text: Demografi er græsk og betyder "befolkningsbeskrivelse" (gr. "δημογραφία", sammensat af "δήμος", "démos" = «folk», "γραφή", graphé = «(be)skrive»). Demografi eller "befolkningslære" er videnskaben om et givet områdes befolkningsforhold, dets størrelse, sammensætning og udvikling, samt de forhold og egenskaber, der har indflydelse på det. Demografi adskiller sig derfor fra slægtsforskningen, som skildrer enkeltindividers indbyrdes slægtsmæssige forbindelser, og biografien, der belyser det enkelte individs tilværelse og levevilkår.
  Historisk baggrund.
  Således blev befolkningslæren beskrevet i "Salmonsens Konversationsleksikon" i 1915 og begrundede derved videnskabens betydning. Selve tanken, at undersøge befolkningens forhold, størrelse og sammensætning og årsagerne hertil, er imidlertid lang ældre. Allerede i middelalderen var der folk, som beskrev befolkningsforhold, men det var først under kameralismen i 1700-tallet, at befolkningens størrelse og dens trivsel blev gjort til genstand for offentlige drøftelser. Udgangspunktet for disse drøftelser og overvejelser var den tanke, at en stor folkemængde var grundlaget for et lands trivsel i økonomisk henseende, og at fremgang i befolkningstal derfor var et ubetinget gode.
  I Danmark var Frederik Christopher Lütken, Otto Diderik Lütken og Erich Pontoppidan talsmænd for denne opfattelse. Vanskeligheden var, at man endnu helt frem til 1769 ikke havde noget sikkert kendskab til befolkningens aktuelle størrelse. Derimod var man allerede fra 1735 begyndt at indhente oplysninger om antallet af fødte og døde fra kirkebøgerne.
  I 1769 gennemførtes den første folketælling i Danmark, denne fulgtes op af en ny i 1787 og en tredje i 1801, men først fra 1834 begyndte man at foretage jævnlige folketællinger. Udfaldet af de to første folketællinger offentliggjortes på dansk blandt andet i Gregers Begtrups "Beskrivelse over Agerdyrkningens Tilstand i Danmark" (1803-1812), og her fandt også den første spæde bearbejdelse af oplysningerne sted, idet han ikke blot anførte indbyggertal for amterne og købstæderne, men tillige efter befolkningens næringsveje i hovedtræk, ligesom han skønnede over befolkningens udvikling frem til 1801.
  Fra midten af 1800-tallet, da folketællingerne skete regelmæssigt og forholdsvis hurtigt begyndte at blive offentliggjorte, skete tillige snart en bearbejdelse, idet man satte fødsler og dødsfald i forhold til befolkningens størrelse, beregnede befolkningens fordelingstætheder efter område, vækstprocenter pr. år og så fremdeles. Dermed var skridtet i virkeligheden taget til moderne demografiske undersøgelser, men fremgangsmåderne er blevet stadig mere udviklede med tiden og indsigten i de sammenhænge, der kan siges at gælde, tilsvarende vokset.
  Befolkningens egenskaber.
  Enhver befolkning har forskellige egenskaber. I hovedtræk kan skelnes mellem medførte egenskaber, tillærte egenskaber og socialt-statistiske egenskaber.
  Til en persons medførte eller biologiske egenskaber henregnes:
  Fælles for disse egenskaber er, at de er medfødte og derfor ikke egne valg.
  Til en persons tillærte eller kulturelle egenskaber henregnes:
  Fælles for disse egenskaber er, at de afspejler personens egne valg.
  Til en persons socialt-statistiske egenskaber henregnes:
  Fælles for disse egenskaber er, at de tillægges personen af andre og til dels afspejler valgte klasseinddelinger.
  Befolkningsundersøgelser opsamler som regel en større eller mindre gruppe af personer (fx i en by, en egn eller et land) og sammenfatter de individuelle egenskaber i større eller mindre grupper (efter hvor stor en andel af befolkningen, der har en given egenskab, fx er af et givet køn).
  Demografiske begreber.
  Med henblik på at beskrive befolkningsforholdene anvendes bestemte udtryk:
  Emner.
  Man kan skelne mellem den del af befolkningslæren, der skildrer en given befolknings(gruppes) "tilstand", og den del, der skildrer "forandringer" i befolkningsforholdene. Ofte vil befolkningsundersøgelser omfatte såvel tilstandsbeskrivelser som forandringer heri. Undersøgelser af de befolkningsmæssige forandringer kan atter inddeles i undersøgelser af "afsluttede tidsrum" (fx måned, år, årti, århundrede) og "tidsserier" eller flere efter hinanden følgende tidsrum. 
  Tilstandsbeskrivelser.
  En tilstandsbeskrivelse er en beskrivelse af en given befolknings størrelse og sammensætning på et givet tidspunkt. Sådanne beskrivelser omfatter først og fremmest antallet af indbyggere i et givet område, men det er ligeledes af stor betydning for forståelsen af befolkningens udvikling at kende dens sammensætning, hvorved de vigtigste kendetegn er fordelingen på køn, alder, ægtestand og familietilhørsforhold (husstand). Ved hjælp af disse kendetegn er det muligt at vurdere befolkningens mulighed for børneavl, sandsynligheden for dødsfald med mere.
  Tilstandsbeskrivelsen kan tillige rumme andre træk, der kendetegner en befolkning, blandt andet dens erhvervsmæssige fordeling, trostilknytning, indkomstmæssige forhold og lignende, som alle bidrager til forståelsen af de vilkår, en given befolkning lever under.
  I mange lande består befolkningen af forskellige racer og etniske grupper, hvor det kan være vigtigt at kende oplysninger om disse baggrundstræk for de enkelte grupper for derved at kunne bedømme udviklingen for de enkelte befolkningsdele hver for sig. Til trods for, at befolkningen i reglen er nogenlunde ensartet i disse henseender, kan uligheder med hensyn til race og etnicitet bidrage til at skabe modsætninger mellem ulige befolkningsgrupper og derved undergrave de fælles værdinormer, der holder samfundet sammmen. 
  Ligeledes kan en given befolkning beskrives med hensyn til dens fordeling inden for det område, den omfatter. Hovedvægten lægges her på befolkningens fordeling mellem bymæssige bebyggelser og landlige områder og dermed urbaniseringsgraden (andelen af befolkningen, der i byerne). Men desuden kan det være af betydning at kende en given befolknings fordeling på mindre områder så som sogne, kommuner, herreder, amter med mere. Denne fordeling afspejler altid i nogen grad levevilkårene, idet befolkningen som hovedregel vil bosætte sig i rimelig nærhed af sin arbejdsplads. Er der forskel på den kommune, hvor en person bor, og den kommune, hvor vedkommende arbejder, tales om pendling. Pendling bruges blandt andet som udtryk for et givet steds betydning som arbejdssted for omgivelserne.
  I nyere tid (fra slutningen af 1700-tallet) kendes disse oplysninger gennem folketællinger og nutidens folkeregistre. For tiden forud må oplysninger om befolkningens størrelse og sammensætning rekonstrueres ud fra samtidige kilder, blandt andet kirkebogsoplysninger om antallet af fødte og døde, samt viede og de oplysninger, der kan udledes om aldersfordelingen for de pågældende personer. Selv om disse oplysninger aldrig kan blive helt dækkende med hensyn til tidligere forhold, kan de betragtes som en mere eller mindre repræsentativ stikprøve, der kan sammenlignes med senere tider og derved anvendes ved bedømmelsen af forandringer i en given befolknings forhold.
  Nedenfor eksempler på emner, der kan gøres til genstand for tilstandsbeskrivelser:
  Udviklingsbeskrivelser.
  Der er fire forhold, som spiller ind på en given befolknings udvikling:
  Forskellen mellem fødsler og dødsfald i et givet tidsrum betegnes fødselsoverskuddet henholdsvis fødselsunderskuddet eller "den naturlige tilvækst". Forskellem mellem tilflytning og fraflytning i et givet tidsrum betegnes vandringsoverskuddet henholdsvis vandringsunderskuddet.
  I formel udtrykkes befolkningsudviklingen almindeligvis:
  "P2 = P1 + (B – D) + (Mi – Mo)"
  idet "P1" angiver befolkningens størrelse ved udgangstidspunktet, "P2" angiver befolkningens størrelse ved sluttidspunktet, "B" angiver fødsler, "D" angiver døde, "Mi" angiver tilvandrede (indvandrede) og "Mo" fravandrede (udvandrede) i den mellemliggende tid.
  Hver af disse forhold beror igen på befolkningens "sammensætning", således om kvinderne er i den fødedygtige alder eller ej, men desuden deres nøjere alder, idet der er en sammenhæng også mellem fertilitet (evne og vilje til at bringe børn til verden) og kvindealder inden for den fødedygtige alder. Tilsvarende beror dødsfaldene på befolkningens alderssammensætning: i ældre tid var især omfanget af dødfødte, spædbørnsdødelighed og børnedødelighed af stor betydning. 
  Kendetegnende er det, at de bagved virkende forhold ændres med tiden som følge af bedre levevilkår, sundhedsvæsen og forandret livsstil. Det er derfor en betydelig del af demografiens opgave at belyse disse forandringer og deres årsager.
  Nedenfor eksempler på emner for undersøgelser for afsluttede tidsrum:
  Tidsserier kan undersøge alle de ovennævnte forhold over kortere eller længere tidsrum, hvorved der kan fremkomme tidsbestemte forandringer. Mest kendt er "den demografiske transition", hvor først dødeligheden og siden fødselshyppigheden faldt fra et forholdsvis højt niveau til et langt lavere niveau (set i forhold til befolkningens størrelse). Et andet velkendt eksempel på forandring over tid er skiftet fra altovervejende fødevarefremskaffende næringsveje (landbrug, fiskeri) til et næringsliv med overvejende fremstilling- og forarbejdningsnæringer (håndværk, industri, byggeri og anlæg) og siden til tjenesteydende næringsveje (embedsvæsen, samfærdsel, handel med mere). Et tredje eksempel er urbaniseringsprocessen, hvor en stigende andel af befolkningen er bosat i bymæssige bebyggelser. Et fjerde eksempel er "den udadgående bølge" for storbyers befolkningstyngdepunkt. Alle disse skift er i Danmark sket i tiden fra landboreformerne til indgangen til det 21. århundrede. 
  Endelig kan demografien inddeles i "beskrivende" og "forklarende" eller analyserende undersøgelser. Også her gælder det, at de beskrivende led ofte tjener som grundlag for analyserne. Som eksempler på emner for sådanne undersøgelser kan nævnes fx fertilitet (antal fødte i forhold til kvinder i fødedygtig alder), kvinders alder ved barnefødsler for første, andet, etc. barn, køns- og aldersfordelingen for døde/tilflyttere/fraflyttere.
  Demografiske love.
  Det må understreges, at der ikke findes egentlige demografiske love således, som dette kendes fra naturvidenskaberne, men derimod nok særegne træk i den måde, en given befolkning er sammensat eller udvikler sig på. Når demografer udtaler sig om denne eller hin sammenhæng, er det altid udtryk for empirisk konstaterede forhold – ikke for lovmæssigheder. Tværtimod vil de fleste sammenhænge forandre sig mere eller mindre over tid.
  Demografiske spørgsmål.
  Det ligger i sagens natur, at ethvert spørgsmål, der er forbundet med befolkningsforhold, kan regnes som hørende ind under demografien. Man kan imidlertid i hovedsagen skelne mellem fem slags spørgsmål, som demografien beskæftiger sig med:
  Kilder.
  Grundlaget for befolkningsundersøgelser er mangefoldigt og vil bero på den enkelte undersøgelses formål. Man kan dog i hovedsagen "skelne mellem ubearbejdede og bearbejdede kilder" (de sidstnævnte udgør i sig selv demografiske undersøgelser, selvom de kun har til formål at sammenfatte et oplysningsmateriale i en mere overskuelig form). Til de ubearbejdede kilder kan henregnes: