text: Opret profil Log ind En kuen må vi hå Af Martin N. HansenMel.: Gojavten, I drengeeller: Langt højere bjergeEn kuen må vi hå – og æ takker for min! –jen, der ret færr en månd til å ka’l sig,for der må være jen, en kån pynt’ og gör fin –det er dyrt, men kan åltid betal’ sig.En kan hastet blyv arm ved å gi til en pig’.Hvad en gi til sin kuen, gör voss begghe to rig’.En kuen må vi hå til å orden vort tøj,der skal javnle hen læppes og lappes.Hinds løen kån vi klar’! – om e ti’er er sløj,er der råej til å kysses og klappes.Og skuld itt vi hå tid til så ret møje snak,kån et smil og et nik både trøest’ og sæj tak.En kuen må vi hå til å syssel og såns,og en kuen til å pass voss og plej voss,en kuen, for åljenn er det sællet å dåns’,og en kuen, der hæ sind til å sæj voss,hven vi tygghe for vredt og for vravndt o vor skro,hvor e ting hæ sin plads og e klæd’skaff skal sto.En kuen må vi hå – lad voss mærk’ voss e – jen!Der er dem, der kun tænker o ånde.Men di må så nøj’s med den lykk, di fortjenn.Der skal nok blyv et sæj, som di sånde:Er hun goej, er det hovre med jen end en flok.Er hun gall, er jen jennest mier end nok!En kuen må vi hå, om e verd’n, skal besto,og e måndfolk itt