text: En befolkning henviser altid (indforstået) til menneskemassen i et nærmere afgrænset område, hvilket er uheldigt al den stund, at jo større område, der der tale om, desto større er sandsynligheden for, at befolkningen ikke er jævnt fordelt over området. Ikke mindst af denne grund er befolkningens geografiske fordeling et emne af betydning.
  Fremgangsmåder ved fordelingsgengivelsen.
  Der findes ulige måder at gengive og beskrive en befolknings fordeling på. Man kan i hovedsagen skelne mellem tre:
  Befolkningsfordelingen i Danmark 1950.
  For Danmarks vedkommende foreligger der kun få undersøgelser, der søger at belyse befolkningens geografiske fordeling. Mest kendt (og anvendt blandt andet i amtsbeskrivelserne i J. P. Trap: Danmark, 5. udgave) er den fremstilling, som Aage Aagesen lavede for den danske befolknings fordeling i 1950, det vil sige under industrialiseringens højdepunkt og inden, at befolkningens mobilitet blev så stor, at man i sit bosættelsesvalg ganske kunne frigøre sig fra sit arbejdssted. Der påvises her en række forskelle i befolkningens geografiske fordeling, som dels kan tilskrives "de landskabelige (naturgeografiske) forhold" og derfor kan antages at have gyldighed langt tilbage i tiden, dels kan tilskrives "den industrielle udvikling" (herunder jernbanelinjer, havne, ældre og yngre fabrikker):
  Større befolkningssamlinger vil tage form af bydannelser, det vil sige samlinger af områder til beboelse, industri, handel og omsætning, samfærdsel, embedsvæsen, offentlige tjenester (undervisning, sundhedsvæsen, sociale institutioner, politi, brandvæsen og lignende). Sådanne bydannelser kan gennem tiden udvikle sig af ulige årsager: i tilknytning til slotte (Hørsholm, Fredensborg med flere), som skipperbyer og ladepladser (Troense, Rødvig og andre), stationsbyer (også selv om de senere har mistet stationen igen) og vejbyer, eventuelt i form af dobbeltbyer (hvor en stationsby og en landsby er opstået hver for sig men siden er sammenvoksede), som fiskeribyer (Hirtshals, Hanstholm, Hvide Sande, Thyborøn, Thorsminde) eller i tilknytning til fabrikker (Hellebæk, Frederiksværk). Sådanne bydannelser vil overvejende forblive ret små, medmindre de begunstiges af andre forhold så som et stort og folkerigt opland. I nyere tid vil desuden byplanlægning spille ind på mulighederne for befolkningens bosætning og dermed på befolkningens fordeling.