonkel-halvonkel-halvfætter, det vil sige, at proband og halvfætter er beslægtede i 6 led. Denne beregningsmåde kaldes den civile computation (latin: "computatio civilis" eller "juris romani"). 
  En anden beregningsmåde hvilende på den kanoniske komputation (latin: "computatio canonica" eller "juris canonici") og brugt i dansk lovgivning beregner slægtsskabet efter det antal led, som de to personer hver for sig har fjernet sig fra den fælles stamfader/stammoder, idet der tages hensyn til hvem af dem, der er fjernest. Dette indebærer, at farfar og grandonkel er beslægtede i første, fader og halvonkel i andet, proband og halvfætter i tredie led og så fremdeles